# rshbvl

lvr: 55
pgn: 2
dfh: a
trm: מעריכין
txt:
<span class='five'>מעריכין. </span>אם אמר על אחד ערך פלוני עלי נותן ו] ערך אותו פלוני כפי שניו שהערך ניתן לפי השנים הכתוב בפ' ערכין ואחר שנות הנערכים הולכים: 


lvr: 55
pgn: 2
dfh: a
trm: אבל לא נערכין
txt:
<span class='five'>אבל לא נערכין. </span>אם אמר ערכי עלי או אם אמר אחר עליהם ערך פלוני עלי לא אמר כלום שאין להם ערך שזכר ונקבה אמורין בפרשה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 2
dfh: a
trm: מופלא סמוך לאיש
txt:
<span class='five'>מופלא סמוך לאיש. </span>בן י'ב שנה ויום אחד שהוא סמוך לאיש ואינו איש  ז] עד שיביא שתי שערות ומופלא קרי ליה על שם שבודקין אותו אם יודע להפלות ולפרש לשם מי נדר ולשם מי הקדיש כדקתני בפ' יוצא דופן במסכת נדה <span class='mareimakom'>(דף מה:)</span>: 


lvr: 55
pgn: 2
dfh: a
trm: נערכין לאתויי מאי
txt:
<span class='five'>נערכין לאתויי מאי. </span>כלומר הכל דקאי נמי אנערכין דאכולה מתני' קאי הכל ח] אהנערכין לאתויי מאי: 


lvr: 55
pgn: 2
dfh: a
trm: נדר בערכך ט] כתיב
txt:
<span class='five'>נדר בערכך ט] כתיב. </span>(נפשות משמע) איתקש ערכין לדמים ומנוול ומוכה שחין אינן בדמים ונודרין את אחרים אבל לא נידרין דאין שוים כלום: 


lvr: 55
pgn: 2
dfh: a
trm: תני והדר מפרש
txt:
<span class='five'>תני והדר מפרש. </span>והוא הדין נמי מצי למנקט חד מהנך אלא חד מתרתי תלת נקט ל'א להכי נקט י] האי משום דפליגי רבנן ור'מ בהאי פירקא <span class='mareimakom'>(לקמן דף ה.)</span> המעריך פחות מבן חדש ר'מ אומר נותן דמיו אדם יודע שאין ערך לפחות מבן חדש וגמר ואמר לשם דמים וחכ'א לא אמר כלום ולהכי סתמה יא] ברישא לאשמועי' ממשנה יתירא דאפי' לרבנן היכא דאמר דמיו עלי יש לו דמים ונותן דמיו מפי מורינו : 


lvr: 55
pgn: 2
dfh: a
trm: קרבנו
txt:
<span class='five'>קרבנו. </span>גבי סמיכה כתיבי תלתא קרבנו גבי שלמים בויקרא ודריש ר' יהודה לחד מינייהו קרבנו ולא קרבן אביו: 


lvr: 55
pgn: 2
dfh: a
trm: כל בעלי חוברין
txt:
<span class='five'>כל בעלי חוברין. </span>חמשה שהביאו קרבן אחד בשותפות כולן צריכין לסמוך עליו ואין אחד סומך עליו יב] : 


lvr: 55
pgn: 2
dfh: a
trm: לית ליה
txt:
<span class='five'>לית ליה. </span>דס'ל אחד סומך לכולם ולא הוי כסומך על קרבן חבירו הואיל והוא שייך ביה:  עובד


lvr: 55
pgn: 2
dfh: b
trm: עובד כוכבים וחבירו
txt:
<span class='five'>עובד כוכבים וחבירו. </span>דאין ישראל סומך על קרבן עובד כוכבים ולא על קרבן ישראל חבירו: 


lvr: 55
pgn: 2
dfh: b
trm: מחד קרא נפקי
txt:
<span class='five'>מחד קרא נפקי. </span>דהני לאו קרבנו נינהו אבל אביו איצטריך קרא דסד'א קרבנו קרינא ביה הואיל ויורש הוא: 


lvr: 55
pgn: 2
dfh: b
trm: מה סופינו
txt:
<span class='five'>מה סופינו. </span>ממה סופינו לרבות את האשה יב] (בקרבנה) שאם המירה בקרבנה יהא מומר: 


lvr: 55
pgn: 2
dfh: b
trm: שאינו צריך לאמו
txt:
<span class='five'>שאינו צריך לאמו. </span>מפרש במסכת סוכה <span class='mareimakom'>(דף כח:)</span> שניעור משנתו ואינו קורא אימא: 


lvr: 55
pgn: 2
dfh: b
trm: מי שחציו עבד וכו'
txt:
<span class='five'>מי שחציו עבד וכו'. </span>אבל עבד גמור פטור דכתיב את פני האדון ה' מי שאין לו אדון אלא הוא: 


lvr: 55
pgn: 2
dfh: b
trm: ולרבינא דאמר כו'
txt:
<span class='five'>ולרבינא דאמר כו'. </span>בפרק קמא דחגיגה <span class='mareimakom'>(דף ד.)</span> ומייתי לה מסיפא דמתניתין דהתם קתני ועבדים שאינן משוחררין: 


lvr: 55
pgn: 2
dfh: b
trm: הניחא למאן דאמר
txt:
<span class='five'>הניחא למאן דאמר. </span>בפ'ק דחגיגה <span class='mareimakom'>(דף ט.)</span> דהא דקתני התם חוגג והולך את כל הרגל משום דכל שבעת הימים תשלומין זה לזה שני לראשון ושלישי לשני אלמא כל חד וחד חשיב באפי נפשיה דהא אית להו תשלומין ואיכא למימר דמאן דלא חזי בראשון וחזי בשני חייב: 


lvr: 55
pgn: 2
dfh: b
trm: תשלומין לראשון
txt:
<span class='five'>תשלומין לראשון. </span>למי שהוא ראוי ומחוייב בראשון להקריב ולא הקריב מקריב יד]  כל שבעה ומי שלא נראה בראשון שוב אינו חייב דהא כולן אינן תשלומין אלא לראשון מאי איכא למימר: 


lvr: 55
pgn: 2
dfh: b
trm: יראה יראה
txt:
<span class='five'>יראה יראה. </span>יראה כתיב וקרינא יֵרָאֶה כדרך שהקדוש ב'ה בא לראות אותך והוא שלם בשתי עיניו כך בא ליראות שיהא הוא נראה לך בשתי עיניך: 


lvr: 55
pgn: 2
dfh: b
trm: במשנה ראשונה
txt:
<span class='five'>במשנה ראשונה. </span>קודם שהודו ב'ה היה בחזקת עבד אבל אחר שחזרו להודות הואיל ובידינו לשחררו כמשוחרר דמי שאין רשות רבו עליו ולא קרינא ביה אדון אחר: 


lvr: 55
pgn: 2
dfh: b
trm: שהגיע לחינוך
txt:
<span class='five'>שהגיע לחינוך. </span>פלוגתא היא בפרק בתרא דיומא <span class='mareimakom'>(דף פב.)</span> חד אמר כבר (שית) [שמונה] כבר (שבע) [תשע] וחד אמר כבר תשע כבר עשר שמחנכין אותו לשעות:  לאתויי


lvr: 55
pgn: 3
dfh: a
trm: מזמנות לעצמן
txt:
<span class='five'>מזמנות לעצמן. </span>שלש נשים וכן שלשה עבדים אבל אין שתי נשים או שני עבדים מצטרפין עם (שני) אנשים לפי שיש באנשים מה שאין בנשים ובעבדים שאין הנשים אומרות ברית ואין העבדים אומרים על נחלתנו: 


lvr: 55
pgn: 3
dfh: a
trm: איש איש
txt:
<span class='five'>איש איש. </span>כי יהיה זב מבשרו וגו' <span class='mareimakom'>(ויקרא טו)</span> : 


