# rshbvl

lvr: 57
pgn: 2
dfh: a
trm: אשה ובתה
txt:
<span class='five'>אשה ובתה. </span>ובת בתה ובת בנה בכלל  יז] (ובן) [וכן] בתו ובת בתו ובת בנו חמותו ואם חמותו ואם חמיו יח] בכלל זה: 


lvr: 57
pgn: 2
dfh: a
trm: מגדף
txt:
<span class='five'>מגדף. </span>איכא למאן דאמר <span class='mareimakom'>(סנהדרין דף נו)</span> מברך את השם ואיכא למ'ד מזמר ומשורר לעבודת כוכבים: 


lvr: 57
pgn: 2
dfh: a
trm: כרת דנותר
txt:
<span class='five'>כרת דנותר. </span>מפרש לקמן <span class='mareimakom'>(דף ה.)</span> בהאי פירקא ואוכליו עונו ישא כי את קדש ה' חלל ונכרתה ומוקמינן ליה לקמן בנותר: 


lvr: 57
pgn: 2
dfh: a
trm: וכרת דפיגול
txt:
<span class='five'>וכרת דפיגול. </span>נמי מפרש לקמן בפירקא <span class='mareimakom'>(שם)</span> דילף עון עון מנותר דבפיגול כתיב ואם תאכל יאכל מבשר זבח שלמיו ביום השלישי לא ירצה המקריב אותו לא יחשב לו פגול יהיה והנפש האוכלת ממנו עונה תשא וכתיב בנותר ואוכליו עונו ישא  מה התם יט] כרת בנותר דכתיב ביה עון אף בפגול דכתיב ביה עונה תשא כרת: 


lvr: 57
pgn: 2
dfh: a
trm: שוחט קדשים בחוץ בכרת אפי' לא העלן
txt:
<span class='five'>שוחט קדשים בחוץ בכרת אפי' לא העלן. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יז)</span> ואל פתח אהל מועד לא הביאו וגו' דם יחשב לאיש ההוא דם שפך ונכרתה ומעלה נמי בכרת דכתיב <span class='mareimakom'>(שם)</span> אשר יעלה עולה או זבח ואל פתח אהל מועד לא יביאנו וגו' ואם שגג ושחט והעלה בשוגג חייב שתי חטאות: כ] 


lvr: 57
pgn: 2
dfh: a
trm: ופסח ומילה מצות עשה ובכרת
txt:
<span class='five'>ופסח ומילה מצות עשה ובכרת. </span>פסח בכרת דכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר ט)</span> והאיש אשר הוא טהור וגו' מילה בכרת דכתיב <span class='mareimakom'>(בראשית יז)</span> וערל זכר אשר לא ימול וגו' ונכרתה כא] והני פסח ומילה מצות עשה [ואין קרבן על שגגתן] אבל אינך כולהו מצות לא תעשה נינהו וחייבים בקרבן דאין קרבן אלא על לאו כדמפרש לקמן וכגון לאוי דעריות דמפורשין הן. ובמגדף כב] מצינו לאו <span class='mareimakom'>(שמות כב)</span> אלהים לא תקלל וכרת נמי דכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר טו)</span> והנפש אשר תעשה ביד רמה וגו' את ה' הוא מגדף ונכרתה ובכל הני עריות דלעיל כתיב כרת דכולל להו בסיפא ונכרתו הנפשות העושות ולאו נמי כתיב בהו בעריות כולהו <span class='mareimakom'>(ויקרא יח)</span> ערות אמך לא תגלה ובכולהו נמי לא תגלה כתיב ובנדה נמי לאו <span class='mareimakom'>(שם)</span> ואל אשה בנדת טומאתה לא תקרב וכרת דנדה כולל עם אחריני דלבתר עריות כולהו כתיב ונכרתו הנפשות העושות והאי דלא כג] כתיב כרת לא באשת אחי אמו ולא באם אם חמותו דשניות הן מדברי סופרים דלא כתיבי באורייתא והעובד עבודת כוכבים נמי לאו וכרת לאו דכתיב <span class='mareimakom'>(שמות לד)</span> לא תשתחוה לאל אחר וכרת דכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר טו)</span> כי דבר ה' בזה ואת מצותו הפר הכרת תכרת ובעבודת כוכבים מיירי דבזה דבר ה' כדאמר מר בסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף צט.)</span> אנכי ולא יהיה לך מפי הגבורה שמענום ולא יהיה לך בעבודת כוכבים מדבר לאו דמולך <span class='mareimakom'>(ויקרא יח)</span> ומזרעך לא תתן להעביר למולך א'נ לא ימצא בך מעביר בנו ובתו באש כרת נמי אית בהו דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כ)</span> ואל בני ישראל תאמר איש איש מבני ישראל וגו' אשר יתן מזרעו למולך מות יומת וכתיב בתריה ושמתי אני את פני באיש ההוא והכרתי אותו וגו' ובעל אוב נמי אית ביה אזהרה דכתיב <span class='mareimakom'>(שם יט)</span> אל תפנו אל האובות וגו' וכרת נמי דכתיב <span class='mareimakom'>(שם כ)</span> והנפש אשר תפנה אל האובות ונכרתה ובגמרא מפרש מאי טעמא לא תני הכא ידעוני. והמחלל את השבת אזהרה אית ביה דכתיב <span class='mareimakom'>(שמות כ)</span> לא תעשה כל מלאכה וכרת נמי דכתיב <span class='mareimakom'>(שם לא)</span> כי כל העושה בה מלאכה ונכרתה וגו'. וטמא שאכל את הקדש בלאו ולא יאכל עד אשר יטהר ובכרת דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כב)</span> אמור אליהם לדורותיכם כל איש אשר יקרב וגו' וטומאתו עליו ונכרתה. הבא אל המקדש טמא  כד] לאו דכתיב <span class='mareimakom'>(שם יב)</span> ואל המקדש לא תבא ולא יטמאו את מחניהם כרת כי את משכן ה' טמא ונכרתה. אוכל חלב ודם בלאו דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ג)</span> כל חלב וכל דם לא תאכלו כרת בחלב <span class='mareimakom'>(שם ז)</span> כי כל אוכל חלב ונכרתה כרת בדם <span class='mareimakom'>(שם יז)</span>  כי נפש כל בשר דמו בנפשו הוא וגו' כל אוכליו יכרת. אזהרה דנותר <span class='mareimakom'>(שמות כט)</span> ושרפת את הנותר באש לא יאכל כרת כדאמרן ואוכליו עונו ישא כי את קדש ה' חלל ונכרתה. אזהרה בפגול נפקא לן מהאי קרא ואם יותר מבשר זבח שלמיו לא יאכל כי קדש הם כדגמרינן בפסחים בפ'ב <span class='mareimakom'>(דף כד.)</span> לא יאכל כי קדש הם כל שבקדש פסול בא הכתוב ליתן לא תעשה על אכילתו וכרת כדאמרן יליף עון עון מנותר שוחט בחוץ מפרש בהאי פירקא <span class='mareimakom'>(דף ג:)</span> בלאו למאן דגמיר בגזירה שוה הבאה כה] [הבאה דכתיב] בהעלאה ואל פתח אהל מועד לא יביאנו ונאמר כאן בשחיטה הבאה ואל פתח אהל מועד לא הביאו וגו' מה להלן לא ענש אא'כ הזהיר אף כאן נמי לא ענש אא'כ הזהיר ולמאן דמייתי לה בהיקשא אמר קרא שם תעלה עולותיך ושם תעשה מה העלאה לא ענש אא'כ הזהיר אף שחיטה נמי מעלה בחוץ בלאו השמר לך פן תעלה וגו' <span class='mareimakom'>(דברים יב)</span> וכל מקום שנאמר פן ואל אינו אלא לא תעשה וכרת כדאמרן לעיל אשר יעלה עולה או זבח וגו' ונכרתה אוכל חמץ בלאו כל מחמצת לא תאכלו <span class='mareimakom'>(שמות יב)</span> כרת כל אוכל חמץ ונכרתה <span class='mareimakom'>(שם)</span> והאוכל ביוה'כ בלאו מפרש ביומא <span class='mareimakom'>(דף פא.)</span> כל הנפש אשר לא תעונה וגמר עינוי עינוי מהתם על דבר אשר עינה את אשת רעהו <span class='mareimakom'>(דברים כב)</span> מה התם לא ענש אא'כ הזהיר ה'נ לא ענש אא'כ הזהיר וכרת נמי אית ביה באוכל כו] דכתיב ביה ונכרתה באוכל ביוה'כ <span class='mareimakom'>(ויקרא כג)</span> כל הנפש אשר לא תעונה ונכרתה והאי לא תעונה בעינוי אכילה קמיירי דגמר <span class='mareimakom'>(יומא עד:)</span> עינוי עינוי מהתם דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים ח)</span> ויענך וירעיבך מה להלן עינוי רעבון אף כאן עינוי רעבון. העושה מלאכה ביוה'כ אית ביה אזהרה וכל מלאכה לא תעשו בעצם היום הזה <span class='mareimakom'>(ויקרא כג)</span> כרת דכתיב <span class='mareimakom'>(שם)</span> והאבדתי וזהו כרת והמפטם את השמן לאו ובמתכנתו לא תעשו כמוהו. כרת אשר ירקח כמוהו ונכרתה וגו' <span class='mareimakom'>(שמות ל)</span> . והמפטם את הקטרת לצרכו להריח מפטם את השמן [כעין שעשה משה במדבר דכתיב] ואתה קח לך בשמים ראש <span class='mareimakom'>(שם)</span> מפטם את הקטרת [מערב י'א סממני הקטרת כמו דכתיב] קח לך סמים נטף ושחלת וחלבנה. הסך כז] שמן המשחה נמי לאו על בשר אדם לא ייסך <span class='mareimakom'>(שם)</span> כרת אשר יתן ממנו על זר ונכרת מעמיו <span class='mareimakom'>(שם)</span> מאותו שעשה משה לשמן המשחה מפטם את הקטרת אזהרה במתכנתה לא תעשו לכם <span class='mareimakom'>(שם)</span> כרת אשר יעשה כמוה להריח בה ונכרת <span class='mareimakom'>(שם)</span> אבל המריח בקטרת של בית המקדש כח] לא אזהרה ולא כרת דריח אין בו משום מעילה ולא דמי לסך כט] שמן המשחה דהתם אית ביה מעשה מש'ה אית ביה לאו וכרת: 


lvr: 57
pgn: 2
dfh: a
trm: פסח ומילה מצות עשה
txt:
<span class='five'>פסח ומילה מצות עשה. </span>פסח דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים טז)</span> וזבחת פסח ומילה <span class='mareimakom'>(ויקרא יב)</span> וביום השמיני ימול וגו' וכרת ל]  בהו כדאמרן. ובהני אית בהו חייבי מיתות ב'ד כגון העובד עבודת כוכבים והמחלל את השבת ואפ'ה חייבי כריתות הן במזיד בלא התראה ואי אתרו בהן יש מהן בחנק ויש מהן בסקילה כדאמרן ברישא ואי לא אתרו בהו מידי מיתת ב'ד יצאו מידי כרת לא יצאו וכרת הוא שמת בלא בנים: 


lvr: 57
pgn: 2
dfh: a
trm: על שגגתו חטאת
txt:
<span class='five'>על שגגתו חטאת. </span>דמפיק ליה מעבודת כוכבים דכתיב בה <span class='mareimakom'>(במדבר טו)</span>  וכי תשגו ולא תעשו את כל המצות האלה וגו' ואמר מר <span class='mareimakom'>(הוריות דף ח.)</span> שקולה עבודת כוכבים כנגד כל התורה דהא כתיב בה מצות וכתיב בה קרבן <span class='mareimakom'>(במדבר טו)</span> והקריבה עז בת שנתה וגמרינן מה עבודת כוכבים שחייבין על זדונה כרת  לא] חייבין על שגגתה חטאת אף כל שחייבין על זדונו כרת חייבין על שגגתו חטאת כגון הני כריתות. שוגג דעריות כסבור לב] שהיא אשתו והבא על הזכר ועל הבהמה בשוגג כסבור לבא על אשתו שלא כדרכה ובא על הזכר או על הבהמה ואחר כך נודע לו דזכר הוא או בהמה היא מביא חטאת: 


lvr: 57
pgn: 2
dfh: a
trm: ועל לא הודע שלהן אשם תלוי
txt:
<span class='five'>ועל לא הודע שלהן אשם תלוי. </span>דלא אתיידע אי בא על אשתו שלא כדרכה או זכר או לג] בהמה והוא הדין לאחריתי והאשה המביאה בהמה עליה נמי דסבורה להביא אדם והביאה בהמה ונדה דסבור טהורה היא מגדף כסבור מברך הוא שם בן שתי אותיות וברך שם בן ד' אותיות דאינו חייב אלא על שם של ד' אותיות כדאמרינן בפ'ד מיתות <span class='mareimakom'>(סנהדרין נו.)</span> עבודת כוכבים כסבור זבוח וקיטור אסרה תורה ולא השתחואה וניסוך דד' אלה עבודות הן. מולך כסבור להעביר אדם אחר והעביר את בנו בעל אוב נתכוין לכשוף אחר. שבת כסבור חול הוא קדש כסבור בשר חולין הוא מקדש כסבור בית אחר הוא חלב כסבור שומן. ודם כסבור טחול ל'א דם כסבור שדם חגבים או דם דגים הוא. לשון מורי. נותר ופגול כסבור כשר הוא שוחט בחוץ כסבור בהמת חולין היא מעלה לאחר איסור הבמות הקריב בבמה וכסבור במות  לד] אלו של צבור מותרות ומוקים לקרא בבמת יחיד. פסח ויום כפור כסבור ימות החול הן. שמן וקטרת נתכוין לסממנין אחרים ונמצאו שהן הסממנין הכתובין אבל אומר מותר לגמרי דעוקר כל הגוף לאו שוגג הוא אלא אנוס הוא ופטור: 


lvr: 57
pgn: 2
dfh: a
trm: שהוא בעולה ויורד
txt:
<span class='five'>שהוא בעולה ויורד. </span>ואין שם אשם תלוי לה] אלא בספק קבוע כדאמרינן בפרק בתרא <span class='mareimakom'>(לקמן כה)</span> אין אשם בא אלא על דבר שזדונו כרת ושגגתו חטאת קבועה: 


lvr: 57
pgn: 2
dfh: b
trm: מחוסרי כפרה
txt:
<span class='five'>מחוסרי כפרה. </span>דאינן אוכלים בקדשים עד שיביאו כפרה ובפ'ב <span class='mareimakom'>(לקמן ח:)</span> מפרש להו: 


lvr: 57
pgn: 2
dfh: b
trm: עד שיזרוק הדם
txt:
<span class='five'>עד שיזרוק הדם. </span>כדמפרש בפ'ב <span class='mareimakom'>(שם ט.)</span> ככם כגר יהיה מה אבותיכם לא נכנסו לברית אלא במילה וטבילה והרצאת דמים כו': 


lvr: 57
pgn: 2
dfh: b
trm: נזירות דטהרה
txt:
<span class='five'>נזירות דטהרה. </span>נזיר שנטמא וספר ז' לחזור ולהתחיל ולמנות נזירות טהרה מז' חיילא ומשכחת לה דמביא קרבן א' על טומאות הרבה כגון שנטמא בשביעי וחזר ונטמא בז' דכיון דבז' טהור הוה הוו להו ג' טומאות וקרבן כה] אחת הוא ולא על כל טומאה וטומאה משום דבשתי טומאות הראשונות לא יצתה שעה ראויה להביא קרבן דאין הבאת קרבן אלא בשמיני הלכך אינו מביא אלא על האחרונה להכי נקט תרי זימני נטמא בז' דמהדר אג' טומאות משום דתנא במתניתין טומאות הרבה: 


lvr: 57
pgn: 2
dfh: b
trm: אלא שמע מינה כו'
txt:
<span class='five'>אלא שמע מינה כו'. </span>ולהכי תנא מניינא לאשמועינן דדוקא הוא ולא תימא רבי היא וסמי מכאן נזיר: 


lvr: 57
pgn: 2
dfh: b
trm: ה' מביאין קרבן עולה ויורד
txt:
<span class='five'>ה' מביאין קרבן עולה ויורד. </span>כלומר על חמש עבירות מביאין קרבן עולה ויורד בפ'ב <span class='mareimakom'>(שם)</span>: 


lvr: 57
pgn: 2
dfh: b
trm: משום דקתני סיפא
txt:
<span class='five'>משום דקתני סיפא. </span>בהוריות בפ'ב <span class='mareimakom'>(דף ח:)</span> ואיירי בהנך ה' וקתני הכי אין ב'ד חייבין על שמיעת הקול ועל בטוי שפתים כו' ונשיא כיוצא בהן כו] נמי דפטור אכל הנך משום [דלא] שייך בהו קרבן עולה ויורד ועניות בנשיא לא שכיחא ר'א  כז] אומר נשיא מביא שעיר כדינו בכל המצות שבתורה ואמרי' בגמ' לא אמר ר' אליעזר אלא בטומאת מקדש וקדשיו הואיל ונאמר בהן כרת כבקבועה להכי תנא הכא ה' לאשמועינן דדוקא נקט דכל המביא כח] על ה' עבירות הללו אינו מביא קבועה אלא עולה ויורד ולא תימא סמי מכאן טומאת מקדש וקדשיו לאוקומה כר' אליעזר דאמר מביא נשיא עליה קרבן קבועה אלא אינו מביא קבועה אלא אי ר' יוסי הגלילי דפטר ליה לגמרי אי ר' עקיבא ור' שמעון כט] דמחייבו ליה בעולה ויורד דהיינו כשבה או שעירה או תורים ובני יונה: 


lvr: 57
pgn: 2
dfh: b
trm: שלש עשרה
txt:
<span class='five'>שלש עשרה. </span>ועשרים וד' מפרש התם בפרק ד' אבות נזיקין <span class='mareimakom'>(ב'ק ד:)</span> ולשלם ממיטב כדמפרש התם: 


lvr: 57
pgn: 2
dfh: b
trm: ומפגל
txt:
<span class='five'>ומפגל. </span> כהן שפגל בקרבנו של ישראל ל] לאוכלו חוץ לזמנו דחייב א] אינו משלם ממיטב דהאי היזקא דיבורא בעלמא היא והיזק שאינו ניכר נינהו: 


lvr: 57
pgn: 2
dfh: b
trm: אחותו
txt:
<span class='five'>אחותו. </span>בכלל עריות היתה דכתיב בהו <span class='mareimakom'>(ויקרא יח)</span> ונכרתו הנפשות העושות והדר כתיב בקדושים תהיו איש אשר יקח את אחותו וגו' ונכרתו לעיני בני עמם: 


lvr: 57
pgn: 2
dfh: b
trm: אחותו דפרט בה קרא
txt:
<span class='five'>אחותו דפרט בה קרא. </span>כי עביד לה בהדי אינך ליחייב עלה דידה חדא ואאידך כולהו חדא ואי תיבעי לך אשכחן אחותו דיצאת לחלק אבל שאר עריות למה יצאו תריץ לאשמועינן דאיתנהו במיתת ב'ד עריות שיצאו דכתי' בהו <span class='mareimakom'>(שם)</span> מות יומת [יש מהן בסקילה ויש מהן בחנק] ויש מהן דכתיב בהו שריפה והני דאיתנהו בכרת מפרש להו ביבמות <span class='mareimakom'>(דף נד.)</span> לא] דפרט בה קרא ואחותו דבעי הכא לא מפרש: 


lvr: 57
pgn: 2
dfh: b
trm: בכלל כל הקדשים
txt:
<span class='five'>בכלל כל הקדשים. </span>אמור אליהם לדורותיכם כל איש אשר יקרב מכל זרעכם אל הקדשים <span class='mareimakom'>(שם כב)</span>  והאי יקרב ליכא למימר דנגיעה היא ממש דבנגיעה ליכא נטילת נשמה  לב] כדגרסינן במסכת מכות <span class='mareimakom'>(דף יד:)</span> מבכל קדש לא תגע והיינו אכילה ולא נגיעה והאי יקרב נמי מפרש במסכת מעילה <span class='mareimakom'>(דף י:)</span> דאינו נגיעה אלא דבר המוכשר ליקרב לג] א'ר אלעזר וכי יש נוגע שהוא חייב אם כן למה נאמר אשר יקרב לומר שאין חייבין עליו עד שיוכשר ליקרב כלומר אינו חייב על אכילתו משום טומאה עד שיוכשר ליקרב: 


lvr: 57
pgn: 2
dfh: b
trm: יצאו קדשי בדק הבית
txt:
<span class='five'>יצאו קדשי בדק הבית. </span>שאינו ענוש כרת האוכלן בטומאת הגוף והכא נמי ליגמר כולהו מאחותו: 


lvr: 57
pgn: 2
dfh: b
trm: אשת איש שיש לה היתר בחיי אוסרה
txt:
<span class='five'>אשת איש שיש לה היתר בחיי אוסרה. </span>שמתגרשת בגט הלכך לא גמרי לה מאחותו ולא משכחת בה לד] בחטאת בהעלם: ב] 


lvr: 57
pgn: 2
dfh: b
trm: לדונו בכרת ולא במלקות
txt:
<span class='five'>לדונו בכרת ולא במלקות. </span>והיה מלמד על הכלל כולו דלית ליה חייבי כריתות שלקו נפטרו מידי כריתתן באלו הן הלוקין <span class='mareimakom'>(מכות כג.)</span>: 


lvr: 57
pgn: 2
dfh: b
trm: על אחותו ועל אחות אביו ועל אחות אמו
txt:
<span class='five'>על אחותו ועל אחות אביו ועל אחות אמו. </span>דסד'א הואיל ואיסור חד דאחוה אכולהו לא נחייב אלא חדא: 


lvr: 57
pgn: 2
dfh: b
trm: הרי שמות וגופים מוחלקין
txt:
<span class='five'>הרי שמות וגופים מוחלקין. </span>מואל אשה נפקא לה] מקראות מוחלקין דמתלתא קראי נפקי אחותו ואחות אביו ואחות אמו: 


lvr: 57
pgn: 2
dfh: b
trm: אחותו שהיא אחות אביו ואחות אמו
txt:
<span class='five'>אחותו שהיא אחות אביו ואחות אמו. </span>מפרש לקמן בפ' אמרו לו <span class='mareimakom'>(דף טו.)</span> ברשיעא בר רשיעא לו] (כותי) הבא על אמו והוליד שתי בנות ובא על אחת מהן והוליד בן ובא הבן על אחותו שהיא אחות אביו ואחות אמו ועלה איצטריך קרא לחלק משום דגוף אחד הוא: 


lvr: 57
pgn: 3
dfh: a
trm: שאין עונשין מן הדין
txt:
<span class='five'>שאין עונשין מן הדין. </span>דלא אמרינן מה אחותו מן האב גרידא או מן האם גרידתא ענש עליה מן האב ומן האם לא כ'ש: 


lvr: 57
pgn: 3
dfh: a
trm: אי בעית אימא
txt:
<span class='five'>אי בעית אימא. </span>לר'י אין עונשין מן הדין ועונש באחותו מן האב ומן האם לר' יצחק נפקא ליה דיליף עונש מאזהרה כשם שהזהיר עליה כשאר עריות כך ענש עליה ואזהרה דידה מפרש במסכת מכות <span class='mareimakom'>(דף יד.)</span> דאמר קרא ערות בת אביך או בת אמך אין לי אלא בת אביך שלא בת אמך ובת אמך שלא בת אביך בת אביך ואמך מנין ת'ל אחותך היא לא תגלה ערותה וכשם שהזהיר עליה כך ענש עליה: לג] 


lvr: 57
pgn: 3
dfh: a
trm: כרת באחותו
txt:
<span class='five'>כרת באחותו. </span>דפרט בה קרא למאי אתא: לד] הגה'ה כיון דלאוין מחלקין לא מיבעי ליה לחלק על אחותו שהיא אחות אביו ואחות אמו שהרי יש בה ג' לאוין: ה'ג 


lvr: 57
pgn: 3
dfh: a
trm: לר' יצחק כדאית ליה לה] לרבנן מיבעי להו לאחותו בת אביו ואמו לומר שאין עונשין מן הדין
txt:
<span class='five'>לר' יצחק כדאית ליה  לה] לרבנן מיבעי להו לאחותו בת אביו ואמו לומר שאין עונשין מן הדין. </span>וכוליה קרא משום אחותו דסיפא אתא ובשביל חדוש אחד דרך לשנות פרשה שנאמרה: לרבי יצחק מיבעי ליה כו' עד סיפא ל'ג לה ופירוש משובש הוא מתלמידים טועין לו] עד כאן הגה'ה: 


lvr: 57
pgn: 3
dfh: a
trm: תנא מאי קחשיב
txt:
<span class='five'>תנא מאי קחשיב. </span>מכדי אמרן לעיל מניינא להכי אתא שאם עשאן כולן כו' היכי משכחת לה לשלשים וארבע חטאות בחד:  לח] 


lvr: 57
pgn: 3
dfh: a
trm: הבא על הזכור ועל הבהמה
txt:
<span class='five'>הבא על הזכור ועל הבהמה. </span>דאין כאן צד אשה. פסח ומילה לא מצי למיפרך דלאו משום חטאות נקט להו דהא לאו בני קרבן נינהו דאין קרבן אלא על לאו כדמפרש לקמן: 


lvr: 57
pgn: 3
dfh: a
trm: והא מדקתני
txt:
<span class='five'>והא מדקתני. </span>בכלל כריתות מגדף לאשמועינן דמביא קרבן ומוקמי לה לקמן כר'ע דאמר בסוף פירקין <span class='mareimakom'>(דף ז.)</span> מגדף מביא קרבן רישא נמי ר'ע: לט] 


lvr: 57
pgn: 3
dfh: a
trm: דאמר רבי אבהו
txt:
<span class='five'>דאמר רבי אבהו. </span>בפרק ד' מיתות <span class='mareimakom'>(סנהדרין נד:)</span> לא יהיה קדש אזהרה לנשכב ועונש מגזירה שוה דכתיב וגם קדש היה בארץ ואי קשיא גבי עריות היכן מצינו אזהרה לאשה כמו לזכר דאשכחן בכולהו מ] לאו פריק הכי שאני התם כיון דאיהי נמי מיתהנייא משכיבה קרינא בה הנפשות העושות אבל משכב זכר דלא מתהני בעי אזהרה:  מא] 


lvr: 57
pgn: 3
dfh: a
trm: ר'א אמר
txt:
<span class='five'>ר'א אמר. </span>בגברי חשיב ודקא קשיא לך דאשה נרבעת תנא ל'ג חטאות חשיב בחד גברא בהעלם אחד ותנא אשה נרבעת ופסח ומילה לסיומינהו לכריתות: 


lvr: 57
pgn: 3
dfh: a
trm: מה עבודת כוכבים שב ואל תעשה
txt:
<span class='five'>מה עבודת כוכבים שב ואל תעשה. </span>וחייבין על זדונו כרת ועל שגגתו חטאת כדכתיב לעיל מיניה עז בת שנתה לחטאת: 


lvr: 57
pgn: 3
dfh: a
trm: וזדון מלאכות
txt:
<span class='five'>וזדון מלאכות. </span>שיודע שמלאכות הללו אסורות בשבת דא'נ עביד לכולהו אבות מלאכות אינו חייב אלא אחת דליכא אלא חדא שגגה ומתניתין בתר חיוב חטאת נקטינהו לכריתות: 


lvr: 57
pgn: 3
dfh: a
trm: הנה שהיא אחת
txt:
<span class='five'>הנה שהיא אחת. </span>דכתיב ועשה מאחת מהנה וה'ל למיכתב אחת מהנה מאי מאחת משמע פעמים שחייב מעבירה אחת הנה כלומר כמה חטאות ומהנה מעבירות הרבה חטאת אחת: 


lvr: 57
pgn: 3
dfh: a
trm: ושגגת מלאכות
txt:
<span class='five'>ושגגת מלאכות. </span>דאינו יודע שמלאכות הללו אסורות אבל יודע מצות שבת בדבר אחד כגון דידע שאסור לצאת חוץ לתחום: 


lvr: 57
pgn: 3
dfh: a
trm: שגגת שבת וזדון מלאכות עדיפא ליה
txt:
<span class='five'>שגגת שבת וזדון מלאכות עדיפא ליה. </span>למיתני לאשמעינן חדוש דאע'ג דהזיד במלאכות לא מפטר מחד חטאת: לישנא אחרינא שגגת שבת וזדון מלאכות עדיפא ליה דמילתא פסיקא ליה דמכי שגג אשבת לא מיפטר מיהא מב] מחד חיובא חטאת דא'נ שגג אף במלאכות מחייב חדא אבל מג] שגגת מלאכות דליחייב בכל חדא וחדא לא פסיקא ליה דזימנין דמיפטר מהך חיובא כגון שגג אף בשבת דהעלם זה וזה בידו ואמרינן במסכת שבת <span class='mareimakom'>(דף ע:)</span> דלא מחייב אלא חדא והכי מסתברא דבשגגת שבת קמיירי מדחשיב גבי עבודת כוכבים במתני' חדא ותו לא מכלל דבשגגת עבודת כוכבים וזדון עבודות קמיירי דאי בשגגת עבודה  מד] איכא ד' חטאות בד' עבודות זיבח וקיטור וניסך והשתחוה: 


lvr: 57
pgn: 3
dfh: a
trm: הרי לבו לשמים
txt:
<span class='five'>הרי לבו לשמים. </span>דאי נמי בבית עבודת כוכבים השתחוה לשמים לאו איסורא עבד וליכא חטאת: ה'ג 


lvr: 57
pgn: 3
dfh: a
trm: אי דלא קבליה עליה באלוה לאו כלום הוא
txt:
<span class='five'>אי דלא קבליה עליה באלוה לאו כלום הוא. </span>דכיון דלא נעשה לשם עבודת כוכבים השתחואה דידיה לאו כלום היא: 


lvr: 57
pgn: 3
dfh: a
trm: אלא
txt:
<span class='five'>אלא. </span>השתחוה לעבודת כוכבים מאהבת אדם ומיראת אדם דסבר מותר לעבוד עבודת כוכבים מאהבה ומיראה וזדון מלאכות מה] קרי משמתכוין לעבוד:  אלא


lvr: 57
pgn: 3
dfh: b
trm: אלא באומר מותר
txt:
<span class='five'>אלא באומר מותר. </span>לעבוד עבודת כוכבים דהיינו שגגת עבודת כוכבים ושגגת עבודות: 


lvr: 57
pgn: 3
dfh: b
trm: דעד כאן לא בעא מיניה רבא מר'נ
txt:
<span class='five'>דעד כאן לא בעא מיניה רבא מר'נ. </span>העלם זה וזה בידו מהו בפ' ד' מיתות <span class='mareimakom'>(סנהדרין סב.)</span>: 


lvr: 57
pgn: 3
dfh: b
trm: רב פפא אמר משכחת לה בתינוק שנשבה לבין העובדי כוכבים
txt:
<span class='five'>רב פפא אמר משכחת לה בתינוק שנשבה לבין העובדי כוכבים. </span>שגגת עבודת כוכבים וזדון עבודות כגון שחזר ושמע שאותה עבודת כוכבים  לא] שישנה שם אסורה בד' עבודות הללו והני עבודות לב] הרוב ידעי דאסירן: 


lvr: 57
pgn: 3
dfh: b
trm: רב אחא בריה דרב איקא משמיה דרב ביבי אמר
txt:
<span class='five'>רב אחא בריה דרב איקא משמיה דרב ביבי אמר. </span>לעולם זדון שבת ושגגת מלאכות נמי קחשיב ודקאמרת ליחשיב טפי תנא לא מהדר אלא על מצות שחייבין עליהן כרת: 


lvr: 57
pgn: 3
dfh: b
trm: והאיכא בתו מאנוסתו דלא כתיבא
txt:
<span class='five'>והאיכא בתו מאנוסתו דלא כתיבא. </span>אלא אתיא הנה הנה אתיא זמה זמה במסכת חגיגה בשילהי פ'ק <span class='mareimakom'>(דף יא.)</span>: 


lvr: 57
pgn: 3
dfh: b
trm: וקשיא ליה לרב ביבי
txt:
<span class='five'>וקשיא ליה לרב ביבי. </span>התם בזבחים א'כ דתרי גווני העלאה איכא ניתני בכריתות המעלה חוץ לעזרה אברי פנים והמעלה נמי אברי חוץ: 


lvr: 57
pgn: 3
dfh: b
trm: מי דמי
txt:
<span class='five'>מי דמי. </span>שבת חשבון חיובי' תנא במס' שבת <span class='mareimakom'>(דף עג.)</span> ודעבודת כוכבים במס' סנהדרין <span class='mareimakom'>(דף ס:)</span>: לד] 


lvr: 57
pgn: 3
dfh: b
trm: וגבי כריתות דאיריא
txt:
<span class='five'>וגבי כריתות דאיריא. </span>הוא גררא בעלמא דחשיב להו למצות שחייבין עליהן כרת איכא לשנויי שם שבת שם עבודת כוכבים: 


lvr: 57
pgn: 3
dfh: b
trm: בעא מיניה ר' ירמיה [וכו'] מהו
txt:
<span class='five'>בעא מיניה ר' ירמיה [וכו'] מהו. </span>אם עשאן בהעלם אחת חייב אחת או ב' מי מיחלקן כריתות לחטאות כלאוין אי לא: 


lvr: 57
pgn: 3
dfh: b
trm: שוחט ומעלה
txt:
<span class='five'>שוחט ומעלה. </span>איכא ב' כריתות באחרי מות וחד לאו בראה אנכי השמר לך פן תעלה עולותיך בכל מקום [וכו' וכל מקום] שנאמר השמר פן ואל אינו אלא לא תעשה אבל בשחיטה ליכא לאו בהדיא דהאי דכתיב בפרשת <span class='mareimakom'>(ויקרא יז)</span> ולא יזבחו עוד את זבחיהם וגו' מוקים ליה בזבחים בפרק השוחט והמעלה <span class='mareimakom'>(דף קו.)</span> בזובח בהמה למרקוליס: 


lvr: 57
pgn: 3
dfh: b
trm: ג'ש
txt:
<span class='five'>ג'ש. </span>התם בזבחים בשחיטה נאמר הבאה <span class='mareimakom'>(שם)</span> ואל פתח אהל מועד לא הביאו ובהעלאה נאמר <span class='mareimakom'>(שם)</span> ואל פתח אהל מועד לא יביאנו מה להלן בהעלאה ענש והזהיר: 


lvr: 57
pgn: 3
dfh: b
trm: אוב וידעוני
txt:
<span class='five'>אוב וידעוני. </span>איכא ב' מיתות דכתיב <span class='mareimakom'>(שם כ)</span> אוב או ידעוני מות יומת דאו מחלק אי זו שיעשה ימות ולאו אחד דכתיב לא ימצא בך וגו' ושואל אוב וידעוני ובני קרבן נינהו דכתיב בהו כרת <span class='mareimakom'>(שם)</span> והנפש אשר תפנה אל האובות וקמיבעי לך אי מיתות מחלקות לחטאות והעושן בהעלם אחד חייב שתים אי לא: 


lvr: 57
pgn: 3
dfh: b
trm: הא פלוגתא דר' יוחנן וריש לקיש
txt:
<span class='five'>הא פלוגתא דר' יוחנן וריש לקיש. </span>באלו הן הנסקלין בד'  מיתות <span class='mareimakom'>(סנהדרין דף סה.)</span> דשמעינן לו] דתרווייהו דאין חייבין עליהן אלא אחת הואיל בלאו אחד נאמרו הלכך אין חילוק חטאות ביניהן להכי לא חשיב אלא חד מינייהו דכולהו כריתות דתנן במתני' למניינא דחטאות תננהו כדאמרי' בריש פירקין אם עשאן כולן בהעלם אחת חייב על כל אחת ואחת: 


lvr: 57
pgn: 3
dfh: b
trm: הואיל ואין בו מעשה
txt:
<span class='five'>הואיל ואין בו מעשה. </span>הילכך לאו בר קרבן הוא אבל אוב יש בו מעשה שמנקש בזרועותיו ומדבר משחיו: 


lvr: 57
pgn: 3
dfh: b
trm: דהא חלוקין הן במיתות
txt:
<span class='five'>דהא חלוקין הן במיתות. </span>ואי לאו הטעם דלית ביה מעשה מיתות מחלקן לחטאות דהא חלוקין הן במיתות וה'ל למיתנינהו אי הוה בר קרבן: 


lvr: 57
pgn: 3
dfh: b
trm: ר'ע היא דאמר
txt:
<span class='five'>ר'ע היא דאמר. </span>לקמן <span class='mareimakom'>(דף ד.)</span> מגדף מביא קרבן דלא בעינן מעשה: 


lvr: 57
pgn: 3
dfh: b
trm: קס'ד
txt:
<span class='five'>קס'ד. </span>מדקאמר ר'ל הקשת זרועותיו הוי מעשה וחזינן במתני' דפליגי רבנן אמגדף ולא פליגי אבעל אוב ש'מ דאפי' לרבנן חשיב מעשה: לז] 


lvr: 57
pgn: 3
dfh: b
trm: כרת דיליה
txt:
<span class='five'>כרת דיליה. </span>כרת דמגדף מישתעי קרא בקרבן עבודת כוכבים בסדר שלח לך נפש כי תחטא בשגגה והקריבה עז בת שנתה וגו' ובההיא פרשתא כתיב והנפש אשר תעשה ביד רמה וגו' ונכרתה דמישתעי במגדף וקסד'א הואיל וכתיב במקום קרבן ליחייב קרבן אע'ג דלית ביה מעשה קמ'ל יצא מגדף: 


lvr: 57
pgn: 3
dfh: b
trm: עולא אמר
txt:
<span class='five'>עולא אמר. </span>היינו טעמא דלא פליגי רבנן אבעל אוב דלאו בהקשת זרועותיו מיירי אלא מקטר לשר השדים: 


lvr: 57
pgn: 3
dfh: b
trm: וישנו בלב
txt:
<span class='five'>וישנו בלב. </span>עיקר איסורו תלוי ברוע לבו ידע למי גידף הילכך לא חשיב מעשה אבל השתחואה אנו רואין שמשתחוה לעבודת כוכבים לח] : גליון. <span class='five'>הואיל וישנו בלב </span>עיקר איסורו במחשבת הלב ואין כאן מעשה ומה שמדבר אינו אלא משמיע איסורו אבל כפיפת קומתו היינו עיקר איסורו דאילו היה מדבר במקבל עבודת כוכבים בלא השתחואה לא מחייב דאין עיקר בלב אלא כפיפה היא החיוב. נראה לי:  יצאו


lvr: 57
pgn: 4
dfh: a
trm: יצאו עדים זוממין
txt:
<span class='five'>יצאו עדים זוממין. </span>בתורת כהנים גבי פר כהן משיח והכי אמרינן אחר שריבינו דברים שהן בעבודת כוכבים ודברים שאינן בעבודת כוכבים לג]  יכול שאני מרבה המסית והמדיח ועדים זוממין ת'ל ועשה יצאו אלו שאין בהן מעשה יצאו מכלל חטאת: 


lvr: 57
pgn: 4
dfh: a
trm: הא על פי כתיב </span>והיכי אמרת אבל בעלמא הוי ביה מעשה: <span class='five'>הואיל וישנן בראייה
txt:
<span class='five'>הא על פי כתיב </span>והיכי אמרת אבל בעלמא הוי ביה מעשה: <span class='five'>הואיל וישנן בראייה. </span>עיקר עדותן בראיית העין שמעידין מה שראו הילכך לא חשיב מעשה: לד] 


lvr: 57
pgn: 4
dfh: a
trm: ויליף שור שור משבת
txt:
<span class='five'>ויליף שור שור משבת. </span>למען ינוח שורך <span class='mareimakom'>(שמות כג)</span> מה התם חיה ועוף כיוצא בו דהכי מוקמינן בב'ק בפרק שור שנגח את הפרה <span class='mareimakom'>(דף נד: ע'ש)</span>: 


lvr: 57
pgn: 4
dfh: a
trm:
מה לשור וכשב שכן יש בהן ריבוי אצל מזבח שור בנסכים וכשב באליה אבל עז אין בקרבנו ריבוי אצל מזבח</span>: <span class='five'>הא כי כתיב קרא בעניינא דקדשים כתיב

txt:
<span class='five'>מה לשור וכשב שכן יש בהן ריבוי אצל מזבח שור בנסכים וכשב באליה אבל עז אין בקרבנו ריבוי אצל מזבח</span>: <span class='five'>הא כי כתיב קרא בעניינא דקדשים כתיב. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ז)</span> כי כל אוכל חלב מן הבהמה וגו' והואיל ובעניינא דקדשים כתיב ודאי אין חיה נוהגת בהו הלכך לא איצטריך שור וכבש למישרי חיה: 


lvr: 57
pgn: 4
dfh: a
trm: דכולי עלמא ילפינן דבר למד מעניינו
txt:
<span class='five'>דכולי עלמא ילפינן דבר למד מעניינו. </span>בעלמא אבל הכא לאו עניינו דהאי לאו והאי כרת: 


lvr: 57
pgn: 4
dfh: a
trm: והכא בהא קמיפלגי כו'
txt:
<span class='five'>והכא בהא קמיפלגי כו'. </span>גירסא זו הכתובה בספרים משובשת היא ועל ידי פרשנים טועין שלא היו בקיאין בשמועה ופירשוה בשיבוש בתוך הגירסא וכך הצעה ולא יותר והכא בהא קמיפלגי מר סבר למידין לאו מלאו ולאו מכרת ומר סבר לאו מלאו ילפינן לאו מכרת לא ילפינן והכי פירושא ר' ישמעאל סבר למידין דבר מעניינו בין לאו מלאו בין לאו מכרת: 


lvr: 57
pgn: 4
dfh: a
trm: ורבנן סברי
txt:
<span class='five'>ורבנן סברי. </span>לאו מלאו למידין זה מזה כשהן בפרשה אחת דבר למד מעניינו כי ההיא דבשר בחלב השנויה בפ' כל הבשר <span class='mareimakom'>(חולין קטו:)</span> לא תאכלנו בבשר בחלב הכתוב מדבר אבל לאו מכרת כעין הכא לא ילפינן דבר למד מעניינו הלכך אי לא כתיב שור וכשב ועז ה'א חיה במשמע: 


lvr: 57
pgn: 4
dfh: a
trm: אליה דחולין תיתסר
txt:
<span class='five'>אליה דחולין תיתסר. </span>דחלב איקרי בפרק כל הבשר <span class='mareimakom'>(חולין קיז.)</span>: 


lvr: 57
pgn: 4
dfh: a
trm: דהעלמות מחלקין
txt:
<span class='five'>דהעלמות מחלקין. </span>דכיון דנודע לו בינתים הרי הן שתי שגגות וחטאת בידיעה תלה רחמנא דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ד)</span> או הודע אליו: 


lvr: 57
pgn: 4
dfh: a
trm: אלא אמר רב ששת כגון שאכל חלב דקודש
txt:
<span class='five'>אלא אמר רב ששת כגון שאכל חלב דקודש. </span>ולעולם משום חלב חייב שתים ולהכי לא חשיב אשם מעילות אלא של שם אחד ורבי יהודה היא דמחייב אחלב מוקדשין שתים משום חלב ושני שמות דקתני משום דבחלב מוקדשין כתיבי תרי קראי: 


lvr: 57
pgn: 4
dfh: a
trm: ונוקמה
txt:
<span class='five'>ונוקמה. </span>להא דלעיל דקתני ב' שמות כלומר משתי בהמות משני מינין ור' ישמעאל היא:  


lvr: 57
pgn: 4
dfh: a
trm: הב'ע
txt:
<span class='five'>הב'ע. </span>הא דקתני ב' שמות כגון שאכלן בב' תמחוין ב' מאכלין דהיינו ב' שמות כגון תבשיל וצלי: (ל'א חייב ב' א' משום חלב וא' משום קדש אשם מעילה ודלא כר' יהודה דמחייב משום חלב שתים משום ב' לאוין דכתיבי בחלב  לו] בתרי פסוקי): 


lvr: 57
pgn: 4
dfh: a
trm: תרי קראי
txt:
<span class='five'>תרי קראי. </span>חד בקדשים חוקת עולם וחד בין בחולין בין בקדשים הילכך בחלב המוקדשים איכא שני לאוין משום חלב וחלב חולין נפקא ליה לר' יהודה כדאמרינן בפ' אלו עוברין <span class='mareimakom'>(פסחים מג:)</span> כי כל אוכל חלב מן הבהמה אין לי אלא חלב תמימין הראוי ליקרב חלב בעלי מומין מנין תלמוד לומר כל חלב חולין מנין תלמוד לומר כי כל:  קסברי


lvr: 57
pgn: 4
dfh: b
trm: קסברי
txt:
<span class='five'>קסברי. </span>רבנן לאו דחקת עולם בקדשים דהא בעניינא דקדשים כתיב ולאו דכל חלב בחולין ולא בקדשים: ה'ג 


lvr: 57
pgn: 4
dfh: b
trm: אבל דחולין דאסור חלבו אימא לא
txt:
<span class='five'>אבל דחולין דאסור חלבו אימא לא. </span>והכי פירושא אבל חולין דקילי אימא לא אסיר חלבו דאסור חלבו אימא לא כלומר אימא לא אסור חלבו ולשון הפוך היא לשון גרסא ירושלמית: 


lvr: 57
pgn: 4
dfh: b
trm: לאו מלאו ולאו מכרת למידין
txt:
<span class='five'>לאו מלאו ולאו מכרת למידין. </span>דבר מעניינו בין לאו מלאו כגון בעלמא גבי אבר מן חי בפ' (כל הבשר) <span class='mareimakom'>(חולין קב.)</span> בין לאו מכרת כגון הכא מה כרת בקדשים אף לאו בקדשים: 


lvr: 57
pgn: 4
dfh: b
trm: ורבנן סברי לאו מלאו הוא דילפינן
txt:
<span class='five'>ורבנן סברי לאו מלאו הוא דילפינן. </span>כי התם אבל לאו מכרת לא ילפינן הלכך בחולין כתיב ואף בזו הספרים משובשים וכולה גרסא ליתא: ה'ג 


lvr: 57
pgn: 4
dfh: b
trm:
ת'ר כל חלב וכל דם לא תאכלו ר' יהודה אומר מה חלב לוקה שתים אף דם לוקה שתים וחכ'א אין בו אלא אזהרה אחת</span>: <span class='five'>מאי שנא חלב

txt:
<span class='five'>ת'ר כל חלב וכל דם לא תאכלו ר' יהודה אומר מה חלב לוקה שתים אף דם לוקה שתים וחכ'א אין בו אלא אזהרה אחת</span>: <span class='five'>מאי שנא חלב. </span>כלומר מ'ט כתביה לדם בהדי חלב ליכתביה באנפי נפשיה ואנא ידענא דלוקה ב' דמ'ש חלב דלוקה שתים בלא הקישא   מא] כלומר דם נמי כתיבי ב' קראי אי הוה כתיב באנפי נפשיה כגון כל דם לא תאכלו לכתוב בחקת עולם מב] ל'ל דכתיב בהדי חלב: 


lvr: 57
pgn: 4
dfh: b
trm: דם אימעיט ממעילה
txt:
<span class='five'>דם אימעיט ממעילה. </span>בסוף כל הבשר בשחיטת חולין <span class='mareimakom'>(דף קיז:)</span> ואימא כי היכי דאימעיט מזרות קרבן מעילה אימעיט נמי ממלקות דזרות קמ'ל: ה'ג 


lvr: 57
pgn: 4
dfh: b
trm: ס'ד אמינא הואיל ואימעיט ממעילה אימעיט נמי מזרות קמ'ל</span>: <span class='five'>אלא לרבנן
txt:
<span class='five'>ס'ד אמינא הואיל ואימעיט ממעילה אימעיט נמי מזרות קמ'ל</span>: <span class='five'>אלא לרבנן. </span>כיון דתרצינן דלר' יהודה לא בעי הקישא אלא משום זרות ורבנן פליגי עליה ואמרי אין בו אלא אזהרה אחת מכלל דסבירא להו מזרות נמי אימעיט ולדידהו הקישא ל'ל: 