lvr: 55
pgn: 3
dfh: a
trm: מכרת
txt:
<span class='five'>מכרת. </span> ח] (דכרת) דהאי קרא בנכנס טמא למקדש כתיב ומחייב ליה כרת ולהכי כתיב איש למעוטי קטן דלאו בר עונשין הוא אבל טמא הוא לטמא אוכלין ומשקין כגדול: 


lvr: 55
pgn: 3
dfh: a
trm: א'כ למה נאמר איש לענין שלמטה
txt:
<span class='five'>א'כ למה נאמר איש לענין שלמטה. </span>דמשמע איש ולא אשה ולאו אטמא יטמאנו קאי דהתם אפי' אשה אלא אקרא דלמטה קאי דמשתעי בפריעה ופרימה: 


lvr: 55
pgn: 3
dfh: a
trm: שאינו בקי
txt:
<span class='five'>שאינו בקי. </span> י] והולך תלמיד חכם ישראל ורואה עמו ואומר לו אמור טמא והוא אומר טהור והוא אומר שהטומאה והטהרה תלויה במאמר הכהן והכי תניא בת'כ: 


lvr: 55
pgn: 3
dfh: a
trm: לקדש
txt:
<span class='five'>לקדש. </span>לערב מים חיים באפר חטאת טעמייהו דרבנן ורבי יהודה מפרש במס' יומא בפרק טרף בקלפי <span class='mareimakom'>(דף מג.)</span>: 


lvr: 55
pgn: 3
dfh: a
trm: הזאתו כשרה
txt:
<span class='five'>הזאתו כשרה. </span> יא] טעמא מפרש ביבמות בפ' הערל <span class='mareimakom'>(דף עב:)</span> מידי דהוה אטבול יום שפסול בתרומה וכשר בפרה: 


lvr: 55
pgn: 3
dfh: a
trm:
תרי הכל שוחטין איכא בפרק קמא דחולין <span class='mareimakom'>(דף ב. ודף טו:)</span>: <span class='five'>הכל מעלין

txt:
<span class='five'>תרי הכל שוחטין איכא בפרק קמא דחולין <span class='mareimakom'>(דף ב. ודף טו:)</span>: <span class='five'>הכל מעלין. </span>בפרק בתרא דכתובות <span class='mareimakom'>(דף קי:)</span>:  לאתויי                     </span>


lvr: 55
pgn: 3
dfh: b
trm: לאתויי עבדים
txt:
<span class='five'>לאתויי עבדים. </span>שאם יש לו עבד כנעני מהול למכור ורוצה העבד שלא ימכרנו אלא בא'י כופין את רבו להעלותו: 


lvr: 55
pgn: 3
dfh: b
trm: פשיטא
txt:
<span class='five'>[פשיטא]. </span>עד השתא דריש הכל לאתויי מאי ומהשתא דריש הנך דתני כהנים לוים וישראלים וקא בעי פשיטא אי הנך לא ליחייבו מאן ליחייב: 


lvr: 55
pgn: 3
dfh: b
trm: ובני עבודה נינהו
txt:
<span class='five'>ובני עבודה נינהו. </span>ואין יכולין לדור איש ואשתו בסוכה שאין נזקקין לנשותיהן דרמיא עלייהו עבודת הרגל אימא לא ניחייבו: 


lvr: 55
pgn: 3
dfh: b
trm: קמ'ל
txt:
<span class='five'>קמ'ל. </span>דאע'ג דלא אפשר להו כעין תדורו כי היכי דאפשר להו מיחייבי ובעידן עבודה פטירי שלא בעידן עבודה מיחייבי: 


lvr: 55
pgn: 3
dfh: b
trm: כיון דאישתרי להו כלאים
txt:
<span class='five'>כיון דאישתרי להו כלאים. </span>בעידן עבודה דאבנט של כלאים היה דכתיב <span class='mareimakom'>(שמות לט)</span> ואת האבנט שש משזר ומדשש כיתנא תכלת עמרא במסכת יומא <span class='mareimakom'>(דף עב)</span>: 


lvr: 55
pgn: 3
dfh: b
trm: שלא יהא דבר חוצץ בין בגדי כהונה לבשרו
txt:
<span class='five'>שלא יהא דבר חוצץ בין בגדי כהונה לבשרו. </span>ותפילין על בשרו בעינן תחת בגדיו בקיבורת אצל הכתף כדאמר במנחות בהקומץ רבה <span class='mareimakom'>(דף לז:)</span> דתחת בגדיו בעינן דכתיב והיה לך לאות ולא לאחרים לאות: ציץ מונח על המצח ומצנפת על הראש ואינה מחזקת עד המצח אלא מקום התפילין נראה בגובה הראש מקום שמוחו של תינוק רופס: 


lvr: 55
pgn: 3
dfh: b
trm: ולברכות
txt:
<span class='five'>ולברכות. </span>שהיו נמי אומרים ביום הכפורים של שנת היובל מלכיות זכרונות שופרות: 


lvr: 55
pgn: 3
dfh: b
trm: מוכרין לעולם
txt:
<span class='five'>מוכרין לעולם. </span>אפי' בשנת היובל עצמה אם מכרו קרקע שלהם מכורה היא ואילו גבי ישראל תניא בגמ' בפ' בתרא <span class='mareimakom'>(לקמן כט:)</span> ובשנת היובל לא ימכור ואם מכר אינה מכורה והמעות חוזרין וגבי כהנים תנן מוכרין לעולם דמכורה ויוצאה והמעות שלהן דהא ליכא למימר דלא הדרא ארעייהו ביובל דודאי הדרא דכתיב ואשר יגאל מן הלוים ואמרינן בפ' בתרא <span class='mareimakom'>(שם דף כט:)</span> ממכרו יוצא בחנם: 


lvr: 55
pgn: 3
dfh: b
trm: וגואלין לעולם
txt:
<span class='five'>וגואלין לעולם. </span>אם מכרו שדה גואלין אותה מיד וישראל אינו מותר לגאול פחות מב' שנים כדכתיב במספר שני תבואות ימכר לך:  נהי


lvr: 55
pgn: 4
dfh: a
trm: נהי דליתנהו בהשמטת קרקעות
txt:
<span class='five'>נהי דליתנהו בהשמטת קרקעות. </span>כלומר בכל דין השמטת קרקעות דהא תנן מוכרין לעולם: והך אכילת קדשים משום כפרה הוא דכתיב ואכלו אותם אשר כופר בהם מלמד שהכהנים אוכלין והבעלים מתכפרין <span class='mareimakom'>(יומא סח:)</span> אימא לא תיבעי זימון קמ'ל כו': 


lvr: 55
pgn: 4
dfh: a
trm: מצטרפין כו'
txt:
<span class='five'>מצטרפין כו'. </span>אי אכיל חד כהן וחד לוי וחד ישראל כהן בהדי זר מצי למיכל מן החולין הלכך מצטרפין: 


lvr: 55
pgn: 4
dfh: a
trm: אינו חוטא
txt:
<span class='five'>אינו חוטא. </span>כדמפרש לקמן דלא הוו חולין בעזרה אע'ג דלכתחילה לא מיחייב דכתיב <span class='mareimakom'>(שמו' לח)</span> לכל העובר על הפקודים ושבט לוי לא נפקד: 


lvr: 55
pgn: 4
dfh: a
trm: חוטא
txt:
<span class='five'>חוטא. </span>מפרש במס' שקלים <span class='mareimakom'>(דף ג.)</span> דכתיב זה יתנו זה בגימטריא י'ב שבטים דהיינו נמי שבט לוי דכל העובר מפרש כל העובר בים סוף: 


lvr: 55
pgn: 4
dfh: a
trm: שלנו הוא
txt:
<span class='five'>שלנו הוא. </span>שהרי מתרומת הלשכה הן באין ואם אנו שוקלין ללשכה נמצאת מנחת העומר ושתי הלחם ולחם הפנים משלנו והיאך נאכלין הכתיב לא תאכל ולדידן לית לן הך דרשא דהאי כליל תהיה במנחת כהן גרידתא כתיב אבל במנחת צבור זיל בתר רובא: 