lvr: 57
pgn: 4
dfh: b
trm: מה חלב מיוחד שחלבו חלוק מבשרו
txt:
<span class='five'>מה חלב מיוחד שחלבו חלוק מבשרו. </span>שלא נאמר איסור חלב אלא בשור וכשב ועז שחלבן אסור ובשרן מותר: 


lvr: 57
pgn: 4
dfh: b
trm: ואינן מצטרפין זה עם זה
txt:
<span class='five'>ואינן מצטרפין זה עם זה. </span>לאיסור שבה שהרי אין כאן אלא איסור החלב לבדו ואין היתר מצטרף לאיסור חוץ מאיסורי נזיר: 


lvr: 57
pgn: 4
dfh: b
trm: אף דם
txt:
<span class='five'>אף דם. </span>אע'פ שאיסורו נוהג בטמאין וראוי להצטרף הדם והבשר להתחייב בכזית משניהן משום טמא לא יצטרפו שנלמד דם מחלב מה החלב על כרחיה לחלקו מפרידו מלהצטרף שהרי חלוקין זה לאיסור וזה להיתר דאין איסור והיתר מצטרפים אף דם הטמאים הואיל ודמן חלוק מבשרן שיש על הדם איסור כרת משום דם מה שאין כן בבשר אינו מצטרף אפילו לענין (איסור) לטמא: 


lvr: 57
pgn: 4
dfh: b
trm: יצאו שרצים
txt:
<span class='five'>יצאו שרצים. </span>מדין ההיקש הזה הואיל ואין דמן חלוק מבשרן שאינו מוזהר על דמן משום דם אלא משום שרץ כדאמרי' בפר' דם שחיטה <span class='mareimakom'>(לקמן כא:)</span> יצאו שרצים שאין בהן טומאה קלה כו' הילכך מצטרפין זה עם זה שהרי שם אחד להן הילכך דם נחש ובשרו מצטרפין דאין מוזהר על דמן משום דם כדאמרינן בפרק דם שחיטה <span class='mareimakom'>(שם)</span> שאין אזהרת דם אלא בבהמה חיה ועוף כו': 


lvr: 57
pgn: 4
dfh: b
trm: נחש נמי
txt:
<span class='five'>נחש נמי. </span>אע'ג דלאו בר טומאה הוא מצטרף דמו לבשרו לכזית לאכילה דאין מוזהרין על דמו אלא משום בשרו: 


lvr: 57
pgn: 4
dfh: b
trm: דאיתרבו לטומאה
txt:
<span class='five'>דאיתרבו לטומאה. </span>כדאמרן וזה לכם הטמא לימד על דם השרץ ובשרו שמצטרפין לטומאה: 


lvr: 57
pgn: 4
dfh: b
trm: מה ת'ל כל דם
txt:
<span class='five'>מה ת'ל כל דם. </span>באחרי מות איש איש מבית ישראל ומן הגר הגר בתוכם אשר יאכל כל דם ונתתי פני וגו' אין לי שיהא בכרת אלא דם קדשים שהנפש יוצאה בו מג] שמתכפר בו שראוי לכפרה על המזבח דהא כפרה כתיבא הכא ואני נתתיו לכם על המזבח לכפר והני הוא דראויין לכפרה: 


lvr: 57
pgn: 4
dfh: b
trm: דם חולין ודם התמצית
txt:
<span class='five'>דם חולין ודם התמצית. </span> מד] לקדשים דאינם ראוין לכפרה כדאמרינן בסוף תמיד נשחט בפסחים <span class='mareimakom'>(דף סה.)</span>: 


lvr: 57
pgn: 4
dfh: b
trm: אלא
txt:
<span class='five'>אלא. </span>לעולם רבנן דלא נפקא לחולין מריבויא דקרא דכל ואע'ג דלית להו כרת בדם התמצית מיבעי להו חד כרת לדם כיסוי לדם חיה ועוף שכיסהו ונתגלה סד'א בטלה אגב ארעא ואי הדר אכלה עפרא בעלמא הוא ולא ליחייב קמ'ל: 


lvr: 57
pgn: 4
dfh: b
trm: ה' לאוין
txt:
<span class='five'>ה' לאוין. </span>הנך דלא אתו לדרשה חד <span class='mareimakom'>(ויקרא ג)</span> דחקת עולם וחד בצו את אהרן <span class='mareimakom'>(שם ז)</span> כל דם לא תאכלו בכל מושבותיכם מה] וחד באחרי מות <span class='mareimakom'>(שם יז)</span> דם כל בשר לא תאכלו מו] וחד בראה אנכי <span class='mareimakom'>(דברים יב)</span> לא תאכלו על הארץ תשפכנו כמים ב] הרי ה' ודכתיב לעיל מיניה לא תאכל הנפש עם הבשר באבר מן החי משתעי ודכתיב בתריה לא תאכלנו מוקמינן בפרק כל הבשר מז] בשחיטת חולין <span class='mareimakom'>(דף קטו:)</span> אזהרה לבשר בחלב ועוד כתיב בראה אנכי רק את דמו לא תאכלו מח] ומוקמינן ליה בפרק שני דבכורות <span class='mareimakom'>(דף טו.)</span> לחלב פסולי המוקדשים ודכתיב באחרי מות כל נפש מכם לא תאכל דם מוקים ליה בתורת כהנים להזהיר גדולים על הקטנים: 


lvr: 57
pgn: 4
dfh: b
trm: א'ר אילא אכל מעשר שני של דגן ותירוש ויצהר לוקה ג'
txt:
<span class='five'>א'ר אילא אכל מעשר שני של דגן ותירוש ויצהר לוקה ג'. </span>משום לא תוכל לאכול בשעריך וגו': 


lvr: 57
pgn: 4
dfh: b
trm: קלי נתרבה במנחת העומר
txt:
<span class='five'>קלי נתרבה במנחת העומר. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כג)</span> מט] גביה קלוי באש ואף על גב דבההוא קרא כתיב כרמל לא הוכשר אלא על ידי האור כדאמרינן במנחות <span class='mareimakom'>(דף סו:)</span> אבוב של נ] קליות היה שם מנוקב ככברה שיהא האור שולט בכולן ולשון כרמל רך ומל רך שנמלל:  לחם


lvr: 57
pgn: 5
dfh: a
trm: לחם ישנו במנחות
txt:
<span class='five'>לחם ישנו במנחות. </span>דלחם הפנים איקרי מנחה ושתי הלחם של עצרת דכתיב בהו <span class='mareimakom'>(במדבר כח)</span> בהקריבכם מנחה חדשה: 


lvr: 57
pgn: 5
dfh: a
trm: שכן איתנהו בעינייהו
txt:
<span class='five'>שכן איתנהו בעינייהו. </span>הלכך לא מצית ילפת לה דהא כי אמרינן מה לקלי דאיתיה בעיניה ליכא למימר כרמל יוכיח: 


lvr: 57
pgn: 5
dfh: a
trm: שכן נתרבו אצל מנחות
txt:
<span class='five'>שכן נתרבו אצל מנחות. </span>וכי פרכת מה לקלי שכן נתרבה על ידי מנחות ליכא למימר לחם יוכיח: 


lvr: 57
pgn: 5
dfh: a
trm: הפגול א' מגופי תורה
txt:
<span class='five'>הפגול א' מגופי תורה. </span>דחייבין עליו כרת ולא למדוה הכתוב שיהא בכרת אלא נאמר בקדושים תהיו ואוכליו עונו ישא ואע'ג דכתיב ביה פגול לא בפיגול גמור קמיירי אלא במחשב בשחיטה חוץ למקומו דהכי דרשינן בתורת כהנים ובשחיטת קדשים <span class='mareimakom'>(דף כח:)</span> אם אינו ענין לחוץ לזמנו תנהו ענין לחוץ למקומו וליכא למימר דהאי כרת עליה קאי דכתיב בפגול גמור בצו את אהרן והנפש האוכלת ממנו עונה תשא ודרשינן בתורת כהנים ממנו עונה תשא ולא מחברו דהיינו חוץ למקומו דכתיב ביה מחשבה כותיה: 


lvr: 57
pgn: 5
dfh: a
trm: נאמר כאן
txt:
<span class='five'>נאמר כאן. </span>בצו את אהרן בפגול גמור והנפש האוכלת וגו' והתם כתיב לא יחשב דהיינו פגול גמור חוץ לזמנו: 


lvr: 57
pgn: 5
dfh: a
trm: ונאמר להלן
txt:
<span class='five'>ונאמר להלן. </span>גבי נותר בפרשת קדושים תהיו ואוכליו עונו ישא וגו' מה (כאן) [להלן] בקדושים תהיו כרת דכתיב ונכרת: 


lvr: 57
pgn: 5
dfh: a
trm: ולא למדו הכתוב
txt:
<span class='five'>ולא למדו הכתוב. </span>לנותר בכרת אלא בגזירה שוה דלא ידעינן דהאי כרת דקדושים תהיו בנותר קמיירי דהא בתר דקרא דחוץ למקומו כתיב ומשמע דעליה קאי אלא משום דאתיא קדש קדש: 


lvr: 57
pgn: 5
dfh: a
trm: אתיא הנה הנה
txt:
<span class='five'>אתיא הנה הנה. </span>כתיב באשתו <span class='mareimakom'>(ויקרא יח)</span>  ערות אשה ובתה לא תגלה דמשמע בתה ממנו ובתה מאחר סיפיה דקרא שארה הנה זמה היא וכתיב <span class='mareimakom'>(שם)</span> ערות בת בנך או בת בתך ובאנוסה כתיב דהא בת בתו מאשתו נפקא לן מקרא דלעיל ערות אשה ובתה ובתו לא כתיבא באנוסתו אלא אתיא הנה הנה מאשתו כתיב באשתו שארה הנה זמה היא וכתיב באנוסתו כי ערותך הנה מה התם כתיבא בתו דכתיב אשה ובתה אף כאן נמי באנוסה עשה בתו כבת בתו וא'ת קל וחומר הוא אין מזהירין מן הדין: 


lvr: 57
pgn: 5
dfh: a
trm: זמה זמה לשריפה
txt:
<span class='five'>זמה זמה לשריפה. </span> כי יקח איש את אשה ואת אמה זמה היא <span class='mareimakom'>(ויקרא כ)</span> : 


lvr: 57
pgn: 5
dfh: a
trm: נסקלין
txt:
<span class='five'>נסקלין. </span>רוב חייבי סקילה כגון הבא על האם ועל הכלה לא כתיבא סקילה אלא דמיהם בם <span class='mareimakom'>(שם)</span> :  


lvr: 57
pgn: 5
dfh: a
trm: המפטם
txt:
<span class='five'>המפטם. </span>לסוך ממנו חייב דכתיב <span class='mareimakom'>(שמות ל)</span> אשר ירקח כמוהו: 


lvr: 57
pgn: 5
dfh: a
trm: חצאין דקטרת
txt:
<span class='five'>חצאין דקטרת. </span>קפ'ד מנין דבכל יום היה מקטיר מנה כדאמרינן לקמן  א] <span class='mareimakom'>(ד' ו.)</span> שס'ה מנין (כמנין ימות החמה): 


lvr: 57
pgn: 5
dfh: a
trm: קנמן בשם ה' מאות
txt:
<span class='five'>קנמן בשם ה' מאות. </span>דהכי אמר קרא מחציתו חמשים ומאתים דלהכי נקט מחציתו שלא יהו שוקלים אותו הכל ביחד אלא לחצאין כדי שיהו שם שתי הכרעות: 


lvr: 57
pgn: 5
dfh: a
trm: תנא הכי קשיא ליה
txt:
<span class='five'>תנא הכי קשיא ליה. </span>כלומר להכי אשמעינן ברייתא דאי ממשמעותא דקרא הוה אמינא קנה בושם כקנמן בשם דמחציתו דקרא אתרוייהו קאי קמ'ל: 


lvr: 57
pgn: 5
dfh: a
trm: המקום יודע בהכרעות
txt:
<span class='five'>המקום יודע בהכרעות. </span>שלא היה שוקל ההכרעות לבד אלא מניחן כמות שהן והמקום יודע מה משקלו. פירוש רומי: 


lvr: 57
pgn: 5
dfh: a
trm: אלא אמר כו] רב יהודה
txt:
<span class='five'>אלא אמר כו] רב יהודה. </span>הכי קשיא ליה כו'. ה'ג אלא אמר רב יהודה. מדקא מייתי ליה תרי זימני ודאי לאפושי הוא דעבד: 


lvr: 57
pgn: 5
dfh: a
trm: שלא יניח משקל כו'
txt:
<span class='five'>שלא יניח משקל כו'. </span>שישקול כל בשם ובשם כנגד הברזל ולא ישקול במניין דמר דרור ויחזור וישקול קדה כנגד מר דרור: 


lvr: 57
pgn: 5
dfh: a
trm: וקלט השמן את הריח וקפחו
txt:
<span class='five'>וקלט השמן את הריח וקפחו. </span>קנחו וחברו קפחת את הרועה ביומא <span class='mareimakom'>(דף פג:)</span> קנחו משה לשמן מעל העיקרין ונתנו בצלוחית:  וכי


lvr: 57
pgn: 5
dfh: b
trm: וכי נס א' נעשה בו
txt:
<span class='five'>וכי נס א' נעשה בו. </span>שאתה מתמיה שאינו ספק אפילו לסוך אהרן ובניו כל ז' ימי המלואים כדמפרש בפ'ק דיומא <span class='mareimakom'>(דף ה.)</span> שבעת ימים ימלא את ידכם <span class='mareimakom'>(ויקרא ח)</span> ואיתקש משיחה לריבוי דכתיב למשחה בהם ולמלא בם את ידם <span class='mareimakom'>(שמות כט)</span> : 


lvr: 57
pgn: 5
dfh: b
trm: יהויקים
txt:
<span class='five'>יהויקים. </span>היה גדול מיהואחז ב' שנים דכתיב בו <span class='mareimakom'>(מלכים ב כג)</span> יהואחז בן עשרים ושלש שנה היה במלכו וג' חדשים מלך וביהויקים כתיב <span class='mareimakom'>(שם)</span> בן עשרים וחמש שנה היה במלכו נמצא יהויקים גדול מיהואחז ב' שנים כך שנויה בסדר עולם: 


lvr: 57
pgn: 5
dfh: b
trm: בזמן ששלום בישראל
txt:
<span class='five'>בזמן ששלום בישראל. </span>הוי המלכות ירושה ולא בעי משיחה אבל כי איכא מחלוקת לאו ירושה היא ובעי משיחה בתחלה: 


lvr: 57
pgn: 5
dfh: b
trm: ומפני מחלוקתו של יורם כט] נמשח כו'
txt:
<span class='five'>ומפני מחלוקתו של יורם  כט] נמשח כו'. </span>דבשלמא מלך בן מלך דבית דוד כי איכא מחלוקת נפקא לן מקראי דהדר למילתיה קמייתא למשיחה אבל מלכי ישראל לא חזו למשיחה כלל: 


lvr: 57
pgn: 5
dfh: b
trm: [ואמר ל] רבי] יוחנן הוא יהואחז צדקיהו הוא שלום</span>: <span class='five'>והא בדרי חשיב ליה
txt:
<span class='five'>[ואמר ל] רבי] יוחנן הוא יהואחז צדקיהו הוא שלום</span>: <span class='five'>והא בדרי חשיב ליה. </span>דחשיב שלישי ורביעי: 


lvr: 57
pgn: 5
dfh: b
trm: שנאמר ואת כלי הזהב וגו'
txt:
<span class='five'>שנאמר ואת כלי הזהב וגו'. </span>מדכתיב בארגז מצדו אלמא כל היכא דהוי ארון הוי ארגז בהדיה וכי איגניז איגניז בהדיה: 


lvr: 57
pgn: 5
dfh: b
trm: תנו את לא] הארון
txt:
<span class='five'>תנו את לא] הארון. </span>בבית אשר בנה שלמה כי אין לכם משא בכתף וגרסינן במסכת שקלים <span class='mareimakom'>(דף י)</span> אמר להם אם גלה עמכם לבבל שוב אין אתם מחזירין אותו בכתפיכם וגנזו: 


lvr: 57
pgn: 5
dfh: b
trm: צנצנת אתיא שמה שמה
txt:
<span class='five'>צנצנת אתיא שמה שמה. </span>כתיב בארון <span class='mareimakom'>(שמות ל)</span> אשר אועד לך שמה ובצנצנת כתיב <span class='mareimakom'>(שם טז)</span> ותן שמה מלא העומר מן: 


lvr: 57
pgn: 5
dfh: b
trm: מקלו של אהרן אתיא משמרת משמרת
txt:
<span class='five'>מקלו של אהרן אתיא משמרת משמרת. </span>מצנצנת כתיב במקל <span class='mareimakom'>(במדבר יז)</span> למשמרת לאות לבני מרי בצנצנת למשמרת לדורותיכם: 


lvr: 57
pgn: 5
dfh: b
trm: כמין כי
txt:
<span class='five'>כמין כי. </span>אות יוונית ועשוי כזה דמציק שמן על ראשו ואח'כ בין ריסי עיניו ומצרפן באצבעו דרך הפדחת: 


lvr: 57
pgn: 6
dfh: a
trm: ולאו מילתא היא
txt:
<span class='five'>ולאו מילתא היא. </span>דלא ליעביד איניש הכי דלמא הוי סימנא בישא ומצער נפשיה ומיתרע מזליה: 


lvr: 57
pgn: 6
dfh: a
trm: ולא על אפדני דפומבדיתא
txt:
<span class='five'>ולא על אפדני דפומבדיתא. </span>שלסטין היו כדאמרינן בהעור והרוטב <span class='mareimakom'>(חולין קכז.)</span> פומבדיתאה אלוייך אשני אושפיזך: 


lvr: 57
pgn: 6
dfh: a
trm: גילדנא סריא
txt:
<span class='five'>גילדנא סריא. </span>דג קטן מוסרח כדאמרי' בפ'ק דמועד קטן <span class='mareimakom'>(דף יא.)</span> כוורא סמוך למיסרחיה מעלי: 


lvr: 57
pgn: 6
dfh: a
trm: מכותחא דרמי כיפי
txt:
<span class='five'>מכותחא דרמי כיפי. </span>אפילו כותח שהוא משובח וחזק שמשבר את האבן כששופכין הימנו ע'ג האבן אעפ'כ לא תאכלו הימנו כדאמרי' בפ' אלו עוברין <span class='mareimakom'>(פסחים מב.)</span> שלשה דברים נאמרו בכותח מטמטם את הלב כו': 


lvr: 57
pgn: 6
dfh: a
trm: וריח
txt:
<span class='five'>וריח. </span>הקטרת: ומשני ריח דקאמר אין בו מעילה לאחר שעלתה תמרתו שנעשה מצוותו וכי קאמר מעל קודם לכן: 


lvr: 57
pgn: 6
dfh: a
trm: הצרי
txt:
<span class='five'>הצרי. </span>שרף נטף כדמפרש לקמן שרף [הנוטף] מעצי הקטף ושרף היינו מידי דמנטף מן העץ וקורין גומא: 


lvr: 57
pgn: 6
dfh: a
trm: יין קפריסין
txt:
<span class='five'>יין קפריסין. </span>שבא ממקום ששמו קפרס ע'א בגליון יין קפריסין שעושין מקפרא של אילן הוא ששמו קפרס כגון הצלף והקפרס מ'ר: 


lvr: 57
pgn: 6
dfh: a
trm: כרשינא
txt:
<span class='five'>כרשינא. </span>הבא מאותו מקום ל'א עשב הנקרא אירב'ה שנוטי'א שעושין ממנו בורית שקורין ספוני מפי הרב הגדול: 


lvr: 57
pgn: 6
dfh: a
trm: פסלה
txt:
<span class='five'>פסלה. </span>דכתיב כי כל שאור וכל דבש <span class='mareimakom'>(ויקרא ב)</span> : 


lvr: 57
pgn: 6
dfh: a
trm: חייב מיתה
txt:
<span class='five'>חייב מיתה. </span>כי עייל ביוה'כ דכתיב <span class='mareimakom'>(שם טז)</span> ואל יבא בכל עת אל הקודש וגו' ולא ימות וגו' בזאת יבא אהרן וגו' וכי מעייל קטרת שלא כהלכתה ביאה ריקנית היא וחייב מיתה: 


lvr: 57
pgn: 6
dfh: a
trm: מסייע ליה כו'
txt:
<span class='five'>מסייע ליה כו'. </span>מדלא מ] מפרש ליה (לברא בשעת שריית) סמנים ויתנו בה מי רגלים מסייע ליה דקאמר כל מעשיה בקדש בעזרה: 


lvr: 57
pgn: 6
dfh: a
trm: והיו בהן דברים הראויין לקרבן ציבור
txt:
<span class='five'>והיו בהן דברים הראויין לקרבן ציבור. </span>דקיי'ל המקדיש נכסיו ויש בהן דבר הראוי למזבח אינו יוצא מידי מזבח לעולם הראוי ליחיד מוכרין אותו ליחיד הצריך קרבן והראוי לציבור א'א להקריבו דבעי לקנותו מתרומת הקופות הילכך נותנין אותה לאומנין בשכרן ובגמרא מפרש באומני בית אבטינס שהיו נוטלין קטרת במס' שקלים בפרק התרומה מה היו עושין <span class='mareimakom'>(הלכה ח)</span>: 


lvr: 57
pgn: 6
dfh: a
trm: אלא לאו קטרת
txt:
<span class='five'>אלא לאו קטרת. </span>דאינו ראוי אלא לציבור אלמא עושין קטרת מן החולין ובחוץ וקשיא לר' יוסי בר' חנינא: 


lvr: 57
pgn: 6
dfh: a
trm: באותה הניתנת כו'
txt:
<span class='five'>באותה הניתנת כו'. </span>לעולם בקודש נעשית מא] ולא הספיקו ללוקחה הימנו עד שהקדישה: 


lvr: 57
pgn: 6
dfh: a
trm: מותר קטרת
txt:
<span class='five'>מותר קטרת. </span>שבכל שנה היה נשאר מאותן ג' מנים יתירין שכהן גדול מכניס ולא היה מקטיר אלא מלא חפניו ונשאר המותר ואותו מותר לא היה ראוי לשנה הבאה מניסן ואילך דניסן ראש השנה דתרומת שקלים דאמרה תורה חדש והבא קרבן מתרומה חדשה במסכת ראש השנה <span class='mareimakom'>(דף ז.)</span> מב] ומה היו עושין בו: 


lvr: 57
pgn: 6
dfh: a
trm: ומחללין
txt:
<span class='five'>ומחללין. </span>את מותר זה על  מג] (מותר) מעות דכל זמן שהיא בקדושתה אינן רשאין לתתה לאומנין דכל דבר שראוי למזבח אינו יוצא מידי מזבח לעולם: ל'ג תני רב יהודה אלא ה'ג 


lvr: 57
pgn: 6
dfh: a
trm: בכולהו מותרין תני חוזרין כו' והכא לא תני
txt:
<span class='five'>בכולהו מותרין תני חוזרין כו' והכא לא תני. </span>והא מדתני בכולהו מותרין הניתנין לאומנין חוזרין ולוקחין אותן כו' והכא לא תני הכי מכלל דלאו בקטרת גמורה קמיירי אלא בשנעשית  חולין וקרי לה ראויין לקרבנות צבור ותיובתא דר' יוסי בר' חנינא: 


lvr: 57
pgn: 6
dfh: a
trm: שס'ח מנין
txt:
<span class='five'>שס'ח מנין. </span>דהכי סליק חושבנא דסממנין דלעיל בורית ויין ומעלה עשן לאו סממנין נינהו:  אחת


lvr: 57
pgn: 6
dfh: b
trm: אחת לששים או לשבעים שנה גרסינן היו מפטמין אותה לחצאין
txt:
<span class='five'>אחת לששים או לשבעים שנה גרסינן היו מפטמין אותה לחצאין. </span>שלא היה צריך לפטם אלא חצי שיעור משום דמותר דששים או שבעים שנה סלקי לחצי שיעור הקטרת פעמים לששים פעמים לשבעים או סמוך להם לפי שאין כל החפניים שוות: 


lvr: 57
pgn: 6
dfh: b
trm: לשליש ולרביע לא שמעתי
txt:
<span class='five'>לשליש ולרביע לא שמעתי. </span> לא] שהיו משהין המותר שמונים שנים או צ' או ק' שלא הוצרכו לפטם אלא שליש או רביע לב] ויחיד נמי שפיטם שליש או רביע פטור: 


lvr: 57
pgn: 6
dfh: b
trm: במתכונתה
txt:
<span class='five'>במתכונתה. </span>לישנא דקרא אם היה רוצה לפטם הקטרת דבר יום ביומו עושה הילכך יחיד שלא פיטם אלא מנה חייב:  חצאין דרבא לאו דוקא אלא כל דראוי להקטיר לג] : 


lvr: 57
pgn: 6
dfh: b
trm: דיבור רע ליין
txt:
<span class='five'>דיבור רע ליין. </span>במסכת מנחות בפרק כל הקרבנות <span class='mareimakom'>(דף פז.)</span> זרק  לד] הגיד של שמרים הגזבר הקיש שהגזבר מקיש בקנה למוציא היין ורומז לו לה] ובלא דבור שרע הוא לנסכים ולא היה מדבר בפיו שהדבור רע ליין: 


lvr: 57
pgn: 6
dfh: b
trm: י'א סמנים
txt:
<span class='five'>י'א סמנים. </span>ולעיל חשבנו י'א צרי צפורן חלבנה ולבונה מר קציעה שבולת נרד כרכום הרי ח' קושט קנמון קילופה הרי י'א סממנים נאמרו לו למשה ולא ניקבו אלא ד' וכל י'א דבעי לו] ניתיב ובלבד שיהא קוטר ועולה כדדרשינן לקמן בכלל ופרט לז] כדברי ר' ישמעאל: 


lvr: 57
pgn: 6
dfh: b
trm: ואימא סמים כלל
txt:
<span class='five'>ואימא סמים כלל. </span>כלומר ממאי דקרא לחושבנא אתא דילמא למידרש כלל ופרט [וכלל] לחוד הוא דאתא ולא למנין י'א: 


lvr: 57
pgn: 6
dfh: b
trm: אם כן
txt:
<span class='five'>אם כן. </span>דבכלל ופרט וכלל לחוד בעי למידרשיה לא נכתוב קרא סמים אלא קח לך הוה משמע כלל אלא הכי נקט ברישא סמים וכתיב נמי קח לך למידרש כלל ופרט וכלל לקוטר ועולה כדלקמן ולמנין י'א: 


lvr: 57
pgn: 6
dfh: b
trm: דבי רבי ישמעאל
txt:
<span class='five'>דבי רבי ישמעאל. </span>נמי בעיא י'א מדקתני או אינו כו' וליכא למידרשיה אלא כדדריש ליה ובעי קוטר ועולה: 


lvr: 57
pgn: 6
dfh: b
trm: ונילף נמי מלבונה כו'
txt:
<span class='five'>ונילף נמי מלבונה כו'. </span>והיינו דפריך או אינו אלא פרט אחרון דהיינו לבונה בפרט ראשון מייתי נמי דדמי ליה ולמעוטי דבר לח] [שאין] ריחו נודף ולא קוטר ועולה נאמרה לי כשאר פרטי קמאי דמייתי מאי דדמי ליה: 


lvr: 57
pgn: 6
dfh: b
trm: אם כן
txt:
<span class='five'>אם כן. </span>דכשאר פרטי מייתי ליה נכתביה במיצעי בהדי שאר פרטי קמאי והיינו דקאמר לאו: וקפריך ליה הש'ס הא לאו תירוצא הוא דאי כתבה ללבונה בהדי שאר פרטי בין שני הכללות הויין תרי סרי כגון סמים ב' ונטף ושחלת וחלבנה ולבונה הרי ו' וסמים כנגדן הרי י'ב ולהכי לא כתבה בהדי פרט דלא תימא י'ב בעינן ולעולם גמר מיניה: 


lvr: 57
pgn: 6
dfh: b
trm: אם כן נכתביה במקום חלבנה
txt:
<span class='five'>אם כן נכתביה במקום חלבנה. </span>דנשמע מיניה די'א הן ונשמע מיניה דאפילו אינו קוטר ועולה ונכתב חלבנה לבסוף דהא השתא מיהא לאו מידי גמרינן מיניה: 


lvr: 57
pgn: 6
dfh: b
trm: כל שישנו בסך
txt:
<span class='five'>כל שישנו בסך. </span>כל שהוא עובר כשהוא סך את עצמו או אחרים שמצווה שלא יסוך משמן המשחה לזר: 


lvr: 57
pgn: 6
dfh: b
trm: מה סיכה כל שהוא
txt:
<span class='five'>מה סיכה כל שהוא. </span>דלא אשכחן שיעור בסיכה אף נתינה כל שהוא אף על גב דנתינה בעלמא כזית כדמפרש לקמן: 


lvr: 57
pgn: 6
dfh: b
trm: נתינה בעלמא כזית
txt:
<span class='five'>נתינה בעלמא כזית. </span>דגמרינן מנתינה דונתן לכהן את הקדש דכתיב ביה אכילה <span class='mareimakom'>(ויקרא כב)</span> ואיש כי יאכל קדש וכל אכילה כזית: 


lvr: 57
pgn: 7
dfh: a
trm: שנשאת לישראל. ואינה משלמת חומש
txt:
<span class='five'>שנשאת לישראל. ואינה משלמת חומש. </span>דלא זרה לה] שהרי לא נתחללה שאם ימות בעלה ותנשא לכהן אוכלת או אם זרע אין לה הדרא לתרומה: 


lvr: 57
pgn: 7
dfh: a
trm: ומיתתה בחנק
txt:
<span class='five'>ומיתתה בחנק. </span>ורבי מאיר לטעמיה דאע'ג דמעיקרא לאו זרה היא השתא מיהא זרה הויא: 


lvr: 57
pgn: 7
dfh: a
trm: אבל נתינה דעלמא
txt:
<span class='five'>אבל נתינה דעלמא. </span>כגון לא יתן עליה לבונה דמנחת חוטא בכזית דילפינן מונתן לכהן את הקדש <span class='mareimakom'>(ויקרא כב)</span> והכי מפרשא בפרק כל המנחות באות מצה <span class='mareimakom'>(מנחות נט:)</span>: 


lvr: 57
pgn: 7
dfh: a
trm: לא ייסך כתיב
txt:
<span class='five'>לא ייסך כתיב. </span>בשני יודין שדי חדא לתוך התיבה וקרי לא יסיך דמשמע מי שמצווה שלא יסיך לא לעצמו ולא לאחרים מצווה אחר עליו שלא לסוכו ועובד כוכבים לאו בר מצוה הוא: 


lvr: 57
pgn: 7
dfh: a
trm: כהן שסך בן בתו ישראל מתעגל בו כו'
txt:
<span class='five'>כהן שסך בן בתו ישראל מתעגל בו כו'. </span>ופי' כהן שסך את עצמו שמן יכול בן בתו ישראל לבא להתעגל בו ואפילו גדול ושף עצמו באבי אמו ואינו חושש אלמא כיון דבטלה בהתירא בטלה והכי תניא בהדיא בתוספתא דמסכת תרומות <span class='mareimakom'>(פרק י')</span> סך כהן את עצמו שמן של תרומה ומביא בן בתו ישראל ומעגלו על גביו ובן בתו ישראל דנקט משום דרגיל אצלו והוא הדין לאחריני: 


lvr: 57
pgn: 7
dfh: a
trm: שאינו מביא אשם תלוי
txt:
<span class='five'>שאינו מביא אשם תלוי. </span>שאין אשם תלוי בא אלא על ספק חטאת קבועה כדמפרש בפ' בתרא <span class='mareimakom'>(לקמן כה.)</span>: 


lvr: 57
pgn: 7
dfh: a
trm: אלא על השבין
txt:
<span class='five'>אלא על השבין. </span>דלרצונו בעינן: אשם לאו דוקא נקט דהא אשכחן אשם אמזיד בפרק שני <span class='mareimakom'>(לקמן ח:)</span> ד' מביאין על הזדון: אך בעשור לחדש יוה'כ הוא: 


lvr: 57
pgn: 7
dfh: a
trm: אלא כי הא כו'
txt:
<span class='five'>אלא כי הא כו'. </span>והיינו דקאמר חטאת אינו מכפר אלא על השבין ששבין משעת הפרשה עד שעת הקרבה ולא שהמיר דתו בינתיים  והתם בעי למילף לו] יוה'כ דאם המיר דת קודם יוה'כ וחזר בו אחר יוה'כ תו לא מכפר עליה יום הכפורים אחר על עבירותיו שמקמי המרתו: אמאי נהי דבקרבן אמרינן הואיל ונדחה לאחר הפרשה ידחה מעל המזבח אבל גברא לגבי יוה'כ בר כפרה הוא כישראל מעליא: 


lvr: 57
pgn: 7
dfh: a
trm: לא קשיא הא ר' יהודה הא רבי</span>: <span class='five'>פורק עול
txt:
<span class='five'>לא קשיא הא ר' יהודה הא רבי</span>: <span class='five'>פורק עול. </span>של כל המצות: 


lvr: 57
pgn: 7
dfh: a
trm: מגלה פנים
txt:
<span class='five'>מגלה פנים. </span>דורש באגדות של דופי כגון מנשה שהיה אומר מה היה לו למשה לומר ותמנע היתה פילגש: ברייתא דקתני יוה'כ מ'מ רבי היא: 


lvr: 57
pgn: 7
dfh: a
trm: מודה רבי בעבירות דיוה'כ
txt:
<span class='five'>מודה רבי בעבירות דיוה'כ. </span>דהא דקתני לא התענה בו מכפר אעבירות דכל השנה אבל ההיא עבירה דעינוי לא מכפר ואך חלק נמי דקתני לעיל בעבירות דיומיה קאמר: יום הכפורים אינו מכפר אלא היום כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא טז)</span> כי ביום הזה: 


lvr: 57
pgn: 7
dfh: a
trm: א'נ בהדי דעביד עבידתא פסקיה מרא
txt:
<span class='five'>א'נ בהדי דעביד עבידתא פסקיה מרא. </span>דרפיק בה לשקיה ומית מיד דלא הוה שהות לכפורי: ה'ג 


lvr: 57
pgn: 7
dfh: a
trm: מאי אף המגדף</span>: <span class='five'>שמעו לר' עקיבא
txt:
<span class='five'>מאי אף המגדף</span>: <span class='five'>שמעו לר' עקיבא. </span>דמתני' ר'ע היא כדמפרש לקמן מגדף מביא קרבן דברי ר' עקיבא ואמרי אף מגדף נמי כידעוני  תימה לי א] ולר' יוחנן דאמר לעיל <span class='mareimakom'>(דף ג:)</span> הואיל ושניהם בלאו אחד נאמרו מאי אף דקתני במתניתין: 


lvr: 57
pgn: 7
dfh: a
trm: ואומר חטאו ישא
txt:
<span class='five'>ואומר חטאו ישא. </span>מפרש לקמן לז] דכרת דמגדף איירי בקרבן עבודת כוכבים: אתיא לרבנן (רבנן קאמרי ליה הגירסא הכתובה בספרים אינה כפי שיטת הש'ס וכך היא בעיני)  והכי


lvr: 57
pgn: 7
dfh: b
trm: אלא כרת במברך את השם מנא ל] להו
txt:
<span class='five'>אלא כרת במברך את השם מנא  ל] להו. </span>במברך את השם כתיב איש כי יקלל אלהיו ונשא חטאו <span class='mareimakom'>(ויקרא כד)</span> ונאמר בפסח <span class='mareimakom'>(במדבר ט)</span> חטאו ישא האיש ההוא מה להלן כרת אף כאן כרת והכי נמי איכא דדריש ליה בפסחים בפרק מי שהיה טמא <span class='mareimakom'>(דף צג:)</span>  לא] ודרשי הכי וחדל לעשות הפסח ראשון לב] דהא קרבן ה' לא הקריב במועדו חטאו ישא ולא נאמר כרת  לג] דמגדף במקום קרבן ולא גמרינן ליה אלא מכרת דפסח לד] שאינה בת חטאת דמצות עשה היא. ור'ע אית ליה כרת לה]  בשני ומוקי לחטאו ישא בפסח שני וגמר  לו] לה ממגדף וסבר מגדף היינו מברך את השם ובפסחים <span class='mareimakom'>(שם)</span> נמי איכא דדריש ליה הכי: 


lvr: 57
pgn: 7
dfh: b
trm: גירפת
txt:
<span class='five'>גירפת. </span>ר' מתחלפת בד' לז] הנחת את הקערה מן התבשיל וחסרת גם את העץ קסבר מגדף היינו מברך את השם ומילתא רבה עבד דפשט ידו בעיקר: 


lvr: 57
pgn: 7
dfh: b
trm: ולא חסרת
txt:
<span class='five'>ולא חסרת. </span>קסבר היינו עובד עבודת כוכבים כגון משורר ומזמר לעבודת כוכבים דלאו מילתא רבה היא כולי האי: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 57
pgn: 7
dfh: b
trm: כמין בהמה חיה ועוף
txt:
<span class='five'>כמין בהמה חיה ועוף. </span>מפרש טעמא במסכת נדה בפרק המפלת <span class='mareimakom'>(ד' כב:)</span> הואיל ונאמרה בו יצירה כאדם: 


lvr: 57
pgn: 7
dfh: b
trm: שיליא
txt:
<span class='five'>שיליא. </span>נמי אמרינן במסכת נדה בהמפלת <span class='mareimakom'>(דף כו.)</span> אין שיליא בלא ולד ושפיר היינו עור הולד מרוקם שיש בתוך השפיר צורת איברים קטנים ובמס' נדה מפרש לה בהמפלת: 


lvr: 57
pgn: 7
dfh: b
trm: מביאה קרבן
txt:
<span class='five'>מביאה קרבן. </span>שתי תורים  לח] [א' לעולה וא' לחטאת ועל של] עולה מתנה עלה אם מין חובה ילדה תהא לט] לחובתה ואם לאו תהא עולת נדבה אבל חטאת לא מצי לאתנויי דאין חטאת נדבה ומחייב בספק ואינו נאכל דשמא לאו בת קרבן היא ומליקתה כנבילה בעלמא ומשום חולין על המזבח לא איכפת לן דכיון דאין למזבח אלא דמה לא חשיבא אכילה ובמסכת נזיר  ד] <span class='mareimakom'>(דף כט.)</span> ילפינן דחטאת העוף באה על הספק: 


lvr: 57
pgn: 7
dfh: b
trm: ואחת מין חובה
txt:
<span class='five'>ואחת מין חובה. </span>סנדל או שיליא ואין ידוע אי זו הפילה פטור ואי זו הפילה חובה מביאות כל אחת שתי תורים כמו שפירשתי ואינו נאכל: 


lvr: 57
pgn: 7
dfh: b
trm: אימתי
txt:
<span class='five'>אימתי. </span>אינו נאכל בזמן שהלכה כו' שאינן יכולות להתנות שהביאו קיניהן לכהן והלכו לדרכן: 


lvr: 57
pgn: 7
dfh: b
trm: המפלת יום ארבעים
txt:
<span class='five'>המפלת יום ארבעים. </span>במסכת נדה בפ' המפלת <span class='mareimakom'>(דף ל.)</span> מ] עד שיעברו מ' יום להריון הוי מיא בעלמא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 57
pgn: 7
dfh: b
trm: ושפחה מנלן דת'ר דבר אל בני ישראל אשה כי תזריע</span>: <span class='five'>מאי וכן שפחה
txt:
<span class='five'>ושפחה מנלן דת'ר דבר אל בני ישראל אשה כי תזריע</span>: <span class='five'>מאי וכן שפחה. </span>הא פשיטא לן דכל מצוה שהאשה חייבת בה עבד חייב בה דגמרי לה לה כתיב באשה <span class='mareimakom'>(דברים כד)</span> וכתב לה ספר כריתות וכתיב בשפחה או חפשה לא נתן לה : 


lvr: 57
pgn: 7
dfh: b
trm: מאי עבדן
txt:
<span class='five'>מאי עבדן. </span>לרבי יוסי מא] מתיין תרוייהו חד קרבן בין שתיהן יקנו חטאת העוף  מב] חדא ודאי עולת העוף תביא כל אחת ודאי ובתנאי שאם אינה חייבת תהא נדבה אבל חטאת העוף לא מצי למימר תהא נדבה דאין חטאת נדבה ולהכי מייתו מג] חטאת העוף ויקנוהו בין שתיהן ומתנין אם אני חייבת יהא  מד] חלקך מחול לי ואם את חייבת יהא  מה] חלקי מחול לך וממ'נ הויא מליקתה כשרה מו] : 


lvr: 57
pgn: 7
dfh: b
trm: ר'ש אומר כו'
txt:
<span class='five'>ר'ש אומר כו'. </span>בפרק דם שחיטה לקמן <span class='mareimakom'>(דף כג.)</span>: 


lvr: 57
pgn: 7
dfh: b
trm: מודה רבי יוסי
txt:
<span class='five'>מודה רבי יוסי. </span>דמתני' בארבעה מחוסרי כפרה דלא מייתי קרבן לשום חטאת אלא לאשתרויי בקדשים: 


lvr: 57
pgn: 7
dfh: b
trm: התם
txt:
<span class='five'>התם. </span>גבי חטאת חלב בפרק דם שחיטה גברא בעי ידיעה שידע שחטא ואי לא מייתי כל חד אשם תלוי ולא חטאת בשותפות: 


lvr: 57
pgn: 7
dfh: b
trm: דקתני סיפא דההיא
txt:
<span class='five'>דקתני סיפא דההיא. </span>בפ' דם שחיטה <span class='mareimakom'>(שם)</span> כל חטאת שהיא באה על חטא אלמא באה על חטא דוקא נקט: 


lvr: 57
pgn: 7
dfh: b
trm: ואם נקבה תלד
txt:
<span class='five'>ואם נקבה תלד. </span>הוה ליה למכתב ואם נקבה היא: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 57
pgn: 7
dfh: b
trm: ב'ש פוטרין מן הקרבן
txt:
<span class='five'>ב'ש פוטרין מן הקרבן. </span>מלידה ב' אע'ג דלאחר מלאת הוא הואיל ולילה הוא ולא יצאה שעה ראויה לקרבן דלילה מחוסר זמן קרבן הוא דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ז)</span>  ביום צותו הילכך לענין קרבן כתוך מלאת דמי: 


lvr: 57
pgn: 7
dfh: b
trm: מ'ש אור פ'א מיום פ'א
txt:
<span class='five'>מ'ש אור פ'א מיום פ'א. </span>דודאי חייבת כדמפרש לקמן בפ' ארבעה מחוסרי כפרה <span class='mareimakom'>(דף ט.)</span>: 


lvr: 57
pgn: 7
dfh: b
trm: אם שיוה לו לטומאה
txt:
<span class='five'>אם שיוה לו לטומאה. </span>שהרי אתם מודים שמשקיעת החמה של יום פ' כלו ימי טוהר שלה ואם ראתה בליל פ'א טמאה: 


lvr: 57
pgn: 7
dfh: b
trm: והדמים
txt:
<span class='five'>והדמים. </span>שאתה אומר אם שוה לו לטומאה כו' אינן מוכיחין לקרבן שהרי המפלת תוך מלאת דמיה טמאין מפני הלידה ואינה חייבת קרבן שני:  גמ'


lvr: 57
pgn: 8
dfh: a
trm: בבלי
txt:
<span class='five'>בבלי. </span>רבי חייא עלה מבבל כדאמרי' התם <span class='mareimakom'>(סוכה דף כ.)</span> בתחלה נשתכחה תורה מישראל עלה הלל הבבלי ויסדה וחזרה ונשתכחה עלו בני הגולה ויסדוה ומאן נינהו יהודה וחזקיה בני רבי חייא: 


lvr: 57
pgn: 8
dfh: a
trm: נחזור על הראשונות
txt:
<span class='five'>נחזור על הראשונות. </span>כמו אמר מר לעיל הרי הוא אומר כו' ומיבעיא לר' אושעיא טעמייהו דב'ה משום או לבת או משום דסברי לילה אינו מחוסר זמן: 


lvr: 57
pgn: 8
dfh: a
trm: והא דתניא אינו מביא קרבן כד] [קסבר] לילה מחוסר זמן
txt:
<span class='five'>והא דתניא אינו מביא קרבן כד] [קסבר] לילה מחוסר זמן. </span>וטעמייהו דב'ה משום או לבת: 


lvr: 57
pgn: 8
dfh: a
trm: ליתנייה
txt:
<span class='five'>ליתנייה. </span>בפ' שני <span class='mareimakom'>(לקמן דף ט.)</span> גבי ה' מביאין קרבן אחד כו'. כי היכי דקתני נזיר שנטמא טומאות הרבה: 


lvr: 57
pgn: 8
dfh: a
trm: לא פסיקא ליה
txt:
<span class='five'>לא פסיקא ליה. </span>כיון דזמנין דאראיות דלילה נמי מיחייב כגון ראה אחת בליל ח' ושתים ביום המחרת: 


lvr: 57
pgn: 8
dfh: a
trm: שכבת זרע בעלמא הוא
txt:
<span class='five'>שכבת זרע בעלמא הוא. </span>דאין לה אלא טומאת ערב בעלמא כדתניא זאת תורת הזב ואשר תצא ממנו שכבת זרע זב בראיה ראשונה הקישו לבעל קרי במס' נדה <span class='mareimakom'>(דף לה.)</span> ואמרו נמי במגילה <span class='mareimakom'>(דף ח.)</span> שתים לטומאה וג' אף לקרבן אבל חדא ראייה אין לה אלא טומאת ערב: 


lvr: 57
pgn: 8
dfh: a
trm: בליל ח' אינו מביא
txt:
<span class='five'>בליל ח' אינו מביא. </span>דלענין קרבן טומאה אריכתא היא דלילה מחוסר זמן: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 57
pgn: 8
dfh: a
trm: ספק זיבה
txt:
<span class='five'>ספק זיבה. </span>כגון כו] [טועה] שראתה ג' ימים ואינה יודעת אם בימי נדותה אם בימי זיבה מביאה קרבן ואינו נאכל: 


lvr: 57
pgn: 8
dfh: a
trm: האשה שיש עליה ה' ספקות של לידה או ה' של ספק זיבה מביאה קרבן אחד
txt:
<span class='five'>האשה שיש עליה ה' ספקות של לידה או ה' של ספק זיבה מביאה קרבן אחד. </span>חטאת העוף הבאה על הספק: 


lvr: 57
pgn: 8
dfh: a
trm: ואוכלת בזבחים
txt:
<span class='five'>ואוכלת בזבחים. </span>שהרי הקרבן הזה לטהרה בא והרי הוא כטבילה אם נטמאת האשה כמה טומאות טבילה אחת עולה לכולן ואף קרבן זה כן: 


lvr: 57
pgn: 8
dfh: a
trm: ואין השאר עליה חובה
txt:
<span class='five'>ואין השאר עליה חובה. </span>לא הצריכוה חכמים להביאן שאף האחת בקושי התירו להקריבה ספק מליקת חולין למזבח שאם לא כן אין לה תקנה ליטהר בקדשים: 


lvr: 57
pgn: 8
dfh: a
trm: ה' לידות ודאות או ה' זיבות ודאות מביאה קרבן אחד ואוכלת בזבחים
txt:
<span class='five'>ה' לידות ודאות או ה' זיבות ודאות מביאה קרבן אחד ואוכלת בזבחים. </span>כמו שפירשתי: 


lvr: 57
pgn: 8
dfh: a
trm: והשאר עליה חובה
txt:
<span class='five'>והשאר עליה חובה. </span>כדאמרינן לקמן בפ' שני <span class='mareimakom'>(ד' ט:)</span> יכול תביא על הלידה שלפני מלאת ועל הלידה שלאחר מלאת קרבן אחד לשניהם ת'ל זאת: 


lvr: 57
pgn: 8
dfh: a
trm: נכנס לב'ד ללמוד כו'
txt:
<span class='five'>נכנס לב'ד ללמוד כו'. </span>אע'פ שהיקל על דברי תורה עת לעשות לה' הוא שאלמלי לא ימצאו יחדלו מלהביא אפילו אחד ויאכלו בקדשים בטומאת הגוף: 


lvr: 57
pgn: 8
dfh: a
trm: קינין ברבעתים
txt:
<span class='five'>קינין ברבעתים. </span>ב' קינין בשני רביעית דינר כסף ל'א רבעתים לשון חצי הוא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> ה'ג בתוספתא 


lvr: 57
pgn: 8
dfh: a
trm:
ה' לידות ודאי וה' לידות ספק כו' ר' יוחנן בן נורי אומר על הודאי </span>חיישינן לפשיעה דאי אמרת תביא על אחת מהן שמא יש אשה שתלד לידה אחת ודאית ואינה רוצה להביא קרבן שתאמר והלא אשתקד היו עלי ה' לידות ודאות ולא הבאתי קרבן על ד' מהן ועכשיו אני מביאה ור'ע סבר כ

txt:
<span class='five'>ה' לידות ודאי וה' לידות ספק כו' ר' יוחנן בן נורי אומר על הודאי </span>חיישינן לפשיעה דאי אמרת תביא על אחת מהן שמא יש אשה שתלד לידה אחת ודאית ואינה רוצה להביא קרבן שתאמר והלא אשתקד היו עלי ה' לידות ודאות ולא הבאתי קרבן על ד' מהן ועכשיו אני מביאה ור'ע סבר כיון דלא  כז] אכלה אשתקד בלא שום קרבן לא פשעה: תאמר על האחרונה אני מביאה ותפטר על השאר ר'ע אומר תאמר על אחת מהן ואינה צריכה לומר על האחרונה  כח] ותפטר על השאר: <span class='five'>ועל הודאי תאמר על האחרונה ותפטר. </span>עכשיו מחיוב שאר קרבנות ואוכלת בזבחים היום ולמחר תקריב שאר קרבנות: 


lvr: 57
pgn: 8
dfh: a
trm: אם יש ודאי ביניהן
txt:
<span class='five'>אם יש ודאי ביניהן. </span> כט] ממין הספק ב] דאמר על הודאי כדי שתיעשה ודאי ותהא נאכלת ותפטר לגמרי כדפרישית במתני' דבקושי התירו להקריב ספק: 


lvr: 57
pgn: 8
dfh: a
trm: ועד דמייתי כולהון
txt:
<span class='five'>ועד דמייתי כולהון. </span>לא מכפרת אם הביא חטאת ראשונה עדיין חטאים האחרים עומדין אף כאן אם הביאה על הראשונות עדיין טומאה האחרונה במקומה ולא טהרה לאכול בקדשים לפיכך תאמר על האחרונה וטהרה והראשונות תביא לאחר זמן: 


lvr: 57
pgn: 8
dfh: b
trm: ה' אשמות תלויין [כו'] חוששין לפשיעה
txt:
<span class='five'>ה' אשמות תלויין [כו'] חוששין לפשיעה. </span>אם לא כה] הצריכוה לומר על האחרונה אני מביאה תהא סוברת שנפטרה בקרבן זה ולא יהו השאר עליה חובה ותפשע ולא תביאם וכי מצרכת לה לומר על האחרונה אני מביאה ידעה דהשאר עליה חובה אבל על הספק שאין השאר עליה חובה לא מזקקינן לה לומר על האחרונה אני מביאה: 


lvr: 57
pgn: 8
dfh: b
trm: ורבי עקיבא לא חייש לפשיעה
txt:
<span class='five'>ורבי עקיבא לא חייש לפשיעה. </span>ואני שמעתי חוששין לפשיעה שמא תפשע ולא תביא אפילו קרבן אחד ותאכל זבחים בטומאת הגוף וקשיא לי בגוה טובא חדא אפשר היא מתיא קרבנה ומשום דלא מצרכת לה לומר על האחרונה ליחוש שמא תחזור בה ועוד אי חיישת להכי כל שכן דעל הספק היא מקילה ואמאי לא מצרכת לה לומר על האחרונה ליחוש שמא תחזור בה ולא תביאנו ואכלה בקדשים בספק טומאת הגוף:  הדרן עלך שלשים ושש 


lvr: 57
pgn: 8
dfh: b
trm: ונזיר ליינו ולתגלחתו ולטומאתו
txt:
<span class='five'>ונזיר ליינו ולתגלחתו ולטומאתו. </span>ונזיר מחוסר כפרה שכל זמן שלא כיפר אסור ביין ובתגלחת ולטמא למתים: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 57
pgn: 8
dfh: b
trm: מבשרו
txt:
<span class='five'>מבשרו. </span>מכח אברו ומתוקף יצרו זבה מטמאה באונס כדאמרינן בפרק בנות כותים <span class='mareimakom'>(נדה דף לו:)</span> וכי יזוב זוב דמה <span class='mareimakom'>(ויקרא טו)</span>  הרי אונס אמור: 


lvr: 57
pgn: 8
dfh: b
trm: כבימים
txt:
<span class='five'>כבימים. </span>אם ראה ג' ימים רצופין כדמפרש בב'ק בפרק ב' <span class='mareimakom'>(דף כד.)</span> זבה לא מטמאה אלא בימים: 


lvr: 57
pgn: 8
dfh: b
trm: איש דכתיב במקרא העליון לענין מקרא התחתון
txt:
<span class='five'>איש דכתיב במקרא העליון לענין מקרא התחתון. </span>שפריעה ופרימה כתובה כו] באחרונה לומר לך איש פורע ופורם: 


lvr: 57
pgn: 8
dfh: b
trm: סוף סוף נזיר מ'ט
txt:
<span class='five'>סוף סוף נזיר מ'ט. </span>לא תני הא לאישתרויי הוא: ומשני ההוא לאו לאשתרויי בקדשים אלא ביין דחולין הוא וכי קחשיב כפרה דמעכבא שום אכילה דקדשים: 


lvr: 57
pgn: 8
dfh: b
trm: גר מעוכב לאכול בקדשים
txt:
<span class='five'>גר מעוכב לאכול בקדשים. </span>דאפילו לרבנן סבירא להו כר'א בן יעקב דאמר לאישתרויי הוא דמייתי והא דלא תני ליה משום דלא מיקרי מחוסר כפרה: 


lvr: 57
pgn: 8
dfh: b
trm: כאן שתיהן עולות
txt:
<span class='five'>כאן שתיהן עולות. </span>כדאמרן לקמן בגמ' <span class='mareimakom'>(דף ט.)</span> מדור המדבר: 


lvr: 57
pgn: 8
dfh: b
trm: הביא חובתו מן הבהמה
txt:
<span class='five'>הביא חובתו מן הבהמה. </span>עולה אחת יצא: עולה ושלמים לאו דוקא אלא משום דבעי למיתני מנחה ושלמים לא יצא: 


lvr: 57
pgn: 8
dfh: b
trm: מה אתם עולה ושלמים
txt:
<span class='five'>מה אתם עולה ושלמים. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(שמות כד)</span>  וישלח את נערי בני ישראל וגומר: 


lvr: 57
pgn: 8
dfh: b
trm: שכולו לה'
txt:
<span class='five'>שכולו לה'. </span>שאין כהן נהנה ממנו דבעולת בהמה איכא עורה לכהנים אבל עולת העוף ליכא מידי כז] :  לכם


lvr: 57
pgn: 9
dfh: a
trm: צריך שיפריש רובע דינר לקינו
txt:
<span class='five'>צריך שיפריש רובע דינר לקינו. </span>דלכשיבנה בית המקדש יביא קן דאמרי' לעיל דצריך קרבן וקרבן בפחות מרובע לא אפשר כח] להפריש דאין מצוי קן בפחות מרובע כדאמרינן במתני' ועמדו קינין ברבעתים אבל פחות לא אפשר: 


lvr: 57
pgn: 9
dfh: a
trm: שבועת הפקדון
txt:
<span class='five'>שבועת הפקדון. </span>אשם: <span class='shastitle7'>גמ'</span>  מדמצי למיכתב על חטאתו ולישתוק וכתיב על חטאתו אשר חטא לאתויי חטאים הרבה: 


lvr: 57
pgn: 9
dfh: a
trm: ונסלח לו מחטאתו אשר חטא
txt:
<span class='five'>ונסלח לו מחטאתו אשר חטא. </span>להכי הדר כתיב תו ב' זימני חטא בר מב' זימני קמאי לעשות מזיד כשוגג: 


lvr: 57
pgn: 9
dfh: a
trm: ה'א
txt:
<span class='five'>ה'א. </span>אע'ג דפתאום דעלמא משמע אונס ושוגג ומזיד פתאום דנזיר ודאי מדמייתי קרבן עלה ש'מ דשוגג הוא מידי דהוה אכל התורה דרוב קרבנות על השגגה הן באין להכי כתיב פתע דהוי שוגג לגלות ל] עליה דפתאום: 


lvr: 57
pgn: 9
dfh: a
trm: בכולן
txt:
<span class='five'>בכולן. </span>בכל המביאין עולה ויורד שבאותה פרשה כגון מטמא מקדש ושבועת בטוי דכתיבי בהו שבועת העדות: 


lvr: 57
pgn: 9
dfh: a
trm: לעשות מזיד כשוגג והא עיקר קרא במזיד כתיב
txt:
<span class='five'>לעשות מזיד כשוגג והא עיקר קרא במזיד כתיב. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יט)</span> בקורת תהיה והיינו מלקות ואין מלקות אלא במזיד ועליה קאמר והביא את אשמו ותו למה לי ונסלח לו מחטאתו לרבות מזיד: 


lvr: 57
pgn: 9
dfh: a
trm: אלא אימא לעשות שוגג כמזיד
txt:
<span class='five'>אלא אימא לעשות שוגג כמזיד. </span>דמהו דתימא דוקא אמזיד מביא ולא אשוגג קא משמע לן ונסלח לו מחטאתו אשר חטא דלהכי כתיב חטא ארבע זימני תרי למילף קרבן אחד על עבירות הרבה ותרי לעשות שוגג כמזיד: 


lvr: 57
pgn: 9
dfh: a
trm: לאו אמרת גבי עריות
txt:
<span class='five'>לאו אמרת גבי עריות. </span>בפ'ק <span class='mareimakom'>(לעיל ב:)</span> ואל אשה לחלק על כל אשה ואשה כו':  נזירות


lvr: 57
pgn: 9
dfh: b
trm: וקידש את ראשו
txt:
<span class='five'>וקידש את ראשו. </span>שנזירות טהרה חלה עליו. יום תגלחתו כו': <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 57
pgn: 9
dfh: b
trm: שנתנגע נגעים הרבה
txt:
<span class='five'>שנתנגע נגעים הרבה. </span>כגון שספר שבעה ולא הספיק להביא קרבנותיו עד שנתנגע וכן שניה וכן שלישית: 


lvr: 57
pgn: 9
dfh: b
trm: לא עלו לו
txt:
<span class='five'>לא עלו לו. </span>קס'ד דהאי לא עלו לו משמע שצריך לחזור ולהביא לבסוף שתי צפרין לכל נגע ונגע עד שיביא חטאת אבל הביא צפרין וחטאתו ונתנגע אין צריך להביא לכשיטהר על נגע ראשון: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 57
pgn: 9
dfh: b
trm: והאמרת אינו מביא אלא קרבן אחד
txt:
<span class='five'>והאמרת אינו מביא אלא קרבן אחד. </span>על נגעים הרבה אלמא חד צרעת אריכתא היא ואמאי מחייבת ליה לאתויי צפרים אכל נגע: 


lvr: 57
pgn: 9
dfh: b
trm: ולאקבועיה בעניות כו'
txt:
<span class='five'>ולאקבועיה בעניות כו'. </span>וה'ק ולא עלו הצפרין ליקבע בעניות ובעשירות דאם היה עני בשעת הבאת צפרין והעשיר צריך להביא קרבן עשיר ואם היה עשיר והעני מביא עני בדלות עד שיביא חטאתו דבתר חטאת אזלינן בין בעניות בין בעשירות: 


lvr: 57
pgn: 9
dfh: b
trm: ר'ש סבר
txt:
<span class='five'>ר'ש סבר. </span>האי טהרתו היינו דבר המכפר חטאו דעל ז' דברים נגעים באין במסכת ערכין <span class='mareimakom'>(דף טז.)</span>: 


lvr: 57
pgn: 9
dfh: b
trm: צפרין
txt:
<span class='five'>צפרין. </span>גורמין לו תחלת טהרתו שמדם הצפור מזין עליו: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 57
pgn: 9
dfh: b
trm: האשה שילדה ולדות
txt:
<span class='five'>האשה שילדה ולדות. </span>וקא מפרש כיצד כגון שהפילה לתוך פ' של נקבה וכו' כגון שטבלה לאחר שבועיים כד] דטומאה ושמשה ונתעברה והפילה נקבה לאחר מ' של יצירת הולד דהיינו נ'ד ללידה ראשונה וחזרה והפילה לסוף נ'ד של זו כה] ולהכי נקט נקבה דבזכרים ליכא למימר הכי דאי הפילה בתוך מ' דזכר מיא בעלמא הוא האי שני דאין הולד נוצר עד יום מ': 


lvr: 57
pgn: 9
dfh: b
trm: והמפלת תאומים
txt:
<span class='five'>והמפלת תאומים. </span>אפילו זכרים כגון שנתעברה ג' והפילה אחד לאחר מ' והשני נשתהה ויצא בתוך ימי טוהר הראשון ושלישי בתוך ימי טוהר דשני כו] מביאה קרבן אחד על האחרון ופטורה: ר' יהודה פליג בין אולדות בין אתאומין ואמר מביאה קרבן אחד על הראשון על הולד הראשון ולא על השני מפני שנולד בתוך מלאת של ראשון ומביאה על השלישי משום דהוא לא נולד תוך מלאת  כז] דלא חשבינן מלאת לשני דכמאן דליתיה דמי הואיל ונולד תוך מלאת של ראשון ושלישי הוי תחילת לידה ואינה מביאה קרבן על הרביעי הואיל ונולד תוך  כח] (מ') מלאת של שלישי אבל שלישי לא נולד תוך מלאת דראשון דהא עברו ימי טומאה דראשון (ויצירת שני וטומאתו ויצירת שלישי) דהוי טפי מפ' לראשון וגבי תאומים נמי דקפליג ר' יהודה כגון שנולד שלישי לאחר מלאת דראשון ועל מלאת דשני לא איכפת לו דכמאן דליתיה דמי: <span class='shastitle7'>גמ'</span> כל היכא דכתיב תורת משמע רבים: 


lvr: 57
pgn: 9
dfh: b
trm: יכול על הלידה ועל הזיבה
txt:
<span class='five'>יכול על הלידה ועל הזיבה. </span>קרבן אחד כגון שראתה ג' ימים בימי זיבה והפסיקה רביעי וילדה בחמישי הרי זו יולדת בזוב כדאמרי' בנדה <span class='mareimakom'>(דף לו:)</span> דבעי שתפסוק מן הזוב סמוך ללידה ואם לא פסקה ודאי דם מחמת הולד ואינה יולדת בזוב: 


lvr: 57
pgn: 9
dfh: b
trm: אלא מעתה
txt:
<span class='five'>אלא מעתה. </span>מהיכא תיסק דעתיה דעל הלידה ועל הזיבה קרבן אחד דאיצטריך קרא למעוטי הא ודאי אכלה חלב וילדה מי סלקא אדעתין דמביאה קרבן אחד על הלידה ועל החלב וגבי זיבה נמי מה ענינה אצל לידה: 


lvr: 57
pgn: 9
dfh: b
trm: זאת
txt:
<span class='five'>זאת. </span>משמע על לידה אחת מביאה כט] [קרבן אחד על ולדות הרבה] הא אחר מלאת חייב על כל אחת ואחת: 


lvr: 57
pgn: 9
dfh: b
trm: לדברי ר' יהודה
txt:
<span class='five'>לדברי ר' יהודה. </span>מדלא חשיב מלאת לשני ש'מ ולד ראשון גורם לקרבן ומולד ראשון מונה פ' יום הילכך שלישי שנולד אחר מלאת דראשון ולד מעליא הוא לקרבן: 


lvr: 57
pgn: 9
dfh: b
trm: לדברי חכמים
txt:
<span class='five'>לדברי חכמים. </span>דלא מחייבי אלא חד אבתרא מחייבי ליה דסבירא להו ולד שני כלומר אחרון גורם לקרבן וראשון דלא מלו ימי טוהר דיליה לית ליה קרבן ומשני מנינן מלאת עד שלישי ומשלישי עד רביעי ולא ל] מטמא מלאת אלא עד בתרא: 


lvr: 57
pgn: 9
dfh: b
trm: מפלת תאומים איצטריכא ליה
txt:
<span class='five'>מפלת תאומים איצטריכא ליה. </span>משום מפלת תאומים איצטריך ליה תנא לאשמועינן דבמפלת תאומים נמי פליג רבי יהודה דמהו דתימא בתאומים מודה דחדא לידה אריכתא היא הואיל ועיבורן כאחת לא] ואית ליה נמי מלאת לשני ושלישי לאו בר קרבן הוא:  בטומאה


lvr: 57
pgn: 10
dfh: a
trm: לא קאמר ר'י אלא לענין קרבן
txt:
<span class='five'>לא קאמר ר'י אלא לענין קרבן. </span>הוא דלית ליה מלאת לשני הואיל ובתוך זמן קרבן ראשון נולד: 


lvr: 57
pgn: 10
dfh: a
trm: אבל לענין טומאה וטהרה
txt:
<span class='five'>אבל לענין טומאה וטהרה. </span>מונה לעצמו לבד אותן של ראשון ונקראין ימי הטומאה על שמו ומסולקין ממלאת של ראשון: כז] 


lvr: 57
pgn: 10
dfh: a
trm: ומיפסקא טומאה דשני
txt:
<span class='five'>ומיפסקא טומאה דשני. </span>את ימי טוהר של ראשון וממלא ימי טוהר דראשון דהא מלאת דראשון א'א דלא מלינן ליה לר' יהודה דהוא עיקר והדר מני שמונים כח] ימים ימי טוהר לשני: 


lvr: 57
pgn: 10
dfh: a
trm: או דלמא חומרא אית ליה
txt:
<span class='five'>או דלמא חומרא אית ליה. </span>לאפושי לקרבנות כט] ויהיב ימי טומאה וימי טהרה לשני משעת  ל] לידתה ואילך ומעוכבת לאכול בקדשים עד מלאת ימי טומאה וטהרה אבל קולא לית ליה להיות ימי הטומאה נקראין על שמו דשני להיות גומרין השלמה לראשון תחתיהן דלהאי מילתא נמי לא] כמאן דליתיה דמי וימי טוהר דראשון לא ממלינן ותימלי לשני ימי טוהר אחריני תחתיהן דהא מילתא קולא היא להאריך טוהר דמיה וקולא לית ליה והא ליכא למימר דליהוי שני בטל לגמרי מתורת מלאת דהא נמי קולא היא דהא לב] אם כן מכשרת לאכול טבולת יום בקדשים ועל כרחיך בעית למיתב ימי טוהר לשני הלכך אי יהבת לראשון השלמת ימי טוהר קולא היא: 


lvr: 57
pgn: 10
dfh: a
trm: שוחטין
txt:
<span class='five'>שוחטין. </span>את הפסח וזורקים עליה ביום ארבעים לזכר קס'ד ביום מ' דימי טוהר דזכר: 


lvr: 57
pgn: 10
dfh: a
trm: אמר רב חסדא הא מני ר' יהודה היא דאמר ולד שני כמאן דליתיה דמי
txt:
<span class='five'>אמר רב חסדא הא מני ר' יהודה היא דאמר ולד שני כמאן דליתיה דמי. </span>ומוקים הא מתניתא ביולדת תאומים היום אחד ושני למחר דמ' דשני הוי מ'א לראשון והיום ראויה להביא קרבנה על הראשון ואשמועינן דשוחטין עליה לד] ואפי' מחוסרת כפרה ולאחר שחיטת פסחה תביא כפרתה  לה] ותאכל לערב פסחה אלמא ולד שני כמאן דליתיה להיות מעכב עליה שתהא מונה לו וימשכו ימי טוהר שלה עד למחר: 


lvr: 57
pgn: 10
dfh: a
trm: ואי אמרת בטומאה סבירא ליה לר' יהודה כמאן דאיתיה דמי
txt:
<span class='five'>ואי אמרת בטומאה סבירא ליה לר' יהודה כמאן דאיתיה דמי. </span>לגרום ימי טומאה שלו לו] השלמה לימי טוהר של ראשון היכי שחטינן לאורתא נמי לא מציא אכלה שהולד השני גרם להאריך ימי טוהר של ראשון יום אחד שהרי שמיני לראשון הוא שביעי לשני ומימי טומאתו הוא והפסיק מניינו של ראשון וצריכה להשלימו ועד יום מ' ושנים לראשון אינה ראויה להביא כפרתה אלא לאו ש'מ כמאן דליתא לז] דמי ועולין ימי טומאה וטהרה לח] שלו למנין ימי טוהר של ראשון: 


lvr: 57
pgn: 10
dfh: a
trm: לעולם אימא לך כו'
txt:
<span class='five'>לעולם אימא לך כו'. </span>וההיא ברייתא לאו בולד שני מיתוקמא  לט] אלא בכל ולדות דעלמא ודקשיא לך הא לאורתא נמי מחוסרת כפורים היא בפסח הבא בטומאה עסקינן דנטמא רוב הקהל ואישתראי טומאה לגביה: 


lvr: 57
pgn: 10
dfh: a
trm: לא יאכלו ממנו כו'
txt:
<span class='five'>לא יאכלו ממנו כו'. </span>דכי אישתראי טומאה בצבור לגבי טומאת מת אישתראי דכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר ט)</span> איש כי יהיה טמא לנפש וגו' ועלה דרשינן פסחים <span class='mareimakom'>(דף סו:)</span> איש נדחה לפסח שני ואין צבור נדחין אלא עושין בטומאה: 


lvr: 57
pgn: 10
dfh: a
trm: לא יאכלו בדלא טבלו
txt:
<span class='five'>לא יאכלו בדלא טבלו. </span>דלא פסקו מזיבה או פסקו ולא ספרו ז' ולא טבלו אבל יולדת ביום ארבעים היא טבלה בשמיני ללידתה: 


lvr: 57
pgn: 10
dfh: a
trm: ביום מ' נמי לא חזיא
txt:
<span class='five'>ביום מ' נמי לא חזיא. </span>אפי' לאורתא דהא מיחסרא כפרה מא] וקס'ד מחוסר כפורים דזב כזב דמי ואינו אוכל בפסח הבא בטומאה: הא דרבא בשחיטת קדשים בתחילת פ'ב <span class='mareimakom'>(דף יז:)</span>: 


lvr: 57
pgn: 10
dfh: a
trm: אמר רב אשי
txt:
<span class='five'>אמר רב אשי. </span>רבא לא מתרץ לה מב] ביום מ' דימי טוהר כלל אלא הכי מוקים לה ביולדת ביום מ' להריונה וילדה זכר שוחטין עליה בו ביום ור' ישמעאל היא דאמר בפרק המפלת חתיכה <span class='mareimakom'>(נדה ל.)</span> בריית נקבה לפ'א: 


lvr: 57
pgn: 10
dfh: a
trm: בין מפוזרין
txt:
<span class='five'>בין מפוזרין. </span>כגון אם הפילה לסוף נ'ד יכול יפסיקו לה מד] טומאת הנפל וישלימו לה ששים יום של טהרה ללידה הראשונה לבד מימי טומאת הנפל המפסיקין בינתיים: 


lvr: 57
pgn: 10
dfh: a
trm: תלמוד לומר יום מה יום כולו רצוף
txt:
<span class='five'>תלמוד לומר יום מה יום כולו רצוף. </span>אם טמא טמא ואם טהור טהור אף ששים יום מה] כולם רצופים לטהרה: 


lvr: 57
pgn: 10
dfh: a
trm: מי אית להו מפוזרין
txt:
<span class='five'>מי אית להו מפוזרין. </span>הא מוולד שני מניא ולא משלמו ימי טוהר דראשון אלא אחר אחרון הולכין הלכך לא משכחת להו מפוזרין לעולם: 


lvr: 57
pgn: 10
dfh: a
trm: אלא לאו ר' יהודה היא
txt:
<span class='five'>אלא לאו ר' יהודה היא. </span>דאית ליה ימי טוהר דראשון מו] דלדידיה ראשון עיקר לענין קרבן ואשמועי' הכא דלענין טומאה וטהרה לית ליה ימי טוהר לראשון דא'כ לא משכחת לה טהורין רצופין אלא משני מניא מז] וש'מ חומרא בעלמא אית ליה במתני' לאפושי קרבנות ולענין קרבן לחודיה הוא דמני לראשון אבל לגבי טומאה להשלים ימי טוהר לראשון למנותן מפוזרין לית ליה מח] דקולא היא דהדר בעיא למיתב ימי טוהר לשני: 


lvr: 57
pgn: 10
dfh: a
trm: לעולם רבנן היא
txt:
<span class='five'>לעולם רבנן היא. </span>וה'ד מפוזרין ביולדת זכר בתוך שמונים של נקבה שימי טוהר של זכר כלין קודם לשמונים דנקבה ראשונה ובכה'ג דימי טוהר של שני כלין קודם לימי טוהר דראשון לית להו לרבנן דמוולד שני לימנו ובעיא לאשלומי ימי טוהר דראשון ואתא קרא לאשמועינן דלא משלימין לבתר פ' דלידה ראשונה שבעה כנגד ז' ימי טומאה דזכר שהפסיקו בינתיים אלא משני מונה: 


lvr: 57
pgn: 10
dfh: a
trm: סוף סוף
txt:
<span class='five'>סוף סוף. </span>לא משכחת הכי דשלמין שמונים דנקבה קמייתא ועד מט] כאן מ' דזכר לא שלמין דלא משכחת לידת זכר עד נ'ד דנקבה י'ד דטומאה דנקבה ומ' דיצירת הזכר נ] וכיון (דרבינן לוולד שני משום דלא) משכחת מפוזרין: 


lvr: 57
pgn: 10
dfh: a
trm: לעשרים לימי טהרה
txt:
<span class='five'>לעשרים לימי טהרה. </span> נא] עשרים לאו דוקא דהוא הדין לבציר מהכי או טפי מהכי:  מפוזרין


lvr: 57
pgn: 10
dfh: b
trm: מפוזרין
txt:
<span class='five'>מפוזרין. </span>כלומר שפסקו לה שבעה ימי טומאה דזכר לימי טוהר דנקבה וליתיב לה שבעה אחריני לאחר שמונים ללידה הראשונה ת'ל יום: כד] 


lvr: 57
pgn: 10
dfh: b
trm: ל' דזכר מפוזרין
txt:
<span class='five'>ל' דזכר מפוזרין. </span>כגון יולדת תאומים וילדה כה] שני בתוך ל' דזכר ראשון יכול יתנו לה שבעה לבד מ' ללידה הראשונה כגון ז' ימי טומאה דשני דהשתא הוו ל' מפוזרין שהרי הפסיקו ימי טומאה בינתיים שלא עלו למנין : 


lvr: 57
pgn: 10
dfh: b
trm: מי אית להו מפוזרין
txt:
<span class='five'>מי אית להו מפוזרין. </span>הא לולד שני מנו וכיון כו] דבראשון זכר ליכא לאוקומי כדאוקמא ליה דימי טוהר דראשון משכין לבתר ימי טוהר דשני: 


lvr: 57
pgn: 10
dfh: b
trm: אלא לאו ר' יהודה היא
txt:
<span class='five'>אלא לאו ר' יהודה היא. </span>דמונה לראשון כז] וקאמר דרצופין יהבינן לה אלמא משני הוא דמני כח] : 


lvr: 57
pgn: 10
dfh: b
trm: וש'מ חומרא אית ליה קולא לית ליה
txt:
<span class='five'>וש'מ חומרא אית ליה קולא לית ליה. </span>להאריך ימי טוהר דראשון כט] שהשלימו לז' אחרים כנגד ז' ימי טומאה והדר מותיב ימי טוהר לשני דקולא יתירא היא: 


lvr: 57
pgn: 10
dfh: b
trm: ששת ימים כו'
txt:
<span class='five'>ששת ימים כו'. </span>כגון הפילה לאחר ס'ג דטוהר דנקבה שהן ע'ז ללידתה והיה לה למנות עוד ג' ימים והפילה ונטמאו יכול יתנו לה ג' אחרים כנגד ג' אלה דנטמאו דנהוו ו' ל]  מפוזרים דהכא לא כתיב יום אלא ימים דמשמע אפילו מפוזרין: 


lvr: 57
pgn: 10
dfh: b
trm: מי אית להו מפוזרין
txt:
<span class='five'>מי אית להו מפוזרין. </span> לא] הא לולד שני מנו וימי ולד שני זה מושכין ימים רבים אחר פ' של נקבה ראשונה ומפוזרין לא משכחת לה אלא לאו ר' יהודה היא כו': <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 57
pgn: 10
dfh: b
trm: וטומאת מקדש
txt:
<span class='five'>וטומאת מקדש. </span>בשוגג ובטוי שפתים כולהו כתיבי בהדדי בפרשת ויקרא גבי קרבן עולה ויורד דהא קרא דאו נפש כי תגע בכל דבר טמא וגו' בטומאת מקדש וקדשיו משתעי כדמפרש בפרק קמא דשבועות <span class='mareimakom'>(דף ז.)</span>: <span class='shastitle7'>גמ'</span> עשירות כשבה או שעירה. דלות תורים ובני יונה. דלי דלות עשירית האיפה: 


lvr: 57
pgn: 10
dfh: b
trm: שמיעת הקול ובטוי שפתים וטומאת מקדש וקדשיו
txt:
<span class='five'>שמיעת הקול ובטוי שפתים וטומאת מקדש וקדשיו. </span>מפרש בויקרא שמביאים בדלות ובדלי דלות: 


lvr: 57
pgn: 10
dfh: b
trm: הרי עלי בסלע
txt:
<span class='five'>הרי עלי בסלע. </span>בקרבן הנקח בסלע: (מדבכל התורה כולה קרי לכבש בן שנה מכלל דאיל בן שתי שנים): 


lvr: 57
pgn: 10
dfh: b
trm: ברבעתים
txt:
<span class='five'>ברבעתים. </span>קן ברובע דינר דהיינו כדמייתי שתי פרידים בדלות ברובע דינר תחת כבש הנקח בסלע היינו חד מט'ז בסלע לב] שהוא ד' דינרים ורובע דינר היינו י'ו רבעים: ברובע דינר יש מ'ח פרוטות כדאמרינן בפ'ק דקדושין <span class='mareimakom'>(דף יב.)</span> שש מעה כסף דינר ומעה שתי פונדיון ופונדיון ב' איסרין ואיסר ב' מסמסות מסמס ב' קונטרק וקונטרק ב' פרוטות דהיינו ל'ב פרוטות למעה ולמעה וחצי שהוא רובע דינר הוו מ'ח פרוטות וכיון דאמרת דלי דלות דהיינו עשירית האיפה בעי מהוי חד מי'ו בדלות אשתכח דעשירית האיפה הוי ג' פרוטות דהיינו חד מי'ו של מ'ח: 


lvr: 57
pgn: 10
dfh: b
trm: תנא מיולדת יליף
txt:
<span class='five'>תנא מיולדת יליף. </span>דלות יליף מיולדת דמתיא פרידה הנקחת בשמינית של דינר תחת כבש הנקח בסלע דהיינו חד מל'ב בכבש והוא כ'ד פרוטות: 


lvr: 57
pgn: 10
dfh: b
trm: ועד לג] כאן דלי דלות כמה הוי חד מט'ז בדלות
txt:
<span class='five'>ועד לג] כאן דלי דלות כמה הוי חד מט'ז בדלות. </span>דנהי דילפת דדלות חד מל'ב מיולדת אבל דלי דלות דלא משכחת ביולדת בע'כ מכבש ואיל ילפת לה כדדרשינן לה לעיל דלא משכחת דלי דלות אלא בשמיעת הקול ובבטוי שפתים ובמטמא מקדש וקדשיו וע'כ דלי דלות מדלות דידהו מילף וכי היכי דדלות דידהו שתי פרידין תחת הכבש דהיינו חד מי'ו בדלות ונהי דאשכחת בדלות בעלמא כגון ביולדת שהיא פרידה אחת שמינית של דינר דהיינו כ'ד פרוטות וכי מייתי דלי דלות חד מי'ו הוי פרוטה ופלגא: 


lvr: 57
pgn: 10
dfh: b
trm: כולה מיולדת יליף
txt:
<span class='five'>כולה מיולדת יליף. </span>ואע'ג דאין בה דלי דלות יליף מהתם דכי היכי דאשכחן בה דלות אחד מל'ב דעשירות דלי דלות נמי הוה חד מל'ב דדלות ודלות דיולדת הכי הוו כ'ד פרוטות ודלי דלות פרוטה נכי רבעא דהיינו חד מל'ב: <span class='shastitle7'>מתני'</span> כל חטאת יחיד נקבה היא דהיינו כשבה או שעירה: 


lvr: 57
pgn: 10
dfh: b
trm: שוין במכות ובקרבן
txt:
<span class='five'>שוין במכות ובקרבן. </span>אם מזידין שניהן לוקין כדקיי'ל איש או אשה כי יעשו מכל חטאת האדם וגו' השוה הכתוב אשה לאיש לכל העונשין ואם שוגגין שניהם מביאין קרבן דבתרווייהו כתיב כרת במזיד דכתיב ונכרתו הנפשות העושות וכל שזדונו כרת שגגתו חטאת: 


lvr: 57
pgn: 10
dfh: b
trm: כל העריות כולן עשה בהן מערה כגומר
txt:
<span class='five'>כל העריות כולן עשה בהן מערה כגומר. </span>במסכת יבמות בפרק הבא על יבמתו <span class='mareimakom'>(דף נג:)</span>:  ובשפחה


lvr: 57
pgn: 11
dfh: a
trm: וכל העריות חייב על כל ביאה וביאה
txt:
<span class='five'>וכל העריות חייב על כל ביאה וביאה. </span>ובשפחה אמרו לעיל בפירקין <span class='mareimakom'>(דף ט:)</span> שמביא קרבן אחד על ביאות הרבה : 


lvr: 57
pgn: 11
dfh: a
trm: כל העריות מפורשות
txt:
<span class='five'>כל העריות מפורשות. </span>שהן בנות חורין כה] ושיור אין לנו וזו ודאי משונה היא חציה שפחה וחציה בת חורין: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 57
pgn: 11
dfh: a
trm: תהא בקריאה
txt:
<span class='five'>תהא בקריאה. </span>שהן קורין עליה והפלא ה' את מכותך שכן קורין על הלוקין במס' מכות <span class='mareimakom'>(דף כב:)</span>: 


lvr: 57
pgn: 11
dfh: a
trm: מכות הראויות להשתלש
txt:
<span class='five'>מכות הראויות להשתלש. </span>כגון י'ח או כ'א או כ'ד שהיו מכין אותו שתי ידות כו] (מלפניו ואחת מאחריו) ומקרא ילפינן לה במס' מכות <span class='mareimakom'>(דף כג.)</span>: 


lvr: 57
pgn: 11
dfh: a
trm: אימא הוא מיעטיה קרא
txt:
<span class='five'>אימא הוא מיעטיה קרא. </span>מהדר אמתני' דקתני לא השוה אשה לאיש לקרבן אימא הוא מיעטיה קרא ממלקות דכתיב תהיה אבל היא אימא תילקי ותייתי קרבן: 


lvr: 57
pgn: 11
dfh: a
trm: ויתנו ידם להוציא
txt:
<span class='five'>ויתנו ידם להוציא. </span>פסוק הוא בספר עזרא <span class='mareimakom'>(י)</span> : 


lvr: 57
pgn: 11
dfh: a
trm: לרבי ישמעאל מאורסת לעבד עברי מנא ליה
txt:
<span class='five'>לרבי ישמעאל מאורסת לעבד עברי מנא ליה. </span>בשלמא לר'ע דמוקי לה בחציה בת חורין לא בעיא קרא דאיכא למימר מדחייב עלה רחמנא ודאי מאורסת היא מישראל דהא תפסו לה קדושין הילכך איכא למימר לעבד עברי נתקדשה שהרי רבו מוסרה לו בעל כרחו כדמפרש בקדושין <span class='mareimakom'>(דף יד:)</span> ולא לעבד כנעני שהרי אסורה לו אלא לרבי ישמעאל דאמר שפחה גמורה מאורסת לעבד עברי מנא ליה (דאמר לעבד עברי שהרי אסורה לו) דילמא לעבד כנעני דהא לדידיה שריא כט] לגמרי טפי מעברי: 


lvr: 57
pgn: 11
dfh: a
trm: אם אינו ענין לדידה
txt:
<span class='five'>אם אינו ענין לדידה. </span>דהא כתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יט)</span> והפדה לא נפדתה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 57
pgn: 11
dfh: a
trm: כל העריות
txt:
<span class='five'>כל העריות. </span>אם האחד גדול או האיש או האשה האחד חייב והאחד פטור ובשפחה אינו כן ובגמרא מפרש לה: 


lvr: 57
pgn: 11
dfh: a
trm: שוגג בחטאת ומזיד בהכרת
txt:
<span class='five'>שוגג בחטאת ומזיד בהכרת. </span>ובשפחה נהי דאם הוא מזיד והיא שוגגת דפטורין הואיל ואינה לוקה כדאמרינן לעיל בקורת תהיה והביא את אשמו ואי לא פטורין מיהו אם הוא שוגג והיא מזידה היא במלקות והוא באשם כדאמרי' בהאי פירקא דשוגג ומזיד שוין בבא על השפחה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 57
pgn: 11
dfh: a
trm: וכי מכוין מיחייב ואי לא לא מיחייב
txt:
<span class='five'>וכי מכוין מיחייב ואי לא לא מיחייב. </span>דשכבת זרע בעינן ושאינו מתכוין כגון נפל מן הגג ונתקע אין ראוי להזריע: 


lvr: 57
pgn: 11
dfh: b
trm: נמצא מתכוין ומערה בשפחה
txt:
<span class='five'>נמצא מתכוין ומערה בשפחה. </span>שהערה בה בכוונה פטור דהעראה בשפחה פטור כשאינו מתכוין דעריות. העראה פלוגתא היא  (בסנהדרין בארבע מיתות) <span class='mareimakom'>(דף נה:)</span> איכא למ'ד העראה זו נשיקה ואיכא למאן דאמר זו הכנסת עטרה:  הדרן עלך ארבעה מחוסרי כפרה 


lvr: 57
pgn: 11
dfh: b
trm: אם ירצה לומר מזיד הייתי
txt:
<span class='five'>אם ירצה לומר מזיד הייתי. </span>אם היה רוצה לפטור עצמו בשקר היה יכול לומר מזיד היה ומזיד פטור: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 57
pgn: 11
dfh: b
trm: הכי קאמר
txt:
<span class='five'>הכי קאמר. </span>סיפא דבר זה ששנינו למעלה אמרו לו אכלת כו' מביא חטאת לאו דברי הכל היא אלא מחלוקת ר'מ וחכמים שרבי מאיר אומר אם הביאוהו שנים כו' וחכמים אומרים כו' וסיפא מפרש לרישא: 


lvr: 57
pgn: 11
dfh: b
trm: מותרת לחזור לו
txt:
<span class='five'>מותרת לחזור לו. </span>לראשון ועל פי עדים שאמרו לה שנים מת בעליך ולפיכך מותרת לראשון שהרי אנוסה היא ששנים אמרו לה דאונס בישראל שרי: 


lvr: 57
pgn: 11
dfh: b
trm: מכלל דרישא
txt:
<span class='five'>מכלל דרישא. </span>דקתני תצא מזה ומזה שנשאת ברשות ב'ד ועד אחד דהוה לה למידק יפה אם מת דהאי דשריוה רבנן לאנסובי על פי עד אחד משום דדייקא ומנסבא דמתוך חומר שהחמרת עליה בסופה דתצא מזה ומזה הקלת עליה בתחלתה כדאמר במסכת יבמות <span class='mareimakom'>(דף פח.)</span> ואמטו להכי נשאת על פי עד אחד והיא גופה לא דייקא ואישתכח דלא מת תצא מזה ומזה כדאמרינן במסכת סוטה <span class='mareimakom'>(דף כז:)</span> ונטמאה ונטמאה שני פעמים אחד לבעל ואחד לבועל: 


lvr: 57
pgn: 11
dfh: b
trm: לעולם דלא מכחיש ליה
txt:
<span class='five'>לעולם דלא מכחיש ליה. </span>ומתניתין הכי קתני אמרו לו טז] [כו'] בד'א בשותק אבל מכחישו כגון עד אמר אכל והוא אמר לא אכלתי פטור: 


lvr: 57
pgn: 12
dfh: a
trm: אדם נאמן על עצמו
txt:
<span class='five'>אדם נאמן על עצמו. </span>בדברים שיש בהם כפרה לא מימנע לאיתויי חטאת להתכפר נגד קונו: 


lvr: 57
pgn: 12
dfh: a
trm: מיגו דאי בעי כו'
txt:
<span class='five'>מיגו דאי בעי כו'. </span>אם היה רוצה לשקר יכול לומר מזיד הייתי ומה שאמרתי לא אכלתי לא אכלתי שוגג אלא מזיד: 


lvr: 57
pgn: 12
dfh: a
trm: טומאה חדשה
txt:
<span class='five'>טומאה חדשה. </span>ליכא משום מיגו דטבלתי ליכא למימר דהאמרו לו בשעת טומאה נכנסת ואי נמי טבלת לא העריב שמשך וטבול יום הנכנס למקדש בשוגג חייב חטאת כדאמר במנחות בהקומץ רבה <span class='mareimakom'>(דף כז:)</span> מחוסר כיפורים שנכנס למקדש חייב חטאת ואין צריך לומר טבול יום וליכא למימר נמי מזיד כב] דבעי' דליתרץ דיבוריה ואי הוה אמר להו לא נכנסתי הוה מתרץ דיבוריה לא נכנסתי שוגג אלא מזיד אבל כיון דאמר להו לא נטמאתי כי אמר נמי לא נטמאתי שוגג אלא מזיד לא מיפטר מקרבן דטומאה לא איכפת לן אי שוגג אי מזיד כג] הוה דביאת מקדש הואי שוגג: 


lvr: 57
pgn: 12
dfh: a
trm: א'ה
txt:
<span class='five'>א'ה. </span> גבי טומאה בהא פליגי דר' מאיר לית ליה מיגו ורבנן אית להו מיגו היינו חלב דמתני' ותרתי למה לי: 


lvr: 57
pgn: 12
dfh: a
trm: אכלת חלב
txt:
<span class='five'>אכלת חלב. </span>אית להו לרבנן מיגו משום דמתריץ דיבוריה כו' אבל טומאה דליכא למימר לא נטמאתי שוגג אלא מזיד אימא לא מיתריץ דיבוריה קמ'ל דמיתריץ בגוונא אחריתי לא עמדתי בטומאתי: 


lvr: 57
pgn: 12
dfh: a
trm: מודים חכמים לר' יהודה
txt:
<span class='five'>מודים חכמים לר' יהודה. </span>ופליגי אדר'מ בחלבין כגון אכלת חלב והוא אומר לא אכלתי ובביאת מקדש אמרו לו נכנסת למקדש טמא והוא אומר לא נכנסתי כד] : 


lvr: 57
pgn: 12
dfh: a
trm: אבל בטומאה
txt:
<span class='five'>אבל בטומאה. </span> כה] כגון היכא דאמר לא נטמאתי לא מודו ליה ולא סבירא להו דפטור כו] אלמא טעמייהו דרבנן משום מיגו דמיתריץ דיבוריה כגון לא עשיתי שוגג אלא מזיד כז] אבל גבי לא נטמאתי דליכא למימר לא נטמאתי לא מודו לר' יהודה ואיפשיט בעיין דטעמא משום מיגו ותו לא מידי כח] :  וקפריך הש'ס במאי טומאה עסקינן דליכא מיגו אי בטומאה ישנה האיכא מיגו ואמאי לא מודו ליה בישנה: 


lvr: 57
pgn: 12
dfh: a
trm: אמר רבינא לעולם
txt:
<span class='five'>אמר רבינא לעולם. </span> כט] איכא ישנה דלית בה מיגו וכגון דאמרו לו נטמאת אתמול ואכלת היום קדשים דהיינו טומאת הגוף ל] ומתחייבת חטאת והוא אומר לא נטמאתי ואכחשינהו בין באכילה בין בנגיעה דלא אכל ולא נגע קדשים בטומאה לא] ואי הדר ואמר השתא לא נטמאתי דקא אמינא לא עמדתי בטומאה לב] לא קמכוין אלא למיפטר מקרבן לג] (לא) ומאכילה דאית בה קרבן מכחיש להו לד] מנגיעה לא מכחיש להו ואיתכחש דיבוריה קמא בטומאת מגע: ל'א מודים חכמים לר'י בחלבין ובביאת מקדש דשייך בהו קרבן אבל בטומאה גרידתא בלא ביאת מקדש לה] דליכא קרבן לא מודו ליה: 


lvr: 57
pgn: 12
dfh: a
trm: ובמאי עסקינן אי בטומאה ישנה כו'
txt:
<span class='five'>ובמאי עסקינן אי בטומאה ישנה כו'. </span>אלא מדפסיק ותני דלא מודו ליה בשום טומאה שמע מינה טעמא לאו משום מיגו דהא  בטומאה


lvr: 57
pgn: 12
dfh: b
trm: אמר רבינא לעולם
txt:
<span class='five'>אמר רבינא לעולם. </span>טעמא משום מיגו בחלבין ובביאת מקדש איכא מיגו דלא נכנסתי שוגג אלא מזיד וגבי טומאה דלא מודו ליה משום דליכא מיגו ואע'ג דשייך ביה קרבן כא] ואיכא טומאה ישנה דלית בה מיגו כגון אמרו לו אכלת קדשים כב] כו':  


lvr: 57
pgn: 12
dfh: b
trm: לא אמר
txt:
<span class='five'>לא אמר. </span>ר' יהודה שהוא נאמן וטהור אלא לאכול טהרות בינו ובין עצמו אבל לפני אחרים לא יאכל דלמא אתי לזלזולי בטהרות: 


lvr: 57
pgn: 12
dfh: b
trm: לעצמו
txt:
<span class='five'>לעצמו. </span>נאמן לאכול טהרות שהוא נוגע דאדם נאמן על עצמו כג] אבל לאחרים לא יאכילם: 


lvr: 57
pgn: 12
dfh: b
trm: מודה ר'מ כו'
txt:
<span class='five'>מודה ר'מ כו'. </span> כד] אבל מיגו דמתניתין לא אמר דנוח לו לשקר לומר לא אכלתי מעשות רשע ולומר מזיד היה: 


lvr: 57
pgn: 12
dfh: b
trm: נשאלתי לחכם על נדרי
txt:
<span class='five'>נשאלתי לחכם על נדרי. </span>ובהיתר נטמאתי והכי קאמינא לא נטמאתי בעודי כה] בנדרי: 


lvr: 57
pgn: 12
dfh: b
trm: יודע אתה בעדות
txt:
<span class='five'>יודע אתה בעדות. </span>והוא השביעו ולא הודה וחייב כו] אתה קרבן שבועת העדות מיגו דמצי למיפטר נפשיה בהיתרא ולומר מאי לא ידעתי דקאמינא לא נתכוונתי להיות עד: 


lvr: 57
pgn: 12
dfh: b
trm: העלמות מחלקין</span>: <span class='five'>ממין אחד חייב
txt:
<span class='five'>העלמות מחלקין</span>: <span class='five'>ממין אחד חייב. </span>אסיפא דמתניתין קאי דקתני שני חצאי זיתים ממין אחד חייב פשיטא: 


lvr: 57
pgn: 12
dfh: b
trm: מהו דתימא כי אמר ר' יהושע
txt:
<span class='five'>מהו דתימא כי אמר ר' יהושע. </span>לקמן בהאי פירקא  כז] (שני חצאי זיתים ממין אחד חייב) תמחויין מחלקין: 


lvr: 57
pgn: 12
dfh: b
trm: בין לחומרא
txt:
<span class='five'>בין לחומרא. </span>דאם אכל שני זיתים בשני תמחויין בהעלם אחד חייב שתים קמ'ל ממין אחד חייב אפילו בשני תמחויין ולא פליג ר' יהושע כח] : 


lvr: 57
pgn: 12
dfh: b
trm: משני מינין פטור פשיטא
txt:
<span class='five'>משני מינין פטור פשיטא. </span>ומדסיפא דאין מצטרפין מיירי במין אחד ושני תמחויין מכלל דרישא דקתני ממין אחד חייב דמצטרפין מין אחד ותמחוי אחד קאמר פשיטא: 


lvr: 57
pgn: 12
dfh: b
trm: אין ידיעה לחצי שיעור
txt:
<span class='five'>אין ידיעה לחצי שיעור. </span>אכל חצי שיעור ונודע לא הויא ידיעה לחלק דאם חזר ואכל חצי שיעור מצטרפין: 


lvr: 57
pgn: 12
dfh: b
trm: כאילו אוכל קליות
txt:
<span class='five'>כאילו אוכל קליות. </span>משערין אותן כאילו נתפררו לפירורין דקין כקליות ואוכלן אחת אחת וכשיעור אותה שהייה מצטרפים: 


lvr: 57
pgn: 12
dfh: b
trm: פרס
txt:
<span class='five'>פרס. </span>מפרש בעירובין <span class='mareimakom'>(דף פב:)</span> ככר שהוא משלש לקב חציה לבית המנוגע חצי ככר הוא פרס לשון פרוסה והוא ד' ביצים: 


lvr: 57
pgn: 12
dfh: b
trm: אכל אוכלין טמאין
txt:
<span class='five'>אכל אוכלין טמאין. </span>נפסל גופו מן התרומה אם אכל חצי פרס כדאמרינן בעירובין בפרק כיצד משתתפין <span class='mareimakom'>(שם)</span> וחצי חציה לפסול את הגויה: 


lvr: 57
pgn: 12
dfh: b
trm: אם הפסיק בה
txt:
<span class='five'>אם הפסיק בה. </span> כט] שלא שתה בבת אחת רביעית יין: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 57
pgn: 12
dfh: b
trm: לחומרא
txt:
<span class='five'>לחומרא. </span>כאילו אוכל קליות אחת אחת בסמוך זו לזו בההוא משערים שאם אכל כחצי זית והפסיק ולאחר ל] אותה שעה אכל חצי זית אחר אף אם שהה מתחלה ועד סוף יותר מכדי אכילת לא] פרס בסמוך זו לזו מצטרפין ואפילו הוי האי שיעורא כולי יומא: 


lvr: 57
pgn: 12
dfh: b
trm: א'ד לקולא קאמר
txt:
<span class='five'>א'ד לקולא קאמר. </span>דבהא ס'ל כרבנן דבטפי מאכילת פרס לא מצטרף ולהכי מדמי לקליות דאם לא הפסיק בינתים אלא כאכילת קליות שדרכן לאוכלן זו סמוך לזו מצטרף ואם הפסיק לא מצטרף אפילו בכדי אכילת פרס:  א'א


lvr: 57
pgn: 13
dfh: a
trm: א'א בשלמא ר' מאיר לחומרא
txt:
<span class='five'>א'א בשלמא ר' מאיר לחומרא. </span>דאפילו ביותר מכדי אכילת פרס מחייב היינו דקאמרי ליה רבנן לעולם אינו חייב ביותר מכדי אכילת פרס אלא עד שתהא שהיית אכילתן כשיעור פרס: 


lvr: 57
pgn: 13
dfh: a
trm: אלא אי אמרת ר' מאיר לקולא קאמר
txt:
<span class='five'>אלא אי אמרת ר' מאיר לקולא קאמר. </span>דאפילו בכדי אכילת פרס לא מצטרף אם הפסיק בינתיים ורבנן בעו לאחמורי מאי עד שישהא הכי מיבעי להו למימר אם שהה כדי אכילת פרס חייב ומשמע אע'ג דהפסיק: 


lvr: 57
pgn: 13
dfh: a
trm: אפילו כל היום כולו
txt:
<span class='five'>אפילו כל היום כולו. </span>שהה באכילת חצי פרס ובלבד שיאכל כל זית וזית שבו בכדי שהיית אכילת פרס: 


lvr: 57
pgn: 13
dfh: a
trm: לא התירו
txt:
<span class='five'>לא התירו. </span>לאוכל פחות מכשיעור לירד ולטבול הואיל ואינו צריך לטבילה ולקמן מפרש מאי איכפת ליה: 


lvr: 57
pgn: 13
dfh: a
trm: איטמי מחלב
txt:
<span class='five'>איטמי  מחלב. </span>דבשלמא ממגע שנגע בה לא מיטמא בנה שהיא שנגעה בטמא מת הויא ראשונה ואין אדם וכלים  יח] מטמאין אלא מאב הטומאה אלא  יט] מחלב איטמי דהאוכל כחצי פרס אוכלין טמאין נפסל גופו: 


lvr: 57
pgn: 13
dfh: a
trm: וכי תימא לא איתכשר
txt:
<span class='five'>וכי תימא לא איתכשר. </span>האי חלב ולאו טמא הוא דחלב אין בו תורת משקה דמשקה הבא לאוכל כאוכל דמי במסכת שבת בפרק חבית שנשברה <span class='mareimakom'>(דף קמד:)</span> הלכך בעי הכשר: 


lvr: 57
pgn: 13
dfh: a
trm: הא איתכשר בטיפה המלוכלכת על פי הדד
txt:
<span class='five'>הא איתכשר בטיפה המלוכלכת על פי הדד. </span>כלומר בטפה שפי הדד מלוכלך בו דההיא ודאי מכשר לשאר החלב היוצא דרך שם דהא לא קיימא לאכילת תינוק: 


lvr: 57
pgn: 13
dfh: a
trm: ועוד
txt:
<span class='five'>ועוד. </span>חלב לאו תורת אוכל כ]  [או משקה] אית ליה דאחד ממעייני האשה הוא כרוקה וכמימי רגליה דאמרינן לקמן דמטמאין טומאה חמורה בכל שהוא שהוא כאחד מאבריה: 


lvr: 57
pgn: 13
dfh: a
trm: בין לרצון
txt:
<span class='five'>בין לרצון. </span>של תינוק בין שלא לרצון שאינו רוצה להניק וקתני מטמא ואי הוה ליה תורת אוכל אמאי מטמא שלא לרצון הא לא איתכשר הכשר מעליא דדומיא דכי יתן בעינן דניחא ליה: גליון. 