lvr: 55
pgn: 4
dfh: a
trm: דמסר להו לצבור וכו'
txt:
<span class='five'>דמסר להו לצבור וכו'. </span>והלכך לבן בוכרי דפטר להו לכהנים משקלים איצטריך מתני' למתני דכהן שהעריך עצמו או את אחר נותן את הערך כישראל דסד'א כו' קמ'ל דלא גמירי: 


lvr: 55
pgn: 4
dfh: a
trm: לא יהו פחותין מסלע
txt:
<span class='five'>לא יהו פחותין מסלע. </span>דעני בערכין נידון בהשג יד דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span> על פי אשר תשיג יד הנודר וגו' ופחות מסלע לא יתן לעולם כדאמר בפ' שני <span class='mareimakom'>(לקמן ז:)</span> אין בערכין פחות מסלע ומייתי טעמא מהאי קרא וכיון דלהכי אתא לא הוה ס'ד למדרש לדרשא אחריתי למפטר כהנים מערכין ומתני' לא איצטריך: כהנים נפטרו מפדיון הבן בפ'ק דבכורות <span class='mareimakom'>(ד.)</span> מק'ו אם פטרו את של ישראל במדבר ק'ו את של עצמן: 


lvr: 55
pgn: 4
dfh: a
trm: ה'נ דליתנהו באיל אשם
txt:
<span class='five'>ה'נ דליתנהו באיל אשם. </span>והא ישראל נינהו אלא ודאי הכי לא דרשי' ואכתי מתני' למה לי למיתני כהנים ולוים וישראלים: 


lvr: 55
pgn: 4
dfh: a
trm: ולא כהן לפני כהן
txt:
<span class='five'>ולא כהן לפני כהן. </span>הלכך כהן ליתיה בערכין דאי עני הוא לא קרינא ביה והעמידו לפני הכהן קמ'ל מתני': 


lvr: 55
pgn: 4
dfh: a
trm: ערך אבריו
txt:
<span class='five'>ערך אבריו. </span>אמר ערך ידי עלי לא אמר כלום דאין ערך לאיברים אבל אם אמר דמי ידי עלי נותן דמי ידו: 


lvr: 55
pgn: 4
dfh: a
trm: ד'א נפשות
txt:
<span class='five'>ד'א נפשות. </span>למה נאמר שאם לא נאמר נפשות אלא נפש הייתי אומר אין לי אלא אחד שהעריך אחד כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span> איש כי יפליא [נדר] בערכך נפשות דהיינו אחד שהעריך אחד: 


lvr: 55
pgn: 4
dfh: b
trm: וכל שאינו בערכין
txt:
<span class='five'>וכל שאינו בערכין. </span>כגון טומטום ואנדרוגינוס דכתיב הזכר דמשמע זכר ודאי נקבה ודאית: 


lvr: 55
pgn: 4
dfh: b
trm: תפסתה מועט תפסתה
txt:
<span class='five'>תפסתה מועט תפסתה. </span>דאי מקשה לך תפוס את המרובה אינו חולק על דבריך אלא מוסיף דבכלל מרובה איכא מועט: 


lvr: 55
pgn: 4
dfh: b
trm: בהשג יד
txt:
<span class='five'>בהשג יד. </span>שאם עני הוא ומך מערכך לא יעריכנו כהן בפחות משקל אבל דין ערך קצוב אין מועט מג' שקלים: 


lvr: 55
pgn: 4
dfh: b
trm: אלא קרא
txt:
<span class='five'>אלא קרא. </span>בערכך למאי אתא הואיל וערך סתם אינו אלא ג' שקלים בלא קרא נמי ידענא דבלא כלום לא מיפטר ובציר מהכי לא מצי יהיב דהא אין ערך קצוב נקרא בפחות מיכן: 


lvr: 55
pgn: 4
dfh: b
trm: כמפרש דמי
txt:
<span class='five'>כמפרש דמי. </span>דכיון דאמר ערך סתם עלי ויודע הוא י] שזהו פחות שבערכין יא] ג' שקלים כמאן דאמר הרי עלי ג' שקלים דמי ולא דמי לאומר ערכי עלי או ערך פלוני עלי דהתם לא מוכחא מילתא דאין הכל יודעין את שנותיו אבל הכא דבר גלוי הוא שהרי לא תלה בשום אדם: 


lvr: 55
pgn: 4
dfh: b
trm: איכא דאמרי א'ר נחמן
txt:
<span class='five'>איכא דאמרי א'ר נחמן. </span>להכי אתא קרא לומר שערך נקרא ודינו כשאר ערכין ונידון בהשג יד: 


lvr: 55
pgn: 4
dfh: b
trm: קרי ביה ערך בערכך
txt:
<span class='five'>קרי ביה ערך בערכך. </span>ערך הוה מצי למכתב והוה מייתי ערך סתם ומדכתב ערכך למדרש נמי הא: 


lvr: 55
pgn: 4
dfh: b
trm: שקול הוא
txt:
<span class='five'>שקול הוא. </span>אי הוה כתיב נמי נפש הוו אתו כולהו בין דבר שהנשמה תלויה בו בין אחד שהעריך מאה ובין אשה שהעריכה דנפש משמע אשה ומשמע נפשות הרבה כענין שנאמר <span class='mareimakom'>(במדבר לא)</span>  ונפש אדם מן הנשים ששה עשר אלף ואע'ג דמחד נפש לא מצינו למדרש ג' דרשות הוו אתו כולהו דהא שקולים הן ושוות ונשמעות ממקרא זה ולא מצית לאוקמה להא דרשא טפי מהא והי מינייהו מפקת הלכך כולהו אתו מיניה ונפשות איצטריך למנוול ומוכה שחין דלא תימעטינהו מנדר בערכין: 


lvr: 55
pgn: 4
dfh: b
trm: שקול
txt:
<span class='five'>שקול. </span>שוה דכל הדרשות שוות למשמע ממקרא זה ואין לך חומר בזו יותר מזו דנימא הך קא מרבה לחודה והך שקולין הן איכא נמי בב'ק <span class='mareimakom'>(דף ג.)</span> כי האי גוונא בשמעתא קמייתא: 


lvr: 55
pgn: 4
dfh: b
trm: שנידון בכבודו
txt:
<span class='five'>שנידון בכבודו. </span>שנידון כולו אחר אבר אחד שכבודו תלוי בו שאם אמר דמי ראשו עלי נותן דמי כולו: ה'ג 


lvr: 55
pgn: 4
dfh: b
trm:
סד'א נדר בערכך נפשות כתיב כל שישנו בערכין נידון בכבודו אפי' כשאמר דמי ראשי עלי וכל שאינו בערכין כשאמר דמי ראשי עלי אינו נידון בכבודו דנפשות גבי ערך כתיב קמ'ל</span>: <span class='five'>משמנין ביניהן

txt:
<span class='five'>סד'א נדר בערכך נפשות כתיב כל שישנו בערכין נידון בכבודו אפי' כשאמר דמי ראשי עלי וכל שאינו בערכין כשאמר דמי ראשי עלי אינו נידון בכבודו דנפשות גבי ערך כתיב קמ'ל</span>: <span class='five'>משמנין ביניהן. </span>כמה שוה ויחלוקו דמיו ומבעיא לי אמאי נקט התם שותפין והכא משמנין יב] : 


lvr: 55
pgn: 4
dfh: b
trm: דהא מזדבן ריש תורא בבי טבחא
txt:
<span class='five'>דהא מזדבן ריש תורא בבי טבחא. </span>אבל ראש עבד וראש חמור אין דרך למכור הלכך לפלגיה זבניה לפלגיה אקדשיה: 


lvr: 55
pgn: 4
dfh: b
trm: והא עבד דאיתיה בערכין
txt:
<span class='five'>והא עבד דאיתיה בערכין. </span>כדקתני במתני' וקתני בהך ברייתא גבי עבד נמי הוא והקדש שותפין בו דאין נידון בכבודו: 