lvr: 57
pgn: 13
dfh: a
trm: אמר רבא שתי תשובות בדבר כו'
txt:
<span class='five'>אמר רבא שתי תשובות בדבר כו'. </span>כלומר רואין אנו שפעמים אין תינוק יונק בכח ומניח טיפה מלוכלכת על פי הדד: 


lvr: 57
pgn: 13
dfh: a
trm: שלא לרצון
txt:
<span class='five'>שלא לרצון. </span>מאי היא דלא ניחא ליה לתינוק הרי לא יתכשר החלב בטיפה המלוכלכת ע'פ הדד דשלא לרצון התינוק יצאת דדומיא דכי יתן בעינן וקתני מיטמא אף על גב דלא הוכשר אלמא מעיין הוא ואמאי בנה טהור: א] 


lvr: 57
pgn: 13
dfh: a
trm: אלא אמר רבא כו'
txt:
<span class='five'>אלא אמר רבא כו'. </span>אלא מקום חלב לאו מקום מעיין הוא וצריך הכשר אבל לא ניחא ליה טהור דהא לא איתכשר ומהשתא יכול לתרוצי לה בשלא לרצון. ע'כ הגליון: 


lvr: 57
pgn: 13
dfh: a
trm: כשיעור
txt:
<span class='five'>כשיעור. </span>רביעית ואם אוכל הוא חצי פרס ספק לא ינק כשיעור וטהור דהאי חלב אע'ג דמעיין הוא לא מטמא בכל שהוא דהא היא גופה לא מטמיא במגע דראשונה היא הלכך אין לחלבה אלא טומאת שאר משקין: 


lvr: 57
pgn: 13
dfh: a
trm: האשה שנטף חלבה כו'
txt:
<span class='five'>האשה שנטף חלבה כו'. </span>כשהיא נדה ואי מעיין הוא הא מיטמא בכל שהוא כאחד מאבריה והכשר למה ליה: 


lvr: 57
pgn: 13
dfh: b
trm: רוקו בכל שהוא
txt:
<span class='five'>רוקו בכל שהוא. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא טו)</span> וכי ירוק הזב בטהור וגו' וזובו ומי רגליו ילפינן מרוקו במסכת נדה בפרק דם הנדה <span class='mareimakom'>(דף נה.)</span>: 


lvr: 57
pgn: 13
dfh: b
trm: ושהה כדי אכילת פרס
txt:
<span class='five'>ושהה כדי אכילת פרס. </span>משמע במקדש שהה והיינו דקפריך כ] בגמרא מה לי לישהויי דקתני ושהה: 


lvr: 57
pgn: 13
dfh: b
trm: ולהבדיל
txt:
<span class='five'>ולהבדיל. </span>יין ושכר אל תשת בבואכם אל אהל מועד וגו' ולהבדיל וגו'  כא] ובבואכם להבדיל בין הקדש והחול נמי אל תשת יין ושכר: 


lvr: 57
pgn: 13
dfh: b
trm: הדמין והערכין והקדשות
txt:
<span class='five'>הדמין והערכין והקדשות. </span>שאסורים שתויי יין לשום אותן לבעלים לפדותן דדילמא לא שיימי להו שפיר: 


lvr: 57
pgn: 13
dfh: b
trm: תלמוד לומר ולהורות
txt:
<span class='five'>תלמוד לומר ולהורות. </span>לאפוקי משנה שאין מורין הלכה מתוך משנה הלכך מותר לשתויי יין לשנות: 


lvr: 57
pgn: 13
dfh: b
trm: ר' יוסי אומר יכול אפילו התלמוד
txt:
<span class='five'>ר' יוסי אומר יכול אפילו התלמוד. </span>יהא אסור ללמוד תלמוד לומר ולהורות לא אסרתי אלא הוראת הלכה למעשה: כב] 


lvr: 57
pgn: 13
dfh: b
trm: נימא רבי יוסי בר יהודה היא
txt:
<span class='five'>נימא רבי יוסי בר יהודה היא. </span>דאמר שתויי יין מותר בגמרא ואי אפשר שלא יבין ויורנו משם ולא רבנן דאסרו אפילו לשנות בגמרא וכל שכן שום הוראה: 


lvr: 57
pgn: 13
dfh: b
trm: ד' חטאות
txt:
<span class='five'>ד' חטאות. </span>חד משום דאכל קדש בטומאה וחד משום חלב וחד משום נותר וחד משום יוה'כ: 


lvr: 57
pgn: 14
dfh: a
trm: נהי דאיסור גרידא חל על איסור לית ליה
txt:
<span class='five'>נהי דאיסור גרידא חל על איסור לית ליה. </span>כגון האוכל נבלת בהמה טמאה אינו חייב משום נבלה דהיינו איסור גרידא דליכא לא כולל ולא מוסיף: 


lvr: 57
pgn: 14
dfh: a
trm: מגו דנאסר בחתיכות טז] (טהורות) איתסר נמי בחלב
txt:
<span class='five'>מגו דנאסר בחתיכות טז] (טהורות) איתסר נמי בחלב. </span>משום טומאה והיינו כולל דלא איתוסף איסורא אחפצא אלא אגברא איתוסף איסורא לגבי אחריני כייל יז] נמי להאי באיסורא: 


lvr: 57
pgn: 14
dfh: a
trm: בשתי בהמות לא מיירי ונותר ופיגול בחדא בהמה ליכא
txt:
<span class='five'>בשתי בהמות לא מיירי ונותר ופיגול בחדא בהמה ליכא. </span>דפיגול אינו אלא בד' עבודות של דם הילכך מדפגלה לא חזיא לא לאכילת אדם ולא לאכילת מזבח הלכך לא חייל עליה נותר: 


lvr: 57
pgn: 14
dfh: a
trm: דפקע ממנו פיגולו
txt:
<span class='five'>דפקע ממנו פיגולו. </span>דקדשהו מזבח בעבודה טעמיה דעולא מפרש בזבחים <span class='mareimakom'>(דף מג.)</span>: 


lvr: 57
pgn: 14
dfh: a
trm: הלכו באברים כו'
txt:
<span class='five'>הלכו באברים כו'. </span>האי בעיא בפרק בהמה המקשה <span class='mareimakom'>(חולין ע.)</span>: 


lvr: 57
pgn: 14
dfh: a
trm: כגון שאכל כוליא בחלבה
txt:
<span class='five'>כגון שאכל כוליא בחלבה. </span>דאאכילת חלב מחייב שלש חטאות ואשם וגורם נמי להשלמת אכילת כותבת וזית של כוליא משלים לכותבת הילכך לא תנא פגול דבשני זיתי חלב לא קמיירי ואי תימא לוקים כגון שהעלה זית של כוליא אמזבח יח] דהוה חלב פיגול ולכוליא נותר א'כ לא מהני נותר אזית דחלב ואנן בעינן דליהוי חד אכולהו דאכילה קתני דהיינו כזית: יט] (גליו'ן) אלא בכזית אחד מיירי ואי אנחיה לפלגיה דזית אמזבח אין הקטרה בפחות מכזית כ] : 


lvr: 57
pgn: 14
dfh: a
trm: כגון שאכל כוליא בחלבה
txt:
<span class='five'>כגון שאכל כוליא בחלבה. </span>ואם נפשך לומר ליחייב אכוליא משום פיגול ואחלבה משום נותר לא מצי למימר הכי דטמא שאכל קתני דבחלב עצמו בעי לאוקומי לכולהו איסורי פירוש  כא] מורי: 


lvr: 57
pgn: 14
dfh: a
trm: רב פפא אמר
txt:
<span class='five'>רב פפא אמר. </span>להכי לא תנא פיגול דלא מיירי בשני זיתי חלב ודקא קשיא לך כותבת כגון דמלייה לחלב בתמרי והשלימו לככותבת: 


lvr: 57
pgn: 14
dfh: a
trm: זאת אומרת
txt:
<span class='five'>זאת אומרת. </span>מדקתני אפילו בשבת אין עירוב והוצאה ליה'כ דאם יש איסור הוצאה ליה'כ אמאי איצטריך לרבויי שבת הא דחי יה'כ והוא הדין לשבת: 


lvr: 57
pgn: 14
dfh: a
trm: דילמא
txt:
<span class='five'>דילמא. </span>מיה'כ לא שמעינן לשבת דיה'כ שאני דהכשר מצותו בכך דומיא דתמידין שקריבין בשבת: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 57
pgn: 14
dfh: a
trm: ואשת אחיו
txt:
<span class='five'>ואשת אחיו. </span>שנשאת לו קודם לכן ולאחר מיתתו נשאה אחי אביו ובא זה אביה עליה בנדתה: <span class='shastitle7'>גמ'</span>  והא


lvr: 57
pgn: 14
dfh: b
trm: והא לית ליה לר' מאיר כו'
txt:
<span class='five'>והא לית ליה לר' מאיר כו'. </span>דהא לא בעי' לאוקומי לעיל אלא באיסור כולל ומוסיף: 


lvr: 57
pgn: 14
dfh: b
trm: מיגו דאיתוסף איסורא בה לגבי שאר אחין
txt:
<span class='five'>מיגו דאיתוסף איסורא בה לגבי שאר אחין. </span>משום אשת אח איתוסף נמי איסורא גבי דידיה: 


lvr: 57
pgn: 14
dfh: b
trm: נשאת לאחי אביו מיגו דאיתוסף איסורא לגבי אחיו איתוסף לגבי דידיה
txt:
<span class='five'>נשאת לאחי אביו מיגו דאיתוסף איסורא לגבי אחיו איתוסף לגבי דידיה. </span>ולגבי אחיו משום אשת אחי  האב: ל'א ה'ג 


lvr: 57
pgn: 14
dfh: b
trm:
מיגו דאיתוסף איסורא לגבי בני אחי אביו משום אשת אב</span>: <span class='shastitle7'>מתני'</span> <span class='five'>בת בתו וכלתו

txt:
<span class='five'>מיגו דאיתוסף איסורא לגבי בני אחי אביו משום אשת אב</span>: <span class='shastitle7'>מתני'</span> <span class='five'>בת בתו וכלתו. </span>שנשאה בנו: 


lvr: 57
pgn: 14
dfh: b
trm: ואחות אשתו
txt:
<span class='five'>ואחות אשתו. </span>שהיה נשוי את בת חתנו שהיא אחות בת בתו מן האב כגון שהיתה לו בת מאשה אחרת ונשאה זה האב חמיו של בעל בתו וכשבא זה על בתו של חתנו שהיא לו בת בתו היתה אחות אשתו: 


lvr: 57
pgn: 14
dfh: b
trm: וכן בת אשתו
txt:
<span class='five'>וכן בת אשתו. </span>חייב עליה משום בת אשתו וכלתו ואשת אחיו כו' וכן בת יג] אשתו חייב עליה משום כל אלה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 57
pgn: 14
dfh: b
trm: ומי שריא ליה
txt:
<span class='five'>ומי שריא ליה. </span>לאביו של זה והא אשת אחיו היא דהא מחייבינן ליה לבנו משום אשת אחי אביו אלמא אסירא ליה לאביו משום אשת אח ואין לו אישות בה ואמאי קאמר רבי יוסי חייב עליה משום אשת אב: 


lvr: 57
pgn: 14
dfh: b
trm: אם כן מאי עבר זקן
txt:
<span class='five'>אם כן מאי עבר זקן. </span>הא שפיר עבד דאינה אסורה עליו משום איסור ערוה ואם תאמר כלתו היא דהא מחייבינן לבריה משום אשת אח לאו פירכא היא דאיכא לאוקומה דאשת אחיו של בנו מאמו היא ולאו כלתו של אב היא אלא אשת חורגו ומותרת לו: 


lvr: 57
pgn: 14
dfh: b
trm: דעבר משום כלת בנו שהיא שניה
txt:
<span class='five'>דעבר משום כלת בנו שהיא שניה. </span>מדברי סופרים דהא חייבנו לבריה משום כלתו והוא הדין נמי דמצי לתרוצי דעבר משום בת בת בנו שהיא שניה אלא חדא מינייהו נקט: 


lvr: 57
pgn: 14
dfh: b
trm: מודה ר' יוסי
txt:
<span class='five'>מודה ר' יוסי. </span>במתני' דאיכא איסור מוסיף ה'ה לכולל ובת אחת כדמפרש לקמן הלכך חמותו ונעשית אשת איש אף על גב דאיכא איסור מוסיף דאיתוסף איסורא דאשת איש אכולי עלמא אפ'ה נידון בחמותו משום דחמורה היא יד]  אבל אשת איש ונעשית חמותו ליכא לא כולל ולא מוסיף: 


lvr: 57
pgn: 14
dfh: b
trm: והכא בבת בתו ועבר אביו ונשאה מאי איסור מוסיף איכא
txt:
<span class='five'>והכא בבת בתו ועבר אביו ונשאה מאי איסור מוסיף איכא. </span>דליתוסף איסור אשת אב אהאי: 


lvr: 57
pgn: 14
dfh: b
trm: כגון דאית ליה ברא לסבא
txt:
<span class='five'>כגון דאית ליה ברא לסבא. </span>ואחיו של זה הוא דמגו דאיתוסף איסורא אההוא ברא משום אשת אב איתוסף נמי אהאי: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 57
pgn: 14
dfh: b
trm: ר' יוחנן בן נורי אומר כו' משום חמותו ואם חמותו
txt:
<span class='five'>ר' יוחנן בן נורי אומר כו' משום חמותו ואם חמותו. </span>שהיה נשוי בתה ובת בתה ואם חמיו שנשא את בת בנה: 


lvr: 57
pgn: 14
dfh: b
trm: שלשתן שם אחד
txt:
<span class='five'>שלשתן שם אחד. </span>בחד קרא כתיבי ובחד לאו הלכך אין חילוק חטאות ביניהם: <span class='shastitle7'>גמ'</span>  שחטה


lvr: 57
pgn: 15
dfh: a
trm: ואחר כך שחט את בתה
txt:
<span class='five'>ואחר כך שחט את בתה. </span>של ראשונה עכשיו נמצא ששחט כד] ב' איסורים ראשונה אותו ואת בנו  כה] שלישית ושניה בנו ואותו דבנו שניה ואותו שלישית והילכך סופג פ' לסומכוס אף על גב דשם אחד הן: 


lvr: 57
pgn: 15
dfh: a
trm: דגופין מוחלקין
txt:
<span class='five'>דגופין מוחלקין. </span>שמחמת ראשונה ושניה באו אלו שני איסורים על השלישית  כו] אבל הכא אין גופין מוחלקין: 


lvr: 57
pgn: 15
dfh: a
trm: דלמא כדר' אבהו
txt:
<span class='five'>דלמא כדר' אבהו. </span>אבל הכא אע'ג דעל ידי בתה ובת בתה ובת בנה נאסרה הזקנה עליו ג' איסורים ואין גופין מוחלקין בה: 


lvr: 57
pgn: 15
dfh: a
trm: זמה אחת
txt:
<span class='five'>זמה אחת. </span>דאינו חייב על אשה ובתה ובת בתה ובת בנה בביאה אחת כמתני' אלא אחת והיינו חמותו ואם חמותו ואם חמיו: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 57
pgn: 15
dfh: a
trm: ערות אחותו גלה
txt:
<span class='five'>ערות אחותו גלה. </span>מפרש בפ'ק <span class='mareimakom'>(לעיל ב:)</span> דאייתר ליה להא דרשא: 


lvr: 57
pgn: 15
dfh: a
trm: הואיל והוא גרם להן
txt:
<span class='five'>הואיל והוא גרם להן. </span>להביא כל אחת חטאת דהיינו ה' חטאות הלכך הוא נמי מייתי ה' חטאות אבל ה' ביאות בערוה אחת בהעלם א' היא נמי לא מתיא אלא חד וכן הוא: 


lvr: 57
pgn: 15
dfh: a
trm: והן כח] ה' העלמות
txt:
<span class='five'>והן כח] ה' העלמות. </span>שנודע לכל אחת בין כל ביאה וביאה מביאותיו הוא אינו חייב אלא אחת על כל אחת  והיא על כל אחת ואחת חייבת ה' דהיינו על כל ביאה וביאה אלמא אף על גב דהוא גרם לכל אחת להביא ה' חטאות לא בעי הוא למייתי על כל חדא אלא אחת: ואית ספרים דכתיב בהו הוא בהעלם אחת והיא בה' העלמות ובערוה אחת מיירי לשון נקייה הוא ויש'ר כח'ו: 


lvr: 57
pgn: 15
dfh: a
trm: שתי ביאות א'א לערב
txt:
<span class='five'>שתי ביאות א'א לערב. </span>הילכך חשיבי [אבל] קצירת שתי גרוגרות אפשר לערב ולקצור בבת אחת: 


lvr: 57
pgn: 15
dfh: a
trm: ר' אליעזר מחייב על ולדי מלאכות
txt:
<span class='five'>ר' אליעזר מחייב על ולדי מלאכות. </span>במקום אבות מלאכות שאם עשה אב ותולדה בהעלם אחת חייב שתים הא אב ואב כגון קצר וקצר דזו וזו אב מלאכה פטור מן אחת: 


lvr: 57
pgn: 15
dfh: a
trm: המודלית על גבי תאנה
txt:
<span class='five'>המודלית על גבי תאנה. </span>ותאנים בתאנה ואין ענבים בגפן והיה צריך לבצור הגפן להסקה וקצץ בבת אחת פרי התאנה וזמורת הגפן דחייב שתים חדא אפרי דתאנה דהיינו קוצר וחדא אזמורה דתולדה דקוצר דקיימא לן שבת <span class='mareimakom'>(דף עג:)</span> זומר וצריך לעצים תולדה דקוצר היא משום הכי חייב שתים אף על גב דבבת אחת לא] הואיל ושמות מוחלקין זה אב וזו תולדה וגופין מוחלקין דשני אילנות הן: 


lvr: 57
pgn: 15
dfh: a
trm: דכוותה גבי קצר וקצר
txt:
<span class='five'>דכוותה גבי קצר וקצר. </span>דדייקינן הא אב ואב פטור כגון שקצר שתי גרוגרות בבת אחת דהשתא לאו תרתין הוא דעבד ובבת אחת עשאן לב] גופין ושמות מוחלקין נמי ליכא אבל קצר וחזר וקצר דתרתין מלאכות עבד בהעלם אחת מחייב ר' אליעזר: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 57
pgn: 15
dfh: a
trm: מהו
txt:
<span class='five'>מהו. </span>שיטמא משום אבר מן החי כאילו נתלש לגמרי דקיימא לן בהעור והרוטב <span class='mareimakom'>(חולין קכח:)</span> דאבר מן החי מטמא כנבלה: 


lvr: 57
pgn: 15
dfh: a
trm: אבר
txt:
<span class='five'>אבר. </span>הנתלש מן האדם לגמרי מטמא כמת בפרק העור והרוטב <span class='mareimakom'>(שם קכט:)</span> והמדולדלת שדבוק קצת טהור:  מוכי


lvr: 57
pgn: 15
dfh: b
trm: וחותכו
txt:
<span class='five'>וחותכו. </span>לא משום טהרה שקודם לכן נמי טהור אלא שלא יהא מאוס ברגל באבר המדולדל: 


lvr: 57
pgn: 15
dfh: b
trm: ותוחבו לאבר בסירא
txt:
<span class='five'>ותוחבו לאבר בסירא. </span>בקוץ המחובר לקרקע או לכותל והוא החולה נמשך ונתלש האבר מאליו: 


lvr: 57
pgn: 15
dfh: b
trm: ק'ו
txt:
<span class='five'>ק'ו. </span>מפרש בגמ' כז] אדם שמטמא מחיים שמקבל טומאה מחיים [ואפילו הכי לא מטמא אבר המדולדל ק'ו בהמה שאינה מקבלת טומאה מחיים]:  כח] <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 57
pgn: 15
dfh: b
trm: משקין שבתוכו
txt:
<span class='five'>משקין שבתוכו. </span>שבתוך הכרישה אינן בכי יותן דלא חשיבי מידי הואיל ובלועין הן: 


lvr: 57
pgn: 15
dfh: b
trm: וכרישה עצמה
txt:
<span class='five'>וכרישה עצמה. </span>לאחר שיצאו ממנו המשקין הוכשרה אף על פי שלא נגעה בהן אחר יציאתן: 


lvr: 57
pgn: 15
dfh: b
trm: בניתזין בכל כוחן
txt:
<span class='five'>בניתזין בכל כוחן. </span>שמשך עצמו בכח ונתלש בכח וליכא נגיעה בשעת פרישה אבל מי כרישה יוצאין בנחת ולאחר שיצאו ממנה חשובין הן מיד וקודם שיפלו לארץ נוגעין בה בשעת פרישה: 


lvr: 57
pgn: 15
dfh: b
trm: זב או טמא מת שהיו מהלכין בדרך וירדו גשמים על בגדיהן אף על פי שסחטן
txt:
<span class='five'>זב או טמא מת שהיו מהלכין בדרך וירדו גשמים על בגדיהן אף על פי שסחטן. </span>הזב בעצמו החליק כסותו כלפי מטה שיפלו המים אותן המשקין היורדין בבגד מלמעלה למטה טהורים ואין מטמאין אדם הנוגע בהן לפי שאינן חשובין הואיל ועומדין ליבלע בשפה התחתונה של בגד: 


lvr: 57
pgn: 15
dfh: b
trm: יצאו מכולן הרי אלו מכשירין
txt:
<span class='five'>יצאו מכולן הרי אלו מכשירין. </span>אם נפלו על הזרעים וטהורין שאינן מטמאין את הזרעים אלא אם כן הזב נוגע בהן לאחר שיצאו מכולו והא דכתיב בסיפא אלא לאחר שיצאו מגופו ל'ג לה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 57
pgn: 15
dfh: b
trm: המאכיל כאוכל
txt:
<span class='five'>המאכיל כאוכל. </span>שאם נתן אוכל הקדש לחבירו חייב כאילו אכלה הוא עצמו דקיי'ל המוציא הקדש לחולין הוא מעל ולא מי שניתן לו: 


lvr: 57
pgn: 15
dfh: b
trm: צירף את המעילה לזמן מרובה
txt:
<span class='five'>צירף את המעילה לזמן מרובה. </span>שאם נהנה היום בחצי פרוטה ומכאן עד ג' שנים חצי פרוטה מצטרפות לקרבן ולקמן בפרק ספק אכל חלב <span class='mareimakom'>(דף יח:)</span> מפיק לה מתמעול מעל ריבה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 57
pgn: 15
dfh: b
trm: לא הודע
txt:
<span class='five'>לא הודע. </span>שהיו ה' חתיכות נותר וה' חתיכות כשרות לפניו ואין ידוע איזו אכל אם הה' של נותר אם הה' כשרות: 


lvr: 57
pgn: 15
dfh: b
trm: מה' זבחים
txt:
<span class='five'>מה' זבחים. </span>אכל נותר בהעלם א' חייב ה' הואיל וגופים מוחלקין ר' יוסי ור' אליעזר סבירא להו כר' עקיבא דמתני' דר' שמעון: 


lvr: 57
pgn: 15
dfh: b
trm: אבל אכל ה' חתיכות כו'
txt:
<span class='five'>אבל אכל ה' חתיכות כו'. </span>אתאן לת'ק דאיירי ל] רישא בה' חתיכות נותר מזבח אחד והכי קאמר לגבי מעילה מודינא דתמחויין מחלקין: 


lvr: 57
pgn: 15
dfh: b
trm: לפני זריקת דמים
txt:
<span class='five'>לפני זריקת דמים. </span>שייכא מעילה אבל נזרק הדם דהיתה לה שעת היתר לכהנים שוב אין בו מעילה וכן מפורש במנחות בפרק התכלת <span class='mareimakom'>(דף מז:)</span>:  ואילו


lvr: 57
pgn: 16
dfh: a
trm: ר'ע מחייב על ספק מעילה כו'
txt:
<span class='five'>ר'ע מחייב על ספק מעילה כו'. </span>בפרק דם שחיטה <span class='mareimakom'>(לקמן כב.)</span>: 


lvr: 57
pgn: 16
dfh: a
trm: וקתני בה' העלמות כו'
txt:
<span class='five'>וקתני בה' העלמות כו'. </span>העלמות הוא דמחלקין אבל זבחים לא וש'מ הדר ביה ר' יהושע: 


lvr: 57
pgn: 16
dfh: a
trm: אלא מאי אית לך למימר
txt:
<span class='five'>אלא מאי אית לך למימר. </span>מיהא ברייתא תנאי היא בתמיה כלומר מאי בעית למשמע מהך ברייתא תנאי היא ת'ק דקתני העלמות דמשמע דהעלמות מחלקין ולא זבחים אית ליה דקיבלה ר' יהושע והדר ביה והאי דקתני ה' זבחים בהעלם אחד חייב על כל אחד ואחד תנא אחרינא הוא ואית ליה דלא קיבלה אפילו הא לא פשטת מינה דתנאי היא דאפילו תימא ר' עקיבא היא ות'ק אליבא דר'ע קאי מדקתני העלמות דמשמע העלמות ולא זבחים ודקא קשיא לך דלא תניא אשם תלוי אספק מעילות: 


lvr: 57
pgn: 16
dfh: a
trm: האי תנא סבר לה כו'
txt:
<span class='five'>האי תנא סבר לה כו'. </span>והאי דקתני מה' זבחים בהעלם אחד חייב על כל אחד תנא אחרינא הוא ור' יהושע היא: 


lvr: 57
pgn: 16
dfh: a
trm: ה' דברים בעולה מצטרפין
txt:
<span class='five'>ה' דברים בעולה מצטרפין. </span>לענין כזית להעלותן בחוץ שאם העלן חייב כרת ולהכי נקט עולה דבשאר זבחים לא מצטרף בשר לפי שאינן כליל כאותה ששנינו כו' ה'נ שאכל מה' דברים הללו: 


lvr: 57
pgn: 16
dfh: a
trm: ה' מיני קדירה
txt:
<span class='five'>ה' מיני קדירה. </span>כגון כרישין ובצלים וכרוב ודלעת ולפת ואכלן כזה עצמו וכזה עצמו: 


lvr: 57
pgn: 16
dfh: a
trm: ה' מיני טעמים
txt:
<span class='five'>ה' מיני טעמים. </span>צלי ומבושל כבוש שלוק וצלי קדר: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 57
pgn: 16
dfh: a
trm: מלאכות הרבה מעין מלאכה אחת
txt:
<span class='five'>מלאכות הרבה מעין מלאכה אחת. </span>תולדות הרבה של אב אחד בשבתות הרבה אותן שעשה בשבת זו עשה בשבתות אחריני וכולן בהעלם אחת ובגמרא פריך מאי קמבעיא ליה דנקט תרי מילי שבתות הרבה ותולדות הרבה ואמאי נקט תולדות ולא אבות: 


lvr: 57
pgn: 16
dfh: a
trm: נדה אין בה תוצאות הרבה
txt:
<span class='five'>נדה אין בה תוצאות הרבה. </span>דאין חיובה אלא כ] ביאה וחייב על כל ביאה וביאה בהעלם אחת כדאמר ר'א לעיל בגמרא בא עליה וחזר ובא עליה כו': 


lvr: 57
pgn: 16
dfh: a
trm: והנדה מוזהרת עליו
txt:
<span class='five'>והנדה מוזהרת עליו. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כ)</span>  ונכרתו שניהם מקרב עמם: 


lvr: 57
pgn: 16
dfh: a
trm: על הקטנות
txt:
<span class='five'>על הקטנות. </span>כמו על הקטנה ומאי קטנות כא] דעלמא כלומר הבא על אחת מן הקטנות ביאות הרבה בנדתה יוכיח שאינה מוזהרת עליו וחייב על כל ביאה וביאה: 


lvr: 57
pgn: 16
dfh: a
trm: בהמה כשבת
txt:
<span class='five'>בהמה כשבת. </span>פלוגתא היא בגמרא איכא למאן דאמר קבל ר'ע מר'א והכי קאמר ליה בהמה כשבת מה בהמה חייב על כל אחת ואחת אף שבת חייב על כל אחת דאינו יודע להשיב כלום כב] ולמאן דאמר לא קיבלה מיניה ה'ק ליה אף בהמה מיבעי לי כשבת: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 57
pgn: 16
dfh: a
trm: מאי קבעי מיניה
txt:
<span class='five'>מאי קבעי מיניה. </span>דנקט שבתות הרבה ועושה בזו אותה מלאכה שעשה בזו ונקט תולדות ולא אבות: 


lvr: 57
pgn: 16
dfh: a
trm: אי קבעי מיניה שבתות כגופין דמיין אי לא
txt:
<span class='five'>אי קבעי מיניה שבתות כגופין דמיין אי לא. </span>אי האי דעבד בכמה שבתות אותן מלאכות שעשה בזו עשה בזו ובהעלם אחד דלא הודע לו בינתיים מי אמרינן כיון דבתרי שבתות עשאן הויין הני תרתי שבתות כשני גופי עבירות כאילו קצר וזרע בהעלם אחת וחייב על כל אחת או לא דאמרינן דהוי כעושה מלאכה אחת כמה פעמים בהעלם אחת דחייב חדא אי הא קמיבעיא ליה אמאי נקט תולדות ליבעי הכי כג] אעשה אב מלאכה אחת בשבתות הרבה מהו: 


lvr: 57
pgn: 16
dfh: a
trm: אי בולדי מלאכות קבעי מיניה
txt:
<span class='five'>אי בולדי מלאכות קבעי מיניה. </span>אם עושה תולדות הרבה מאב אחד אי חייב אחת או על כל אחת ואחת ולהכי נקט תולדות אם כן אמאי נקט שבתות הרבה ליבעי הכי העושה מלאכות הרבה מעין מלאכה אחת בשבת אחת: 


lvr: 57
pgn: 16
dfh: a
trm: תרתי בעא מיניה
txt:
<span class='five'>תרתי בעא מיניה. </span>ופשיט תרוייהו לחומרא מדקתני חייב על כל אחת ואחת ואע'ג דמנדה לא מצי למיפשט ליה אלא חדא דהא בנדה ליכא תולדות: 


lvr: 57
pgn: 16
dfh: a
trm: ושבתות היכא
txt:
<span class='five'>ושבתות היכא. </span>איזו מהן כלומר ה'ד דקעביד לה להא (אב) מלאכה בכמה שבתות בשגגת שבתות וזדון מלאכות פשיטא ליה לר'ע דחייב על כל אחת דלא אמרינן חדא שגגה אלא אמרינן ימים שבינתיים הויין ידיעה דדמי כמי שנודע לו בינתיים דשבת הוי והוי כעושה מלאכה אחת בכמה העלמות: 


lvr: 57
pgn: 16
dfh: a
trm: וזדון שבת
txt:
<span class='five'>וזדון שבת. </span>יודע שהוא שבת ושגגת מלאכות דסבור שמלאכה זו מותרת היא דבעי מיניה דהא ליכא למימר ימים שבינתיים הויין ידיעה לחלק דלהכי הויין ידיעה לידע ששבת היתה אבל לענין שגגת מלאכות ליכא ידיעה עד שילמוד והכי קמיבעיא ליה האי דעבד חדא מלאכה בב' שבתות מי אמרינן כיון דבב' ימים הם אף על גב דהעלם אחד הוא לגבי מלאכות הויין הנך שבתות כגופין של מלאכה שאינן דומין זה לזה כגון זרע וקצר בהעלם אחד בזדון שבת ושגגת מלאכות דחייב על כל אחת כדאמרינן שבת <span class='mareimakom'>(דף ע.)</span> אחת שהיא הנה זדון שבת ושגגת מלאכות: 


lvr: 57
pgn: 16
dfh: a
trm: או לאו
txt:
<span class='five'>או לאו. </span>כגופין דמיין והרי עשה בהעלם אחד מלאכה אחת י' פעמים שאינו חייב אלא אחת: 


lvr: 57
pgn: 16
dfh: a
trm: או דלמא זדון שבת ושגגת מלאכות פשיטא ליה
txt:
<span class='five'>או דלמא זדון שבת ושגגת מלאכות פשיטא ליה. </span>דשבתות כגופי מלאכות שאין דומות זו לזו שהעושן בשגגת מלאכות וזדון שבת חייב שתים דהיינו אחת שהיא הנה ובשגגת שבת וזדון מלאכות קמבעיא ליה דאפילו אמרי' כגופין דמיין לא מחייב אלא חדא דהיינו הנה שהיא אחד שהעושה ב' אבות בשגגת שבת וזדון מלאכות בהעלם אחד אינו חייב אלא אחת אלא אי איכא ידיעה בינתיים דשבת היא מהניא לחלק דהעלמות מחלקין והכי קמיבעיא ליה מי אמרינן ימים שבנתיים הויין ידיעה כמו שנודע לו ששבת היא אי לא:  מסתברא


lvr: 57
pgn: 16
dfh: b
trm: השוכח עיקר שבת
txt:
<span class='five'>השוכח עיקר שבת. </span>דסבור לא נכתבה שבת בתורה דהיינו העלם זה וזה בידו שגגת שבת ושגגת מלאכות: 


lvr: 57
pgn: 16
dfh: b
trm: חטאת אחת
txt:
<span class='five'>חטאת אחת. </span>על כולן ח] [דחדא] שגגה היא והתם ליכא למימר ימים שבינתיים הויין ידיעה דהא לא ידע לעולם עיקר שבת עד שילמוד: 


lvr: 57
pgn: 16
dfh: b
trm: היודע עיקר שבת
txt:
<span class='five'>היודע עיקר שבת. </span>שידע שארבעים אבות מלאכות אסורות בשבת אבל אינו יודע שהיום שבת דהיינו שגגת שבת וזדון מלאכות ועשה מלאכות הרבה בשבתות הרבה ולא נודע לו בינתיים שחטא: 


lvr: 57
pgn: 16
dfh: b
trm: חייב על כל שבת ושבת
txt:
<span class='five'>חייב על כל שבת ושבת. </span>חטאת אחת משום דימים שבינתיים הויין ידיעה לענין שגגת שבת ואינו חייב על כל מלאכה ומלאכה של כל שבת ושבת דהא שגגת שבת וזדון מלאכות ט] דהיינו הנה שהיא אחת אבל כגופין דמיין ליכא למימר י] (פשטו מינה) דנימא דמש'ה חייב על כל שבת דעל כרחיך מסיפא קדייק ואזיל דלית ליה להאי תנא שבתות כגופין דמיין וטעמא דרישא משום דימים שבינתיים הויין ידיעה לחלק: 


lvr: 57
pgn: 16
dfh: b
trm: היודע שהוא שבת ועשה מלאכות יא] [הרבה] בשבתות הרבה
txt:
<span class='five'>היודע שהוא שבת ועשה מלאכות יא] [הרבה] בשבתות הרבה. </span>ואותן שעשה בזו עשה בזו דשגג במלאכות הרבה כסבור מלאכה זו מותרת חייב על כל מלאכה ומלאכה על שבת יב] ראשון דהיינו אחת שהיא הנה זדון שבת ושגגת מלאכות: 


lvr: 57
pgn: 16
dfh: b
trm: ואילו חייב על כל מלאכה ומלאכה על כל שבת ושבת לא קתני
txt:
<span class='five'>ואילו חייב על כל מלאכה ומלאכה על כל שבת ושבת לא קתני. </span>בהך סיפא גבי זדון שבת ושגגת מלאכות דכיון דאותן עצמן שעשה בזו עשה בזו ובהעלם אחד אלמא שבתות לאו כגופין דמיין וה'ל עושה מלאכה אחת כמה פעמים בהעלם אחד ואינו חייב אלא אחת: 


lvr: 57
pgn: 16
dfh: b
trm: וש'מ
txt:
<span class='five'>וש'מ. </span>ממציעתא שגגת שבת וזדון מלאכות פשיטא ליה לר'ע דימים שבינתיים הויין ידיעה מדקתני חייב על כל שבת ושבת: 


lvr: 57
pgn: 16
dfh: b
trm: ותרוייהו לא קביל מיניה
txt:
<span class='five'>ותרוייהו לא קביל מיניה. </span>מדלא קתני חייב על כל אב מלאכה של כל שבת וולדי מלאכות נמי לא קביל מיניה כדקתני סיפא מלאכה אחת כו': 


lvr: 57
pgn: 16
dfh: b
trm: וקביל מיניה
txt:
<span class='five'>וקביל מיניה. </span>מדתניא מציעתא חייב על כל שבת ושבת וה'ק סיפא דמתני' בהמה כשבת הדין עמך דודאי כזה כן זה: 


lvr: 57
pgn: 16
dfh: b
trm: ולא קביל מיניה
txt:
<span class='five'>ולא קביל מיניה. </span>מדתניא סיפא מעין מלאכה אחת כו' בין אביי ורבה איכא פלוגתא אליבא דר'א בזדון שבת ושגגת מלאכות דלרבה מחייב ליה ר'א תרתי ולאביי אפילו ר'א לא מחייב אלא חדא ועוד דמאי דקאמר רבה דמיבעיא ליה לר'ע קאמר אביי דפשיטא ליה אבל תרוייהו מודו דלר'ע שבתות לאו כגופין דמיין וגבי שגגת שבת אית ליה ימים שבינתיים הויין ידיעה לחלק: 


lvr: 57
pgn: 16
dfh: b
trm: רב חסדא אמר זדון שבת ושגגת מלאכות אפי' ר'ע ס'ל כגופין דמיין
txt:
<span class='five'>רב חסדא אמר זדון שבת ושגגת מלאכות אפי' ר'ע ס'ל כגופין דמיין. </span>והאי דקתני בכלל גדול גבי שגגת מלאכות היודע שהוא שבת כו' חייב על כל מלאכה ומלאכה של כל שבת ושבת קאמר אע'ג דאותה שעשה בזה עשה בזה ובהעלם אחת אפ'ה חייב דשבתות כגופין דמיין משום הכי קתני בשבתות הרבה: 


lvr: 57
pgn: 16
dfh: b
trm: ר'ג מחייב
txt:
<span class='five'>ר'ג מחייב. </span>דאין ידיעה לחצי שיעור ולא מהני ידיעה שבינתיים לחלק שלא יצטרפו: 


lvr: 57
pgn: 16
dfh: b
trm: והא דתני פטור בזדון שבת ושגגת מלאכות
txt:
<span class='five'>והא דתני פטור בזדון שבת ושגגת מלאכות. </span>דכיון דשבתות כגופין דמיין גבי זדון שבת ושגגת מלאכות הוה ליה כעושה שני חצאי מלאכות שאינן דומות זו לזו בהעלם אחת שפטור מכולם:  והא


lvr: 57
pgn: 17
dfh: a
trm: והא דתניא חייב בשגגת שבת וזדון מלאכות
txt:
<span class='five'>והא דתניא חייב בשגגת שבת וזדון מלאכות. </span>דאי נמי סבירא לן ימים שבינתים ידיעה הן הכא ליכא למימר דמהני חילוק שבתות לחלק שלא יצטרפו דקסבר אין ידיעה לחצי שיעור: 


lvr: 57
pgn: 17
dfh: a
trm: לא בחדא ולא בחדא
txt:
<span class='five'>לא בחדא ולא בחדא. </span>בשגגת מלאכות לא מוקמת לה דהא אמר לעיל לר' עקיבא לאו כגופין דמיין ומצטרפין ובשגגת שבת נמי לא דאי נמי אמרינן ימים שבינתיים הויין ידיעה לחלק הא שמעינן ליה לר'ג לעיל דאין ידיעה לחצי שיעור דקתני בשתי העלמות ר'ג מחייב: 


lvr: 57
pgn: 17
dfh: a
trm: א'א בשלמא כר'ע ס'ל
txt:
<span class='five'>א'א בשלמא כר'ע ס'ל. </span>דאית ליה לר'ע נמי שבתות כגופין דמיין והא דקתני מודה לר'ע הוא דמודה היינו דפליגי יח] בהכותב אות אחת בשבת זו ואות אחת בשבת זו בשגגת שבת וזדון מלאכות דר' גמליאל מחייב כאידך ברייתא דאין ידיעת ימים שבינתים מועלת לחצי שיעור ור' עקיבא היינו חכמים דפטרי סבר יש ידיעה: 


lvr: 57
pgn: 17
dfh: a
trm: אלא אי אמרת כר'א ס'ל
txt:
<span class='five'>אלא אי אמרת כר'א ס'ל. </span>בשגגת מלאכות וזדון שבת דהאי דקתני ומודה לר'א קאמר על כרחיך מכלל דפליגי  במקצת: 


lvr: 57
pgn: 17
dfh: a
trm: ר'א מחייב
txt:
<span class='five'>ר'א מחייב. </span>ודאי בשגגת שבת קאמר ומש'ה קתני דאין ידיעה לחצי שיעור דאי יט] בשגגת שבת וזדון מלאכות הא כולי עלמא מודו דלר'א שבתות כגופין דמיין ופטור: 


lvr: 57
pgn: 17
dfh: a
trm: אלא באחת על האריג
txt:
<span class='five'>אלא באחת על האריג. </span>פליגי ר' גמליאל ור'א כ] והכי קאמר מודה ר'ג לר'א בכותב אות אחת כו' כא] זדון שבת ושגגת מלאכה שהוא פטור דשבתות כגופין דמיין ואף על גב דפליג עליה באחת על האריג דהתם מחייב ר' גמליאל אע'ג דדמי להאי דכותב חצי שיעור בשבת כב] שני ומשלים לשיעור הראשון ואורג נמי חצי שיעור על האריג כג] אפילו הכי מחייב ר'ג דהכא היינו טעמא דשבתות כגופין דמיין ולא מצטרפין דדמי כחורש חצי שיעור וזורע חצי שיעור אבל באורג דמעיקרא הוי בהאי בגד אריג שיעור הרבה חשיב האי חוט שארג זה אגב כל הבגד ואף על גב דת'ק דר' גמליאל דפליג עליה באין ידיעה לחצי שיעור לאו ר'א הוא  כד] אפילו הכי האי ומודה דקתני אדר'א קאי ואפלוגתא דאחת על האריג והא דקתני ליה הכא גבי העלמות  כה] איידי דאיירי בכותב לחצאים  הא ר'א נמי חיובי מחייב: 


lvr: 57
pgn: 17
dfh: a
trm: אמר כו] רבא
txt:
<span class='five'>אמר  כו] רבא. </span>לעולם ומודה דקתני לר'א מודה ואהך פלוגתא קאי דפליגי  כז] בהדא: 


lvr: 57
pgn: 17
dfh: a
trm: לשתי רשויות
txt:
<span class='five'>לשתי רשויות. </span>ושתיהן רה'ר פטור דרשויות מחלקות ברייתא דלעיל מודה ר' גמליאל לר'א דשבתות כגופין דמיין דמחלקין לכתיבת שתי אותיות מלצרף אבל בהא פליג עליה דרשויות לא מחלקות: 


lvr: 57
pgn: 17
dfh: a
trm: אלא כט] לרבא
txt:
<span class='five'>אלא כט] לרבא. </span>דאמר דגופין בעא מיניה מאי פשיט ליה מנדה בנדה מאי חילוק גופין איכא: 


lvr: 57
pgn: 17
dfh: a
trm: תני נדות
txt:
<span class='five'>תני נדות. </span>מה נדות שאין בהן תוצאות הרבה הבא על חמש נשים נדות חייב על כל אחת ואחת כו' דגופין  ל] נינהו שבתות לא כ'ש שהן גופין לא] : 


lvr: 57
pgn: 17
dfh: a
trm: ואפילו אכל
txt:
<span class='five'>ואפילו אכל. </span>כגון שסבור שומן הוא ואח'כ נודע לו שהוא  אכל חלב אבל ספק לב] יש בו כזית ספק אין בו:  אכל


lvr: 57
pgn: 17
dfh: b
trm: אכל אחד מהן
txt:
<span class='five'>אכל אחד מהן. </span>וכסבור שומן הוא ואחר כך נודע שהאחד היה חלב וזה לא ידע איזו אכל מביא אשם תלוי אבל אם בשעת אכילה היתה לו ספק והזיד ואכלה מספק מזיד הוא ופטור: 


lvr: 57
pgn: 17
dfh: b
trm: שגג באחת מהן
txt:
<span class='five'>שגג באחת מהן. </span>כסבור זו היא אשתו ואחר כך נסתפק איזו היתה מביא אשם תלוי ואם נודע לו שאחותו היתה מביא חטאת: 


lvr: 57
pgn: 17
dfh: b
trm: כך על לא הודע שלהן
txt:
<span class='five'>כך על לא הודע שלהן. </span>כגון אכל שתי חתיכות כסבור שומן הן ואחר כך נודע שהן ספק אינו מביא אלא אשם תלוי אחד הואיל ולא נודע בין אכילה לאכילה שספק חלב אכל: 


lvr: 57
pgn: 17
dfh: b
trm: כך
txt:
<span class='five'>כך. </span>בידיעת ספק מביא שני אשמות תלויין: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 57
pgn: 17
dfh: b
trm: חתיכה אחת שנינו
txt:
<span class='five'>חתיכה אחת שנינו. </span>אכל חתיכה אחת כסבור שומן הוא ואחר כך נודע לו שספק הוא היינו הא דקתני מתני' ספק אכל חלב וכו': 


lvr: 57
pgn: 17
dfh: b
trm: מצות כתיב
txt:
<span class='five'>מצות כתיב. </span>בויקרא גבי אשם תלוי ועשתה אחת מכל מצות ה' אשר לא תעשינה ולא ידע ואשם ונשא עונו והביא את אשמו וגו': 


lvr: 57
pgn: 17
dfh: b
trm: ב' חתיכות מיבעיא
txt:
<span class='five'>ב' חתיכות מיבעיא. </span>דבשלמא חתיכה אחת איכא לפלוגי משום טעמא דלקמן דאי אפשר לברר איסורו או דלא איקבע איסורו אבל שתי חתיכות ליכא למימר הכי: 


lvr: 57
pgn: 17
dfh: b
trm: אשם תלוי
txt:
<span class='five'>אשם תלוי. </span>אף על גב דליכא חתיכה אחת משתי חתיכות אם אכל חלבו בשוגג כסבור חיה הוא כא] : 


lvr: 57
pgn: 17
dfh: b
trm: וחייבים באשם תלוי
txt:
<span class='five'>וחייבים באשם תלוי. </span>שמא בן הראשון הוא ונמצא שבא על אשת אח שיש לה בנים שהוא בכרת והא אשה דומיא דחתיכה אחת היא: 


lvr: 57
pgn: 17
dfh: b
trm: נמצא על שלו
txt:
<span class='five'>נמצא על שלו. </span>במסכת נדה בפרק כל היד <span class='mareimakom'>(דף יד.)</span> דרך בנות ישראל משמשות בשני עדים שני סדינים לקנח אחד לו ואחד לה נמצא על שלו ודאי בשעת תשמיש היה ובועל נדה בשוגג הוה וחייבים שתי חטאות: 


lvr: 57
pgn: 17
dfh: b
trm: אפשר לברר איסורו
txt:
<span class='five'>אפשר לברר איסורו. </span>דאשם תלוי אינו בא אלא להגין מן הייסורין עד שיודע לו ויביא חטאת כדמפרש בפרק בתרא <span class='mareimakom'>(לקמן כה.)</span> הילכך שתי חתיכות [ואכל אחת] ונשארה האחת אפשר שיבוא לאחר זמן בקי שיכיר אם זו הנותרת שומן ודאי חלב אכל ויביא חטאת אבל חתיכה אחת ואכלה אי אפשר לבררה: 


lvr: 57
pgn: 17
dfh: b
trm: איכא בינייהו כזית ומחצה
txt:
<span class='five'>איכא בינייהו כזית ומחצה. </span>כגון ב' חתיכות בזו כזית ובזו כחצי זית ואכל את של כזית ואין ידוע אם הוא חלב או שומן: 


lvr: 57
pgn: 18
dfh: a
trm: ר'מ מחייב
txt:
<span class='five'>ר'מ מחייב. </span>משום שחוטי חוץ אף על גב דאיכא למימר שמא לא אכל חלב ואשם זה חולין הוא דלא בעי קביעות לאיסור: 


lvr: 57
pgn: 18
dfh: a
trm: ואמאי
txt:
<span class='five'>ואמאי. </span>אצטער דלא אמר לו ר' מאיר היא הוה ליה למימר  י] אשמעתיה דר' אליעזר היא: 


lvr: 57
pgn: 18
dfh: a
trm: בשיטת ר' אליעזר אמרה
txt:
<span class='five'>בשיטת ר' אליעזר אמרה. </span>משום הכי מחייב דלא בעי קביעות איסור והאי דלא הוה אמר ליה ר' אליעזר היא לא איכפת ליה משום דממילא הוה מצי ידע: 


lvr: 57
pgn: 18
dfh: a
trm: אמר יא] רבא כו'
txt:
<span class='five'>אמר יא] רבא כו'. </span>אף על גב דאמרי לעיל פטור דבעינן שתי חתיכות לאו דברי הכל אמרי דהא ר'  יב] אליעזר מחייב כיון דאמר דמתנדב אדם כו' וליכא למימר חולין לעזרה מייתי הכא ודאי מיחייב הואיל ובא לידי ספק: 


lvr: 57
pgn: 18
dfh: a
trm: מתנדב אדם כו'
txt:
<span class='five'>מתנדב אדם כו'. </span>טעמיה דר' יג] אליעזר בגמרא מפרש בפרק בתרא <span class='mareimakom'>(לקמן כה.)</span>: 


lvr: 57
pgn: 18
dfh: a
trm: אמר רב אשי
txt:
<span class='five'>אמר רב אשי. </span>האי דבעינן מקצת איסורא לרבי אליעזר אליבא דבבא בן בוטא קאמר דאמר  יד] בפרק בתרא <span class='mareimakom'>(שם)</span> שהיה מביא אשם תלוי בכל יום חוץ ממוצאי יום הכיפורים אמר המעון הזה אילו מניחים אותי הייתי מביא אלא אומרים לי (כו') המתן עד שתיכנס לבית הספק כלומר המתן עד למחר שיש מקצת ספק שמא חטאת היום אבל מוצאי יום הכיפורים אין לחוש בכך דהא כיפר עליו יום הכיפורים על ספקו כדאמרינן בפרק בתרא <span class='mareimakom'>(שם)</span> חייבי אשמות תלויין שעבר עליהן יום הכיפורים פטורין ואליבא דהאי בעינן מקצת ספק כגון חתיכה אחת אפילו לר' אליעזר אבל רבנן דפליגי אדר' אליעזר בפרק בתרא <span class='mareimakom'>(שם)</span> דאמרי אין מביאין אשם תלוי אלא על דבר שזדונו כרת ואי מייתי הוי מכניס חולין לעזרה הכא נמי פטרי דדוקא בעינן טו] כדקרינן מצוות: 


lvr: 57
pgn: 18
dfh: a
trm: וכן אם אכל כלב
txt:
<span class='five'>וכן אם אכל כלב. </span>את השנייה או עורב חייב ישראל הואיל ובשעה שאכל הוה חתיכה משתי חתיכות: 


lvr: 57
pgn: 18
dfh: b
trm: ואתני
txt:
<span class='five'>ואתני. </span>אי ראשון שומן אכל ודאי השני חלב ואי אכל ודאי חלב מספקא ליהוי ליה כפרה להגין עליו עד שיודע לו ויביא חטאת ואי לא ליהוי נדבה: 


lvr: 57
pgn: 18
dfh: b
trm: כשם
txt:
<span class='five'>כשם. </span>שאם יודע לו באחרונה שכולן ודאי חלב יב] היו ודאי ליהוי מביא חטאת על כל אחת ואחת דידיעות ספק שבינתים מחלקות לחטאות דלא הוי העלם אחת: 


lvr: 57
pgn: 18
dfh: b
trm: אלא מעתה אכל כזית חלב קודם יום הכיפורים וכזית חלב לאחר יום הכיפורים
txt:
<span class='five'>אלא מעתה אכל כזית חלב קודם יום הכיפורים וכזית חלב לאחר יום הכיפורים. </span>ושניהם בהעלם אחת: 


lvr: 57
pgn: 18
dfh: b
trm: במקום אשם תלוי
txt:
<span class='five'>במקום אשם תלוי. </span>כדקתני בפ' בתרא <span class='mareimakom'>(לקמן כה.)</span> חייבי אשמות תלויים שעבר עליהן יום הכיפורים יג] א' והוה ליה כידיעת ספק: 


lvr: 57
pgn: 18
dfh: b
trm: הודע ולא הודע תנן
txt:
<span class='five'>הודע ולא הודע תנן. </span>בפ'ק דשבועות <span class='mareimakom'>(דף יב:)</span> מפרש בגמרא בין שנודע לו ספקו בין שלא נודע לו ספקו קודם יום הכיפורים יוה'כ מכפר אלמא אף על גב דלא מתיידע ליה לגמרי מכפר: 


lvr: 57
pgn: 18
dfh: b
trm: דמתיידע ליה
txt:
<span class='five'>דמתיידע ליה. </span>כלומר טו] אי שיעור דהוי אפשר לאודועי וכיון דאיכא שהות דיום הכיפורים בנתיים כדי ידיעה קם ליה ההוא שיעור במקום ספק ידיעה באשם תלוי: 


lvr: 57
pgn: 18
dfh: b
trm: הא כפר עליו יוה'כ
txt:
<span class='five'>הא כפר עליו יוה'כ. </span>שבינתים על חצי שיעור קמא ואי ידיעות ספק מחלקות הא הוה יוה'כ כידיעת ספק ואמאי מצטרפין: 


lvr: 57
pgn: 18
dfh: b
trm: היינו דתלי לאשם בחטאת
txt:
<span class='five'>היינו דתלי לאשם בחטאת. </span>דכשם שאם היתה ידיעה ודאית בנתיים היתה מחלקת לחטאות דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ד)</span> או הודע אליו חטאתו כך ידיעת ספק מחלקת לאשמות ומביא אשם תלוי על כל אחת ואחת אלא לריש לקיש חטאת באשם איבעי ליה למיתלי כשם שידיעת ספק מחלקת לאשמות כך מחלקת לחטאות ולכשיודע לו באחרונה יביא חטאת על כל אחת ואחת דהא עיקר ידיעת ספק באשם כתיבא: 


lvr: 57
pgn: 19
dfh: a
trm: רבי שמעון פוטר בזו
txt:
<span class='five'>רבי שמעון פוטר בזו. </span>דשני טומאות נינהו אכל חדא וחדא כניסה איכא למימר שביל זה הוא הטהור והילכך ליכא ידיעה ודאית בתחלה ובטומאת מקדש בעינן ידיעה בתחלה ובסוף והעלם בנתים ות'ק דמחייב מפרש טעמיה לקמן: 


lvr: 57
pgn: 19
dfh: a
trm: שכח שהלך בראשון
txt:
<span class='five'>שכח שהלך בראשון. </span>ואף על גב דטומאה ודאית היא מיהא ליכא אלא מקצת הידיעה דשכח את הראשון ובהא פליגי הני תרי תנאי אליבא דר' שמעון ת'ק אליבא דר' שמעון לא פטרו אלא בבתרייתא דאילו בקמייתא כיון דממה נפשך איכא ח] טומאה ידיעה ודאית שהלך בשניהם אף על פי ששכח שהלך בראשון אפילו הכי מקצת ידיעה כידיעה והוה ליה ידיעה בתחלה אבל בבתרייתא ליכא ידיעה ט] ודאית: 


lvr: 57
pgn: 19
dfh: a
trm: ור' שמעון בן יהודה סבר
txt:
<span class='five'>ור' שמעון בן יהודה סבר. </span>אף על גב  י] דטומאת ידיעה ודאית היא כיון דליכא אלא מקצת ידיעה כמאן דליתיה דמיא: 


lvr: 57
pgn: 19
dfh: a
trm: ר' ישמעאל כו'
txt:
<span class='five'>ר' ישמעאל כו'. </span>בפרק שני דשבועות <span class='mareimakom'>(דף יד:)</span>: 


lvr: 57
pgn: 19
dfh: a
trm: ונעלם כו'
txt:
<span class='five'>ונעלם כו'. </span>מדאפיק הני תרי ונעלם להך דרשא אלמא לית ליה ידיעה בתחלה דידיעת טומאה דבעי בתחלה ובסוף לא מפקא אלא מהנך תרי ונעלם כדאמרן בפ'ק דשבועות <span class='mareimakom'>(דף ד.)</span>: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 57
pgn: 19
dfh: a
trm: אשתו נדה ואחותו עמו בבית
txt:
<span class='five'>אשתו נדה ואחותו עמו בבית. </span>בא על האחת כסבור זו אשתו וכסבור שטהורה היא ונמצא שאשתו היתה נדה ועוד ספק על איזו מהן בא: 


lvr: 57
pgn: 19
dfh: a
trm: לא נחלקו
txt:
<span class='five'>לא נחלקו. </span>ר' אליעזר דאמר לא בעינן שידע במה חטא [ור' יהושע דאמר בעינן שידע במאי חטא]: 


lvr: 57
pgn: 19
dfh: a
trm: על דבר שהוא יא] משם אחד
txt:
<span class='five'>על דבר שהוא יא] משם אחד. </span>כגון שתי אילנות של מין אחד לפניו ולא ידע אם מזה לקט אם מזה: 


lvr: 57
pgn: 19
dfh: a
trm: על מה נחלקו על דבר שהוא משום שני שמות
txt:
<span class='five'>על מה נחלקו על דבר שהוא משום שני שמות. </span>כגון ספק קצר ספק טחן אי נמי ספק תאנים ספק ענבים וכן בנתכוין לזו ועשה את זו דבה דכתיב בקרא בין אידיעה בין אחטאת היא לר' יהושע עד שיתכוון לחטוא בה ולעת הידיעה ידע במה חטא ולרבי אליעזר כיון שנתכוון לדבר שיש בו חטא ולעת ידיעה נודע לו שחטא סגי: 


lvr: 57
pgn: 19
dfh: a
trm: ותמיה אני אם פטר בה
txt:
<span class='five'>ותמיה אני אם פטר בה. </span>כלומר על מה פטר בה רבי יהושע הלא נתכוון על דבר האסור: 


lvr: 57
pgn: 19
dfh: a
trm: פרט למתעסק
txt:
<span class='five'>פרט למתעסק. </span>בהיתרא כגון לחתוך את התלוש וחתך את המחובר אבל זה המתעסק באיסור חייב: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 57
pgn: 19
dfh: a
trm: מבעי ליה פרט למתעסק
txt:
<span class='five'>מבעי ליה פרט למתעסק. </span>כגון נתכוון לזו ועשה אחרת ואי קשיא אם כן דר'א אית ליה דרב נחמן האי בה דדריש ר' אליעזר פרט למתעסק לא צריך דממלאכת מחשבת דמייתי רב נחמן מצי למילף נראה לי דר'א לית ליה דרב נחמן דדריש מלאכת מחשבת אסרה תורה דלא משמע ליה ההיא דרשא ולא מייתי דרב נחמן אלא משום דאמר בהדיא דמתעסק בשבת פטור אבל לרבי יהושע דדריש אשר חטא בה עד שיוודע לו במה חטא איהו דריש כרב נחמן מלאכת מחשבת אסרה תורה :  מתעסק


lvr: 57
pgn: 19
dfh: b
trm: מתעסק בחלבים
txt:
<span class='five'>מתעסק בחלבים. </span> יז] כגון חלב ושומן לפניו ונודע שזה חלב וזה שומן ונתכוון לאכול שומן והביט למקום אחר והלכה ידו אל החלב ואכלו אי נמי חלב וחלב לפניו וסבור שהוא שומן ונתכוין לאכול חתיכה זו ואכל את זו ולא דמי לשוגג דשוגג היינו שנתכוין לחתיכה זו עצמה אבל סבור שהוא שומן יח] : 


lvr: 57
pgn: 19
dfh: b
trm: מתעסק בעריות
txt:
<span class='five'>מתעסק בעריות. </span>כגון נתכוון לבוא על אשתו נדה וסבור יט] טהורה היא אחותו ואשתו לפניו ונשמטה אשתו ולא ידע ובאה אחותו במקומה ולא דמי לשוגג דשוגג כגון שנתכוון לזו עצמה וסבור שהיא אשתו: 


lvr: 57
pgn: 19
dfh: b
trm: הגביה חפץ בין השמשות
txt:
<span class='five'>הגביה חפץ בין השמשות. </span>שבין שבת ליום הכיפורים כדי להוציאו דאהגבהה חייב מיד שיש הגבהה שהיא הוצאה כגון שהיא סמוך לרשות הרבים והוא עומד ברשות הרבים מהו היכי מצית למימר התם מקצתה היום ומקצתה למחר: 


lvr: 57
pgn: 19
dfh: b
trm: דקדקתם אחרי
txt:
<span class='five'>דקדקתם אחרי. </span>וחשבתם לנצחני ולא הועלתם כלום דאיכא למימר נמי מקצת הגבהה היום ומקצת הגבהה למחר: 


lvr: 57
pgn: 19
dfh: b
trm: ולר' יוסי
txt:
<span class='five'>ולר' יוסי. </span>נהי נמי דמקצתה היום ומקצתה למחר  כ] (הוא) גמר מלאכה הוא אמאי קאמר לדברי הכל פטור והא שמעינן ליה לרבי אליעזר דמחייב: 


lvr: 57
pgn: 19
dfh: b
trm: ושנים על האריג
txt:
<span class='five'>ושנים על האריג. </span>כל השיעור הוא זה ובתחלה היינו טעמא דבעי שלשה משום דסתרי דשנים אינן מתקיימין אבל הכא איכא למימר חציו היום וחציו למחר: 


lvr: 57
pgn: 19
dfh: b
trm: חטא ואינו יודע במאי חטא
txt:
<span class='five'>חטא ואינו יודע במאי חטא. </span>כגון חלב ונותר לפניו ולא ידע איזו מהן אכל או ספק חטא או ספק לא חטא כגון שומן וחלב לפניו: 


lvr: 57
pgn: 19
dfh: b
trm: תינוקות היינו מתעסק
txt:
<span class='five'>תינוקות היינו מתעסק. </span>שנתכוון למול את זה ומל את זה ושוגג כגון שהיה מתכוין לזה עצמו אבל סבור שנולד בשבת: 


lvr: 57
pgn: 19
dfh: b
trm: מקלקל בחבורה חייב
txt:
<span class='five'>מקלקל בחבורה חייב. </span>דהכי אמרינן בבבא קמא בפרק המניח את הכד <span class='mareimakom'>(דף לד:)</span> כל המקלקלין פטורין חוץ מחובל ומבעיר: 


lvr: 57
pgn: 19
dfh: b
trm: אבל בחד מינא אפילו רבי יהושע מחייב
txt:
<span class='five'>אבל בחד מינא אפילו רבי יהושע מחייב. </span> כא] ואת אמרת מתעסק בשבת פטור דמשמע בסתם ואפילו בחד  מינא: כב] 


lvr: 57
pgn: 19
dfh: b
trm: אפילו ר' יהושע מחייב
txt:
<span class='five'>אפילו ר' יהושע מחייב. </span> כג] דלאו מתעסק הוא שהרי ללקיטת תאנים נתכוין וליקט תאנים אף על גב דאביי ורבא לא פטרי במתעסק אלא במתכוין להיתר כגון לחתוך את התלוש  כד] אבל שמואל אפי' במתעסק באיסור פטר מדנקט הש'ס למילתיה מלאכת מחשבת אסרה תורה משמע שיתכוין  כה] בו: 


lvr: 57
pgn: 19
dfh: b
trm: ותא בתראי
txt:
<span class='five'>ותא בתראי. </span>תריץ כוותי דמתעסק פטור והכא לאו מתעסק הוא דאותה שנתכוין אותה ליקט ומאי טעמא פטר רבי יהושע כגון שאבד מלקט מלבו מחשבה ראשונה של לקיטה אבדה מלבו ושכחה כגון שנתכוין ללקוט ענבים ושכח וכסבור תאנים בעינא והלכה ידו על הענבים וליקטן בלא מתכוון הרי נעשית בקשתו שלענבים היה צריך כו] [אבל לא נעשית מחשבתו] שבשעת לקיטה חשב על התאנים ועכשיו נמצא שלא נעשית מחשבתו ואנן תרוייהו בעינן בקשתו ומחשבתו כז] :  מאי


lvr: 57
pgn: 20
dfh: a
trm: מאי ניהו ב' שמות
txt:
<span class='five'>מאי ניהו ב' שמות. </span>קא סלקא דעתך השתא שחורות ולבנות נמי כשני מינין דמו ואי ר' שמעון ור' שמעון שזורי נמי כרבי יהודה מוקמי פלוגתייהו בנתכוין ללקט את זה ולקט את זה רבי יהודה מאי אתא לאשמועינן: 


lvr: 57
pgn: 20
dfh: a
trm: אלא לאו מתעסק איכא בינייהו
txt:
<span class='five'>אלא לאו מתעסק איכא בינייהו. </span>דשמעיה רבי יהודה לרבי שמעון טז] שזורי דאוקי פלוגתא באבד מלקט מלבו אבל במתעסק דברי הכל פטור ואתא איהו למימר אפילו נתכוין ללקט כו' הוי מתעסק הואיל ובאיסור נתעסק פליגי ומחייב רבי אליעזר ואפילו רבי יהושע לא פטר אלא בשני שמות אבל בשם אחד חייב ותמה אני כו' אם כן למה נאמר בה פרט למתעסק בהיתר או במתעסק באב מלאכה יז] ועשה אב מלאכה אחרת: 


lvr: 57
pgn: 20
dfh: a
trm: אבד מלקט מלבו בשם אחד
txt:
<span class='five'>אבד מלקט מלבו בשם אחד. </span>שנתכוין לתאנה זו ושכח כסבור תאנה אחרת הסמוכה לה בעינא והלכה ידו על הראשונה דברי הכל חייב הואיל ולכך נתכוין תחלה ועוד כששכח מחשבתו לא חשב אלא באותו מין עצמו: 


lvr: 57
pgn: 20
dfh: a
trm: ורבי יהודה סבר אפילו בשם אחד פליגי
txt:
<span class='five'>ורבי יהודה סבר אפילו בשם אחד פליגי. </span>וסבירא ליה דשחורות ולבנות שם אחד הן הואיל והן מין אחד  יח] (תוספות) מה שאמר במתניתין תמיה אני אם פטר בה ר' יהושע במין אחד שהרי נתקיימה מחשבתו. עד כאן תוספות: 


lvr: 57
pgn: 20
dfh: a
trm: ליקדם איכא בינייהו
txt:
<span class='five'>ליקדם איכא בינייהו. </span>שנתכוין ללקט זו תחלה ואחר כך זו והלכה ידו על האחרונה יט] ר' שמעון ורבי שמעון שזורי סברי אם משם אחד דברי הכל חייב הואיל ושם אחד הן וסוף סוף תרווייהו עבד כ] ולא איכפת לן במקדים המאוחר כי פליגי בשני שמות ר' אליעזר מחייב חטאת הואיל ולשניהן נתכוין ושניהם עשה ולא איכפת לן במקדים המאוחר ורבי יהושע פוטר הואיל ובשעת לקיטת כל אחת ואחת לא לזה הוא מכוין הוה ליה כמתעסק ופטור ורבי יהודה סבר אפילו בשם אחד פליגי אבל תמהני למה פטר הואיל וסוף סוף לשניהן נתכוין אבל במתעסק בעלמא שלא נתכוין אלא לאחת ולא עשאה ועשה את חברתה דכולי עלמא פטור: 


lvr: 57
pgn: 20
dfh: a
trm: להדליק ולכבות
txt:
<span class='five'>להדליק ולכבות. </span>כשהיה נר דולק ונר כבוי ונתכוין להדליק זה תחלה ואחר כך לכבות זה וכבה זה ואחר כך הדליק זה: 


lvr: 57
pgn: 20
dfh: a
trm: אם בנשימה אחת
txt:
<span class='five'>אם בנשימה אחת. </span>שנפח ומחמת הנפיחה כבה זה והדליקה חייב דליכא למימר הי מוקדם והי מאוחר: 


lvr: 57
pgn: 20
dfh: a
trm: מכבה העליונות
txt:
<span class='five'>מכבה העליונות. </span>שעכשיו נעשות תחתונות וכבו מחמת המשא של עליונות ומבעיר התחתונות שהיו כבויות מחמת המשא שהיה עליהן וכשהן עכשיו עליונות נתבערות: 


lvr: 57
pgn: 20
dfh: a
trm: כדי להבעיר את התחתונות
txt:
<span class='five'>כדי להבעיר את התחתונות. </span>כלומר להבערת התחתונות לא הוה צריך אלא לכבוי עליונות היתה עיקר כוונתו כד] שהיה נפח וצריך לפחמין נתכוין לכבות עליונות שהיו גסות ואף על פי שידע שיבערו התחתונות נתכוין לכיבוי של אלו על מנת שיתבערו אלו אף על פי שהוא כה] מקלקלם אצלו: 


lvr: 57
pgn: 20
dfh: a
trm: מקלקל בהבערה
txt:
<span class='five'>מקלקל בהבערה. </span>כגון דנפח הוא כדאמר רבי יוחנן בנפח שנו דלא ניחא ליה לנפח להבעיר גחלים: 


lvr: 57
pgn: 20
dfh: a
trm: מקלקל בהבערה חייב
txt:
<span class='five'>מקלקל בהבערה חייב. </span>דקיי'ל אף על גב דשאר מקלקלים פטורין חובל ומבעיר חייבין: כו] 


lvr: 57
pgn: 20
dfh: a
trm: אמי בר אבין כו'
txt:
<span class='five'>אמי בר אבין כו'. </span>כגון שנתכוין לכבויי ולהבערה ואפילו הכי אהבערה פטור תנא קמא סבר לה כר' יוסי דאמר הבערה ללאו יצאת וליכא קרבן:  להקדים


lvr: 57
pgn: 20
dfh: b
trm: להקדים איכא בינייהו
txt:
<span class='five'>להקדים איכא בינייהו. </span>שנתכוין להדליק תחלה ואחר כך לכבות והדליק וכבה בחתייה אחת תנא קמא חייש למוקדם ומאוחר הילכך לתרתי ליכא לחיוביה דשמא כבה תחילה ולמפטריה בולא כלום נמי לא דנהי דאקדומי לא אקדמיה אחורי נמי לא אחר הילכך מחייב חדא  י] ורבי אליעזר לא חייש למוקדם ולמאוחר הילכך מחייב תרתי: 


lvr: 57
pgn: 20
dfh: b
trm: שאינה צריכה לגופה
txt:
<span class='five'>שאינה צריכה לגופה. </span>כגון זה שאינו צריך להבעירן אלא להתחמם בחתייתן ומכל מקום יודע היה שיתבערו ועל מנת כן עשה וה'ל מתכוון מיהו מלאכה שאינה צריכה לגופה הויא הך הבערה:  הדרן עלך ספק אכל חלב 


lvr: 57
pgn: 20
dfh: b
trm: ובין דם ההקזה שהנשמה יוצאה בו חייבין עליו
txt:
<span class='five'>ובין דם ההקזה שהנשמה יוצאה בו חייבין עליו. </span>כרת דדם הנפש הן ובגמ' מפרש איזהו דם היקז שהנפש יוצאה בו: 


lvr: 57
pgn: 20
dfh: b
trm: דם ביצים
txt:
<span class='five'>דם ביצים. </span>ביצי איל ושור לשון אחר דם ביצים המוזרות שנתאדמו מחמת חמימות שישבה עליהן התרנגולת: 


lvr: 57
pgn: 20
dfh: b
trm: אין חייבין עליהן
txt:
<span class='five'>אין חייבין עליהן. </span>כרת יא] שאין כרת אלא בדם הנפש דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יז)</span> כי נפש כל בשר דמו היא כל אוכליו יכרת: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 57
pgn: 20
dfh: b
trm: טומאה חמורה
txt:
<span class='five'>טומאה חמורה. </span>כשהיא נבלה מטמאה במשא ויש בהן איסור קודם שחיטה והיתר לאחר שחיטה:  אוציא


lvr: 57
pgn: 21
dfh: a
trm: אי מה עוף כו'
txt:
<span class='five'>אי מה עוף כו'. </span>כלומר אם לא נאמר אלא עוף הייתי אומר מה עוף שאין בו כלאים מפרש לקמן כלאי הצמר דנוצת העוף אין בהן משום כלאים: 


lvr: 57
pgn: 21
dfh: a
trm: אף בהמה שאין בצמרה כלאים
txt:
<span class='five'>אף בהמה שאין בצמרה כלאים. </span>כגון שור ועז חייבין על דמן אבל לא על דם צאן שהרי בצמרן כלאים: 


lvr: 57
pgn: 21
dfh: a
trm: אף עוף שאינו באם על הבנים
txt:
<span class='five'>אף עוף שאינו באם על הבנים. </span>כגון עוף טמא שאינו טעון שילוח חייבין על דמו אבל עופות טהורין לא: 


lvr: 57
pgn: 21
dfh: a
trm: דבי ר' ישמעאל דדייני כללי ופרטי כי האי גוונא
txt:
<span class='five'>דבי ר' ישמעאל דדייני כללי ופרטי כי האי גוונא. </span>בשלהי אלו טרפות <span class='mareimakom'>(חולין סו.)</span> ואף על גב דלא דמי כללא קמא לכללא בתרא: 


lvr: 57
pgn: 21
dfh: a
trm: לאתויי כוי
txt:
<span class='five'>לאתויי כוי. </span>וחיה לא איצטריך לרבות דחיה בכלל בהמה בפרק בהמה המקשה <span class='mareimakom'>(שם עא.)</span> כדמפרש רבי יוחנן לקמיה: 


lvr: 57
pgn: 21
dfh: a
trm: איצטריך קרא למיסר ספיקא
txt:
<span class='five'>איצטריך קרא למיסר ספיקא. </span>בתמיה דלמאי מדמינן ליה אי לחיה דמה אסור אי לבהמה דמה אסור: 


lvr: 57
pgn: 21
dfh: a
trm: בכף הירך תלייה רחמנא
txt:
<span class='five'>בכף הירך תלייה רחמנא. </span>דכל דאית ליה כף שקורין פולפ'א נוהג בו גיד הנשה והאי דאינו נוהג בעוף בפרק גיד הנשה <span class='mareimakom'>(שם דף צב:)</span> מפרש דלא עגיל כף דידיה: 


lvr: 57
pgn: 21
dfh: a
trm: צריכין מחשבה והכשר </span>גרסינן במסכת עוקצין: <span class='five'>תעשה חתיכה שלו מחשבה
txt:
<span class='five'>צריכין מחשבה והכשר </span>גרסינן במסכת עוקצין: <span class='five'>תעשה חתיכה שלו מחשבה. </span>דכיון דחתכיה אחשביה דאי נגעה ביה טומאה מקבל טומאה: 


lvr: 57
pgn: 21
dfh: a
trm: נבלת בהמה כא] בכל מקום
txt:
<span class='five'>נבלת בהמה כא]  בכל מקום. </span>ואפילו בשווקים שיש שם רוב עם צריכה מחשבה לאכילה לקבל טומאת אוכלין הואיל דאין דרך לאוכלה: 


lvr: 57
pgn: 21
dfh: a
trm: ואין צריכין הכשר
txt:
<span class='five'>ואין צריכין הכשר. </span>משום דמטמאין טומאה חמורה דנבלת בהמה מטמאה במשא ונבלת עוף טהור מטמא בגדים אבית הבליעה ואמרינן לקמן דכל שסופו לטמא טומאה חמורה אינו צריך הכשר: הכא לא גרסינן והחלב ואף על גב דתנינא לה גבי שווקים דמשמע הא בכפרים צריך מחשבה לא תנן ליה ברישא דלא מיתני  ליה אינו צריך הכשר כב] דאי בחלב נבלה צריך הכשר דאינה מטמאה טומאה חמורה כג] ואי בחלב דשחוטה כיון דבכפרים כד] קאי לא מיתכשר בדם שחיטה דהכשר דקודם מחשבה לאו הכשר הוא כדאמרינן בהעור והרוטב <span class='mareimakom'>(חולין קכח.)</span> עולשין שליקטן לבהמה  כה] ונמלך עליהן לאדם צריכים הכשר שני משנה זו בשילהי מסכת עוקצין: 


lvr: 57
pgn: 21
dfh: a
trm: נבלת בהמה טהורה בכל מקום
txt:
<span class='five'>נבלת בהמה טהורה בכל מקום. </span>ואפילו בכפרים שהעם מועט אינן צריכין מחשבה דסתמא למאכל עובדי כוכבים עומדת וכן נבלת עוף טהור: 


lvr: 57
pgn: 21
dfh: a
trm: אינן צריכין מחשבה ולא הכשר
txt:
<span class='five'>אינן צריכין מחשבה ולא הכשר. </span>דנבלת בהמה ועוף מטמאין טומאה חמורה וחלב בחלב שחוטה קמיירי שהרי הוכשר בדם שחיטה: 


lvr: 57
pgn: 21
dfh: a
trm: בפחות מכזית
txt:
<span class='five'>בפחות מכזית. </span>ליכא טומאת נבילות וכי חשיב עליה לאכילה מצטרף לבהדי אוכלין פחות מכביצה לטומאת אוכלין: 


lvr: 57
pgn: 21
dfh: a
trm: אי הכי
txt:
<span class='five'>אי הכי. </span>דפחות מכזית הוא ולא אתי לעולם לידי טומאת נבילות ניבעי נמי הכשר דהא תנא דבי רבי ישמעאל כו':  לאפוקי


lvr: 57
pgn: 21
dfh: b
trm: לאפוקי מת
txt:
<span class='five'>לאפוקי מת. </span>כלומר להכי אמרינן לעיל יצאו מהלכי שתים שאין בהן טומאה קלה דאף על גב דממלי לפחות מכביצה אוכלין מפחות מכזית מן המת לא מצטרף בהדיה לטומאת אוכלין דבטלה דעתו אצל כל אדם: 


lvr: 57
pgn: 21
dfh: b
trm: שחפהו בבצק
txt:
<span class='five'>שחפהו בבצק. </span>פחות מכביצה וזה משלימו לכביצה דאף על גב דהוא גופיה טמא מהני ליה צירוף דהשתא לא מטמא במגע דהא מכוסה הוא וכי אמר דמצטרף בהדי בצק לטומאת אוכלין דאיכא כביצה אוכלין טמאין ומטמאין אוכלין אחרים הנוגעים בהן: 


lvr: 57
pgn: 21
dfh: b
trm: לאפוקי מת
txt:
<span class='five'>לאפוקי מת. </span>להכי קתני לעיל  טז] מהלכי שתים אין בהן טומאה קלה דאם חיפהו בבצק טומאה חמורה בוקעת ועולה דכל אהל שעל המת שאין בו חלל טפח טומאה בוקעת ועולה כדאמרינן בהעור והרוטב <span class='mareimakom'>(חולין קכה.)</span>: 


lvr: 57
pgn: 21
dfh: b
trm: אמר מר יצאו שרצים כו'
txt:
<span class='five'>אמר מר יצאו שרצים כו'. </span>נראה בעיני דל'ג להא מילתא דקא משני ליה במשא מיהא לא מטמא דהא יז] עוף נמי לא מטמא במשא ואמר לעיל דמטמא טומאה חמורה: 


lvr: 57
pgn: 21
dfh: b
trm: חיה ועוף כיוצא בהן
txt:
<span class='five'>חיה ועוף כיוצא בהן. </span>בב'ק בפרק שור שנגח את הפרה  <span class='mareimakom'>(דף נד:)</span> אחד השור ואחד כל בהמה לנפילת הבור כו' ולכלאים ולשבת וכן חיה ועוף כיוצא בהן: 


lvr: 57
pgn: 21
dfh: b
trm: חדא דהיינו רישא
txt:
<span class='five'>חדא דהיינו רישא. </span>דאם כן מה הפרש בין דם  (מהלכי שתים) לדם האברים ואמאי פלגינהו לתרתי מילי: 


lvr: 57
pgn: 21
dfh: b
trm: ועוד האי תנא דלעיל מלאו נמי ממעט ליה
txt:
<span class='five'>ועוד האי תנא דלעיל מלאו נמי ממעט ליה. </span>דקתני יצא דם שרצים יח] מכלל דם דלא תאכלו: 


lvr: 57
pgn: 21
dfh: b
trm: התרו בו משום שרץ לוקה
txt:
<span class='five'>התרו בו משום שרץ לוקה. </span>כדאמרינן בפרק קמא <span class='mareimakom'>(לעיל דף ד:)</span> וזה לכם הטמא לימד על דם השרץ ובשרו שמצטרפין לכזית לאכילה אלמא דם שרצים כבשרן: 


lvr: 57
pgn: 21
dfh: b
trm: דם דגים וחגבים מותר לכתחלה
txt:
<span class='five'>דם דגים וחגבים מותר לכתחלה. </span>היינו סיפא דהך ברייתא דקתני לעיל דם הטחול דם הלב כו': 


lvr: 57
pgn: 21
dfh: b
trm: דכוותה גבי מהלכי שתים
txt:
<span class='five'>דכוותה גבי מהלכי שתים. </span>דקתני בהך מציעתא אסור ואין חייבין עליו מוקמת נמי בשלא כנסו דהא הכי תרצת לסיפא דברייתא: 


lvr: 57
pgn: 21
dfh: b
trm: דם שעל הככר
txt:
<span class='five'>דם שעל הככר. </span>אף על גב דלאו ככנסו דמי וליכא איסורא מיהו מצות פרוש יש בו אבל של בין השינים דאכתי מחובר הוא אפילו מצות פרוש אין בו ומוצצו ואינו חושש כ] ולא ככנסו דמי: 


lvr: 57
pgn: 21
dfh: b
trm: מצות פרוש אין בו
txt:
<span class='five'>מצות פרוש אין בו. </span>דאינו מצוה לפרוש ממנו אפי' משום מצות פרישה בעלמא:  דפירש


lvr: 57
pgn: 22
dfh: a
trm:
מישרף יט] </span>והוא דם הנפש ואדם הנפש אמרינן בריש פירקין שחייבין עליו כרת. עכ'ה: <span class='five'>דם הקזה

txt:
<span class='five'>מישרף יט] </span>והוא דם הנפש ואדם הנפש אמרינן בריש פירקין שחייבין עליו כרת. עכ'ה: <span class='five'>דם הקזה. </span>בתחלה שחור ואחר כך יוצא אדום ושתיהן בשתיתה בלא קילוח ברחוק ואחר כך מקלח וסוף כשהדם מתמעט שותת ויורד בסמוך: 


lvr: 57
pgn: 22
dfh: a
trm: ראשון ואחרון
txt:
<span class='five'>ראשון ואחרון. </span>מאדים שלפני הקילוח ושל כ] אחרון מדנקט טעמא מפני שהוא שותת והני נמי שותתין: 


lvr: 57
pgn: 22
dfh: a
trm: ודם חללים ישתה
txt:
<span class='five'>ודם חללים ישתה. </span>דם היוצא מן החללים כלומר לאחר מיתה קרוי משקה פרט לדם קילוח שאינו לאחר מיתה דזהו דם הנפש ואינו קרוי משקה ואינו מכשיר את הזרעים: 


lvr: 57
pgn: 22
dfh: a
trm: לפי שנאמר כי הדם הוא בנפש יכפר
txt:
<span class='five'>לפי שנאמר כי הדם הוא בנפש יכפר. </span>דמשמע דאינו חייב אלא על דם הראוי לכפרה לזריקה על המזבח ואין לו כרת אלא בדם קדשים והוא שהנפש יוצאה בו שהוא לכפרה דכתיב בנפש יכפר דמשמע אין כפרה אלא בדם הנפש: 


lvr: 57
pgn: 22
dfh: a
trm: ר' יהודה היא
txt:
<span class='five'>ר' יהודה היא. </span>אלמא ס'ל דדם התמצית לא מכפר מדאיצטריך לרבויי מכל: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 57
pgn: 22
dfh: a
trm: מביא מעילה
txt:
<span class='five'>מביא מעילה. </span>הממון וחומשו: גיליון. היינו דכתיב ואת אשר חטא מן הקדש שמביא שוה מה כא] שנהנה וחומשו במעות ומוסרו לכהן הגזבר והמעות יפלו לנדבה לקיץ המזבח. תוס': 


lvr: 57
pgn: 22
dfh: a
trm: בשני סלעים
txt:
<span class='five'>בשני סלעים. </span>הנקח בשני סלעים דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ה)</span> בערכך כסף וגו': 


lvr: 57
pgn: 22
dfh: b
trm: אלא הכא היינו טעמא דר' עקיבא דכתיב ואם נפש</span>: <span class='five'>לימא בהא קא מיפלגי
txt:
<span class='five'>אלא הכא היינו טעמא דר' עקיבא דכתיב ואם נפש</span>: <span class='five'>לימא בהא קא מיפלגי. </span>דמר סבר הקישא עדיף ומר סבר ג'ש עדיף: 


lvr: 57
pgn: 22
dfh: b
trm: לא דכולי עלמא הקישא עדיף
txt:
<span class='five'>לא דכולי עלמא הקישא עדיף. </span>שהרי אין משיבין על ההיקש ואמרי לך רבנן היינו היקש דתחתון למד מעליון לכסף שקלים: 


lvr: 57
pgn: 22
dfh: b
trm: ור' עקיבא סבר אשם לכסף שקלים נפקא ליה מזאת תורת
txt:
<span class='five'>ור' עקיבא סבר אשם לכסף שקלים נפקא ליה מזאת תורת. </span>אלא היקש להכי אתא ללמוד עליון מתחתון והכי פירש רחמנא והוא הוא שבקונטרס אלא ע'כ מבואר היטב עכה'ג:  


lvr: 57
pgn: 22
dfh: b
trm: אם כן
txt:
<span class='five'>אם כן. </span>דלרבנן אין למדין לא אשכחן צפון בבן בקר דחטאת ועולה יהו טעונין שחיטה בצפון דצפון כתיב בבן צאן בויקרא ובמסכת זבחים <span class='mareimakom'>(דף מא.)</span> יליף בן בקר בהאי דינא בעליון מתחתון: באשם תלוי כתיב מצות ובחטאת כתיב מצות: 


lvr: 57
pgn: 22
dfh: b
trm: חטאת חלב
txt:
<span class='five'>חטאת חלב. </span>היינו סתם חטאת ולהכי נקט חלב משום דסמוכה לחלב דכתיב בויקרא כל חלב וכל דם לא תאכלו וסמיך ליה נפש כי תחטא וגו': 


lvr: 57
pgn: 22
dfh: b
trm: לאפוקי עולה ויורד
txt:
<span class='five'>לאפוקי עולה ויורד. </span>כגון שמיעת קול וביטוי שפתים וטומאת מקדש וקדשיו דלא מייתי על ספיקו אשם תלוי: 


lvr: 57
pgn: 22
dfh: b
trm: וי'ו מוסיף על ענין ראשון כו'
txt:
<span class='five'>וי'ו מוסיף על ענין ראשון כו'. </span>הילכך אתא היקש ואפקיה מגזירה שוה להא מילתא ועל כרחין גזרה שוה זו למחצה: 


lvr: 57
pgn: 22
dfh: b
trm: בעליון כתיב כסף שקלים
txt:
<span class='five'>בעליון כתיב כסף שקלים. </span>והקישא לתחתון מעליון הוא דאתא ולא למילף עליון מתחתון (לשווייה גזרה שוה למחצה): ורבי עקיבא אין היקש למחצה לא גרסינן לה דלאו היינו היקש למחצה ובשחיטת קדשים בפרק איזהו מקומן <span class='mareimakom'>(דף מח.)</span> איתא לכולה הא שמעתא ולא גרסינן להא אלא הכי גרסינן ורבי עקיבא אשם בכסף שקלים מנא ליה  כח] כו' הילכך על כרחיך הקישא לאפוקי מגזירה שוה אתא למיהוי גזירה שוה למחצה דאי לאו להכי אתא היקישא למאי תדרוש ליה: 


lvr: 57
pgn: 22
dfh: b
trm: הניחא למאן דדריש תורת
txt:
<span class='five'>הניחא למאן דדריש תורת. </span>בשמעתא קמייתא דמנחות <span class='mareimakom'>(דף ג:)</span> וזאת תורת המנחה תורה אחת לכל המנחות: 


lvr: 57
pgn: 22
dfh: b
trm: הניחא למאן דדריש
txt:
<span class='five'>הניחא למאן דדריש. </span>מצי ר'ע למימר הכי כט] לא איצטריך היקישא לאשם בכסף שקלים ומהכא נפקא וכי איצטריך היקישא לספק מעילות לאשם תלוי: 


lvr: 57
pgn: 22
dfh: b
trm: אשם שפחה חרופה יליף מאיל איל
txt:
<span class='five'>אשם שפחה חרופה יליף מאיל איל. </span>אשם נזיר דכתיב בספרים שבוש הוא דהא באשם נזיר <span class='mareimakom'>(במדבר ו)</span>  כבש בן שנתו כתיב ואמרינן בפרק ד' מחוסרי כפרה <span class='mareimakom'>(לעיל י:)</span> מדאיל בן שתי שנים בשני סלעים כבש בן שנתו בסלע: 


lvr: 57
pgn: 22
dfh: b
trm: סוף סוף
txt:
<span class='five'>סוף סוף. </span>כי הביא במעילה מועטת מעילתו ואשמו בתנאי אכתי לא נפיק מידי שני אשמות דכי מתידע ליה דודאי מעל בעי איתויי אשם ודאי דקא סלקא דעתין אשם דומיא דחטאת וחטאת שהביא על ספיקה אשם תלוי כי מתידע ליה ודאי בעי איתויי חטאת: 