lvr: 55
pgn: 4
dfh: b
trm: אלא ל'ק
txt:
<span class='five'>אלא ל'ק. </span>הך ברייתא דקדשי מזבח דאמר ראש חמור או עבד זה לדמי עולה אין נידון בכבודו יג] דכי כתיב נפשות גבי ערכין כתיב דקדשי בדק הבית נינהו וכי קאמרינן אנו דנידון בכבודו אפילו טומטום שנדר דמיו בקדשי בדק הבית: 


lvr: 55
pgn: 5
dfh: a
trm: חוץ מדמי אבר
txt:
<span class='five'>חוץ מדמי אבר. </span> ט] שלא יקבל דמה כיון דנחתא ליה קדושת הגוף אינו רשאי למוכרה ואם מכרה אינה מכורה שהרי עולתו היא וכיון דלא נפקא לחולין דתמימה היא אין קדושה חלה על מעות האבר הלכך אינה מכורה וא'ת נמצא לוקח זה מקריב עולה חסירה אבר שאין אבר זה שלו הא פרכי' לה בפ'ק דתמורה <span class='mareimakom'>(דף יא:)</span> ומשנינן לה כגון דאמר הרי עלי עולה בחייה: 


lvr: 55
pgn: 5
dfh: a
trm: ואפילו למ'ד כו'
txt:
<span class='five'>ואפילו למ'ד כו'. </span>הכי אוקימנא בשילהי פ'ק דתמורה <span class='mareimakom'>(דף יא:)</span> דלא פליגי ר'מ ורבי יהודה אלא בדבר שאין הנשמה תלויה בו כגון מן הארכובה ולמטה: ה'ג 


lvr: 55
pgn: 5
dfh: a
trm: לא קשיא </span>ולא גרסי' אלא: <span class='five'>הא בקדושת הגוף
txt:
<span class='five'>לא קשיא </span>ולא גרסי' אלא: <span class='five'>הא בקדושת הגוף. </span>הא דקתני פשטה קדושה בכולה כגון דאקדשה קדושת הגוף דאמר ראש בהמה זו אקריב עולה וברייתא דלעיל דאין לקדשי מזבח אלא ראשה של פרה כגון דאקדשה לדמים דאמר ראש בהמה זו עלי לדמי עולה דומיא דעבד וחמור דלא שייכא בהו קדושת הגוף להקרבה: 


lvr: 55
pgn: 5
dfh: a
trm: והא מר הוא דאמר
txt:
<span class='five'>והא מר הוא דאמר. </span>בפ'ק דתמורה <span class='mareimakom'>(דף יא:)</span> הקדיש זכר איל דחזי לעולה ואקדשיה לדמי עולה קדוש קדושת הגוף והוא עצמו יקרב עולה דמיגו דנחתא ליה קדושת דמים נחתא ליה קדושת הגוף הואיל והוא חזי לגופיה ה'נ כי אמר ראש פרה לדמי עולה תיקדש לגופה (הוא) הואיל והיא חזיא תפשוט קדושה בכולה: 


lvr: 55
pgn: 5
dfh: a
trm: הא דאקדיש חד אבר
txt:
<span class='five'>הא דאקדיש חד אבר. </span>כגון הכא דאמר ראש פרה לדמי עולה לא י] אמרינן מיגו דקדיש חד אבר קדשה נמי כולה ומיגו דנחתא ליה קדושת דמים נחתא ליה קדושת הגוף  יא] דתרי מיגו לא אמרינן יחד: 


lvr: 55
pgn: 5
dfh: a
trm: אבר נמי איבעויי איבעיא ליה למר
txt:
<span class='five'>אבר נמי איבעויי איבעיא ליה למר. </span>בשילהי פ'ק דתמורה <span class='mareimakom'>(דף יא:)</span>: 


lvr: 55
pgn: 5
dfh: a
trm: הקדיש אבר לדמיו מהו
txt:
<span class='five'>הקדיש אבר לדמיו מהו. </span>שתקדש כל הבהמה לגופה מי אמרי' מיגו דקדיש חד אבר לדמי קדיש לגופיה ומיגו דקדיש חד אבר קדשה כולה א'ד תרי מיגו לא אמרינן ואם איתא תפשוט ליה למר מהא ברייתא דלא דהא קתני אין להקדש אלא ראשה ואוקמה לה בקדשי מזבח ודקאמר לדמי: 


lvr: 55
pgn: 5
dfh: a
trm: בתם
txt:
<span class='five'>בתם. </span>דאיכא למימר דתיחות ליה קדושת הגוף דהא חזי להקרבה וברייתא דפשיטא ליה דלא קדשה כולה בבעל מום קא מיירי דומיא דעבד וחמור דלא חזו לגופייהו: 


lvr: 55
pgn: 5
dfh: a
trm: דמי ראשי למזבח יב] מי נידון בכבודו או אין נידון בכבודו
txt:
<span class='five'>דמי ראשי למזבח יב] מי נידון בכבודו או אין נידון בכבודו. </span>ויהיב פלגא דמים והרי אין לך בעל מום למזבח גדול מזה שהוא אדם וקא מיבעיא ליה ואמאי תיפשוט ליה מההיא דאין נידון: 


lvr: 55
pgn: 5
dfh: a
trm: מי אמרי' לא אשכחן
txt:
<span class='five'>מי אמרי' לא אשכחן. </span>נדר בשום דוכתא דאין נידון בכבודו א'ד לא אשכחן לגבי מזבח כו': 


lvr: 55
pgn: 5
dfh: a
trm: מהו
txt:
<span class='five'>מהו. </span>היכי פריק ליה אי בעי למיפרקיה דהא פשיטא לן אי אקדשיה לבדק הבית הוה פריק בית זרע חומר שעורים בחמשים שקל כסף דגזירת הכתוב הוא ואפילו היא שוה אלף זוז יג] : 


lvr: 55
pgn: 5
dfh: a
trm: שדה אחוזה דמיפרקא
txt:
<span class='five'>שדה אחוזה דמיפרקא. </span>דהא לא אשכחן שדה אחוזה אלא לבדק הבית דסתם הקדישות לבדק הבית הלכך כי פריש לה למזבח לא פריק לה נמי אלא בהכי או דלמא לא אשכחן למזבח יד] אלא בשויו דהא לא אשכחן קראי למזבח אלא בבהמות והנהו ודאי לא נתנה תורה קצבה לפדיונן אם הוממו והכא נמי אמרינן בשויו תיקו: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 55
pgn: 5
dfh: a
trm: אבל לא נערך
txt:
<span class='five'>אבל לא נערך. </span>שלא נאמר בפרשה אלא מבן חודש ומעלה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 5
dfh: a
trm: כר'מ
txt:
<span class='five'>כר'מ. </span>דאמר אין אדם מוציא דבריו לבטלה ואדם יודע דאין ערך לכלי דנפשות כתיב וגמר ואמר לשם דמים: 


lvr: 55
pgn: 5
dfh: a
trm: התם
txt:
<span class='five'>התם. </span>גבי פחות מבן חדש פטרי רבנן משום דאיכא למימר אפילו אין אדם מוציא דבריו לבטלה הני מילי היכא דהוא יודע שדבריו בטילין אבל זה סבור היה שיש ערך לפחות מבן חדש כבן חדש והרי אין לו ונמצא הקדש טעות ודמים לא קאמר דליתיב דמי אבל גבי כלי ליחייב קמ'ל דר'מ היא ולא רבנן דטעמייהו דרבנן משום דאדם מוציא דבריו לבטלה ואפילו הוא יודע שדבריו טו] זה בטילין:  ולרבי


lvr: 55
pgn: 5
dfh: b
trm: ולרבי מאיר למאי איצטריך
txt:
<span class='five'>ולרבי מאיר למאי איצטריך. </span>הואיל ורב אליבא דר'מ אמר ולא לרבנן למאי איצטריך למימר דנותן דמיו י] פשיטא התם דאיכא למימר דטעה ולא אמר לשם דמים אלא סבור שיש לו ערך מחייב רבי מאיר הכא דודאי יודע שאין ערך לכלי לא כ'ש: 