lvr: 57
pgn: 22
dfh: b
trm: לא בעי ידיעה בתחלה
txt:
<span class='five'>לא בעי ידיעה בתחלה. </span>הילכך כי אתייה מספק על תנאי עולה לו לאשם ודאי כי מתיידע ליה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 57
pgn: 22
dfh: b
trm: חטאת העוף
txt:
<span class='five'>חטאת העוף. </span>ספק ילדה מין פטור או מין חיוב מביאה קינה העולה מביאה ומתנה אם מין חיוב הוא זו עולתה ואם לאו תהא נדבה אבל חטאת מביאה מספק ואינה נאכלת: 


lvr: 57
pgn: 22
dfh: b
trm: שניהן מביאין אשם אחד
txt:
<span class='five'>שניהן מביאין אשם אחד. </span>בשותפות ויאמר זה לזה אם אכלת חתיכה של קדש יהא חלקי מחול ל] [לך] ויהא אשם כולו עליך:  אין


lvr: 57
pgn: 23
dfh: a
trm: אין שנים מביאין אשם אחד
txt:
<span class='five'>אין שנים מביאין אשם אחד. </span>דלית ליה תנאי בקרבנות אלא אם כדברי חכמים פטורין ואם כדברי ר' עקיבא כל אחד מביא אשם תלוי: 


lvr: 57
pgn: 23
dfh: a
trm: חטאת אחת
txt:
<span class='five'>חטאת אחת. </span>ובתנאי כדפרישית אבל אשם תלוי מייתי כל אחד ואחד משום חתיכת החלב: 


lvr: 57
pgn: 23
dfh: a
trm: זה מביא כו'
txt:
<span class='five'>זה מביא כו'. </span>משום חלב ובהא לא פליג ר' עקיבא לחיוביה שני אשמות תלויין יב] בהן לפי שאין כאן אלא עבירה אחת ספק חלב ספק קדש: 


lvr: 57
pgn: 23
dfh: a
trm: חטאת ואשם
txt:
<span class='five'>חטאת ואשם. </span>בשותפות ויתנו אם אני אכלתי חלב ואתה הקדש יהא חלקי באשם מחול לך וחלקך בחטאת מחול לי: 


lvr: 57
pgn: 23
dfh: a
trm: מביא חטאת
txt:
<span class='five'>מביא חטאת. </span>דממה נפשך חלב אכל: ר' עקיבא אומר  יג] אשם תלוי (על) החטאות משום מעילות: 


lvr: 57
pgn: 23
dfh: a
trm: חתיכת חלב וחתיכת חלב נותר כו'
txt:
<span class='five'>חתיכת חלב וחתיכת חלב נותר כו'. </span>מביא שתים יד] אחת משום חלב ואחת משום נותר: 


lvr: 57
pgn: 23
dfh: a
trm: כל חטאת שהיא באה על חטא
txt:
<span class='five'>כל חטאת שהיא באה על חטא. </span>לאפוקי חטאת העוף של יולדת ששתים מביאות אותה ובתנאי כדאמרינן בפ'ק <span class='mareimakom'>(לעיל ז:)</span> אמר רבי יוסי אימתי שהלכו זה למזרח וזה למערב כו': <span class='shastitle7'>גמ'</span> ה'ג 


lvr: 57
pgn: 23
dfh: a
trm: היינו ת'ק וכי תימא חתיכה אחת משתי חתיכות כו'
txt:
<span class='five'>היינו ת'ק וכי תימא חתיכה אחת משתי חתיכות כו'. </span>דר' יוסי ה'ק אין שנים מביאין חטאת אחת אלא הראשון מביא אשם תלוי והשני פטור דבעינן חתיכה אחת משתי חתיכות: 


lvr: 57
pgn: 23
dfh: a
trm: והא מעיקרא בדאית בה שוה פרוטה עסקינן דקתני
txt:
<span class='five'>והא מעיקרא בדאית בה שוה פרוטה עסקינן דקתני. </span>רישא חתיכה של קדש וחתיכה של חלב כו' אכל את השניה מביא חטאת ואשם: 


lvr: 57
pgn: 23
dfh: a
trm: יש שאוכל אכילה אחת
txt:
<span class='five'>יש שאוכל אכילה אחת. </span>בפרק אמרו לו <span class='mareimakom'>(לעיל דף יג:)</span> דקתני נותר וקתני אשם מעילות אלמא איכא נותר שוה פרוטה: 


lvr: 57
pgn: 23
dfh: a
trm: בגסה
txt:
<span class='five'>בגסה. </span>אכילה גסה שאכל הרבה ואף על גב דאיסור הנאה הוא טז] כשאר כל הקדשים האסורים בהנאה שמועלין בהן דהאי נמי חזי לגבוה שאם עלו לא ירדו: 


lvr: 57
pgn: 23
dfh: a
trm: בימות החמה
txt:
<span class='five'>בימות החמה. </span>מסרחת בשר נותר דהא שני ימים או יום ולילה נשתהא ולא שויא אכילה (דקה) פרוטה: 


lvr: 57
pgn: 23
dfh: a
trm: פטור
txt:
<span class='five'>פטור. </span>איום הכיפורים דלא אתי איסור יום הכיפורים וחייל אאיסור נבלה ואפילו יז] נתנבלה היום הוה איסורא בין השמשות דאתמול משום אבר מן החי ולא אתי איסור יום הכיפורים וחייל: 


lvr: 57
pgn: 23
dfh: a
trm: כוליא בחלבה
txt:
<span class='five'>כוליא בחלבה. </span>דליכא איסור חל על איסור דאחלב חייב משום חלב ואנותר משום כוליא: 


lvr: 57
pgn: 23
dfh: a
trm: ואכל מבשר זבח השלמים אשר לה' לרבות אימורין
txt:
<span class='five'>ואכל מבשר זבח השלמים אשר לה' לרבות אימורין. </span>שאם אכלן בטומאת הגוף חייב כרת והא אימורין כגון כליות קאי עלייהו באיסור עולין:  וחלב


lvr: 57
pgn: 23
dfh: b
trm: דהא רבי סבירא ליה
txt:
<span class='five'>דהא רבי סבירא ליה. </span>בעלמא איסור חל על איסור והני מילי איסור חמור על הקל אבל קל על החמור לא ובקדשים שמעינן ליה דאפילו קל על החמור והא דאיסור חמור יב] על הקל לא איתפרש לי היכא: 


lvr: 57
pgn: 23
dfh: b
trm: לרבות אימורי קדשים קלים למעילה
txt:
<span class='five'>לרבות אימורי קדשים קלים למעילה. </span>כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ג)</span> כל חלב לה' (הוא) אלמא דחטאה בשגגה מקדשי ה' <span class='mareimakom'>[שם ה]</span> קרינא בהו: 


lvr: 57
pgn: 23
dfh: b
trm: אין פיגול חל על העולין
txt:
<span class='five'>אין פיגול חל על העולין. </span>שהאוכל אימורי פיגול כגון כליות אינו חייב כרת אלמא אפילו איסור חמור לא חייל אאיסור קל: תנא דמתני' אליבא דרבי שמעון סבר איסור חל על איסור בקדשים: והאי תנא דסבר אין פיגול בעולין סבר בקדשים נמי אין איסור חל על איסור: 


lvr: 57
pgn: 23
dfh: b
trm: ולהאי תנא
txt:
<span class='five'>ולהאי תנא. </span>דאין פיגול בעולין האי כל חלב לה' דמשמע דמעילה חיילא אאימורים אלמא איסור קל חל אאיסור חמור בקדשים מאי עביד ליה דבשלמא מאשר לה' לרבות אימורין לאיסור טומאה לא פרכינן דמצי לתרוצי דלאו רבי שמעון היא אלא רבנן דפליגי עליה דר' שמעון דאית להו בחולין איסור חל על איסור על ידי כולל כגון נבלה ביוה'כ וטומאת הגוף נמי איסור כולל הוא מגו דמתסר בבשר אתסר נמי בחלב אלא האי קרא דמעילה דאמר דאיסור קל חל על איסור החמור קשיא לן דהא לא אשכחן ליה בחולין אלמא דשני לן בין חולין לקדשים: 


lvr: 57
pgn: 23
dfh: b
trm: דקסבר ולדות קדשים בהוייתן הן קדושין
txt:
<span class='five'>דקסבר ולדות קדשים בהוייתן הן קדושין. </span>והויה לישנא דקרא דאיתרבי מיניה ולדות קדשים  דגרסינן בבכורות בפרק ב' <span class='mareimakom'>(דף יד:)</span> רק קדשיך אלו התמורות אשר יהיה לך אלו הוולדות וההיא דרשא דגבי טומאת הגוף דלעיל אשר לה' לרבות האימורים לית ליה ומוקי ליה לדרשא אחרינא בת'כ לרבות את הלן ואת היוצא:  הדרן עלך דם שחיטה 


lvr: 57
pgn: 23
dfh: b
trm: לבית השריפה
txt:
<span class='five'>לבית השריפה. </span>דאף על גב דחולין שנשחטו בעזרה בקבורה בעלמא האי בשריפה דהוי כזבח פסול: 


lvr: 57
pgn: 23
dfh: b
trm: יאכל
txt:
<span class='five'>יאכל. </span>הבשר שהרי גמר כל הכפרה והוה ליה אשם תלוי כשר שהרי על הספק בא מתחלה וכפר הספק והלך: 


lvr: 57
pgn: 23
dfh: b
trm: אינו כן
txt:
<span class='five'>אינו כן. </span>בההוא לא פליגי רבנן דאם נודע לו עד שלא נשחט טז] יצא וירעה בעדר דטעמייהו דרבנן באשם תלוי כיון דלבו נוקפו גמר ומקדישו מספק אבל אשם ודאי דאמרו לו אכלת קדש ונודע שלא חטא דהוזמו העדים אי נמי כסבור קדש אכל ונמצא חולין איגלאי מילתא דהקדש טעות הוא דכי אקדשיה אדעתא דחטאת אקדשיה: 


lvr: 57
pgn: 23
dfh: b
trm: שור הנסקל אינו כן
txt:
<span class='five'>שור הנסקל אינו כן. </span>כאשם תלוי דהכא לא פליגי רבנן כי אם נודע דלא הרג יצא וירעה בעדר: 


lvr: 57
pgn: 23
dfh: b
trm: עגלה ערופה אינו כן
txt:
<span class='five'>עגלה ערופה אינו כן. </span>כאשם תלוי לרבנן דאם עד שלא נערפה נמצא ההורג תצא ותרעה בעדר: 


lvr: 57
pgn: 23
dfh: b
trm: כיפרה ספיקה
txt:
<span class='five'>כיפרה ספיקה. </span>בשעת עריפה שהרי עדיין ספק היה והלכה לה הלכך אסורה בהנאה ותקבר כדין כל העגלות הערופות: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 57
pgn: 23
dfh: b
trm: שלבו נוקפו
txt:
<span class='five'>שלבו נוקפו. </span>שמתירא מספק החטא יז] שחטא ומייתי אבל חטאת כיון דהשתא איגלאי מילתא דבעידנא דאפרשיה לא הוה צריך לחטאת לאיתויי הילכך  אמרינן


lvr: 57
pgn: 24
dfh: a
trm: מכדי חד ה'ל לאפרושי
txt:
<span class='five'>מכדי חד ה'ל לאפרושי. </span>כלומר דהא ידעינן דגלי דעתיה דלבו נוקפו דלא ה'ל לאפרושי אלא חד והוא הפריש תרי: 


lvr: 57
pgn: 24
dfh: a
trm: באשם תלוי שהוזמו עדיו
txt:
<span class='five'>באשם תלוי שהוזמו עדיו. </span>שאמרו לו שנים אכלת ספק חלב בשוגג והפריש אשם תלוי על פיהם ובאו עדים אחרים והזימום ואמרו הלא אותו היום עמנו הייתם לא סמך אעדים דהא יודע בעצמו שלא אכל וסבר מייתינא סהדי ומזמי להו ויצא אשמו לחולין: 


lvr: 57
pgn: 24
dfh: a
trm: אלא לאו בעדי הזמה
txt:
<span class='five'>אלא לאו בעדי הזמה. </span> בשור הנסקל דמודים חכמים לר' מאיר דאינו  יג] באשם תלוי משום דליכא למימר לבו נוקפו הילכך יצא וירעה בעדר: 


lvr: 57
pgn: 24
dfh: a
trm: ודכוותיה
txt:
<span class='five'>ודכוותיה. </span>הא דפליג באשם תלוי בעדי הזמה פליגי דאף על גב דהוזמו עדים אמרי רבנן דקדוש הוא דלבו נוקפו: 


lvr: 57
pgn: 24
dfh: a
trm: דלמא שור הנסקל
txt:
<span class='five'>דלמא שור הנסקל. </span>דנודע שלא הרג יד] והיכי דמי כגון שבא הרוג אותו האיש שאמרו עליו ששור זה הרגו בא לפנינו ברגליו בריא ושלם בהא מודו רבנן דיצא השור וירעה בעדר: 


lvr: 57
pgn: 24
dfh: a
trm: ודכוותיה פליגי באשם דהוכרה חתיכה
txt:
<span class='five'>ודכוותיה פליגי באשם דהוכרה חתיכה. </span>הנותרת ונמצא שהיא חלב ואותה שאכל היתה שומן בההיא פליגי רבנן ואמרי דקדוש הוא דאמרי' מתוך שלבו נוקפו גמר ומקדישו: 


lvr: 57
pgn: 24
dfh: a
trm: אבל גבי עדים
txt:
<span class='five'>אבל גבי עדים. </span>דאיכא למימר לא נקפו לבו דסבר מייתינא סהדי ומזמי להו בההיא לא פליגי רבנן: 


lvr: 57
pgn: 24
dfh: a
trm: בפלוגתא
txt:
<span class='five'>בפלוגתא. </span>כי היכי דפליגי טו] רבא ורב יהודה לעיל דאמר מודין חכמים באשם תלוי שהוזמו עדיו ופליג עליה טז] רבא ואותביה שור הנסקל ה'נ פליגי רבי יוחנן ור'ל: 


lvr: 57
pgn: 24
dfh: a
trm: נרבע שורו
txt:
<span class='five'>נרבע שורו. </span>וגמרו דינו בסקילה על פיהם דודאי מסתמא אפקריה מיניה דסבר עדי אמת הן הילכך הפקר הוא: 


lvr: 57
pgn: 24
dfh: a
trm: עיר הנדחת כו'
txt:
<span class='five'>עיר הנדחת כו'. </span>ואף על גב דכל חד וחד ידע שלא חטא ואיכא למימר ממוניה הוא ולא אפקריה ותיובתא דרבא: 


lvr: 57
pgn: 24
dfh: a
trm: אחריני חטאו
txt:
<span class='five'>אחריני חטאו. </span>ואמרי' בחלק <span class='mareimakom'>(סנהדרין דף קיא:)</span> צדיקים שבעיר הנדחת יוצאין ממנה ערומין וממונם אבד: 


lvr: 57
pgn: 24
dfh: a
trm: תבטל מבוטלת אי אפשי בה לא אמר כלום בטלה היא אינה מתנה דבריו קיימין
txt:
<span class='five'>תבטל מבוטלת אי אפשי בה לא אמר כלום בטלה היא אינה מתנה דבריו קיימין. </span>ה'ג לה בהשולח גט וטעמא מפרש התם משום דתבטל מבוטלת אי אפשי בה להבא משמע והוא כבר קבלה לפיכך לא אמר כלום ואם יש עליו בעל חוב גובה אותה הימנו ומהא ליכא לאותוביה לר'ל דכי אמר ר'ל במתנת מטלטלין דכיון דאתי לידיה והפקירה הויא הפקר אבל זה לא הפקיר את השדה אלא אינו חפץ שתהא המתנה קיימת. אלא סיפא תמיה לן אדר'ל דקתני בטילה היא אינה מתנה דבריו קיימין דלשעבר משמע והכי קאמר כשקבלתיה לאו לשם מתנה קיבלתיה והודאת בעל דין כמאה עדים לפיכך דבריו קיימין:  מאי


lvr: 57
pgn: 24
dfh: b
trm: לא דבריו קיימין ולא קני לה
txt:
<span class='five'>לא דבריו קיימין ולא קני לה. </span>ולמרה נמי לא הדרא כו' והוא הדין דהוה נמי מצי לתרוצי לא דמי לדר'ל דהכא דכיון דאמר לא לשם מתנה קיבלתיה הויא למרה דכי יהיב איניש מתנה אדעתיה דמקבלי לה מיניה ואי לא מקבלי לאו מתנה היא אבל דר'ל לאחר שקבלה בתורת מתנה הפקירה והכי מתרצינן לקמן בשמעתין  קשיא אחריתי ומיהו י] בקשיא קמייתא דחייה כי האי גוונא ולקמן דלא מצי לדחוייה שנייה הכי: 


lvr: 57
pgn: 24
dfh: b
trm: וקתני לא אמר כלום
txt:
<span class='five'>וקתני לא אמר כלום. </span>דאי אפשי בה לאו לשון הפקר ולא לשון מתנה הוא תיובתא דר'ל  יא] ורב ששת דאמרו דבריו קיימין: 


lvr: 57
pgn: 24
dfh: b
trm: מדין ודברים סילק נפשיה
txt:
<span class='five'>מדין ודברים סילק נפשיה. </span>ובהכי עסקינן דאמר כל הלשונות הללו ביחד הילכך אמרינן כולהו יב] מדין ודברים קיימו וה'ק לא אדין ולא אדבר על שדה זו עם שום אדם כי מוחזקת יג] שלי היא ואין לי עסק בה עם שום אדם בדין ודברים וידי מסולקות הימנה בדין ודברים: 


lvr: 57
pgn: 24
dfh: b
trm: הכותב נכסיו
txt:
<span class='five'>הכותב נכסיו. </span>שכיב מרע בפרק שני דשחיטת חולין <span class='mareimakom'>(דף לט:)</span> מוקמינן פלוגתא בשזיכה לו שטר מתנה על ידי אחר ושתק ולבסוף צווח רבנן סברי מדאישתיק מינח ניחא ליה וקנאה והשתא הוא דהדר ביה ור'ש סבר הוכיח סופו על תחלתו שלא נתרצה בתחלה: 


lvr: 57
pgn: 24
dfh: b
trm: בשלמא
txt:
<span class='five'>בשלמא. </span>מדר'ש לא קשיא לר'ל דכיון דאית ליה הוכיח סופו על תחלתו לא יצאו מיד הראשון כי יהיב איניש מתנה כו' אבל לר'ל משקנאה הפקירה: 


lvr: 57
pgn: 24
dfh: b
trm: אלא לת'ק
txt:
<span class='five'>אלא לת'ק. </span>קשיא לר'ל כיון דלית ליה הוכיח סופו וקנאו שני אי אמרת אי אפשי לשון הפקר הוא הא כי אמר שני אי אפשי בהן כל המחזיק בהן זכה כדר'ל וקנו עצמן בני חורין מן ההפקר דהפקר נינהו ואישתכח דאכלי עבדים זרים תרומה אלא לאו מדאכלי בתרומה שמע מינה לא אמר שני כלום דלאו לשון הפקר הוא ותיובתא דר'ל  יד] ודרב ששת דאמרו דבריו קיימים והוי הפקר ויצא לחירות דהא זוכה בעצמו מהפקירא: 


lvr: 57
pgn: 24
dfh: b
trm: (אלא) אשם ודאי
txt:
<span class='five'>(אלא) אשם ודאי. </span>מסתמא לא אקדשיה אי הוה ידע דלא צריך ליה הילכך הקדש טעות הוא אבל אשם תלוי הא ספק הוא ליה והוה סבור דשמא לא חטא ואפ'ה אקדשיה הילכך גלי אדעתיה דלבו נוקפו וגמר והקדישו ולא הוי חולין שנשחטו בעזרה אלא כשאר קדשים שאירע בהן פסול ובשרפה כדאמרינן בפסחים בפרק כל שעה <span class='mareimakom'>(דף כד.)</span>: ה'ג 


lvr: 57
pgn: 24
dfh: b
trm: רב אשי אמר משום דמיחזי כזבח פסול
txt:
<span class='five'>רב אשי אמר משום דמיחזי כזבח פסול. </span> ואשם ודאי קא מתרץ רב אשי טז] יז] דמיחזי שלאחר זריקה אירע בו פסול ואתי למימר קדשים שנפסלו נקברים: 


lvr: 57
pgn: 24
dfh: b
trm: סליחה
txt:
<span class='five'>סליחה. </span>זריקה היינו עיקר כפרה דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יז)</span> ואני נתתיו לכם על המזבח וגו': 


lvr: 57
pgn: 24
dfh: b
trm: כל העומד ליזרק כזרוק דמי
txt:
<span class='five'>כל העומד ליזרק כזרוק דמי. </span>בב'ק בפרק מרובה <span class='mareimakom'>(דף עו:)</span>: 


lvr: 57
pgn: 24
dfh: b
trm: הא אינו עומד ליזרק
txt:
<span class='five'>הא אינו עומד ליזרק. </span>דהא לא חטא וסופו להוודע קודם זריקה ואיגלאי מילתא למפרע דאינו עומד ליזרק: 


lvr: 57
pgn: 25
dfh: a
trm: וכי תימא קסבר ר'ש עגלה בשחיטה כשרה
txt:
<span class='five'>וכי תימא קסבר ר'ש עגלה בשחיטה כשרה. </span>לכפרתה והויא לה שחיטה שאינה ראויה לאכילה טז] ומשמע דשחיטה במקום עריפה קיימא:  יז] 


lvr: 57
pgn: 25
dfh: a
trm: אינה כן
txt:
<span class='five'>אינה כן. </span> יח] באשם תלוי דבהא לא פליגי רבנן אם עד שלא נערפה תצא ותרעה בעדר: 


lvr: 57
pgn: 25
dfh: a
trm: אף מכשיר ומכפר האמור בחוץ עשה בו מכשיר
txt:
<span class='five'>אף מכשיר ומכפר האמור בחוץ עשה בו מכשיר. </span>צפרי מצורע דאסורין בהנייה מחיים כמכפר בשעיר המשתלח ועגלה ערופה אלמא סבירא ליה דעגלה ערופה מחיים אסירא דכי היכי דגמר מכשיר ממכפר יט] יליף מכפר ממכפר עגלה משעיר ושעיר ודאי אסור מחיים כשאר קדשים והכי מפרש במסכת קדושין בשילהי האיש מקדש <span class='mareimakom'>(דף נז.)</span>: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 57
pgn: 25
dfh: a
trm: עד שתכנס לבית הספק
txt:
<span class='five'>עד שתכנס לבית הספק. </span>ושאר ימות השנה הוא דאיכא למיחש בספק שמא חטא כ] או שום עון או לאו אבל השתא ליכא למיחש דהא כיפר יום הכפורים: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 57
pgn: 25
dfh: a
trm: דלמא אשם תלוי
txt:
<span class='five'>דלמא אשם תלוי. </span>מדקיל כולי האי דאתי על הספק איכא למימר נמי דדינו כעולה ושלמים דאתו בחובה כגון עולת ראייה ושלמי חגיגה ואתו בנדבה אשם תלוי נמי אתי בחובה ובנדבה: גליון. 


lvr: 57
pgn: 25
dfh: a
trm: מאי טעמא דרבי אליעזר אי סלקא דעתך חובה כו'
txt:
<span class='five'>מאי טעמא דרבי אליעזר אי סלקא דעתך חובה כו'. </span>מאי טעמא דרבי אליעזר דאמר אשם תלוי בא בנדבה היינו טעמא דאי ס'ד חובה הוא בא אם כן כי מתיידע ליה ודאי אמאי מייתי חטאת והלא כבר יצא ידי חובתו אלא ודאי נדבה הוא כדורון עולה ושלמים. עכה'ג:  בא


lvr: 57
pgn: 25
dfh: b
trm: לא מתנית </span>למה לא למדת קמיה דרבה והיית יודע כמוני. עכ'ה: <span class='five'>לבית הספק
txt:
<span class='five'>לא מתנית </span>למה לא למדת קמיה דרבה והיית יודע כמוני. עכ'ה: <span class='five'>לבית הספק. </span>דקצת איסור כל דהו בעינן: 


lvr: 57
pgn: 25
dfh: b
trm: דכתיב
txt:
<span class='five'>דכתיב. </span>באשם תלוי אשר לא תעשינה בשגגה ואשם דאפילו ליכא שגגה אלא במידי דלאו דהיינו שלא תעשינה חייב: 


lvr: 57
pgn: 25
dfh: b
trm: ודלא כר'א
txt:
<span class='five'>ודלא כר'א. </span>דאי כר'א דאמר בא על ספק נבלה נמצא אשם תלוי דספק נבלה מתכפר כפרה גמורה דלכי מתיידע ליה לאו בר חטאת הוא: 


lvr: 57
pgn: 25
dfh: b
trm: אין אחר מכפר כפרתו
txt:
<span class='five'>אין אחר מכפר כפרתו. </span>שאם מעל בשוגג ולא ידע ועבר עליו יום הכיפורי' ואחר כך נודע לו מביא אשם מעילות וכן כולן: 


lvr: 57
pgn: 25
dfh: b
trm: מה פשעים דלאו בני קרבן
txt:
<span class='five'>מה פשעים דלאו בני קרבן. </span>דפשעים היינו  יז] מרדין שמורד ברבו וכן הוא אומר מלך מואב פשע בי <span class='mareimakom'>(מלכים ב ג)</span> : 


lvr: 57
pgn: 25
dfh: b
trm: אף חטאים דלאו בני קרבן
txt:
<span class='five'>אף חטאים דלאו בני קרבן. </span>כגון נבלה מכפר עלייהו יום הכפורים אבל חטאים דבני קרבן כגון חטאות ואשמות ודאין לא מכפר וטעמא דמכפר אתלויין מפרש לקמן: 


lvr: 57
pgn: 25
dfh: b
trm: דלא בא לכפר על עבירות מצוה ידועה
txt:
<span class='five'>דלא בא לכפר על עבירות מצוה ידועה. </span>כדאמר בפרק קמא דשבועות <span class='mareimakom'>(דף ב.)</span> על טומאה שיש בה ידיעה בתחלה כשנטמא ידע ואין בה ידיעה בסוף כשנכנס לא ידע שהוא טמא וכשיצא לא נודע לו שנכנס בטומאה שיביא קרבן שעיר הנעשה בפנים ויום הכפורים תולה עד יח] שיודע שנכנס למקדש טמא ויביא בעולה ויורד אבל נודע לו שחטא ונכנס למקדש בטומאה אינו מכפר הילכך לא מכפר החטאים דבני קרבן משום דזוטרא כפרתיה אבל שעיר המשתלח דנפישא כפרה דיליה דמכפר על עבירה שנודע לו שחטא כדאמרינן בפרק קמא דשבועות <span class='mareimakom'>(שם:)</span> על כל עבירות שבתורה הזדונות והשגגות הודע ולא הודע כו' אימא דעל חטאים דבני קרבן נמי מכפר: 


lvr: 57
pgn: 25
dfh: b
trm: ומעטיה קרא בשעיר המשתלח
txt:
<span class='five'>ומעטיה קרא בשעיר המשתלח. </span>לאשמועי' דאף על גב דנפישא כפרתו אפילו הכי אבני קרבן לא מכפר: 


lvr: 57
pgn: 25
dfh: b
trm: על הזדון כשגגה
txt:
<span class='five'>על הזדון כשגגה. </span>בפרק ארבעה מחוסרי כפרה <span class='mareimakom'>(לעיל דף ט.)</span>: 


lvr: 57
pgn: 25
dfh: b
trm: לאקשויי כ] חטאת כו'
txt:
<span class='five'>לאקשויי כ]  חטאת כו'. </span>והשתא ליכא למיפרך דרב דימי דאם כן דלבני קרבן קאתי לא לכתוב קרא פשעיהם דהא כתיב עונות ולכתוב חטאתם דמשמע בני קרבן דסתם חטאת בני קרבן אלא מדכתיב פשעיהם מופנה לדרוש דברוב פשעיהם קמיירי: 


lvr: 57
pgn: 25
dfh: b
trm: קמייתא נמי
txt:
<span class='five'>קמייתא נמי. </span>דחייבי חטאות ואשמות ודאין כו' דחייבין להביא אחר יום הכיפורים ליכא  למיפשט


lvr: 57
pgn: 26
dfh: a
trm: ממונא
txt:
<span class='five'>ממונא. </span>דמיחייב לגבוה וכיון דאפשר לשלם לא פטר ליה יום הכיפורים דבתשלומי ממון לא שייכא כפרה: 


lvr: 57
pgn: 26
dfh: a
trm: ספק יולדת שעבר עליה יום הכיפורים לא תייתי
txt:
<span class='five'>ספק יולדת שעבר עליה יום הכיפורים לא תייתי. </span>חטאת העוף על הספק אלמה תנן במתניתין דמייתא: 


lvr: 57
pgn: 26
dfh: a
trm: יולדת חוטאת היא
txt:
<span class='five'>יולדת חוטאת היא. </span>במסכת נדה בפרק המפלת <span class='mareimakom'>(דף לא:)</span> בשעה שהיא כורעת לילד נשבעת שלא תזקק לבעלה: 


lvr: 57
pgn: 26
dfh: a
trm: ספק מצורע
txt:
<span class='five'>ספק מצורע. </span>מפרש במסכת נזיר בפרק שני נזירים <span class='mareimakom'>(דף ס.)</span> דמייתי קרבן וכן נזיר שנטמא בספק. ספק מצורע כגון ספק כג] קדם שער לבן לבהרת וטהור ספק בהרת ללבן וטמא: 


lvr: 57
pgn: 26
dfh: a
trm: על ז' דברים
txt:
<span class='five'>על ז' דברים. </span>בערכין בפרק יש בערכין <span class='mareimakom'>(דף טז.)</span>: 


lvr: 57
pgn: 26
dfh: a
trm: ספק נזיר
txt:
<span class='five'>ספק נזיר. </span>נזיר ספק נטמא ספק לא נטמא דאילו ספק נזיר טהור כגון דאמר הריני נזיר אם תלד אשתי בן ולא נודע לו אם בן אם בת מצי אתויי ואתנויי שאם לא היה נזיר עכשיו יהא נזיר לבסוף ולסוף ל' יביא קרבנו כדתנן בפרק הריני נזיר מן הגרוגרות <span class='mareimakom'>(נזיר יג.)</span> ר' שמעון אומר  כד] אמר אם היה בן קיימא הריני נזיר חובה ואם לאו הריני נזיר נדבה: 


lvr: 57
pgn: 26
dfh: a
trm: לא נייתי
txt:
<span class='five'>לא נייתי. </span>חטאת העוף הבא על הספק דאמרינן במסכת נזיר בפרק שני נזירים דמייתי: 


lvr: 57
pgn: 26
dfh: a
trm: נזיר חוטא הוא
txt:
<span class='five'>נזיר חוטא הוא. </span>שציער עצמו מן היין במסכת תענית בפ' קמא <span class='mareimakom'>(דף יא.)</span>: 


lvr: 57
pgn: 26
dfh: a
trm: ולארץ לא יכופר
txt:
<span class='five'>ולארץ לא יכופר. </span>אין לך שום כפרה אלא זו עגלה ערופה על הספק והריגת ההורג על הודאי: 


lvr: 57
pgn: 26
dfh: a
trm: על יוצאי מצרים
txt:
<span class='five'>על יוצאי מצרים. </span>דכתיב אשר פדית והרי כמה יו'כ עברו עליהן ועדיין הן צריכין לכפרה זו אם נמצא חלל ביניהם: כה] 


lvr: 57
pgn: 26
dfh: a
trm: כדכתיב קרא
txt:
<span class='five'>כדכתיב קרא. </span>או הודע גבי יחיד ונשיא וצבור דלא צריכי כולהו איכא למדרש מחד מהנך או הודע דלא צריך כל אימת דמתיידע ליה ואפילו לאחר יוה'כ: 


lvr: 57
pgn: 26
dfh: a
trm: וקא פריך הש'ס הני מצריך צריכי
txt:
<span class='five'>וקא פריך הש'ס הני מצריך צריכי. </span>דאי כתיב גבי יחיד הוה אמינא יחיד בעי ידיעה ודאית שכן קל הוא שכל קרבנו נקבה אבל נשיא דמייתי שעיר זכר בשאר עבירות כו] צבור כל קרבנו זכר אימא החמירו ובספק נמי לייתי חטאת: 


lvr: 57
pgn: 26
dfh: a
trm: נשיא יש בקרבנו נקבה
txt:
<span class='five'>נשיא יש בקרבנו נקבה. </span>בעבודה זרה דכתיב בעבודה זרה ואם נפש אחת תחטא בשגגה יחיד ונשיא ומשיח במשמע והקריבה עז בת שנתה לחטאת: צבור אין חייבין פר העלם דבר אלא על העלם דבר שהורו להם ב'ד שחלב מותר עם שגגת מעשה שאכלו צבור חלב על פיהן: 


lvr: 57
pgn: 26
dfh: a
trm: לא לכתוב ידיעה ביחיד ותיתי מנשיא וצבור
txt:
<span class='five'>לא לכתוב ידיעה ביחיד ותיתי מנשיא וצבור. </span>הא ליכא למימר דליכא למימר כז] למידין וחזר הדין כשאר דוכתי דכי אמרינן מה לנשיא שכן אינו בשמיעת הקול ליכא למימר צבור יוכיחו דהא נשיא וצבור אינן בשמיעת הקול: 


lvr: 57
pgn: 26
dfh: a
trm: לא לכתוב גבי ציבור וליתי מיחיד ומנשיא
txt:
<span class='five'>לא לכתוב גבי ציבור וליתי מיחיד ומנשיא. </span>דהכא ודאי נמי כח] אין למידין מצד השוה דכי אמרינן מה לנשיא שכן יש בקרבנו נקבה ליכא למימר יחיד יוכיח דהא שניהן יש בקרבנן נקבה: הכי גרסינן 


lvr: 57
pgn: 26
dfh: a
trm:
דמאי פרכת דאי משום דיחיד כל קרבנו נקבה צבור יוכיח דאין בקרבנן נקבה ואי משום דאינו בשגגת מעשה יחיד יוכיח דישנו נמי בשגגת מעשה</span>: <span class='five'>מה להנך שכן אין עשויין להשתנות

txt:
<span class='five'>דמאי פרכת דאי משום דיחיד כל קרבנו נקבה צבור יוכיח דאין בקרבנן נקבה ואי משום דאינו בשגגת מעשה יחיד יוכיח דישנו נמי בשגגת מעשה</span>: <span class='five'>מה להנך שכן אין עשויין להשתנות. </span>ואף על גב דהך פירכא לאו קולא וחומרא היא הא אמרינן בכל הבשר <span class='mareimakom'>(חולין קטו.)</span> על מה הצד פרכינן כל דהו:  נשיא


lvr: 57
pgn: 26
dfh: b
trm: מצות מצות ילפי מהדדי
txt:
<span class='five'>מצות מצות ילפי מהדדי. </span>יחיד ונשיא וצבור דבכולהו כתיב מצות וילפי כולהו בהך גזירה שוה מהדדי במסכת הוריות <span class='mareimakom'>(דף ח:)</span> לדבר שחייבין על זדונו כרת וחייבין על שגגתו חטאת הילכך להא מילתא נמי לילפו מהדדי: 


lvr: 57
pgn: 26
dfh: b
trm: שאינה משתמרת
txt:
<span class='five'>שאינה משתמרת. </span>כיון דעל הספק באה ולא לאכילה הוה קיימא לא שמרוה יפה ונפסלה בהסח הדעת יט] שמא נטמאה: 


lvr: 57
pgn: 26
dfh: b
trm: ובדין הוא דמותרת בהנאה
txt:
<span class='five'>ובדין הוא דמותרת בהנאה. </span>דחולין גמורין היא ומשום חולין בעזרה נמי ליכא למימר דלא אסרה תורה כ] אלא שחיטה אבל מליקה לא אבל רבנן גזרו דאסור בהנאה שמא יאמרו נהנין מחטאת העוף ספק: 


lvr: 57
pgn: 26
dfh: b
trm: וכי איתמר דרב אהא איתמר
txt:
<span class='five'>וכי איתמר דרב אהא איתמר. </span>דתנן בפרק דם שחיטה <span class='mareimakom'>(לעיל כב:)</span> האשה שהביאה כו' ועלה קאי רב ואמר אם משנמלקה נודע לה כן שילדה ודאי מזה ומוצה כמשפט חטאת העוף כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ה)</span> והזה מדם החטאת על קיר המזבח והנשאר בדם ימצה וגו'. הזאה שאוחז בראש העוף ומעלה ומוריד והדם ניתז. מיצוי שמקריב ומקיף בית מליקתו לקיר המזבח וסוחט: 


lvr: 57
pgn: 26
dfh: b
trm: ואסורה כא] בהנאה
txt:
<span class='five'>ואסורה כא] בהנאה. </span>כשאר חטאת העוף ספק שאסור באכילה שמא חולין היא ונבלה היא ובהנאה נמי אסורה דשמא קדש היא וקדש שאינו נאכל אסור בהנאה אחרת שהרי לכלבים לא יאכילנו: 


lvr: 57
pgn: 26
dfh: b
trm: שעל הספק כו'
txt:
<span class='five'>שעל הספק כו'. </span>הילכך כמי שלא נודע דמי: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 57
pgn: 26
dfh: b
trm: לקח בהן שני אילים לחולין
txt:
<span class='five'>לקח בהן שני אילים לחולין. </span>לאכילה ומעל במעות ויצאו לחולין ויש עליו לשלם אשם של עשרה זוז לקרן וחומש של אשם ראשון ואשם בשתי סלעים לאשם מעילות כב] אם היה אחד מהן יפה שתי סלעים ואחד מהן עשרה זוז היפה שתי סלעים יקרב לאשם מעילות והשני היפה עשרה זוז יקרב למעילתו מפרש בגמ' יקרב בשביל אשם ראשון והרי נפטר מקרן וחומש והשתא קרי למעילתו גזילו כג] : 


lvr: 57
pgn: 26
dfh: b
trm: אחד לאשם ואחד לחולין
txt:
<span class='five'>אחד לאשם ואחד לחולין. </span> כד] מעל בסלע אם היה של אשם יפה שתי סלעים יקרב כה] לשמו הראשון שהרי לשמו נלקח וממעות שהופרשו לו: 


lvr: 57
pgn: 26
dfh: b
trm: והשני
txt:
<span class='five'>והשני. </span>שהוא חולין יקרב למעילתו לאשם מעילתו והשתא קרי לאיל האשם של אשם מעילות מעילתו: 


lvr: 57
pgn: 26
dfh: b
trm: יביא סלע וחומשו
txt:
<span class='five'>יביא סלע וחומשו. </span>מביתו שמה ששיבח אשם בשתי סלעים שבח הקדש הוא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 57
pgn: 26
dfh: b
trm: למימרא דחומש בהדי איל אשם מייתי ליה
txt:
<span class='five'>למימרא דחומש בהדי איל אשם מייתי ליה. </span>אם הביא אשם שהוא שוה על ב' סלעים כדי חומש הקרן נפטר מן החומש והכתיב כו': 


lvr: 57
pgn: 26
dfh: b
trm: ועוד מדקתני סיפא
txt:
<span class='five'>ועוד מדקתני סיפא. </span>היכא דמעל בסלע והשני יקרב למעילתו דע'כ האי למעילתו איל לאשם מעילות הוא דהא קתני ויביא עמה סלע וחומש לקרן וחומש: 


lvr: 57
pgn: 26
dfh: b
trm: אלמא חומש בהדי קרן מייתי ליה
txt:
<span class='five'>אלמא חומש בהדי קרן מייתי ליה. </span>והאי דהדר ומקשי ממתני' דלא תימא קרא אישתעי בדנהנה מקדשי בדק הבית או מהקדש עולה הילכך כו] חומשו כי מייתי ליה בהדי איל אשם לא נפיק דחומש כי קרן בעי מהוי אבל האי דקרן גופיה אשם הוה כי מייתי חומש בהדי אשם של מעילה שפיר דמי כז] . תא שמע מסיפא: 


lvr: 57
pgn: 26
dfh: b
trm: אלא מאי כח] למעילה דרישא גזילו
txt:
<span class='five'>אלא מאי כח] למעילה דרישא גזילו. </span>הוא האשם הראשון דאיתהני האי מהקדש דידיה בשתי סלעים שהפרישו כט] לשמן וילקח בהן שני אילים לחולין דיפה שתי סלעים מקריב ליה לאיל מעילות והוא לאשמו דקתני במתני' והיפה עשרה זוז יהיב ליה למאי דאיתהני מהקדש כלומר יקריבנו לאשמו הראשון ויהיו תשלומין לקרן וחומש שמעל בהן והיינו ל] לאשמו דקתני מתני': 


lvr: 57
pgn: 26
dfh: b
trm: אימא סיפא כו'
txt:
<span class='five'>אימא סיפא כו'. </span>על כרחיך לאשמו דסיפא הוא אשם ראשון שהרי איל זה לשמו נלקח ולמעילתו הוא אשם מעילות ולא לתשלומי הקרן דהא קתני יביא סלע וחומשו לתשלומי קרן וחומש: <span class='five'>רישא קרי גזילו למעילתו  סיפא                     </span>


lvr: 57
pgn: 27
dfh: a
trm: ומשני אין רישא דהוה איל כו] רוב כו'
txt:
<span class='five'>ומשני אין רישא דהוה איל  כו] רוב כו'. </span>על כרחיך תנא דמתני' הוצרך לחלק בשמותיהן של שני אשמות הללו לפי שהאחד בא לחובת אשמו הראשון והשני לאשם מעילות לפיכך קרא לאחד מהן אשמו ולאחד מהן מעילתו הילכך רישא דהוה איל  כז] רובן קרן וחומשו קרא את הקרב לאשמו כח] מעילתו כלומר קרן שמעל בו וחומשו להודיע דמה שהוא מביא אשם בעשרה זוז משום מעילה וחומשה הוא ואת הקרב לאשם מעילות קרא אשמו סיפא דלא הוי איל כט] רובן קרן וחומש דהאיל יפה שתי סלעים והקרן והחומש אינו עולה אלא סלע וחומש ל] ואין האיל קרב בשביל תשלומי גזילתו אלא בשביל איל אשם קורהו מעילתו על שם אשם מעילות: 


lvr: 57
pgn: 27
dfh: a
trm: בכינוס חומשין
txt:
<span class='five'>בכינוס חומשין. </span>כגון מעל בב' סלעים דאשם כמה פעמים עד שיעלו החומשים לב' סלעים מהו שיקח מהן אשם למעילתו. בכנוס חומשין כגון הפריש ב' סלעים לאשם ומעל בקרן ד' פעמים שיעלו החומשין לשתי סלעים מהו שיתכפר בחומשין לבדו שיקנה בהן איל והקרן יפול לנדבה דהא מותר הוא מרבי: 


lvr: 57
pgn: 27
dfh: a
trm: דלא אפרשיה
txt:
<span class='five'>דלא אפרשיה. </span>בשעת הפרשה לא היה שוה אלא סלע אבל בכינוס חומשין הא אפרשיה זה שהפרישו לשם אשם כל שעה ומכח אשם באו אימא מתכפר: 


lvr: 57
pgn: 27
dfh: a
trm: ואשבחיה בתלתא ושוה תמניא
txt:
<span class='five'>ואשבחיה בתלתא ושוה תמניא. </span>ולקמן פריך סוף סוף שמע מינה דאדם מתכפר באותו זוז שהשביח ההקדש בלא חסרונו: לא] 


lvr: 57
pgn: 27
dfh: a
trm: תשלומי דסלע
txt:
<span class='five'>תשלומי דסלע. </span>זוז אחד להשלים סלע שני ואי קשיא לוקמה כגון דאוזיל גביה רועה הא ליכא למימר מדקתני ישלם סלע לגזבר מביתו ואי דאוזיל גביה רועה אמאי ישלם הא שוה בשעת הפרשה ב' סלעים ואי דיהביה ניהליה בחנם מאי איכפת לן הא לא בעינן אלא שוה שתי סלעים והרי שוה שתי סלעים והקדש לא השביח בו כלום: 


lvr: 57
pgn: 27
dfh: a
trm: מאי הוי עלה
txt:
<span class='five'>מאי הוי עלה. </span>דהאי שינוייא דחיקא הוא דאי אדם מתכפר בשבח הקדש תשלום סלע לא הוי: 


lvr: 57
pgn: 27
dfh: a
trm: בשעת הפרשה יפה סלע ובשעת כפרה יפה שתי סלעים יצא</span>: <span class='five'>בעי כו'
txt:
<span class='five'>בשעת הפרשה יפה סלע ובשעת כפרה יפה שתי סלעים יצא</span>: <span class='five'>בעי כו'. </span>רבי אלעזר לא שמיעא ליה הך ברייתא: 


lvr: 57
pgn: 27
dfh: a
trm: ועל הדא אמרה
txt:
<span class='five'>ועל הדא אמרה. </span>במסכת מנחות בפרק התודה <span class='mareimakom'>(דף עט:)</span>: 


lvr: 57
pgn: 27
dfh: a
trm: לא שנו
txt:
<span class='five'>לא שנו. </span>דולד אינו טעון לחם אלא לאחר כפרה שכבר הקריב את אמו ויצא ידי נדרו אבל לפני כפרה יקריב זה במקום אמו לחובת נדרו וטעון לחם אלמא אדם מתכפר בולד דהיינו שבח הקדש: 


lvr: 57
pgn: 27
dfh: a
trm: בעלי חיים נדחין
txt:
<span class='five'>בעלי חיים נדחין. </span>מעל גבי המזבח או לא כגון שעירי יום הכיפורים ומת אחד מהן מהו שיקריב חבירו ויביא אחר עמו מי אמרינן נדחה זה במיתת חבירו או לא ואי קשיא לפשוט ליה מדקי'ל <span class='mareimakom'>(תמורה דף כא:)</span> חטאת שכיפרו בעליה מתה אלמא נדחין הלכה למשה מסיני הוא ואין למידין הימנה לג] : 


lvr: 57
pgn: 27
dfh: a
trm: ואינה קריבה
txt:
<span class='five'>ואינה קריבה. </span>הואיל ומתחלה נדחית שהיתה חציה חולין כשהקדישה לא היתה ראויה לכך: ה'ג 


lvr: 57
pgn: 27
dfh: a
trm: שמע מינה תלת שמע מינה בעלי חיים נדחין ושמע מינה דחוי מעיקרו הוי דחוי וש'מ יש דחוי בדמים
txt:
<span class='five'>שמע מינה תלת שמע מינה בעלי חיים נדחין ושמע מינה דחוי מעיקרו הוי דחוי וש'מ יש דחוי בדמים. </span>ותו לא מידי שמע מינה קדושת דמים מדחה בהמה שאינה ראויה ליקרב והקדישה לדמים כיון דאמר תסתאב ונוהג בה מנהג דחוי לד] דשוב אינה חוזרת ונראה דלא תימא אין תורת דיחוי נוהגת אלא בקדושת הגוף שהרי זו כשהוקדשה חציה לא הקדישה אלא לדמיה וקאמר אינה קריבה קדושת דמים מדחה ויש דחוי בדמים חדא מילתא היא אלא שנשתנה לשון הגירסא: 


lvr: 57
pgn: 27
dfh: a
trm: במחוסרי כפרה
txt:
<span class='five'>במחוסרי כפרה. </span>כגון זב וזבה ויולדת ומצורע שכפרתן מעכבתן מן הקדשים ואין להם תקנה אלמא היכא דנתנה תורה קצבה אין לו תקנה עד שיביא באותה קצבה: 


lvr: 57
pgn: 27
dfh: b
trm: לא יביאנו בנו אחריו
txt:
<span class='five'>לא יביאנו בנו אחריו. </span>על חיוב כא] שלו ואין צריך לומר על חטא האב דאין כפרה לאחר מיתה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 57
pgn: 27
dfh: b
trm: מן הקלה על החמורה
txt:
<span class='five'>מן הקלה על החמורה. </span>לא יצא זה מידי עבירה קלה כגון נדה וחלב שאין בהן מיתת בית דין: 