lvr: 55
pgn: 5
dfh: b
trm: תיקדוש מהשתא ואקריבנה
txt:
<span class='five'>תיקדוש מהשתא ואקריבנה. </span>כשאקננה ולהקדיש גופה נתכוין דטעה בהכי אבל דמי לא קאמר הלכך לא ליתיב מידי דהא אין הקדישו חל על גופה ולדמים לא נתכוין: 


lvr: 55
pgn: 5
dfh: b
trm: קא משמע לן
txt:
<span class='five'>קא משמע לן. </span>דלא אמרי' דטעה אלא ודאי יודע שאין הקדישו חל על גופה ולדמים נתכוין: 


lvr: 55
pgn: 5
dfh: b
trm: והוא דאמר עלי
txt:
<span class='five'>והוא דאמר עלי. </span> דמי בהמת חבירו זו עלי להקריב נותן דמים דבהמה גופה לא קאמר אבל דמים קיבל עליו: 


lvr: 55
pgn: 5
dfh: b
trm: אבל אמר זו
txt:
<span class='five'>אבל אמר זו. </span>ולא אמר עלי אלא אמר הרי בהמה זו עולה לא אמר כלום: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 55
pgn: 5
dfh: b
trm: עובד כוכבים נערך
txt:
<span class='five'>עובד כוכבים נערך. </span>אם אמר ישראל ערכו עלי נותן ערכו כפי שנים של עובד כוכבים: 


lvr: 55
pgn: 5
dfh: b
trm: אבל לא מעריך
txt:
<span class='five'>אבל לא מעריך. </span>אבל אם אמר העובד כוכבים ערכי עלי או ערך אחרים עלי לא אמר כלום: 


lvr: 55
pgn: 5
dfh: b
trm: [אבל] לא נערך
txt:
<span class='five'>[אבל] לא נערך. </span>שאם אמר ערכי עלי אין לו ערך או אם אמר ישראל ערך עובד כוכבים זה עלי לא אמר כלום: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 5
dfh: b
trm: וטעמיה לא מסתבר
txt:
<span class='five'>וטעמיה לא מסתבר. </span>דיליף טעמא מחרש שוטה וקטן ואיכא למיפרך התם משום דלאו בני דעה נינהו דהא אין נודרין נמי ואין מקדישין אבל עובד כוכבים דנודר ומקדיש דהא ר'מ מודה דנודר ונידר אימא נמי דמעריך אי לאו דהאי קרא דלא לכם ולנו דכתיב בספר עזרא שהיו עובדי כוכבים מתנדבין ורוצין לסייען בבנין בית שני ואמר להם נחמיה בן חכליה לא לכם ולנו לבנות כי אם לנו לבדנו: 


lvr: 55
pgn: 5
dfh: b
trm: טעמיה דר' יהודה מסתבר
txt:
<span class='five'>טעמיה דר' יהודה מסתבר. </span>דודאי מסתבר טפי לאוקמא מיעוטא דממעיט קרא בנערכין וריבויא במעריכין דהא טומטום ואנדרוגינוס דבני דעה נינהו כעובדי כוכבים ומעריכין ולא נערכין דמעטינהו קרא דכתיב הזכר מריבויא דה'י דרשינן זכר ודאי ולא טומטום ואנדרוגינוס: 


lvr: 55
pgn: 5
dfh: b
trm: והלכתיה לא מסתבר
txt:
<span class='five'>והלכתיה לא מסתבר. </span>דודאי אין מעריך משום דערכין לבדק הבית וקרא כתיב לא לכם ולנו לבנות: 


lvr: 55
pgn: 5
dfh: b
trm: אמר אבימי
txt:
<span class='five'>אמר אבימי. </span>הא דאמר רבי יהודה מעריכין לאו משום יא] דליתיה לבדק הבית דהא כתיב לא לכם ולנו אלא קדוש ונגנז דאסור בהנאה: 


lvr: 55
pgn: 5
dfh: b
trm: אלא מעתה
txt:
<span class='five'>אלא מעתה. </span>הואיל ולאיבוד אזיל לא ימעלו בו דמיתהני מיניה לא ניחייב קרבן מעילה דהא תנן חטאות המתות הני יב] חטאות דאמרי' בתמורה ולד חטאת ותמורת חטאת כו': 


lvr: 55
pgn: 5
dfh: b
trm: ומעות ההולכות לים המלח
txt:
<span class='five'>ומעות ההולכות לים המלח. </span>דהוו כחטאת יג] שמתו בעליה דאזלא למיתה ואם נהנה אדם מהם אינו חייב קרבן דלא קרינא ביה מקדשי ה' <span class='mareimakom'>(ויקרא ה)</span> הואיל ולאיבוד אזלי: 


lvr: 55
pgn: 5
dfh: b
trm: ואילו גבי קדשי עובדי כוכבים
txt:
<span class='five'>ואילו גבי קדשי עובדי כוכבים. </span>תניא בשחיטת קדשים בפ' ב'ש <span class='mareimakom'>(זבחים מה:)</span>: 


lvr: 55
pgn: 5
dfh: b
trm: במה דברים אמורים
txt:
<span class='five'>במה דברים אמורים. </span>דאין מועלין בקדשי עובדי כוכבים היינו בקדשי מזבח משום דגמרינן מעילה חטא חטא מתרומה מה תרומה אין מיתה נוהגת אלא בתרומת ישראל דבהדיא כתיב <span class='mareimakom'>(שם כב)</span> ולא יחללו את קדשי בני ישראל אף מעילה אינה נוהגת אלא בקדשי ישראל: 


lvr: 55
pgn: 5
dfh: b
trm: אבל קדשי עובדי כוכבים של בדק הבית מועלין בהן
txt:
<span class='five'>אבל קדשי עובדי כוכבים של בדק הבית מועלין בהן. </span>ומפרש התם מאי טעמא דכי גמרה מעילה חטא חטא מתרומה דומיא דתרומה דקדושת הגוף אבל קדושת דמים לא גמרינן מינה וטעם זה מצאתי מפורש בזבחים והוא עיקר שהרי בפירוש נשנה שם ומפי המורה שמעתי בקדשי מזבח דעובדי כוכבים אין מועלין בהם משום דמצינו חילוק בין קדשי מזבח דעובדי כוכבים לקדשי מזבח דישראל שאין חייבין עליהן משום פיגול נותר וטמא כדאמרינן בשמעתא קמייתא דתמורה <span class='mareimakom'>(דף ב:)</span> אבל בקדשי בדק הבית דעובדי כוכבים לא מצינו חילוק הלכך מועלין בהן זה שמעתי וראשון עיקר קתני מיהת מועלין בהן אלמא אינו נגנז מדשייכא ביה מעילה: 


lvr: 55
pgn: 5
dfh: b
trm: אלא אמר רבא
txt:
<span class='five'>אלא אמר רבא. </span>ודאי לבדק הבית אתי ובימי עזרא היינו טעמא דשלחו להם לא לכם ולנו: 


lvr: 55
pgn: 5
dfh: b
trm: משום רפיון ידים
txt:
<span class='five'>משום רפיון ידים. </span>משום שלא היו מתכוונים לטובה אלא שיסמכו גם עליהם וישמעו לעצתם והם יאחרו הבנין עד שיסיבו את לב כורש שלא לבנותו:  בתחילה


lvr: 55
pgn: 6
dfh: a
trm: לבסוף
txt:
<span class='five'>לבסוף. </span>לחזק את בדק דאין לומר רפיון ידים מקבלין ל'א בתחילה כשלא היתה אימתן של עובדי כוכבים עליהן אין מקבלין אבל לבסוף מקבלין משום אימה וראשון עיקר וזה אינו טעם דהא כל ימי בית שני היתה אימת העובדי כוכבים עליהן ובתחילתו יותר מסופו וא'ת האי בתחילה נמי אמקדש ראשון קאמר א'כ מאי מותיב ליה לקמן מואגרת אל אסף וגו' דהיינו במקדש שני: 


lvr: 55
pgn: 6
dfh: a
trm: אמה כליא עורב
txt:
<span class='five'>אמה כליא עורב. </span>להכי נקט אמה דאמרי' בפרק בתרא דמנחות <span class='mareimakom'>(דף קז.)</span> הרי עלי ברזל לא יפחות מאמה על אמה לכליא עורב  שהיו מביאין טבלאות של ברזל אמה על אמה ובהן מסמרות גבוהין אמה קבועין ומחפין בהן ראש הגג של היכל לגרש את העורבים שלא ישכנו שם כליא לשון יא] שמגרש את העורבין כמו יב] כייל דודבי כייל פרוחי דאמר במסכת נדה <span class='mareimakom'>(דף יז. ע'ש)</span> שהיה מגרש זבובין ממטתו בשעת תשמיש משום צניעות דאסור לשמש מטתו בפני כל חי. ל'א כליא עורב מונע העורבים כמו <span class='mareimakom'>(תהלים מ)</span> לא תכלא רחמיך: 


lvr: 55
pgn: 6
dfh: a
trm: ואגרת אל אסף שומר הפרדס יג] וגו'
txt:
<span class='five'>ואגרת אל אסף שומר הפרדס  יג] וגו'. </span>והיינו בתחילת בנין וקשקיל בדק הבית מכורש: 


lvr: 55
pgn: 6
dfh: a
trm: אם אמר בדעת ישראל הפרשתיה
txt:
<span class='five'>אם אמר בדעת ישראל הפרשתיה. </span>שלמקום שתרומת ישראל הולכת תלך זו. ל'א שישראל אמר לי להפרישה וראשון שמעתי: 


lvr: 55
pgn: 6
dfh: a
trm: טעונה גניזה
txt:
<span class='five'>טעונה גניזה. </span>ואסורה בהנאה דחיישינן שמא טו] בלבו לשמים לשם הקדש הילכך יגנז ובזמן הזה עסקינן דהקדש אסור בהנאה כדתניא בכורות <span class='mareimakom'>(דף נג.)</span> אין מקדישים ואין מעריכין בזמן הזה ואם הקדיש בהמה תיעקר פירות כסות וכלים ירקבו: 


lvr: 55
pgn: 6
dfh: a
trm: שם שלא במקומו אינו קדוש
txt:
<span class='five'>שם שלא במקומו אינו קדוש. </span>כלומר אינו קדוש אלא מקום השם ואותה חתיכה תיגנז והשאר יבנה בבית הכנסת כי אמר בדעת ישראל הפרשתיה ל'א שם שלא במקומו כגון על גבי קורות וכלים לא קדיש דלא הוי מקומו אלא על הנייר ושיכתוב המקרא עם השם כנתינתו אבל שם לבדו הוי שלא במקומו ולא קדיש וראשון שמעתי והוא עיקר: 


lvr: 55
pgn: 6
dfh: a
trm: אבל לאחר
txt:
<span class='five'>אבל לאחר. </span>להלוותה לחבירו לא דלעצמו איכא למימר על מנת כן היקצה לצדקה שאם יצטרך יטלנה וישלם אחרת אבל חבירו לא אסיק אדעתיה: 


lvr: 55
pgn: 6
dfh: a
trm: לא שנו
txt:
<span class='five'>לא שנו. </span>דמותר לשנותה אלא דאמר סלע זו עלי לצדקה דכיון דאמר עלי וקיבלה באחריות לענין גניבה ואבידה כדידיה דמי: 


lvr: 55
pgn: 6
dfh: a
trm: כי היכי דליחייב באחריותה
txt:
<span class='five'>כי היכי דליחייב באחריותה. </span>דכיון דמשתמש הוי כשולח יד בפקדון וקמה לה ברשותיה לענין תשלומין אבל אמר עלי דבלאו הכי מיחייב באחריות לא ישתמש: 


lvr: 55
pgn: 6
dfh: a
trm: בבל תאחר
txt:
<span class='five'>בבל תאחר. </span>והכי משמע נדר הוא הצדקה דקאי עליה בבל תאחר כנדר יז] דקאמר בפרק קמא דר'ה <span class='mareimakom'>(דף ו.)</span> בפיך זו צדקה: 


lvr: 55
pgn: 6
dfh: a
trm: אתון הכי מתניתו לה
txt:
<span class='five'>אתון הכי מתניתו לה. </span>דרב נחמן מותר לשנותה סתמא קאמר ורבי אמי פירשה בין לעצמו בין לאחר ורבא הדר פירשה בין עלי בין הרי זו אנן בהדיא מתנינן יח] כו' ופירושה כדרב נחמן:  רבי


lvr: 55
pgn: 6
dfh: b
trm: דמעשה
txt:
<span class='five'>דמעשה. </span>רבי ינאי לציבורא ואמר דלית ליה מעות לחלק לעניים וכופה אותם לצדקה ואיכא רווחא לעניים: 


lvr: 55
pgn: 6
dfh: b
trm: מדאמר ר' אסי כו'
txt:
<span class='five'>מדאמר ר' אסי כו'. </span>כלומר מדנקט ר' אסי עובד כוכבים דפעי וצועק למה שניתם ממה שנתתי מכלל דישראל דלא פעי שרי לשנויי לדבר מצוה דאי בישראל אסור ל'ל למנקט עובד כוכבים: 


lvr: 55
pgn: 6
dfh: b
trm: שלא נשתקע שם בעליה ממנה
txt:
<span class='five'>שלא נשתקע שם בעליה ממנה. </span>שעדיין אומרים זו היא מנורה נדבתו של פלוני עובד כוכבים: 


lvr: 55
pgn: 6
dfh: b
trm: לא שכיח
txt:
<span class='five'>לא שכיח. </span>שעזרק במתא דליפעי שסוחר היה ומחזר בעיירות: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 55
pgn: 6
dfh: b
trm: ר'ח בן עקביא
txt:
<span class='five'>ר'ח בן עקביא. </span>איוצא ליהרג פליג אבל בגוסס מודה דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span>  והעמיד והעריך אותו וגוסס לאו בר העמדה והערכה הוא: 


lvr: 55
pgn: 6
dfh: b
trm: שדמיו קצובין
txt:
<span class='five'>שדמיו קצובין. </span>בפרשה ערכין אבל אנודר מודה דהא כנמכר בשוק בעי למשיימיה וזה אינו נמכר בשוק כלומר שאין אדם קונהו ויפסיד מעותיו: 


lvr: 55
pgn: 6
dfh: b
trm: נודר ומעריך כו'
txt:
<span class='five'>נודר ומעריך כו'. </span>ובגמרא מפרש מאי קא אתי ר' יוסי למימר הא ת'ק לא אמר אינו נודר שאם אמר דמי פלוני עלי יפטר דהא לא נידר קאמר: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 6
dfh: b
trm: למומתין בידי שמים
txt:
<span class='five'>למומתין בידי שמים. </span>כגון האי דכתיב השור יסקל וגם בעליו יומת והך מיתה ליכא למימר בידי אדם דהא אמרי' בפ'ק דסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף טו:)</span> מות יומת המכה רוצח הוא על רציחתו אתה הורגו ואי אתה הורגו על רציחת שורו: 


lvr: 55
pgn: 6
dfh: b
trm: שלא ניתנה שגגתן לכפרה
txt:
<span class='five'>שלא ניתנה שגגתן לכפרה. </span>כגון מגדף ומקלל אביו דאם עשה בשוגג אינו בקרבן ולא בגלות: 


lvr: 55
pgn: 6
dfh: b
trm: מיתות קלות
txt:
<span class='five'>מיתות קלות. </span>כלומר דקלות להך מילתא שניתנה שגגתן לכפרה כגון רוצח דשגגתו גולה ועובד ע'ז ומחלל שבת ובא על הערוה דשגגתו חטאת: 


lvr: 55
pgn: 6
dfh: b
trm: כולי עלמא לא פליגי
txt:
<span class='five'>כולי עלמא לא פליגי. </span>דודאי נדרו נדר והקדישו הקדש ומעריך את אחרים דהא בר דעה הוא: 