lvr: 57
pgn: 27
dfh: b
trm: בבהמה שהפריש אביו
txt:
<span class='five'>בבהמה שהפריש אביו. </span>על עבירה חמורה כגון חלול שבת: תלתא זימני כתיב גבי חטאת קרבנו חד בנשיא ותרין ביחיד: 


lvr: 57
pgn: 27
dfh: b
trm: בזמן שהן סתומין
txt:
<span class='five'>בזמן שהן סתומין. </span>שלא פירש אלו לקנות חטאת ואלו לקנות עולה והכי מפרש בפרק מי שאמר הריני נזיר ושמע חבירו <span class='mareimakom'>(נזיר כז:)</span>: 


lvr: 57
pgn: 27
dfh: b
trm: כיון דלא מצי מעיל
txt:
<span class='five'>כיון דלא מצי מעיל. </span>דאינו יכול להוציא לחולין ולא לשנותה  כב] אף דמשני לה בקדושתה קיימא דהקדש שאינו בעל מום לא יצא לעולם לחולין: 


lvr: 57
pgn: 27
dfh: b
trm: מביאין מהקדש כשבה שעירה
txt:
<span class='five'>מביאין מהקדש כשבה שעירה. </span>שאם הפריש מעות לקנות כשבה כג] (או שעירה) לחטאתו אם רצה יקח מהן שעירה: 


lvr: 57
pgn: 27
dfh: b
trm: הפריש כשבה או שעירה
txt:
<span class='five'>הפריש  כשבה או שעירה. </span>כלומר מעות לכשבה או לשעירה העני יביא בהן עוף והשאר חולין כד] : 


lvr: 57
pgn: 27
dfh: b
trm: העשיר יביא כשבה
txt:
<span class='five'>העשיר יביא כשבה. </span>ויוסיף עוד מביתו על דמי עשירית האיפה: כה] <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 57
pgn: 27
dfh: b
trm: מחטאתו על חטאתו
txt:
<span class='five'>מחטאתו על חטאתו. </span>בקרבן עולה ויורד כתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ה)</span> גבי כשבה ושעירה מחטאתו דמשמע מקצת חטאתו כלומר אם העני יביא עוף ממקצת דמים הללו וגבי עוף כתיב <span class='mareimakom'>(שם)</span> מחטאתו דמשמע דאם העני יביא במקצת דמי עוף עשירית האיפה וגבי עשירית האיפה כתיב <span class='mareimakom'>(שם)</span> על חטאתו דמשמע דאם העשיר יוסיף על הדמים הללו ויביא עוף או אם העשיר יותר יביא כשבה או שעירה: 


lvr: 57
pgn: 27
dfh: b
trm: אהכי הדר כתיב מחטאתו גבי עוף
txt:
<span class='five'>אהכי הדר כתיב מחטאתו גבי עוף. </span>לאשמועינן דממקצת דמי עוף יביא כפרתו כגון עשירית האיפה: 


lvr: 57
pgn: 27
dfh: b
trm: הוה אמינא כו'
txt:
<span class='five'>הוה אמינא כו'. </span>אבל הפריש מעות לעשירית האיפה והעשיר אימא כו] אילו העשיר (טובא) יביא עוף כמשפטו מביתו ואם העשיר טובא יביא כשבה או שעירה מביתו והנך מעות דעשירית האיפה יפלו לנדבת ציבור אהכי כתיב בעשירות כשבה או שעירה: 


lvr: 57
pgn: 27
dfh: b
trm: ובדלות
txt:
<span class='five'>ובדלות. </span>העוף מחטאתו לאשמועינן דאם העני עוד יביא עשירית האיפה במקצת הדמים: 


lvr: 57
pgn: 27
dfh: b
trm: גבי דלי דלות
txt:
<span class='five'>גבי דלי דלות. </span>עשירית האיפה על חטאתו למידרש דמוסיף עלייהו וליתי עוף אע'ג דמין דמים הוא ולא דמי לעשירית האיפה אפי' הכי יביא עוף ואם עוד העשיר יביא כשבה: 


lvr: 57
pgn: 28
dfh: a
trm: והעני הואיל ונדחה
txt:
<span class='five'>והעני הואיל ונדחה. </span>שבשעה שהפרישו לא היה ראוי להקריבו דר' אושעיא לטעמיה דאמר לקמן מטמא מקדש עשיר והביא קרבן עני לא יצא: 


lvr: 57
pgn: 28
dfh: a
trm: קדושת דמים מדחה
txt:
<span class='five'>קדושת דמים מדחה. </span>משהוקדש בתחלה לדמים כמו זה שתחלתו לא קדש אלא לדמיו דהא עשיר הוה מדחתו קדושת דמים לעולם מקדושת מזבח וא'ת הלא אין פדיון דמים לעוף ה'מ היכא דנראה להקריב בשעת הפרשה כגון אם הפרישו בעניות ונסתאב אבל זה לא חלה עליו קדושת מזבח מעולם: 


lvr: 57
pgn: 28
dfh: a
trm: וש'מ דיחוי מעיקרא
txt:
<span class='five'>וש'מ דיחוי מעיקרא. </span>דלא נראה מעולם כג] דלא חל עליו קדושת מזבח מעולם ונדחה הוי דיחוי לעולם וכ'ש נראה ונדחה פשיטא לן בכל דוכתא דשוב אינו חוזר ונראה: 


lvr: 57
pgn: 28
dfh: a
trm: קודם לפסח. א] </span>כדי נסבא: <span class='five'>ילדה
txt:
<span class='five'>קודם לפסח.  א] </span>כדי נסבא: <span class='five'>ילדה. </span>אפילו זכר ירעה דמכח קדושה דחויה בא: 


lvr: 57
pgn: 28
dfh: a
trm: מת אחד מהן
txt:
<span class='five'>מת אחד מהן. </span>משעירי יוה'כ מביא חבירו מן השוק שלא בהגרלה ויקרב זה הנותר אם של שם הוא דאין בעלי חיים נדחין אע'ג דאבד בן גילו ונדחה זה חוזר ונראה ואין דיחוי אצל בעלי חיים: 


lvr: 57
pgn: 28
dfh: a
trm: אלא או בלקיחת בעלים
txt:
<span class='five'>אלא או בלקיחת בעלים. </span>אם לקח זה לשם עולה וזה לשם חטאת אין הכהן יכול לשנותה בשעת עשיית קרבן דקבעתה השם: 


lvr: 57
pgn: 28
dfh: a
trm: או בעשיית כהן
txt:
<span class='five'>או בעשיית כהן. </span>שאם לא הפרישוה הבעלים בשעת לקיחה יכול הכהן לעשות איזה שירצה עולה וחטאת ואף על גב דהפרישוה בין לקיחה לעשייה לא קבעו השם ויכול כהן לשנותן ולעשות את החטאת עולה: 


lvr: 57
pgn: 28
dfh: a
trm: ולקחה שתי תורים וגו'
txt:
<span class='five'>ולקחה שתי תורים וגו'. </span>אחד לעולה ואחד לחטאת וגבי עשייה נמי כתיב ועשה הכהן את האחד וגו': 


lvr: 57
pgn: 28
dfh: a
trm: ואין השם עושהו חטאת
txt:
<span class='five'>ואין השם עושהו חטאת. </span>שאם לא הגריל אלא אמר זה לשם וזה לעזאזל לא קבע עליהן השם ויכול להחליף: 


lvr: 57
pgn: 28
dfh: a
trm: אף השם נמי
txt:
<span class='five'>אף השם נמי. </span>שקדש השם בשאר הקרבנות אף על גב דלאו שעת לקיחה ועשייה היא וקתני קדש השם סתמא ואפי' קינין שקדש השם: 


lvr: 57
pgn: 28
dfh: a
trm: ואמר
txt:
<span class='five'>ואמר. </span>אחר שהעשיר אלו לחטאת ואלו לעולה וטעה שהואיל והעשיר חייב להביא חטאת  בדמיו מוסיף מעות מביתו על דמי חטאת ומביא חובתו בהמה ודמי עולה ילכו לנדבה ואינו מוסיף ומביא חובתו מדמי עולתו דקבע שם עולה על המעות ואינו יכול לשנותן לחטאת והא הכא כשהפריש המעות לא לקיחה ולא עשייה היה וקתני דקבע עליהן השם: 


lvr: 57
pgn: 28
dfh: a
trm: אלא מאי אית לך למימר שכבר אמר
txt:
<span class='five'>אלא מאי אית לך למימר שכבר אמר. </span>אלו לחטאת ואלו לעולה קודם שהפריש והך מתניתא משבשתא היא כד] דתני העני והעשיר ואמר אלו לחטאת: 


lvr: 57
pgn: 28
dfh: a
trm: הכא נמי וכבר אמר משעת הפרשה
txt:
<span class='five'>הכא נמי וכבר אמר משעת הפרשה. </span>שבשעת הפרשה אמר אלו לחטאת ואלו לעולה דה'ל בשעת לקיחה אבל הקדישן סתם שוב אין השם קובעו עד שעת לקיחה או עד שעת עשייה: 


lvr: 57
pgn: 28
dfh: a
trm: ולר' חגא דאמר יצא
txt:
<span class='five'>ולר' חגא דאמר יצא. </span>מטמא מקדש עשיר בקרבן עני והך מתניתא מתרצתא היא ושפיר קבע לאחר שהעשיר וליכא לתרוצי וכבר אמר: 


lvr: 57
pgn: 28
dfh: a
trm: תורת
txt:
<span class='five'>תורת. </span>משמע תורה אחת לכולן ומאחר שאחד מרבה ואחד ממעט מסתמא דעני יוצא בקרבן עשיר דמעלין בקודש ולא עשיר בקרבן עני דאין מורידין: 


lvr: 57
pgn: 28
dfh: a
trm: ולילף מיניה
txt:
<span class='five'>ולילף מיניה. </span>דמה מצורע עשיר אינו יוצא בקרבן עני אף מטמא מקדש עשיר נמי לא יצא בקרבן עני: 


lvr: 57
pgn: 28
dfh: a
trm: כבשים קודמין לעזים
txt:
<span class='five'>כבשים קודמין לעזים. </span>דבכל  דוכתא כתיב מן הכבשים והדר מן העזים תקחו וכן כה] או לשה בכבשים או בעזים: 


lvr: 57
pgn: 28
dfh: a
trm: ת'ל ואם כבש יביא קרבנו לחטאת
txt:
<span class='five'>ת'ל ואם כבש יביא קרבנו לחטאת. </span>ולא גרסינן אם עז ת'ל ואם כבש יביא וגו' ולעיל מיניה כתיב כו] והביא את קרבנו שעירת עזים כז] כאן הקדים עז לכבש ובחטאת יחיד כח] כתיב אלמא איזה שירצה יקריב: 


lvr: 57
pgn: 28
dfh: a
trm: תורין קודמין לבני יונה
txt:
<span class='five'>תורין קודמין לבני יונה. </span>דברוב מקומות כתיב ברישא תורין והדר בני יונה:  בקינוח


lvr: 57
pgn: 28
dfh: b
trm: ואם כבש
txt:
<span class='five'>ואם כבש. </span>היינו קרא דמתני' דקדריש מיניה ר'ש ששניהם שקולים דכתיב לעיל מיניה והביא (את) קרבנו שעירת עזים:  הדרן עלך המביא אשם וסליקא לה מסכת כריתות


# tsftbvl

lvr: 57
pgn: 9
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>יכול
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>יכול </span>שאני מרבה אפי' מנחה. </span> לא] פירוש מנחת נסכים שהיא כולה לאישים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 9
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ת'ל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ת'ל </span>ככם כגר. </span>מצי למימר כדלעיל השתא לעוף איתרבאי לב] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 9
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דכתיב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דכתיב </span>כי מולים היו כל העם. </span>פירוש שמלו עצמם ביציאתם ממצרים ואע'פ שאותן שהיו נימולים בימי אברהם לא מלו אותם ביציאת מצרים לג] מ'מ מעיקרא כשמלו עצמן מלו ליכנס בברית המקום וליבדל משאר אומות וגם כי עתה טבלו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 9
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וישלח
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וישלח </span>את נערי בני ישראל ויעלו עולות. </span> ג] ואע'ג דפליגי התם בפרק פרת חטאת (זבחים קטו) איכא דאמרי עולת ראייה הואי ואיכא דאמרי עולת תמיד [הואי] י'ל שהקריבו הרבה עולות: לד] </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 9
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>(לעיל.
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>(לעיל. </span>גבי) גר תושב עושה מלאכה לעצמו. </span>מכאן קשה לפ'ה דפרק החולץ (יבמות מח:) דקאמר וינפש בן אמתך והגר זה גר תושב פי' בקונט' שקיבל עליו שלא לעבוד עבודת כוכבים ומחלל שבת כעובד כוכבים והכא קאמר גר תושב עושה מלאכה לכן י'ל דההיא מיירי לענין שלא לעשות מלאכה עבור רבו אבל לעצמו שרי (פסק) מכאן פסק ר'י שמותר להניח לעובד כוכבים לעשות מלאכתו בשבת בבית ישראל עבור עצמו לה] :  והיא</div>                     </div>                 


lvr: 57
pgn: 9
dfh: b
trm: שפחה לחלק על כל שפחה ושפחה.
txt:
<span class='five'>שפחה לחלק על כל שפחה ושפחה. </span>תימה דהכא בעינא לחלק אע'ג דגופין מוחלקין והתם פרק אותו ואת בנו (חולין פב:) לא תשחטו ביום אחד משמע דפשיטא דחייב גבי שחטה ואח'כ שחט בניה משום דגופין מוחלקין אע'ג דליכא קרא וכן לקמן בפרק אמרו לו (דף יז.)  דאמרי שבתות כי גופין דמיין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 9
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>תורה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תורה </span>אחת למצורעים הרבה. </span>ובתורת כהנים מפיק ליה מדכתיב וכבשה אחת מלמד שמביא אחת על נגעים הרבה ומוזאת תהיה תורת דריש תורה אחת לכל מצורעין לפי שמצינו שחלק הכתוב בטומאותיהם ובשבועותיהם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 9
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מפלת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מפלת </span>תאומים איצטריכא ליה. </span>סד'א במפלת תאומים מודה רבי יהודה לרבנן וקשה דא'כ מפלת תאומי' למאן קתני לה אי רבנן פשיטא לב]  ואי לר' יהודה הא מודה לרבנן צ'ע:  ביום</div>                     </div>                 


lvr: 57
pgn: 10
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ביום
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ביום </span>מ' ליצירת זכר. </span>אף שאין יכולין לידע יום ארבעים ליצירה דהלא שכבת זרע שוהה לקלוט פעמים עד שלשה ימים ומיהו שמואל היה בקי כדאמרינן פרק המפלת (נדה כה:) שאני שמואל דרב גובריה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 10
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>קא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>קא </span>משמע לן. </span>פירוש אפשר לפתיחת הקבר בלא דם והכי פסיק בשאלתות דרב אחאי מהאי דהכא מדשוחטין וזורקין:  מכלל</div>                     </div>                 


lvr: 57
pgn: 10
dfh: b
txt:
<div class='shastext4'>                         <div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>מכלל </span> דכבש בן שנה בסלע. וקשה שהרי לד] אומר בחטאת בת דנקא בפרק איזהו מקומן (זבחים דף מח.) וגם אמרינן לקמן (דף כז.)  מפני מה לא נתנה תורה (ד) שיעור לה] קצבה למחוסרי כפרה שמא יוזלו טלאים ואין להם כפרה וי'ל הא דקאמר כבש בסלע רגילות הוא שקונהו בסלע למצוה מן המובחר אבל בפחות סגי אבל אשם צריך כסף שקלים דמדאורייתא הוא אבל חטאת דאורייתא אין לה שיעור רק מדרבנן לכך מצוה לכתחלה בסלע ובפחות סגי עד דנקא אבל פחות מדנקא מיקרי עבריינא ומכל מקום אם הוזלו והם שמנים בפחות מדנקא מתכפר בהם ובאשמות אפילו לו] הם שמנים וטובים (ה)  בפחות מכסף שקלים שהוזלו אינו מתכפר משום דכתיב כסף שקלים:  אין</div>                     </div>                 


lvr: 57
pgn: 11
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אין </span>האשה לוקה. </span>כגון שהיא שוגגת לב] וקטנה אין האיש מביא קרבן והא דאמרינן לג] לרבות שוגג כמזיד היינו שוגג דאיש כמזיד אבל האשה צריך שתהא מזידה לד] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 11
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דהא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דהא </span>מקשו להדדי. </span>הלשון אינו מכוון דהאיש לה] הוקשה לאשה ולא אשה לאיש דהא כי האיש כמו האשה חייבת כדאיתא בת'כ ואיש פרט לקטן יכול שאני מוציא בן תשע שנים ויום אחד ת'ל ואיש א'כ אשה לא איתקשה לאיש: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 11
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>באין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>באין </span>מתכוין (דכדרכה) פטור. </span>פירש הקונט' משום דש'ז כתיב ובאין מתכוין אינו ראוי להזריע כגון נפל מן הגג ונתקע וקשה מאן לימא לן דאינו ראוי להזריע לו] אלא האי טעמא משום שאנוס הוא:  הכי</div>                     </div>                 


lvr: 57
pgn: 11
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הכי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכי </span>קתני עשו כו'. </span>והכי פירוש דברייתא עשו גומר כמערה ומתכוון כשאינו מתכוון והאי דינא הוי בכדרכה ושלא כדרכה כדמפרש  יז] הש'ס ומכל מקום קצת קשה אמאי לא תנא ניעור כישן יח] בהדייהו ותנא ליה בתריה דכדרכה ושלא כדרכה יט] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 11
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>נמצא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נמצא </span>מתכוין כו'. </span>קשה אמאי האריך הש'ס בלישניה דהאי לאו פירוש דברייתא כ] הוא דכבר אסיקנא ליה שפיר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 11
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כשאין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כשאין </span>מתכוין דעריות. </span> פירש הקונטרס כגון שאשתו ואחותו במטה וכסבור לבא על אשתו ונמצא אחותו דפטור ממלקות וחייב חטאת הואיל ונהנה דמתעסק הוא וקשה שהרי בשפחה נמי חייב חטאת בכי האי גוונא כא] שהרי מביאין על הזדון כשוגג וא'כ מאי קאמר נמצא מתכוין בשפחה כשאין מתכוין לעריות בכה'ג שוו תרווייהו כב] לכך יש לומר כשאין מתכוין דעריות כגון נפל מן הגג ונתקע דפטור לגמרי דאנוס הוא:  הדרן עלך ארבעה מחוסרי כפרה </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 11
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אמרו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמרו </span> לו. כג] עד אומר כד] לו אכל כו'. צ'ל דמיירי שהעידוהו שנים בבת אחת דאי בזה אחר זה הא (ו) כ'מ שהאמינה תורה עד אחד הרי כאן שנים וכיון שנתקבל עדותו תו לא קפדינן בעדות השני שאומר לא אכל וצ'ל דמיירי שהאיש שמעידין בו שותק כה] דאי אמר איני יודע פטור כדנפקא בגמרא או הודע אליו כו' ומסיק דמיירי בעד אחד שאינו יכול לחייבו קרבן וע'כ מיירי שאותו שהעיד עליו אומר איני יודע דאי אמר לא אכלתי פשיטא דעד אחד לא מהימן כדכתיב (דברים יט) לא יקום עד אחד באיש דנראה שאין עד אחד קם רק לשבועה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>ואשה </span>אומרת לא אכל. </span> כו] מכאן משמע דאשה מהימנא טפי מגזלן שהרי גבי גזלן משמע דלא אמרי' שתיקה כהודאה כדאמרינן כז] (קדושין דף סו.) אי מהימנא לך דלא גזלנא הוא זיל אפקה כח] ואע'ג דשתקה אלמא לא אמרינן שתיקה כהודאה דמיא ועובדא הוה כט] ההוא סמיא דהוה מסדר מתנייתא קמי דרב ששת כו' אתא חד גברא ואמר שאשתו זינתה וקא אמר אי מהימנא לך דלאו גזלנא הוא זיל אפקה והכא אי שתיק מהימנא האשה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 11
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>עד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עד </span>אומר אכל והוא אומר לא אכלתי פטור. </span>והוא הדין אם אמר איני יודע כמו שפירשתי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 11
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שאם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שאם </span>אכל כחצי זית וחזר ואכל כחצי זית ממין אחד חייב משני מינין פטור. </span> ל] וא'ת והא אמרינן בפ' קדשי מזבח (מעילה יז:)  הפיגול והנותר אין מצטרפין וקא אמר בגמרא לא שנו אלא לא] לטומאת ידים אבל לאכילה מצטרפין וי'ל דהתם לב]  לענין מלקות אי נמי לענין שאם יפלו לקדירה אחת מצטרפין לתת טעם דהא שם אחד הוא דליכא אלא חד לאו אתרווייהו אבל הכא מיירי לדין חיוב קרבן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 11
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אימא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אימא </span>מציעתא עד אומר אכל והוא אומר לא אכלתי כו'. </span>והוא הדין דמצי מייתי מרישא עד אומר אכל ועד אומר לא אכל ומביא אשם תלוי טעמא דאמר עד אחד לא אכל הא לאו הכי חייב חטאת דשתיקה כהודאה דמיא דע'כ מיירי דשתק דאי מכחיש ליה פטור לגמרי ואפילו אומר איני יודע כמו שפירשתי:  </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 11
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>דקא מכחיש להו ומני ר'מ היא. </span>דליכא למימר דמיירי כשאמר איני יודע דפשיטא דחייב דאיני יודע גבי תרי עדים הויא כשתיקה:  אלא</div>                     </div>                 


lvr: 57
pgn: 12
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span> לאו בחד לו] וקתני כי אין מכחיש מהימן ש'מ. אבל אי מכחיש לא מהימן ור'ל ע'כ שאמר איני יודע דאי אמר בהדיא לא אכלתי פשיטא דפטור דעד אחד אינו קם רק לשבועה כדפרישית במתניתין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>או </span>דלמא טעמייהו דרבנן משום מיגו דאי בעי אמר מזיד הייתי וכו'. </span>משמע לפום ריהטא שהוא נאמן מטעם מיגו שיכול לומר מזיד לז] (אני) הייתי וקשה שהרי מיגו במקום עדים הוא דיש עדים שאכל והוא אמר לא אכלתי וא'כ (י) מהימנא ליה במקום עדים מכח מיגו ואמרינן בב'מ (דף פא:) מיגו במקום עדים לא אמרינן גבי ההיא דלא תיזיל באורחא דנהר פקוד זיל באורחא דנרש ותו אין זה מיגו דלא משוי איניש נפשיה רשיעא כדאמרינן לח] (קדושין דף נ.)  גבי ההיא הבא מן החלון והביא לו מן הדלוסקמא לט] (והביא לו) אע'פ שאומר בעל הבית לא היה בלבי מזה אלא מזה בעל הבית כו' דדברים שבלב אינן דברים מ] והתם מוכח ליה ופריך ודלמא למיפטר נפשיה מקרבן קאמר ומשני דא'כ הוה אמר מזיד הייתי ופריך והא לא משוי איניש נפשיה מא] רשיעא לכך יש לומר דהא דנאמן הכא (כ)  דמיתריץ דיבוריה דאיכא למימר הא דאמר לא אכלתי רוצה לומר לא אכלתי שוגג אלא מזיד והכי פירושא מיגו דאי בעי אמר מזיד הייתי פטור השתא נמי מה שאמר לא אכלתי כך רצה לומר והכי מתרצינן מילתיה דבהכי היה דעתו ואף על גב דלא משוי איניש נפשיה רשיעא כדאמר (סנהדרין דף ט:) גבי פלוני רבעני דאינו נאמן משום דאין אדם משים עצמו רשע היינו ליפסל נפשיה לא מהימן אבל אי אמר מזיד אכלתי חלב מהימן מב] דאומר מתכוין לטובה שאינו רוצה להביא חולין בעזרה וא'ת ונישייליה אם היה דעתו לכך מג] ויש לומר דאפי' הדר אמר הכי לא אכלתי שוגג אלא מזיד כיון שלא אמר כך באותה שעה מחייב ר'מ והכי איתא בתורת כהנים אומר ר' מאיר אם בתחלה אומר מזיד הייתי שומעין לו אבל אם היה דן עמהם כל היום  מד] שאומר לא אכלתי ולא אמר יותר ואפילו אומר אח'כ לא אכלתי שוגג אלא מזיד חייב וא'ת היאך מחייב ר' מאיר והאמר לא אכלתי ובע'כ לא יביא חטאת כדאמר ב'ק (דף מ.) א] חייבי חטאות אין ממשכנין אותן וי'ל דהתם מיירי כשאמר דלא ניחא ליה בכפרה אבל האי ניחא ליה בכפרה אלא שהוא סבור להיות פטור ממשכנין אותו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 12
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>נפקא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נפקא </span>מינה לטומאה. </span>וה'נ מצי למימר נפקא מינה היכא שאמר לא אכלתי לא שוגג ולא מזיד מה] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 12
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ומודים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומודים </span>חכמים לר' יהודה בחלבין ובביאת מקדש אבל בטומאה לא מודו דפטור. </span>רש'י פירש שתי לשונות מו] ור'י פירש שיטה אחרת ומודים חכמים לר' יהודה כו' אבל בטומאה לא מודו ליה כמו נטמאת והוא אמר לא נטמאתי ומפרש הש'ס במאי אילימא בטומאה ישנה מ'ש הכא ומ'ש הכא אלא שמע מינה בטומאה חדשה ומשום הכי לא מודו דלא שייך מיגו וטעמייהו דרבנן משום מיגו ודווקא בחלבים מז] ובעריות מודו משום דשייך מיגו אבל בטומאה לא מודו דלא שייך מיגו אבל לר' יהודה דטעמא משום אדם נאמן על כו' פטר הכא והכא ומיפשט בעיא דטעמייהו דרבנן דפליגי עליה דר'מ הוי מטעם מח] מתרץ דיבוריה כדמשמע הכא ואי רבנן דר'מ היינו רבי יהודה טעמיה משום דאדם נאמן על עצמו ודחי רבינא לעולם אימא לך בטומאה ישנה כלומר מהכא לא מוכח מידי דמצינו למימר דאפילו (ל) מט] ר' יהודה לא מהימנא רק מטעם מיגו והא דפליגי הכא בטומאה ישנה וקאמרי רבנן דחייב כגון דקאמרי עדים אכלת קדשים בטומאת הגוף והוא אמר לא נטמאתי דלא חשבי רבנן דמיתריץ דיבוריה בהא דאמר דר'ל נ] לא עמדתי בטומאתי אלא טבלתי דאי הוה אמר לא אכלתי מצינן למיתריץ דיבוריה שר'ל לא עמדתי בטומאתי אלא טבלתי תחלה אבל כשאומר לא נטמאתי כבר איתכחיש ליה נא] מיגו קמא בטומאת מגע שאמר לא נטמאתי דמשמע לא שוגג ולא מזיד כיון שלא השיב להם על האכילה כמו שאמרו לו והך סוגיא דהכא קשה להא דפר'ק דבבא מציעא (דף ג:) דקאמר לא תהא הודאת פיו גדולה מהעדאת עדים מק'ו וקאמר ק'ו ומה פיו כו' ופריך מה לפיו שכן מחייבו קרבן תאמר בעדים שאין מחייבין אותו קרבן ומאי פריך הא דפיו מחייבו  קרבן</div>                     </div>                 


lvr: 57
pgn: 12
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מדסיפא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מדסיפא </span>מין אחד ושני תמחויין כו'. </span>אבל לעיל דאוקי רישא במין אחד ושני תמחויין לא דייק מכלל דסיפא משני מינין שני מינין ממש כגון חלב ודם דאיכא למימר תנא סיפא אגב רישא אבל רישא אגב סיפא לא לד] תנא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 12
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דאמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דאמר </span>אין ידיעה לחצי שיעור. </span>והא דקרי ליה העלם אחד לר'ג הוא דלא מחשב ידיעה לחצי שיעור ומכל מקום תני ליה לאשמועינן דאפילו בהעלם אחד משני מינין פטור: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 12
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מתחלה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מתחלה </span>ועד סוף כדי אכילת פרס. </span>מהכא משמע דלתרי גווני מיירי שיעור פרס חדא לענין הפסקה שאם הפסיק בין אכילה לאכילה כשיעור פרס אין מצטרף וחדא כדאמרי' בעלמא (פסחים דף מד.) שאם נתן כזית תרומה בשיעור פרס דחולין ואכלן שהוא חייב עליה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 12
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אוכלין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אוכלין </span>טמאין כו'. </span>אית ספרים דגרסי שקצים ובטמאים מיירי וא'ת תיפוק ליה מכי נגע בהו טמא ויש לומר דתחב לו חבירו בבית הבליעה:  התירו</div>                     </div>                 


lvr: 57
pgn: 13
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>התירו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>התירו </span>לעוברה לאכול פחות מכשיעור מפני הסכנה. </span>ואם תאמר אפילו בלא סכנה נמי כדאמרינן (טהרות פ'ב מ'ג) והשלישי  כא] יאכל בנזיד הדמע וכן פרק קמא דחולין (דף ב:) קאמר טמא בחולין מאי למימרא ואף על גב שחולין טמאין כב] וי'ל הכא מיירי לענין לאכול תרומה אחר כך אבל בלא לאכול תרומה אפילו כשיעור נמי  ואם תאמר מאי פריך מפני הסכנה אפילו טובא נמי ויש לומר דזימנין שאין לה כי אם תרומה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 13
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כיון
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כיון </span>דינק לה מחלב איטמי ליה מחלב כו'. </span>הא איתכשרת בטיפה מלוכלכת על פי הדד שאותה טיפה אין סופה שיניקנה התינוק והוא משקה ואם תאמר והא אמר פרק כל שעה (פסחים דף לג:) מכי סחט לה בצר שיעוריה ופירש הר'י לענין הכשר דפחות מכשיעור לא מקבל הכשר והכא בפה התינוק אין חלב כביצה ויש לומר דמדרבנן לא בעי כביצה והתם היינו דאורייתא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 13
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>בנה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בנה </span>אמאי טהור. </span>כיון דינק מחלב איטמי ליה מחלב ונפסל גופו מטומאת גוייה כג] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 13
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>רבא שתי תשובות בדבר כו' ועוד מקום חלב מעיין הוא. </span>וכיון שמעיין הוא כד] ומטמא כרוקה אין כה] הדד שמשום שמיוחד לתינוק ליהוי אוכל וניטל שם משקה מיניה דאתי למימר דאינו מעיין ואינו מטמא בזבה כרוקה ואם כן למה צריך הכשר והשתא טעי רבא וסבר דכיון שהוא  כו] מעוגל ויוצא כרוק חשיב מעיין אף על גב דאינו חוזר ונבלע כז] ומנלן לרבא דמעיין הוא דתנא חלב האשה מטמא לרצון ושלא לרצון א'כ משקה הוא מן התורה ומעיין הוי כזבה דאי לאו מעיין הוא לא הוה מטמא כ'א לרצון כמו חלב הבהמה ואע'ג דחמור מחלב הבהמה לענין דם מגפתה כדאיתא בסיפא דההיא משנה מ'מ אי לאו מעיין הוא לא הוה מטמא שלא לרצון שיטת הר'י אבל רש'י פירש מקום חלב מעיין הוא ולאו תורת אוכל אית ליה דאחד ממעייני אשה הוא כרוקה ומימי רגליה דאמר לקמן דמטמאין טומאה חמורה בכל שהוא כמו א' מאבריה וקשה שהרי הכא מיירי בטמא מת ואין לו מעיינות ותו מאי קאמר כאחד מאבריה והלא נדה עצמה אינה מטמאה לאבריה ותו דרוקה ומימי רגליה צריכי קרא ולא אתו מהאי סברא לכן נראה כמו שפירשתי כח] :  וחלב</div>                     </div>                 


lvr: 57
pgn: 13
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>וחלב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וחלב </span>האשה מטמא טומאת משקין ברביעית. </span>ואם תאמר כיון דמשקה הוי מן התורה כדמשמע בפרק דם הנדה (נדה נה:)  דקאמר דמעות עינו דכתיב ותשקמו בדמעות שליש (תהלים פ) וחלב דכתיב ותפתח את נאד החלב ותשקהו (שופטים ד) א'כ ליטמא בכל שהוא כמו שאר משקין כדמשמע פר' קמא דפסחים  (דף יד.) כג] דקאמר (אי) דאיכא משקה בהדי בשר ואין רגילות שיהא רביעית מים נדבק בבשר וגם פרק קמא דהתם  (דף יז:) קאמר משקה דמטבחייא דכן לא אמרן אלא ברביעית דחזי להטביל מחטין וצינורות אבל בציר מרביעית לא כד] וגם בפ' אלו דברים (ברכות נב.)  קאמר נוטלין לידים ואח'כ מוזגין הכוס שמא יטמאו המשקין שאחורי הכוס מחמת הידים ויחזרו ויטמאו הכוס ואין רגילות שיהא נדבק רביעית בדופני הכוס לכך נראה לומר שאין אלו רק מדרבנן ולכך בעי רביעית וקרא דקמייתי אסמכתא בעלמא : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 13
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ונכנס
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ונכנס </span>למקדש. </span>פירוש ועבד עבודה אבל בכניסה בלא עבודה לא מחייב והכי כה] פירשו בתורת כהנים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 13
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>רב הלכה כרבי אליעזר. </span>ואם תאמר והא אמר רב כו] (כתובות דף י:) אכל תמרים אל יורה ויש לומר דהתם מדרבנן אבל מן התורה יין דוקא כז] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 13
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ארבע
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ארבע </span>חטאות ואשם אחד. </span>ואם תאמר אמאי לא חשיב ה' כגון נשבע שלא יאכלנו ואכלה ויש לומר מידי דאיתיה בשאלה לא קתני ומוקדשין דתני אף על גב דהוו בשאלה מכל מקום השתא שנשחטו ונזרקו דמן כהילכתא כח] ליתא בשאלה אבל ליכא למימר דאיירי בבכור שהרי קאמר בגמרא אקדשיה מיגו דאיתוסף בה איסור וכו' ואי הוי מיירי בבכור לא הוה אומר אקדשיה שהרי קדוש בפטר רחם :  אם</div>                     </div>                 


lvr: 57
pgn: 14
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אם </span>היה שבת והוציאו. </span> כג] וא'ת מה שייך זה לענין אכילה ויש לומר דהכי פירושו והוציאו בפיו דכיון שהניחו בפיו ברה'י והוציאה ברשות הרבים מחייב משום הוצאה דבליעתו היא הנחתו דהא מוציא שתי אותיות וכתבן כשהוא מהלך חייב דכתיבתן זו היא הנחתן : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 14
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>עולא קומץ פיגול כו'. </span>ואם תאמר אמאי לא פריך מאבר גופיה דאמר פרק המזבח מקדש (זבחים פד. ופה:) דחשיב שחטו חוץ לזמנו כו' אם עלו לא ירדו כך אם ירדו לא יעלו וקאמר עולא ל'ש אלא שלא משלה בו האור אבל משלה בו האור אפילו ירדו יעלו וא'כ ש'מ כד] דעושה לחמו של מזבח ופקע פיגולו ממנו וי'ל דמכל מקום לא תנא ליה בהדיא כל כך דפקע פיגולו ממנו כמו כה] בהדיא דקומץ: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 14
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>פקע
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>פקע </span>פיגולו ממנו. </span>במנחות הקשה רש'י פרק הקומץ (דף יד.)  אמאי איצטריך קרא למעט קומץ מפיגול תיפוק לי דלא קרב המתיר כמצותו ותירץ דמיירי במשלה בו האור ברובו שהותרו השירים כדאמרינן קומץ מאימתי מתיר השיריים באכילה משהוצת האור ברובו וקשה דא'כ  (לוקים) דפקע פיגולו ממנו כדמוכח הכא ויש לומר דמיירי שחציו העלה ע'ג המזבח וחציו לא העלה דלא פקע פיגולו מן החצי שנשאר כו] ואם תאמר ואפי' לכתחלה נמי מעלין ליה כדאמרינן פרק בית שמאי (זבחים מג:) האי קומץ דפלגיה אנחיה אארעא כז] אסיקנא ליה לכתחלה וי'ל שאני התם שהיה כולו מתחלה ע'ג המזבח ואח'כ הוריד חציו למטה אבל הכא לא היה על המזבח וא'ת מנחת נסכים ומנחת כהן משיח שהם כולן כליל אמאי צריך קרא למעט אותם מפיגול והלא אינה מתרת שום דבר ויש לומר כיון שקדשו בכלי הוי כמו קרבו מתירין וקבעה בפיגול ולכך צריך קרא למעט: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 14
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>תפשוט
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תפשוט </span>דבעי רמי בר חמא הלכו באיברים אחר הרוב. </span>פירש בקונטרס היינו בעיא דפרק בהמה המקשה (חולין ע.) ואינו נראה לר'ת דמאי שייכא ההיא בעיא להך דהכא דהתם מיירי אם יצא חציו ברוב אבר אי הוי כילוד או לא לכך נראה לפרש דהיינו בעיא דפרק מזבח מקדש  (זבחים פז.) דאיבעיא להו אויר מזבח כמזבח או לא כו' רובו כח] לכבש ככבש דמי רובו למזבח כמזבח דמי תפשוט דבעי רמי בר חמא יש חיבור בעולין או לא כט] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 14
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>עירוב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עירוב </span>והוצאה לשבת. </span> פירוש נתערבה הוצאה עם שאר מלאכות לשבת ולא נתערבה הוצאה עם שאר מלאכות ל] בי'ה. לשון מורי ז'ל : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 14
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>דרפרם ברותא היא. </span>ובפרק שני שעירים (יומא סו:) איתא נמי הא דהכא ולא דחי דילמא שאני שעיר המשתלח כו' כדדחי הכא אלא רגילות הוא לא] דברי תורה עניים במקומם ועשירים במקום אחר:  נשאת</div>                     </div>                 


lvr: 57
pgn: 14
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>נשאת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נשאת </span>לאחיו מיגו דאיתוסף כו'. </span>פירוש משום אשת אח וא'ת והא ממזרת היא ואם כן היאך אסורה לאחיו משום אשת אח איך חל איסור אשת אח על איסור ממזרת ויש לומר דמיירי דאחיו נמי ממזר ואם כן ליכא איסור ממזרת דהוא עצמו כמו כן ממזר ועי'ל דאיסור חמור חל שפיר על איסור קל כדפרישית לעיל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 14
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הבא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הבא </span>על בת בתו. </span>הקשה רבינו ברוך אמאי לא חשיב בהדייהו בת בנה כגון שניסת בתו לבן אשתו וילדה לו בת דהויא בת בתו ובת בנה בבת אחת וגם בסיפא קשה אמאי לא תני בת בנה ובת בתה טו] דמשכחת לה ביעקב שנשא רחל ולאה שאינם אחיות ויש לה בן לרחל מאדם אחר ונשא בת לאה שהיתה לה מיעקב וילדה בת לאה בת ובא יעקב עליה הרי היא בת בן אשתו ובת בתו ולפי מה שפי' לקמן דמתני' לא מיירי רק באיסור מוסיף ניחא שפיר והקשה הקדוש ה'ר יום טוב אמאי לא תני חמותו כגון שנשא בת בת בתו דבת בתו היא חמותו וי'ל דת'ק לא מיירי בעבד איסורא ומהאי טעמא לא תני אם חמותו ואם חמיו טז] ושניות הן ואפילו לרבי יוסי נמי דמיירי בעבר זקן ונשאה יש לומר להכי לא תני להו  יז] דהוי איסור כולל ואפילו לר' חייא דאמר פרק ד' אחין (יבמות לב: ולג.)  לר' יוסי מחייב תרתי משום איסור כולל היינו באיסור כולל בשם אחד אבל בשני שמות יח] לא ומש'ה ניחא לדידיה גבי אשת איש ונעשת חמותו דלא אמרי' נידון בחמותו משום דשני שמות הן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 14
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואחות
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואחות </span>אשתו. </span>ואומר הר'י דלא גרס ליה דאם כן שבע הוו ואדתני לעיל שש ליתני שבע ואם תאמר וליתני שבע יט] וליחשוב אחות אשתו וכגון שדינה בת יעקב ניסת לאדם מעלמא וילדה לו בת ואותו אדם היה לו בת אחרת מאשה אחרת ונשאה יעקב ואם כן הרי בת דינה ליעקב בת בתו ואחות אשתו וחיילא איסור אחות אשתו באיסור כולל מיגו דמיתסר בשאר אחיות משום אחות אשה איתסר נמי בבת דינה משום אחות אשה ויש לומר דלא תני רק איסורי דמודי בהו ר' יוסי ומיירי בסיפא דהיינו איסור מוסיף ואפילו לר' חייא דאמר דאית ליה לר' יוסי איסור כולל י'ל לא נחת למיתני במתני' רק איסור מוסיף וא'ת מכל מקום אמאי לא תנא אחות אשתו ובבת אחת וכגון שיעקב נשא כ] אחותו נכרית של בת דינה בת יעקב וילדה לו בת השתא הויא אותו בת של דינה בת בתו של יעקב ואחות אשתו ויש לומר דבאיסורא כא] שחל ע'י קדושין לא תני אלא אותה שחל האיסור מיד בשעת קדושין והשתא מיד שנשא יעקב בת האיש לא היה שום איסור עד שנולדה כב] דינה מאותו האיש אז חל איסור אחות אשתו עם איסור בת בתו וא'ת ובגמרא כג] נמי דקאמר מודי ליה באיסור מוסיף מנליה דילמא כולה מתני' באיסור בת אחת מיירי וכגון כד] שנתקדשה הלה פחות מבת ג' שנים דכי נשלם שנה שלישית אז חלו כל האיסורין כה] וחשיב במתני' בבת אחת וי'ל דלא חשיב איסורא שע'י קדושין אלא כשחלין בשעת קדושין ואי בבת אחת הויין כו] עלה הרי לא חלו שום איסור עד גמר שלש שנים ויום אחד ועוד י'ל דמתני' לא אתיא לאורויי רק באיסור מוסיף כמו שפירשתי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 14
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אשת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אשת </span>אחיו. </span>היינו אשת אחיו מאמו דאי מאביו היאך נשאה זקן (ד) כז] ולא תפסי בה קידושין דהויא כלתו ומכאן משמע דאשת אחיו מאמו בכרת כח] ומחייב עליה חטאת והא דממעט בתורת כהנים היינו מעריריות אבל כרת איכא:  הרי</div>                     </div>                 


lvr: 57
pgn: 15
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הרי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הרי </span>שמות מוחלקים. </span>ואף על גב דלעיל גבי עריות צריך קרא אשה לחייב על כל אשה ואשה אף על גב דגופין מוחלקין מ'מ הוה פשיטא ליה לרבי עקיבא דגופין מוחלקין חייב על כל אחת ואחת: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 15
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ערות
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ערות </span>אחותו גלה. </span>הקשה רבינו ברוך אמאי לא מייתי כרת דכתיב באחותו דמצרכי רבנן להכי ומייתי לדרבי יצחק ויש לומר דמייתי הא דפשוט יותר וכהאי גוונא אשכחנא בסנהדרין  (דף לד:) ובמגילה (דף כ.) :  המוחק</div>                     </div>                 


lvr: 57
pgn: 15
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>המוחק
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>המוחק </span>את הכרישה. </span>פי' בקונטרס כותש הקפלוט לא] וקשה דא'כ פירות נינהו ומי פירות אינן מכשירין ועוד קשה דקאמר הסוחט בשערו אינו בכי יותן והיוצאין ממנו הרי הוא בכי יותן ופי' הקונטרס לב] סחט בשערו אחר שיצא מבית המרחץ וא'כ שבשערו אמאי אינו בכי יותן והלא תחלתו לרצון היה ואמרינן (מכשירין פ'א מ'א) כל משקה שתחלתו לרצון אף על פי שאין סופו לרצון לג] לכך פר'י דמיירי שירדו הגשמים עליהם ולא היה לרצון עד שיצאו מהם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 15
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>והיוצאין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והיוצאין </span>ממנו לאחר שיצאו הרי זה בכי יותן. </span>אף על גב דשלא ילקה לד] הכותל אינו בכי יותן התם משום דלא ניחא ליה דאתו  לה] והכא נמי אף על גב דלא ניחא ליה מעיקרא מכל מקום כיון שהוא עצמו דוחקן להוציא מהם המים לו] אחשבינהו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 15
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מצד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מצד </span>העליון לצד התחתון טהורין. </span>פירש בקונטרס משום שסופה ליבלע בבגד וקשה שהרי במסכת נדה פרק האשה (דף סב: ושם) קאמר חרסין שבלעו משקים טמאים ונפלו לאויר התנור כי הוסק התנור טמא מפני שהמשקין יוצאין ואע'פ שלאחר היסק יחזרו ויבלעו החרסין אלא יש לפרש משום דהוי שלא לרצון כ'ז שהם על בגדיו כמו במשקין שבכרישה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 15
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואת </span>המהנה כנהנה. </span>והוא הדין דמצי למימר הנהנה כאוכל מה שאין כן בנותר אלא אגב דנקט מאכיל כאוכל קאמר מהנה כנהנה:  אלא</div>                     </div>                 


lvr: 57
pgn: 16
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span> לאו רבי יהושע היא וקתני כד] בה' העלמות חייב ה' חטאות.  משום דוקא העלמות מחלקין ופר'י דה'ה דמצי לאתויי מרישא ה' חתיכות מה' תמחויין מזבח אחד אינו חייב אלא אחת דהא במתני' נמי מדמי תמחויין כה] אלא משום דתמחויין לא הוה הבעיא לא נקט ליה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>אפילו </span>תימא ר'ע היא. </span>וה' זבחים בהעלם אחת חייב על כל אחת ואחת לאו ר'ע אלא ר' יהושע: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 16
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>בכתף
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בכתף </span>של עולה. </span>יש בה ז' עצמות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 16
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>בה'
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בה' </span>מיני קדירה. </span>פר'י כגון צלי ומבושל וטיגון וצלי קדר וכבוש וה' מיני טעמים כגון פילפלין וזנגבילא וקנה וקנמון וקדה ורש'י כו] לא פירש כן:  אמר</div>                     </div>                 


lvr: 57
pgn: 16
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>רבה מסתברא כו'. ופשט ליה דשבתות כי גופין דמיין כו'. </span>ואם תאמר קשיא טז] מיניה אדרבה שהרי רבה קאמר לעיל לר'א דקצר וקצר מחייב תרתי אפי' בשבת אחת וא'כ למה צריך שבתות כגופין דמיין וכן בנדה מאי נפקא ליה מיניה מגופין מוחלקין הא ר'א מחייב על כל ביאה וביאה וי'ל דר'א השיב לר'ע לפי דברי רבי עקיבא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 16
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דתנן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דתנן </span>כלל גדול כו' אלא פשיטא ר'ע היא וש'מ ימים שבינתים כו'. </span>וא'ת מאי פשיטא ליה להביא ראיה יז] מדבריו וי'ל דסבר רבה כיון דמיבעיא ליה בולדי מלאכות דהיינו העושה מלאכות הרבה מעין מלאכה אחת מיבעיא ליה יח] הסמוכה לה דהיינו יודע שהוא שבת ועשה מלאכות הרבה כו' דהיינו זדון שבת ושגגת מלאכות אי שבתות כגופין דמיין או לא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 16
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>רב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רב </span>חסדא אמר כו' ופשט ליה ימים שבינתיים הויין ידיעה לחלק כו'. </span> יט] כי קמייתי ראיה מיניה אבל לא מק'ו דהא אותיב ר'ע על הק'ו  כ] אלא מקבלה חייב על כל אחת ואחת: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 16
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>רב חסדא מנא אמינא לה דתניא הכותב כו' ומודה ר'ג שאם כתב כו' פטור. </span>מהך לבד לא  כא] היינו מייתינן בשבתות כגופין מדחזינן דפטור דאיכא למימר דמיירי בשגגת שבת וזדון מלאכות ולכך פטור דימים שבנתיים הויא ידיעה לחלק  כב] דאף על גב דר' גמליאל קאמר אין ידיעה לחצי שיעור כג] דלמא ידיעה כי ההיא מחלקת דאיכא לחלק בין ידיעה לימים שבינתיים ובימים שבינתיים מודה דאינה מצטרפת לכך צריך להביא כד] טעם אחר שזדון שבת יש חשיבות לשבתות להיות כגופין משגגת שבת: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 16
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ותניא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ותניא </span>אחריתי כו'. </span>הא דתניא פטור בזדון שבת ושגגת מלאכות דכיון דשבתות כגופין דמיין גבי זדון שבת ושגגת מלאכות כה] (דכיון דשבתות כגופין דמיין) ה'ל כעושה ב' חצאי מלאכות שאינן דומות זו לזו בהעלם אחת שפטור כו] מכולם:  ר'ג</div>                     </div>                 