lvr: 55
pgn: 6
dfh: b
trm: מלוה על פה
txt:
<span class='five'>מלוה על פה. </span>כגון זה שהזיק ולא עמד בדין על כך קודם למיתה: תשלומי נזק כתובין בתורה ומדאורייתא משעבד ליה בעל כרחיה: 


lvr: 55
pgn: 6
dfh: b
trm: פטורין
txt:
<span class='five'>פטורין. </span>דאין לו דמים ועומד הוא ליחבל וכל הנך טו] איכא ליהרג בדיני ישראל קאמר:  לחזרת


lvr: 55
pgn: 7
dfh: a
trm: לחזרת עמידת ב'ד
txt:
<span class='five'>לחזרת עמידת ב'ד. </span>שאין אתה יכול להחזירו לב'ד ולעמוד בדין על מה שחבל שאין מענין את דינו: 


lvr: 55
pgn: 7
dfh: a
trm: חייבין לשלם
txt:
<span class='five'>חייבין לשלם. </span>אלמא מלוה הכתובה בתורה ככתובה בשטר דמיא וקשיא למאן דאוקי פלוגתייהו דרבי יוסי ות'ק דמתני' באם הזיק דא'כ קשיא סתמא אסתמא ואיכא דמותיב הך תיובתא לר'ש בן אלעזר אבל פליאה בעיני היאך יכול להקשות הא ר'ש תנא הוא ופליג: 


lvr: 55
pgn: 7
dfh: a
trm: בשעמד בדין
txt:
<span class='five'>בשעמד בדין. </span>קודם שמת וחייבוהו לשלם לפיכך גובה מן היורשין דכיון דדינו חרוץ לשלם ה'ל כמלוה בשטר: 


lvr: 55
pgn: 7
dfh: a
trm: והא תני חגא מת וקברו
txt:
<span class='five'>והא תני חגא מת וקברו. </span>השור בבור כגון שהפיל עמו חוליא יב] ואפ'ה חייבין יורשין: 


lvr: 55
pgn: 7
dfh: a
trm: והילכתא
txt:
<span class='five'>והילכתא. </span>הא דקתני יורשין חייבין כגון דייתבי דייני אפומא דבירא וחייבוהו מיד לשלם: 


lvr: 55
pgn: 7
dfh: a
trm: מזין עליו
txt:
<span class='five'>מזין עליו. </span>זורקין בשבילו דם חטאתו ואשמו ולא הויא כחטאת שמתו בעליה כל זמן שלא נהרג: 


lvr: 55
pgn: 7
dfh: a
trm: מפני שאין מענין את דינו
txt:
<span class='five'>מפני שאין מענין את דינו. </span>שימתינו מלהורגו עד שישחטו הזבח ויזרק הדם שעינוי הדין הוא: 


lvr: 55
pgn: 7
dfh: a
trm: רישא נמי
txt:
<span class='five'>רישא נמי. </span>דקתני כשחטא קודם לכן מזין עליו הרי ממתינים לו עד שישחט ויזרק: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 55
pgn: 7
dfh: a
trm: אסורה בהנאה
txt:
<span class='five'>אסורה בהנאה. </span>כדקי'ל <span class='mareimakom'>(פסחים דף כב:)</span> ובעל השור נקי כאדם שאומר לחבירו יצא פלוני נקי מנכסיו ואין לו בהן הנאה של כלום: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 7
dfh: a
trm: לרבות את הולד
txt:
<span class='five'>לרבות את הולד. </span>קס'ד משניהם יליף מדה'ל למיכתב ומתו ואנא ידענא דאין ומתו פחות משנים: 


lvr: 55
pgn: 7
dfh: a
trm: שניהן שוין
txt:
<span class='five'>שניהן שוין. </span>הנואף והנואפת יהו בני עונשין אבל אם היתה היא קטנה והוא גדול או הוא קטן דלאו בר עונשין והיא גדולה ובת עונשין אין הגדול נהרג: ומשני אנו מגם ילפינן: יג] 


lvr: 55
pgn: 7
dfh: a
trm: ואמר רב ששת
txt:
<span class='five'>ואמר רב ששת. </span>האי נוחל ומנחיל ליכא לאוקומי בנכסי אביו דא'נ לא אתיליד איהו הוו ירתי קרוביו נכסי אביו היכא דאין בנים: 


lvr: 55
pgn: 7
dfh: a
trm: אלא נוחל בנכסי אמו
txt:
<span class='five'>אלא נוחל בנכסי אמו. </span>אם מתה בו ביום ואפי' הוא מת בו ביום נוחל נכסי אמו ומנחילן מכחו לאחיו מאביו שאינן בני אמו דאי לאו הוא הוו ירתי לה קרוביה ולא אמרי' נפל הוא ואינו בן נחלה: 


lvr: 55
pgn: 7
dfh: a
trm: ופרכינן
txt:
<span class='five'>ופרכינן. </span>וגבי מיתה מי מיית הוא ברישא טו] והא הוה עובדא ופרכיס לאחר מיתת אמו: 


lvr: 55
pgn: 7
dfh: b
trm: (נהנין בשערה
txt:
<span class='five'>(נהנין בשערה. </span>רגילות היו נשים כששערן מועט לקשור שיער נשים נכריות לשערן והוא פיאה נכרית): 


lvr: 55
pgn: 7
dfh: b
trm: מת אסור בהנאה
txt:
<span class='five'>מת אסור בהנאה. </span>דכתיב ותמת שם מרים וגמר שם שם מעגלה ערופה במסכת ע'ז באין מעמידין <span class='mareimakom'>(דף כט:)</span>: 


lvr: 55
pgn: 7
dfh: b
trm: בפיאה נכרית
txt:
<span class='five'>בפיאה נכרית. </span>לאו שערה ממש קאמר אלא שהיתה לה פיאה משיער אשה אחרת קשורה לשערה [דרגילות היו נשים כששערן מועט לקשור שיער נשים נכריות לשערן והוא פיאה נכרית] ואמרה תנו אותה לבתי וקמ'ל מתני' דאע'ג דקשורה לה כיון דאמרה תנו גליא דעתה דלא ניחא לה דתיהוי כגופה לאיתסורי טו] בהדיה וכנטולה מחיים דמיא: 


lvr: 55
pgn: 7
dfh: b
trm: שער נשים צדקניות
txt:
<span class='five'>שער נשים צדקניות. </span>של עיר הנדחת שלא הודחו עמה מהו ואמר רבא התם טז] בחלק <span class='mareimakom'>(דף קיב.)</span> פיאה נכרית שקשרה הצדקת לשערה קא מיבעיא ליה אי כגופה היא וניצול  יז] אי כממונה וקי'ל <span class='mareimakom'>(שם)</span> צדיקים שבתוכה יוצאין ממנה ערומים וכל ממונם נשרף דכתיב ואת כל שללה תקבוץ וגו' אלמא מספקא ליה אי כגופה אי לאו כגופה ותיפשוט ליה מהכא דגופה הוא דטעמא דאמרה תנו כו': 


lvr: 55
pgn: 7
dfh: b
trm: קשיא ליה לר'נ
txt:
<span class='five'>קשיא ליה לר'נ. </span>הא דמוקמינן למתניתין בפיאה נכרית והא דומיא דבהמה קתני וכו': 


lvr: 55
pgn: 7
dfh: b
trm: אלא א'ר נחמן
txt:
<span class='five'>אלא א'ר נחמן. </span>לעולם שערה ממש ודקשיא לך איסורי הנאה נינהו ל'ק דשיער המת לא מיתסר בהנאה דלא דמי לשיער בהמה שנהרגה דאשה מיתתה אוסרתה ושיער לאו בר מיתה הוא שאין עשוי להשתנות אבל בהמה גמר דינה אוסרתה כדאמר בפסחים בפ' כל שעה <span class='mareimakom'>(דף כב:)</span> ממשמע שנאמר סקל יסקל השור איני יודע שהוא נבילה ואסורה באכילה ומה ת'ל לא יאכל את בשרו מגיד שאם שחטו לאחר גמר דינו אסור ואין לי אלא באכילה בהנאה מנין כו' והילכך כל דמחובר בה בשעת גמר דין מיתסר בהדה: 