lvr: 57
pgn: 17
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ר'ג
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ר'ג </span>כתנא קמא. </span> לג] וקשה דמאי קאמר כת'ק דלר'ג העלמות אינן מחלקות שהרי כפשטה לא מצינו למימר דהא ת'ק קאמר בשתי העלמות פטור: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 17
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>לו הבא על בהמה יוכיח שאין גופין מוחלקין. </span>וה'ה דמצי למימר נדה יוכיח שהרי ר'א מחייב על כל אחת ואחת אלא לד] שלא שמע מרבותיו לה] נדה רק בהמה לכך נקט ליה:  הדרן עלך אמרו לו </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 17
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ספק
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ספק </span>אכל כו'. </span>ומיירי בשעה שאכל היה סבור שהוא שומן דאי יודע שהוא ספק חלב היכי מייתי קרבן הא לא שב מידיעתו:  מדסיפא</div>                     </div>                 


lvr: 57
pgn: 17
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מדסיפא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מדסיפא </span>בשתי חתיכות רישא נמי בשתי חתיכות. </span>וההיא נמי אפי' אכל ספק יש בו כשיעור כו' כמו כן צריך לומר דמיירי שיש שתי חתיכות לפניו ובשתיהן כשיעור כג] וכך צ'ל על כרחין שהרי אמרינן לקמן איכא בינייהו כזית ומחצה דלמאן דאמר כד] איקבע איסורא ליכא אם כן שמע מינה דיש שתי חתיכות ומכל מקום כה] האי זית אכל ואפילו אכל מן האיסור מסופק הוא אם אכל כזית ואשמעינן דאפילו בספק ספיקא מייתי אשם תלוי וגבי שבת ויום חול נמי מצינו למשכח שתי חתיכות כגון שעשה מלאכה בין השמשות דספק כו] יום או לילה וגם איקבע איסורא שעשה מלאכה בבין השמשות קרוב למוצאי שבת דאיקבע איסורא כל היום וגם אפשר לברר איסורא שיוכל לראות לפי ענין המלאכה כז] שפעל בשבת לפי מה שיש כמה עבר מן הלילה ולא עבר ממנה רק מעט  כח] ופעל מלאכה רבה א'כ פעל קצת מן היום: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 17
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>רב יהודה אמר רב כו' חתיכה אחת פטור כו'. </span>ואם תאמר דהא אמרינן פרק שני דכתובות (דף כב:) גבי שנים אומרים מת ושנים אומרים לא מת כו' ופריך עלה הבא עליה באשם תלוי קאי ומאי פריך הא בעינן מצוות יש לומר דהתם פריך למאן דאמר הכא דלא בעינן חתיכה משתי חתיכות אבל כט] קשה דרב אדרב שהרי קאמר הכא רב יהודה אמר רב ובפרק האשה רבה (יבמות פח.) קאמר אמר רבה אמר רב לא שנו אלא שנשאת בעד אחד כו' ופריך הש'ס הבא עליה באשם תלוי קאי ומאי פריך ותירץ דהכי פריך הבא עליה באיסור אשם תלוי קאי ל] ועוד יש לומר דפריך התם לרב נחמן לא] דמתרץ הכא טעמא דרב משום איקבע איסורא והיכא דאכל עובד כוכבים הראשונה לב] משום השניה חייב משום דאיקבע איסורא וניחא התם דפריך שפיר שהרי כבר איקבע איסורא שהיתה אשת איש: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 17
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ותני
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ותני </span>עלה וחייבים באשם תלוי. </span>וקשה שהרי הכא משמע דבריית' מפרשא למתני' והתם לג] פרק כל היד  (נדה יד:) לא משמע הכי דאמר על מתני' ופטורין מן הקרבן תנא וחייבין באשם תלוי ותנא דידן סבר בעינן חתיכה משתי חתיכות ועוד קצת קשה אמאי לא לד] קאמר מהא (הוריות דף ח:)  ומביאין אשם תלוי על עשה ועל לא תעשה שבנדה ואע'ג דליכא שתי חתיכות לה] :  איתיביה</div>                     </div>                 


lvr: 57
pgn: 18
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>איתיביה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>איתיביה </span>אביי. </span>כל הנך פירכי מצי למיפרך לעיל לחייא בר רב: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 18
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>השוחט
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>השוחט </span>אשם תלוי בחוץ ר' מאיר מחייב. </span>ואף על גב דר' מאיר קאמר לקמן פרק המביא (דף כג:) אם נודע לו ספיקו יצא וירעה בעדר דהוא יוצא לחולין הכא מיירי קודם שנודע לו דעדיין שם אשם עליו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 18
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וחכמים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וחכמים </span>פוטרין. </span>לאו היינו חכמים דלקמן דפליגי עליה דרבי מאיר פרק המביא (ג'ז שם) דאמר ירעה עד שיסתאב וימכר ויפלו דמיו לנדבה דאם כן הקדש גמור הוא וחייבין עליו בחוץ אלא חכמים היינו כר' מאיר ועדיפי מר' מאיר טז] ופטרי אפילו קודם שנודע לו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 18
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>באנו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>באנו </span>למחלוקת רבי אליעזר וחכמים כו' מאי איריא כי אכלה אפי' כי לא אכלה נמי דהא תנן ר' אליעזר אומר מתנדב כו'. </span>ואם תאמר מאי פריך אין הכי נמי מתנדב אבל הכא הוא מחייב אשם עבור חטאו וקמ'ל צריך שיביאנו ולא בעינן חתיכה משתי חתיכות ועוד קשה אמאי לא פריך ליה לעיל על ההיא יז] דר' אליעזר אמר כוי חייבין על חלבו אשם תלוי ויש לומר דהכי פריך מאי איריא כי אכלה כו' פירוש על כרחך האי ר' אליעזר דהכא לאו היינו רבי אליעזר דכוי דאם כן מאי קא משמע לן רב נחמן אלא לעיל גרס רבי אלעזר והכא גרס ר' אליעזר דהוא בר פלוגתיה דרבי יהושע וכן מוכח הסוגיא יח] מטעמים אשר פירשתי ולכך פריך הא דאמר דבחתיכה אחת מחייב רבי אליעזר אשם תלוי מנא לך הא לא משכחת דרבי אליעזר לא מצריך שתי חתיכות אלא מטעמא דאמר יט] מתנדב אדם אשם [תלוי] בכל יום ומשום הכי מייתי אפילו בחתיכה אחת ואם כן חובה לא הוי ואם כן אפילו כי לא אכל נמי ומשני רבי אליעזר [אליבא] דבבא בן בוטא [קאמר] ובמוצאי יום הכיפורים  כ] כדפירש הקונטרס ואתא לאשמועינן דרבי אליעזר סבר יש אם למסורת ומצות כתיב (ואף על גב) דאשכחנא דר' אליעזר אית ליה פרק קמא דקדושין (דף יח:) יש אם למסורת גבי בבגדו בה ואם כן ליתני אכלה חובה דמצות כתיב בה לא אכלה נדבה מכל מקום על כרחך לא כא] אייתי הכא מהאי טעמא דסבר דיש אם למסורת דאם כן מצי מייתי כמו כן אחריני טובא דסבר דיש אם למסורת ועוד אפילו סבר בעלמא דיש אם למסורת סבירא ליה הכא יש אם למקרא מטעם שפירשתי לעיל :  והתניא</div>                     </div>                 


lvr: 57
pgn: 18
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>והתניא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והתניא </span>כל שחלוקות כו'. </span>ואף על גב דר' יהודה קאמר לה לעיל  (דף טו:) מכל מקום לא משמע דפליג עליה רבי בהא ולרבי יוסי ברבי יהודה יח] הכי פירושו כל שחלוקות לחטאות כגון חלב ודם פיגול ונותר חלוקין לאשמות דצריך להביא אשם תלוי על כל אחת ואחת אבל בידיעה לא קמיירי יט] וגם לרבא הכי פירושו כל שחלוקות לחטאות בידיעת ודאי חלוקות לאשמות בידיעת ספק: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 18
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>מעתה אכל כזית חלב לפני יוה'כ וכזית לאחר יוה'כ. </span>דהשתא איכא שתי אשמות אכילת חלב דלפני יוה'כ כיפר יוה'כ במקום אשם ואכילת חלב דלאחר יוה'כ הביא עליו אשם והשתא איכא ב' אשמות הכי נמי דאם נודע לו אחר כך על שניהן שיביא שתי חטאות והא אכלם בהעלם אחת אלא לא מייתי ואם כן שמע מינה דהאי כללא כל שחלוקין כו' ליתא שהרי הכא איכא ב' אשמות וליכא כי אם חטאת אחת: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 18
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>ליה דילמא יום הכיפורים אינו מכפר אלא אם כן הודע. </span>ועתה יש שתי חטאות כמו שתי אשמות. אמר ליה רבא בר רב חנן תרדא רבא בר רב חנן היה חבר אביי כדאיתא פרק כיצד מברכין (ברכות דף מו) :  כ] </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>הא </span>דנקט חלב שחרית ביום הכיפורים ולא נקט מילתא דהיתר וחייב קרבן עבור יום הכיפורים עצמו דאסורה באכילה דאם כן צריך למינקט ככותבת שהוא שיעור אכילת יום הכיפורים ונקט שיעור זוטא ולכך נקט כזית חלב שהוא פחות:  אדמוקמת</div>                     </div>                 


lvr: 57
pgn: 19
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אדמוקמת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אדמוקמת </span>כרבי ישמעאל לוקמה כרבי. </span>וצ'ל על כרחך דלאו כרבי ממש דאם כן בלא קשיא דריש לקיש אדר'ל מצי למפרך לוקמה כרבי ומטעם ידיעת בית רבו ומש'ה חייב דהוה ליה ידיעת בית רבו ורבי סבר שמה ידיעה אלא הכי פריך אדמוקמת ליה כרבי ישמעאל ומוקמת ליה בלא ידיעה כלל לוקמה כרבי ובידיעת מקצת כמו ידיעת ספק דסבר רבי שמה ידיעה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 19
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הא </span>מתניתין היא דתנן כו'. </span>והקשה הרב ר' שמואל מווארדו'ן והיכי מוכח מהאי מתניתין דמייתי דרבי ישמעאל לא בעי ידיעה בתחלה לעולם אימא לך דבעי יב] אי משום דמפיק ונעלם ונעלם לדרשא אחריתי הא חזינן רבי דסבר ידיעת בית רבו שמה ידיעה ובעי ידיעת בית רבו אע'ג דמפיק ונעלם ונעלם להעלם טומאה ולהעלם מקדש כמו הכא ומכל מקום בעי ידיעת בית רבו ממשמעות ונעלם מכלל שידע כבר ויש לומר בשלמא רבי אשכחנא בעלמא דבעי ידיעת בית רבו א'כ גבי מקדש וטומאה נמי בעי לה אבל רבי ישמעאל לא אשכחנא בשום דוכתא דבעי ידיעת בית רבו יג] ועוד יש לומר א'כ הוה ליה למימר בהדיא ונעלם מכלל שידע כבר:  לשון</div>                     </div>                 


lvr: 57
pgn: 19
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לשון
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לשון </span>התוספות דאיתמר נתכוין להגביה התלוש וחתך המחובר. </span>לפי מה שפירשנו צריך לומר ועלה בידו מחובר אותו עצמו  כח] שמתכוון לו דאי חתך מחובר אחר אמאי נקט נתכוון לתלוש אפי' נתכוין למחובר פטור כמו ההיא דשתי נרות ונתכוון לכבות את זו וכיבה את זו ורבינו שלמה יצחקי לא פירש כן כט] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 19
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דהא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דהא </span>לא איכוון לחתיכה דאיסורא. </span>ואם תאמר שוגג נמי דכל התורה כולה לא מתכוון לאיסור ויש לומר בכל התורה כולה כשאמר מותר הוא בשוגג בדבר שהוא ידוע לנו שהוא איסור אבל הכא מתכוון לדבר שהוא היתר לכולי עלמא אם היה כפי מה שהוא סבור ולכך פטור משום דהוי מתעסק: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 19
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אבל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אבל </span> בחד מינא אפילו רבי יהושע מחייב ל] . לכך פריך לשמואל ולא פריך לאביי ורבא דלעיל משום דלשמואל איירי בהכי במתכוין לאיסור לא] ומיפטר מטעם מלאכת מחשבת אבל לאביי ורבא לא פריך משום דאינהו לא מיירו בהכי אלא מיירו שנתכוון להיתר דפטור מטעם בה פרט למתעסק דהכי סוגיא דלעיל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>הכא </span>במאי עסקינן שאבד מלקט מלבו כגון שנתכוון כו'. </span>ובהא פליגי ר' אליעזר ורבי יהושע כדמפרש הש'ס וניחא עתה דלא פריך הא בחד מינא חייב דדכוותיה בחד מינא קמיירי כגון שנתכוון ללקט תאנים הללו ושכח וכסבור תאנים אחרים בעינא שהם מצד אחר והלכה ידו על התאנים הראשונים ומשום הכי חייב כיון דמעיקרא לתאנים הללו נתכוון דהא דפטור מטעם מלאכת מחשבת בנתכוון לחתוך מחובר זה וחתך מחובר אחר מיירי שלא אבד מלקט מלבו שלא נתכוון מעולם [אלא] לאותו מחובר הראשון:  היינו</div>                     </div>                 


lvr: 57
pgn: 20
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>היינו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>היינו </span>ר' שמעון ור' שמעון שזורי. </span>דעל כרחיך צריך לומר דהכי פירושו דמילתיה לא נחלקו על דבר שהוא משם אחד שחייב כגון תאנים ותאנים ובאבד מלקט מלבו או לבנות ולבנות ושחורות ושחורות ואבד מלקט מלבו כדפי' לעיל על מה נחלקו על דבר שהוא משני שמות כגון ענבים או תאנים או שחורות ולבנות ואבד מלקט מלבו כדמפרש לעיל טעמייהו דלא מצינו למימר לר' שמעון ור' שמעון שזורי על מה נחלקו על דבר משום שני שמות כגון שלקט תאנים או ענבים ואינו יודע מה לקט דמאי קמשמע לן כז] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 20
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>לאו מתעסק איכא בינייהו דרבי יהודה סבר דמתעסק חייב ור' שמעון שזורי ורבי שמעון סברי מתעסק פטור. </span> כח] ורבי שמעון סבר דפלוגתיה דרבי יהושע ורבי אליעזר באבד מלקט מלבו ונתכוין ללקט תאנים ולקט ענבים או שחורות ולקט לבנות דשני מינין הן כדמפרש לעיל טעמייהו אבל במין אחד ובאבד מלקט מלבו לא נחלקו דלכולי עלמא חייב אבל במין אחד דשלא אבד מלקט מלבו כגון שנתכוין ללקט אלו ולקט אחרות פטור משום מתעסק ורבי יהודה אמר אפילו כט] בנתכוין כו' ובשני מינים פלוגתייהו ובשלא אבד מלקט מלבו ומינה דייקינן דוקא בשני מינין אבל בחד מינא לכולי עלמא חייב כדדייק לעיל הש'ס ואמאי הא מתעסק הוא והדרן קושיין לדוכתיה והא דפשיטא ליה להש'ס האי שיטה דלרבי שמעון מתעסק פטור ומוקי פלוגתייהו באבד מלקט מלבו ולרבי יהודה מתעסק חייב ומיירי בשלא אבד דהכי משמע לישנא דמתניתין דר' יהודה מחייב טפי דקאמר ר'ש שזורי ור' שמעון אומרים לא נחלקו על דבר שהוא משום אחד שחייב כלומר דהתם ודאי חייב על מה נחלקו על שני שמות כו' כלומר דהתם איכא מאן דפטר ועל זה השיב ר' יהודה אפילו נתכוין ללקט תאנים כו' פליגי ואיכא מאן דמחייב ועוד מדקאמר תמה אני אם פטר בה רבי יהושע משמע דר' יהודה מחייב טפי:  כגון</div>                     </div>                 


lvr: 57
pgn: 20
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כגון
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כגון </span>שנתכוון לכבות העליונות כדי להבעיר התחתונות. </span>כדמפרש רבי יוחנן בנפח שנו יב] ולאו נופח אלא רוצה לומר אותו שעושה הפחמין ביער קרבוני'ר בלע'ז יג] שנבערו העצים ונעשו פחמין יד] ומסיר הפחמין גבוה מן האש ורוצה שיכבו לעשות מהם מלאכתם לעשות מהם ברזל טו] ומשאין הפחמין דקין כי טז] אינו חפץ בהן להתחמם רק שיעשו אפר וזהו קלקול ואינן ראויות לשום דבר והיה רוצה שיתאכלו לגמרי ויהיו אפר וזהו נתכוין לכבות העליונות כדי להבעיר התחתונות ואותה הבערה של תחתונות אינו חפץ בהם כי אם שיעשו אפר וזהו קלקול  יז] לר'א ברבי (יצחק) [צדוק] מיחייב שתים משום כיבוי ומשום הבערה ואף על גב דמקלקל הוא ואף על גב דהוי מלאכה שאינה צריכה לגופה בהא סבירא ליה כר' יהודה דמחייב אף על גב דסבר כרבי שמעון במקלקל דהבערה ולרבנן אינו חייב משום הבערה דמקלקל בהבערה פטור: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 20
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>סבירא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>סבירא </span>ליה כרבי יהודה דאמר דבר שאינו מתכוין חייב. </span>ואם תאמר לפי מה שפירש הר'י פרק קמא דכתובות יח] (דף ה) הא דאמר ר' יהודה דבר שאינו מתכוין אסור מדרבנן דוקא ולא מן התורה קשה דהכא משמע דמדאורייתא קאמר דמחייב חטאת ויש לומר דהכא היינו טעמא דמחייב רבי יהודה משום דהוי פסיק רישיה ולא ימות ואם תאמר אם כן אפילו רבי שמעון מודה ומאי קאמר תנא קמא סבירא ליה כרבי שמעון כו' ויש לומר דהכא הוי טעמא דמלאכה שאינו צריך לגופה יט] ורבי יהודה ורבי שמעון לטעמייהו והאי דנקט טעמא דדבר שאינו מתכוין כ] לא נצרכה דהא מלאכה שאינו צריך לגופו הוא ועוד כא] דסבר שאינו מתכוין הוא דאינו חפץ בהבערתן של הגחלים שאינו נהנה מהם אבל בההיא דקתני החותה גחלים להתחמם בהם לא נקט מתכוין ושאינו מתכוין שהרי להתחמם הוא עושה אבל מלאכה שאינו צריך לגופה היא ולכך פטר ר'ש דאע'ג דפסיק רישיה היא כיון דמלאכה שאינו צריך לגופה היא ופטור ואם תאמר ההיא דפרק הבונה (שבת קג.) דקאמר אפילו תימא  כב] בארעא שאינו אגם דלא מתכוין פי' ופוטר כר'ש ופריך והא אביי ורבא דאמרי תרווייהו מודה ר'ש בפסיק רישיה ולא ימות פירוש אי אפשר שלא יפה הקרקע ומאי פריך מכל מקום מלאכה שאין צריך לגופה היא כג] ויש לומר דהתם ס'ד דהוה פסיק רישיה ולא ימות דניחא ליה  כד] ולכך משני דעביד בארעא דחבריה דהוה פסיק רישיה דלא ניחא ליה כה] וכן מביא הערוך דפסיק רישיה דלא ניחא ליה שרי מההיא (סוכה דף לג:) דממעטין בלולב בי'ט ופריך והא מתקן לא צריכא דאית ליה הושענא אחריתי אי נמי דאין צריך לגופה אף על גב שמתקנה שרי:  [ועי' עוד תוס' שבת מא: ד'ה מיחם ומ'ש שם על צדו] :  הדרן עלך ספק אכל חלב </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 20
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אכל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אכל </span>דם שחיטה (נוהג) כו'. </span>והקשה הר'י דבגמרא דריש מה בהמה חיה ועוף שמטמאין טומאה חמורה וטומאה קלה ועוף טמא אינו מטמא בגדים אבית הבליעה וא'כ אינו מטמא טומאה חמורה ומנלן דדמו אסור וי'ל דלמסקנא ניחא דמפיק ליה בכלל ובפרט וה'ק לעוף ולבהמה מה עוף ובהמה מיוחדין דאיתנהו במינייהו טומאה חמורה וטומאה קלה כגון בטהורין לאפוקי דגים וחגבים דאין במינם שום טומאה חמורה כו' וכן צריך לומר דקאמר מה בהמה ועוף כו' ויש בהן איסור והיתר ומפרש לקמן (דף כא:) איסור קמי שחיטה והיתר לאחר שחיטה א'כ עוף טמא ובהמה טמאה שאין להן היתר לאחר שחיטה מנא ליה אלא שמע מינה הכי קאמר במין בהמה ועוף איכא איסור והיתר ואפי' למ'ד אין שחיטה לעוף מן התורה נחירה מיהא בעי ואיכא איסור והיתר ומכל מקום נוכל לפרש איסור והיתר קודם מיתה איסור מן החי משום בשר מן החי ולאחר מיתה איכא היתר משום חי אבל גבי טומאה חמורה צ'ל כדפירשנו ובגמרא דקאמר אי מה בהמה שאינה באם על בנים אף עוף שאינו כו' ה'נ מצי למימר אי מה בהמה שמטמאה טומאה חמורה אף עוף כו' לאפוקי דם עוף טמא שאינו מטמא טומאה חמורה וה'נ הוה מצי לפרש אף עוף שאינו באם על הבנים כגון מזומן אבל שאינו מזומן לא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 20
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דם </span>עיקור. </span>איכא דמפרש דם עיקור שנעקרו סימנין ממקום חיבורן אבל קשה כיון שאינה מתה על ידי כך והלכה למשה מסיני שיהא פסולה אבל טרפה אינה אם כן דמה אינו בכרת שאין הנשמה יוצאה בה לכן צריך לומר דם משחיטה שהיתה לאחר עיקור: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 20
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דם </span>הקזה שהנשמה יוצאה בו. </span>והוא הדין דבדם שחיטה ונחירה ועיקור בעינן שהנשמה יוצאה בו אלא לא איצטריך למימר רק גבי דם הקזה שאין רגילות שיקיז דם לבהמתו עד שיבא להם דם הנפש: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 20
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דם </span>ביצים. </span>פירש בקונטרס ביצת תרנגולת לשון אחר ביצי זכר וקשיא דבגמרא קאמר אוציא דם ביצים שאין מין בשר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 20
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דם </span>דגים אין חייבין עליו. </span>משמע הא איסורא איכא וקשיא דבגמרא קאמר אמר רב דם דגים שכינסו אסור ומותיב ליה מברייתא ואמאי ליסייעיה ממתניתין ויש לומר אין הכי נמי הוה מצי למימר וליטעמיך תיקשי ליה ממתניתין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 20
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שיש
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שיש </span>בהן טומאה חמורה וטומאה קלה ויש בהן איסור והיתר והן מין בשר. </span>וקשיא לרבינו ברוך למה צריך לכל הני צדדין דבחד מינייהו סגי דאוציא כו] דם מהלכי שתים שאין בהן טומאה קלה וכן בצד של היתר ואיסור סגי:  אוציא</div>                     </div>                 


lvr: 57
pgn: 21
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אוציא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אוציא </span>דם שרצים שאין בהן טומאה חמורה. </span>ואף על גב דמטמא במגע במשא מיהא לא מטמא כז] ולא בגדים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 21
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אוציא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אוציא </span>דם ביצים של עוף שאינו מין בשר. </span>תימה כח] לרבינו ברוך דלא מיירי הכל בחד צד ויש בהן איסור והיתר ודם ביצים וחגבים הוה מצי למעט שאין בהן טומאה חמורה אלא האי פשוט יותר להם להיתר שאומר הש'ס: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 21
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כוי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כוי </span>בריה בפני עצמה. </span>בפרק אותו ואת בנו  (חולין פ.) דקתני כוי בריה בפני עצמה היא ולא הכריעו חכמים אי מין חיה או מין בהמה היא וההיא בריה לא הוי כמו בריה דהכא שהרי בריה דהתם הוי או מין בהמה או מין חיה מדקאמר ולא הכריעו בו חכמים כו' אבל הכא רוצה לומר בריה בפני עצמה שאינה לא חיה ולא בהמה דאי הוי או בהמה או חיה לא איצטריך לרבויי דמו וכן ההיא (יומא דף עד.)  כל חלב לרבות כוי וחצי שיעור וקאמר כוי בריה בפני עצמה אינו אומר שיהא ספק או חיה או בהמה דאם כן לא צריך קרא לאסור חלבו כט] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 21
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>בחותכו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בחותכו </span>לכלב. </span>הוא הדין דהוה מצי לשנויי בחותכו לרפואה אלא הא קא משמע לן דאפילו בחותכו לכלב בעי מחשבה ל] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 21
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כגון
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כגון </span>דאיכא פחות מכזית נבילה וצירפה. </span>אבל כזית וצירפה ליכא למימר ומהניא מחשבה שיטמא האי כביצה אוכלין אחרים אפילו לא יגעו האוכלין רק בצירוף ולא צריך שיגעו בנבילה דא'כ לא מיישב מה בהמה שיש לה טומאה קלה דמשמע שיש נבילה שאין עליה רק טומאת אוכלין ואי הוה בה כזית הוה ביה טומאה חמורה ועוד יש לומר דמשמע דנקט במתניתין דמייתי עלה בהמה  לא] כו' בכ'מ ונבלת עוף טהור כו' משמע  לב] נבלת בהמה דומיא דנבלת עוף כלומר דצריכה מחשבה כמו על עוף ולכך נקט פחות מכזית:  רב</div>                     </div>                 


lvr: 57
pgn: 21
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>רב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רב </span>חנניא אמר אפילו תימא כו'. </span>לא ניחא ליה לאוקמי כדאוקמא רבי חייא דדוחק הוא לומר כיון דאילו כא] מצרף ליה לכזית משום הכי לא בעי הכשר דה'נ מצי למימר עתה כיון דאי לא מחפה בבצק לא בעי הכשר כו' ולא רצה לתרץ כדר' חייא אלא משני השתא נמי מטמא במשא ועוד דדוחק הוא במילתיה דר' חייא דטומאה חמורה וטומאה קלה בתרי דוכתי טומאה חמורה בכזית וטומאה קלה פחות מכזית אבל רב חנניא משכח ליה בחד דוכתא בכזית ובחיפהו בבצק דחמורה במשא וקלה במגעו והא דקאמר אפילו תימא דהוי כזית אין הלשון מכוון דמשמע דמודה שפיר בפחות מכזית וליתא כדפירשנו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 21
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דכוותה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דכוותה </span>גבי דם מהלכי שתים בשלא כינסו. </span>פירוש דבההיא ברייתא דדם דגים קתני דם מהלכי שתים אסור ומי אסור בשלא בעין והא תניא כו' דם שבין השינים מוצצו ואינו חושש ופירש הקונטרס אפילו מצות פרוש אין בו ולכך פירש הקונטרס דאם לא כן מאי פריך הכי נמי בדם שבין השינים משום דאינו נראה ולא פירש אבל התם שפירש אסור אפילו לא כינסו כדקאמר דם שעל גבי הככר גוררו לכך פי' הקונטרס דם שעל הככר גוררו כו' אף על גב דליכא איסור מצות פרוש יש בו ומיהא פריך דקאמר רב אסור והכא משמע דליכא רק מצות פרוש אף על גב דנראה ופירש אבל קשה שהרי מצות פרוש איסור מעליא הוא ואם כן לא פריך רק מסיפא ומאי פריך שאני התם בדם שבין השינים משום דם דלא פירש אבל דם מהלכי שתים שפירש אסור אפילו לא כינסו ודכוותה דם שעל הדג דמותר אפילו פירש או שמא הא דקאמר מוצצו ובולעו היינו משום שהוא נודע דמהתם אתו והא דקאמר בדם מהלכי שתים שהוא אסור מיירי בשלא נודע מהיכא אתי אבל אצבעו מטפטף דם שרי משום דמהתם קאתי וליכא לספוקי לא בדם בהמה ולא בדם חיה ותירץ רבינו ברוך דהכי פריך דכוותה גבי דם מהלכי שתים בשלא כינסו מי אסור פירוש אי אמרת בשלמא דדם דגים שרי אף בכינסו ודכוותה מהלכי שתים אסור נינהו וא'כ חידושא דמהלכי שתים אסור אף בכינסו כלומר דבכינסו נמי איצטריך לאשמועינן איסור דמהלכי שתים ניחא דלא תני היתר ממהלכי שתים כגון לא פירש שהרי עיקר מילתיה הוי מכינסו אלא כיון דאמר דכינסו אסור בדם דגים ואם כן הא דתני דם מהלכי שתים אסור מיירי בלא כינסו דבהא איירי מדקאמר דדם דגים מותר דבכינסו אסור וכיון דהא דתני איסור דם מהלכי שתים בשלא כינסו הוה ליה למיתני צד היתר שבו כמו דתנא דם דגים דנקט ההיתר אם איתא דיש בו היתר בדם מהלכי שתים אלא ש'מ דאין בו היתר כלל ואפילו לא פירש ולכך פריך והא תניא כו' ושבין השינים מוצצו ואינו חושש וא'כ ש'מ דמותר וא'כ הו'ל לאיפלוגי גבי דם מהלכי שתים ומשני אלא כי תניא מתניתא דאית ביה קשקשין כו' וניחא דלא תני היתר גבי מהלכי שתים דלא שייך ביה קשקשין ומהכא משמע דבדם דגים ליכא איסורא רק בכינסו ובלא קשקשין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 21
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מיתיבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מיתיבי </span>דם הטחול כו' הרי אלו בלא תעשה. </span>ומיהא פריך אבל כרת ליכא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 21
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לא </span>קרעו אינו עובר עליו. </span>מוקמא ליה בלב עוף דליכא כזית ומכל מקום איכא איסורא למ'ד  (יומא עג:) חצי שיעור אסור מן התורה ומשום הכי אסור אבל אינו לוקה כיון דלית ביה כזית: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 21
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כי </span>קתני בדם דיליה. </span>ולא גרסינן כי קתני אין חייבין עליו דהא גבי לב לא קתני ליה ואם תאמר אמאי לא פריך ממתניתין ופריך מברייתא שהרי בהדיא קתני מתני' דם הטחול דם הלב אין חייבין עליו ויש לומר דאיכא לאוקומי בלב עוף כב] [אבל ברייתא ליכא לאוקמי בעוף] שהרי קתני הרי אלו בלא תעשה כג] :  דם</div>                     </div>                 


lvr: 57
pgn: 22
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דם </span>חללים פרט לדם קילוח כו'. </span>פירש רש'י דם חללים שכבר נתחללה כלומר שכבר מתה מקודם לכן מכשיר פרט לדם קילוח דעתה נתחללה ורש'י לא פירש כן פרק השוחט כב] (חולין לו.) ופירש פרט לדם קילוח כלומר דם שנעשה בו חלל מכשיר פרט לדם קילוח שהוא לאחר שנעשית חלל וקשה שהרי בשמעתין משמע דדם קילוח הוא דם שהנשמה יוצאה בו ומשמע לפי הסוגיא דשמעתא דגבי אדם ובהמה אין כג] דינן שוה דגבי אדם דם שלאחר יציאת נשמה מכשיר אבל לא אותו שיוצא בשעת יציאת נשמה וגבי בהמה דם שלאחר יציאת נשמה אינו מכשיר כדאמרינן פסחים (דף טז:) הנח לדם התמצית דאפילו בחולין לא מכשיר ולא דם מיתה ולא דם מגפתה רק דם שחיטה  כד] דמצינו מתשפכנו כמים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 22
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>קבל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>קבל </span>דמו בשני כוסות. </span>בכוס ראשון יש דם קילוח ובכוס שני כה] זה שאחר קילוח חייב שתי חטאות אם אכל בשתי העלמות:  אם</div>                     </div>                 


lvr: 57
pgn: 22
dfh: b
txt:
<div class='shastext4'>                         <div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>אם </span> עד שלא נמלקה הודע כו' לא] ועושה ודאי. פירוש ותאכל כשאר חטאת ואם תאמר מאי איריא שנודע לה קודם שנמלקה אפילו לאחר שנמלקה נמי תאכל לכהנים דאי משום דלא הויא ידיעה בשעת מליקה הא אמרינן בפרק קמא דמכילתין (דף ז.) מודה ר' יוסי במחוסר כפרה דכיון דאינו מביא רק לאישתרויי בקדשים דלא בעי ידיעה בתחלה ואי טעמא הוי גזירה שמא יאמרו חטאת העוף הבא על הספק נאכלת הניחא לר' יוחנן דאמר לקמן בפרק המביא  (דף כו:) דאם משנמלקה נודע לו שילדה ודאי אסור גזירה כו' אלא לרב דאמר לקמן דאפילו נודע לו משנמלקה כיון שנודע לו קודם הזאה מותר באכילה אם כן אמאי לא נקט משנמלקה ויש לומר דהוא הדין לאחר מליקה ולא אתא לאפוקי רק אחר הזאה דאז ודאי אתו למימר חטאת העוף הבא על הספק נאכלת לב] :  ומי</div>                     </div>                 


lvr: 57
pgn: 23
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ומי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומי </span>אית ליה לרבי שמעון וכו'. </span>ואם תאמר מאי פריך דוקא גבי יום הכיפורים לא חל על איסור נבלה אבל איסור נותר חל שפיר על איסור חלב שהרי איסור נבלה ואיסור טרפה חל על איסור חלב כדאיתא פרק השוחט (חולין דף לז.) כל שכן איסור נותר דחמיר טפי מנבלה ונמצא דחל על איסור חלב ויש לומר דסבירא ליה כיון דחזינן גבי יום הכיפורים דאיסור חמור לא חל על איסור קל הוא הדין גבי נותר דאינו חמור לא יחול על איסור חלב אף על גב דהותר מכללו ואם תאמר מאי פריך דלמא שאני גבי יום הכיפורים מש'ה לא חל על איסור נבלה משום דאינו רק איסור כולל אבל הכא גבי נותר הוי איסור מוסיף ונימא אף על גב דלית ליה לרבי שמעון איסור כולל איסור מוסיף מיהא אית ליה והכי אשכחן לרבי יוסי נמי דלית ליה איסור כולל ואיסור מוסיף אית ליה כדאמרינן לעיל (דף יד:) וכן פרק י' יוחסין (קדושין עז: ושם) דקאמר כהן גדול הבא על אחותו אלמנה אין איסור אלמנה חל על איסור אחותו וקאמר רב ששת הא מני ר'ש היא דאמר אין איסור חל על איסור דתניא האוכל נבלה ביום הכיפורים פטור ומאי מייתי דלמא שאני גבי יום הכיפורים דאיסור כולל הוא אבל באיסור מוסיף מודה ר'ש כמו רבי יוסי דלית ליה איסור כולל כההיא דחמותו ונעשית אשת איש כו' ואומר מודה ר' יוסי באיסור מוסיף ויש לומר דהש'ס ידע דרבי שמעון לית ליה אף איסור מוסיף דתניא פרק ארבעה אחין (יבמות לב.) הבא על אשת אחיו שהיא אחות אשתו אינו חייב אלא אחת בין נשא מת ואחר כך נשא חי בין נשא חי ואחר כך נשא מת ואם תאמר אם כן הכא ובההיא דקידושין  (דף עז:) אמאי לא הביא אותה הש'ס ויש לומר דהכא (מביא דהתם והכא) איסור חמור על איסור קל הוא ואי משום דהכא איסור מוסיף גבי נותר וגבי יום הכיפורים איסור כולל הכי מייתי כיון דאשכחנא לר' שמעון דלית ליה איסור כולל בין באיסור קל ובין באיסור חמור א'כ בעלמא נמי אשכחנא דלית ליה איסור מוסיף [א'כ] אפילו באיסור חמור על איסור קל נמי לית ליה ואם כן אמאי חייל איסור נותר על איסור חלב רק שהותר מכללו וכן נמי פרק עשרה יוחסין (שם) איצטריך ליה לאוכוחי דאין איסור חמור חל על איסור קל דלאיכא דאמרי תני התם ואגב הכי אייתי ליה נמי ללשון ראשון דהתם:  אשר</div>                     </div>                 


lvr: 57
pgn: 23
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אשר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אשר </span> לה' לרבות יח] האימורין. והקשה רבינו אלחנן הא איצטריך קרא דאשר לה' למדרש הניתר לטהורים חייבין עליו משום טומאה יט] (מנחות דף כה:) ויש לומר דשקולים ויבאו שניהם בחד קרא:  [וע'ע בתוס' מנחות כה: ד'ה ת'ל] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>בוולדות </span>קדשים וקסבר בהווייתן הן קדושים. </span>דאיסור חלב ואיסור מעילה בהדי הדדי קא אתו ואף על גב דבקדשים קלים ליכא מעילה עד לאחר זריקה כדתנן פ'ק דמעילה (דף ז:) מכ'מ איסורא מיהא איכא ואם תאמר הא איסור חלב קדים ממעי אמו דהכי אמר ר' יוחנן פרק בהמה המקשה (חולין עה.) תלש חלב מבן ט' חי חלבו כחלב בהמה דחדשים גרמי ולא אוירא ויש לומר דנהי דלא בעי אוירא דולד שיצא כ] לחוץ אלא מכל מקום בעינן אוירא דחלב שיוצא החלב לחוץ וממעי אמו לא חייל:  הדרן עלך דם שחיטה </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 23
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>המביא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>המביא </span>אשם. יפלו דמיו לנדבה. </span> כא] פירוש יביא בדמיו עולה והנסכים משל ציבור דמותרות אשם לקיץ המזבח ולכך יביא עולה כב] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>אם </span> משנשחט כג] הדם ישפך. לרבי מאיר אתי שפיר דחולין בעזרה נינהו אלא אפילו לרבנן דאמרי דעבדי מיניה עולת נדבה היינו דוקא לדמיו אבל איהו גופיה מודו דזבח פסול הוא  כד] א'נ כיון דבשעת שחיטה לא היה ראוי לעולה שעדיין לא נודע לו לכך לא יקריבהו עולה אחר שחיטה:  במפריש</div>                     </div>                 


lvr: 57
pgn: 24
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>במפריש
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>במפריש </span>שני אשמות לאחריות. </span>אית ספרים דגרסי ונתכפר באחד מהן ואינו צריך דאפילו שניהם עדיין חיים אם נודע לו שלא חטא או חטא ירעו עד שיסתאבו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 24
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אם </span>עד שלא נסקל יצא וירעה בעדר כו' מאי חזית וכו'. </span>ואם תאמר מאי פריך הא אמרינן סנהדרין  (דף טו.) כמיתת בעלים כך מיתת השור וכיון דאין הבעלים נהרגים בעדות מוכחשת השור לא יהרג ואי לאוסרו בהנאה בלא עדות אחרונים נמי אינו אסור בהנאה לפירוש ר'ת שמפרש בעלמא קדושין (דף נז:) דשור הנסקל אינו אסור מחיים בהנאה עד לאחר יז] שיגמר דינו שישחט ויש לומר דמייתי ליה משום סיפא דקתני משנסקל מותר בהנאה יח] אמאי ציית לקמאי לאוסרו בהנאה אלא לאו בעדי הזמה כו' אבל לא מצי למיפרך מפשטיה דמתניתין דתני ובשור הנסקל אינו כן דהיינו על פי עדים ודכוותה באשם תלוי על פי עדים וקשה לרב יהודה איכא למימר דמתני' מיירי בעדי הכחשה כלומר שהוכחשו העדים שמביא על פיהם אשם דבההיא לא סמיך אעדים שיבאו אחרי הראשונים להכחישן אבל רב יהודה מיירי שהוזמו העדים ואעדים סמיך בהזמה ולכך צריך להש'ס למידק כדדייק ה'ד אילימא דאתו בי תרי ואמרי הרג כו'. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 24
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דאמרו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דאמרו </span>לו נרבע שורו. </span>מכאן קשה לפירוש רבינו אפרים שהיה אומר רובע ונרבע אינו אסור בהנאה דלא גמרינן ליה משור הנסקל  יט] ומנין ליה שהרי צריך קרא גבי רובע ונרבע בכ'ג ולא גמרינן ליה משור הנסקל והכא משמע דאסור בהנאה מדקאמר כל המחזיק בו זכה בו ויש ליישב דודאי מותר בהנאה והא דקאמר הכא כל המחזיק בו זכה בו דמשמע דאפקריה משום שהוא אסור בהנאה לאו הכי פירושו אלא זכה בו בדמי השור במה ששוה בחייו יותר מאחר מיתה דלא אפקריה רק שיעשה לו מיתת בית דין אבל לא מדמי הנבלה אבל קשה מההיא דשילהי האיש מקדש (קדושין נז.) קאמר הש'ס לא מצינו בעלי חיים נאסרים ופריך והרי רובע ונרבע דמחיים ועוד דבתוספתא [דב'ק פ'ד] איכא בהדיא נרבע אסור בהנאה:  אלמא</div>                     </div>                 


lvr: 57
pgn: 24
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלמא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלמא </span>חולין שנשחטו בעזרה בשריפה ורמינהי אשם ודאי אינו כן. </span>פירש ר'י דלרבנן לא פריך שהרי אשם תלוי אף כי נודע לו קודם שחיטה אינו חולין אלא קדוש לדמיו ואם כן לאחר שחיטה פשיטא דבשריפה הוי ואמאי קרי ליה חולין בעזרה אלא לר' מאיר דוקא פריך דאמר אף אשם תלוי כי נודע לו קודם שחיטה ירעה בעדר עם שאר צאנו דחולין גמורין הוי ואפילו הכי קאמר הבשר יצא לבית השריפה וניחא דקרי ליה חולין בעזרה ולכך פריך שפיר ומשני  יח] תברא כו' אמר רבה אידי ואידי לר' מאיר אתי שפיר והא דקאמר גבי ודאי יקבר משום דחולין גמורים הוי שהרי הפרישו על הודאי וכי איגלאי מילתא שטעה חולין הוי אבל אשם תלוי לא הפרישו אלא על הספק ואף על גב דרבי מאיר לית ליה לבו נוקפו וגמר ומקדישו היינו דוקא קודם שחיטה אבל לאחר שחיטה גמר בלבו ומקדישו ולכך בשריפה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 24
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>רב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רב </span>אשי אמר לא קשיא. </span> רישא משום דמיחזי כזבח פסול יט] דהיכא דנזרק נראה כזבח פסול ולכך ישרף אבל רישא דמשנשחט ולא נזרק עדיין יקבר דכיון דלא נזרק לא נראה כזבח פסול אבל אשם תלוי דבא על הספק גם לפני זריקה ישרף דמיחזי יותר כזבח פסול: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 24
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>קסבר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>קסבר </span>רבי יוסי כלי שרת מקדשין הפסול בתחלה ליקרב. </span>ואם תאמר דבפ' המזבח מקדש (זבחים פז.)  בעי ר' שמעון בן לקיש מרבי יוחנן כלי שרת מהו שיקדשו לכתחלה ופשט ליה אין מקדשין ונימא דלא כר' יוסי וי'ל דבעלמא בשאר פסולין אית ליה אין מקדשין והכא שאני דאין זה פסול כל כך שהיה תחלתו קרבן ובא על נקיפת לב ואינו חולין ועדיין שם אשם עליו ורבנן דאמרי ישפך לא קשיא  כ] די'ל דכי נמי בעלמא מקדשי ה'מ משום דהוו קדשים אך אירע בהן פסול אבל הכא דנמצא שהיה חולין אין כלי שרת מקדשים קדשים פסולין:  אמאי</div>                     </div>                 


lvr: 57
pgn: 25
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמאי </span>פטר ר'ש שחיטה ראויה היא. </span>הקשה הר'ר משה כא] לישני דשחט אמה ואח'כ ערפה (ט) דעריפתה זו היא שחיטתה כדאיתא כב] פרק שני שעירי (יומא דף סד.) דחייתו לצוק זו היא שחיטתו ויש לומר דמכל מקום לא היה לו לתנא כג] לקרות ושחטה דהתם אין בברייתא ושחטה רק בעי לאשכוחי ביה מחוסר זמן במשתלח: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 25
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הא </span>איתסרא לה מחיים. </span>וא'ת ומה בכך והרי אשם ודאי דנודע עד שלא נשחט יצא וירעה ויש לומר דיש לנו לדמויי עגלה ערופה לאשם תלוי שבאה לכפר הספק שעל ספק באתה מתחלה כיפר ואם כן דמיתסר מחיים גם אחר שנודע באיסור הראשון עומדת: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 57
pgn: 25
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>תנאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תנאי </span>היא נאמר מכשיר ומכפר בפנים ונאמר מכשיר ומכפר בחוץ כו' אף מכשיר ומכפר בחוץ עשה מכשיר. </span>פירוש צפורי מצורע כמכפר עגלה ערופה (י) קשה ומנלן דמיתסרא מחיים אימא דיליף מעגלה ערופה וצפורי מצורע נאסרים לאחר שחיטה וכן קשיא פרק האיש מקדש (קדושין דף נז. ושם) דמייתי מינה דצפורי מצורע מיתסרי מחיים ובקונט' פירש כאן אלמא סבירא ליה עגלה ערופה אסירא מחיים דכי היכי דגמר מכשיר ממכפר כל שכן דגמר מכפר ממכפר עגלה משעיר המשתלח ושעיר המשתלח ודאי אסור מחיים כשאר קדשים ודוחק כד] ור'י מפרש דמכשיר בחוץ היינו משולחת ובמקצת ספרים הוא כתיב וה'פ אף בחוץ עשה מכשיר משולחת דאסור בהנאה כמו עגלה ערופה והדר נילף (כ) עגלה ממכשיר כה]  כי היכי דאסורה מחיים הכי נמי עגלה והכי נמי שחוטה אסורה מחיים וניחא השתא הך דקדושין ועוד כו] י'ל (ל) (בהך) התם על כרחך הך בנין אב דמכשיר כמכפר לא אתא אלא ללמד על צפורי מצורע דאסירי מחיים דאי לאחר שחיטה ל'ל (מ) מלא תאכלו לרבות השחוטה שמעינן איסור הנאה וא'ת (נ) ולא תאכלו היכי משתמע איסור הנאה והלא הוא כתוב גבי עופות טמאין דמותרין בהנאה וי'ל כז] דגלי לן קרא דשחוטה מיתסרא סברא הוא שגם המשולחת שתאסר עד השילוח שסברא הוא ששתיהן שוות עד גמר מצוותן ואיסור שבמשולחת היינו איסור הנאה הילכך שחוטה נמי תיאסר בהנאה וכן צ'ל בסוגיא דהתם:  אשם</div>                     </div>                 


lvr: 57
pgn: 25
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אשם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אשם </span>תלוי בא על הנבלה. </span>פירש בקונטרס על ספק איסור לאו. מ'ט דאמרו לו כא] אשר לא תעשינה בשגגה ואשם. כב] נראה דלא קאמר שיהא חובה להביאו כג] (לרבנן) [לדאמרו לו] על עבירת לאו דהא כתיב ולא ידע אטו על אכילת ספק נבלה  כד] לייתי ולא על ודאי אכילת נבילה אלא נראה דלא ידע ליה דקרא לענין חובה ולענין דבר שאם יוודע לו יביא על שגגתו חטאת ואית להו ג'ש דמצות מצות אבל אהני ליה לא תעשינה דאף על כה] העבירות לאו יכול להביאו ורבנן דדרשי גזירה שוה דמצות לאפוקי לאו דלא מייתי עליה כלל: צריך עיון שלא מצאתי תוספות יותר</div>                     </div>                 