lvr: 55
pgn: 7
dfh: b
trm: פשיטא
txt:
<span class='five'>פשיטא. </span>דמש'ה אין נותנין שהמת אסור בהנאה אלא ודאי ה'ק שנויי המת כגון פיאה נכרית אסורין בהנאה ולהכי קתני להאי מפני משום דקא בעי לגלויי עלה דלאו בשערה ממש קא מיירי: 


lvr: 55
pgn: 7
dfh: b
trm: נתן סלע
txt:
<span class='five'>נתן סלע. </span>בן עשרים שערכו חמשים והיה עני ונתן סלע לערכו דעני נידון בהשג יד והעשיר פטור: 


lvr: 55
pgn: 7
dfh: b
trm: נותן חמשים
txt:
<span class='five'>נותן חמשים. </span>דבנתינה קמייתא לא יצא ידי ערכו ועדיין ערכו עליו ועני המעריך את עצמו והעשיר קודם נתינה נותן ערך עשיר כדילפינן לקמן בפ' השג יד <span class='mareimakom'>(דף יז:)</span>: 


lvr: 55
pgn: 7
dfh: b
trm: היו בידיו חמש סלעים
txt:
<span class='five'>היו בידיו חמש סלעים. </span>עני בן עשרים שהעריך עצמו והיה לו ה' סלעים: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 7
dfh: b
trm: ההוא לכל ערכין שאתה מעריך הוא דאתא
txt:
<span class='five'>ההוא לכל ערכין שאתה מעריך הוא דאתא. </span>שאפי' עני שבעניים לא יתן פחות ומיהו היכא דאית ליה טפי יהיב דכתיב על פי אשר תשיג: 


lvr: 55
pgn: 7
dfh: b
trm: לאו ממילא שמעינן מינה כו'
txt:
<span class='five'>לאו ממילא שמעינן מינה כו'. </span>אע'ג דקרא להכי אתא ולא יד הנידר מיהו על פי אשר תשיג כתיב וממילא שמעת דהיכא דידו משגת שקול מיניה: 


lvr: 55
pgn: 7
dfh: b
trm: ונתן ד' לשניה
txt:
<span class='five'>ונתן ד' לשניה. </span>על פי כהן יצא ידי שניהן ואפי' לרבנן הואיל ויהב לשניה ברישא: 


lvr: 55
pgn: 7
dfh: b
trm: מה שגבה גבה
txt:
<span class='five'>מה שגבה גבה. </span>והילכך כי יהיב לראשונה כל מה דאית ליה יהיב לה ולשניה ליכא למימר אמאי לא יהב כולהו חמש משום דבעידנא דיהב לשניה משתעבד לה לראשונה דהא אפילו מאי דיהיב לה לאו דידה הוא:  נתן


lvr: 55
pgn: 8
dfh: a
trm: נתן ארבע לראשונה
txt:
<span class='five'>נתן ארבע לראשונה. </span>שהעריכו הכהן על הראשונה תחילה לא יצא ידי ראשונה דבעי למיתב כל מה דבידיה כרבנן ואם חזר והעשיר נותן את כל הערך דנתינה קמייתא לאו כלום היא: 


lvr: 55
pgn: 8
dfh: a
trm: הא יותר על סלע איכא
txt:
<span class='five'>הא יותר על סלע איכא. </span>אף על גב  ה] דליכא חמשים סלע דאם היו בידו חמש סלעים נותן כולם דהיינו יותר על סלע ופחות מחמשים וסתמא כרבנן דלר' מאיר ליכא השג יד שיהא יותר על סלע ופחות מחמשים במי שערכו חמשים ו] [אלא או חמשים] או סלע: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 55
pgn: 8
dfh: a
trm: פתח
txt:
<span class='five'>פתח. </span>תחילת נדות שזה דין נדה דאורייתא ראתה היום מונה ששה והוא ראתה שנים מונה חמשה והן ואפילו ראתה כל שבעה ופסקה לערב טובלת ומשמשת ומיום שביעי ואילך הויין ימי זיבה אחד עשר יום שאם ראתה בהן יום אחד או שנים שומרת יום כנגד יום וטובלת ואם ראתה בהן ג' רצופין הויא זבה גמורה וטעונה ספירה ז' נקיים וקרבן ואם משכו ימי זובה חדש או שנה אינה חוזרת לתחילת נדות עד שתשב שבעה נקיים ישבה ז' נקיים וראתה הויא תחילת נדה ומונה ששה והוא חוזרת לעניינה ככל המפורש ז] ואם לא ראתה באותן י'א יום ג' רצופין אינה זבה וכשתראה אחרי כן בין ראתה סמוך בין שהרחיקה ראייתה הויא תחילת  ח] נדה ואפילו תראה שלשה רצופין אינה מונה אלא ארבעה והן שאין ימי זוב אלא באותן י'א יום שבין סוף ט]  נדה זה לתחלת נדה הבאה וכן מפורש בהלכה אחרונה של מסכת נדה <span class='mareimakom'>(דף עב.)</span>: 


lvr: 55
pgn: 8
dfh: a
trm: אין פתח בטועה פחות משבעה
txt:
<span class='five'>אין פתח בטועה פחות משבעה. </span>טועה שראתה היום ואינה יודעת אם בימי נדתה עומדת אם באותן אחד עשר יום של זיבה אין חוזרת לפתח נדותה בפחות מז' נקיים: 


lvr: 55
pgn: 8
dfh: a
trm: תנו רבנן טועה שאמרה יום אחד טמא ראיתי
txt:
<span class='five'>תנו רבנן טועה שאמרה יום אחד טמא ראיתי. </span>היום ואינה יודעת אם בימי תחילת נדות הוא וצריכה למנות ששה והוא אם באותן אחד עשר ימי הזוב הוא ואינה צריכה לשמור אלא יום כנגד יום: 


lvr: 55
pgn: 8
dfh: a
trm: פתחה שבעה עשר
txt:
<span class='five'>פתחה שבעה עשר. </span>שאם לא תראה עד לאחר י'ז לבד מיום זה אז חוזרת לפתח נדותה למנות ששה והוא דממה נפשך לאחר י'ז לבד מיום זה יצתה מספק של ימי הזוב דאם יום זה שראתה מתחילת ימי זיבה היה כיון שכלו י'א יום יצתה ימי הזוב והרחיקה ראייתה שלא ראתה עד לאחר י'ז ותחילת נדה היא ואפילו אם תאמר שיום זה תחילת נדה י] היא אעפ'כ יצתה ימי הזוב שהרי עברו ששה להשלמת ימי נדותה ואחד עשר שבין נדה לנדה הרי י'ז ולאחר י'ז כשראתה תחילת נדה היא אבל אם תראה ביום י'ז לא יצתה מן הספק אם יום נדה הוא או יום זיבה דיש לומר שמא יום זה שבאת לפנינו כשראתה ראשון לימי נדה היה ויום י'ז שראתה בו סוף אחד עשר יום שבין נדה לנדה הוא א] ואינה צריכה שימור יא] או שמא יום ראשון שבאתה לפנינו מימי זיבה הוא וכשכלו י'א יום יצתה מימי הזוב ויום י'ז שראתה בו תחילת נדה הוא וצריכה למנות ששה והוא וכל שכן אם תראה קודם י'ז ובספיקא זו תעמוד לעולם עד שתשב י'ז נקיים וכל זמן שהיא בספיקה זו מקולקלת היא מאד שלעולם נחמיר עליה מספק שכשתראה יום אחד בתוך אלו יב]  ימי שבעה עשר נאמר תחילת נדה יג] וצריכה ששה והוא וכשתראה שלשה רצופין נאמר ימי זוב הן וצריכה שבעה נקיים וקרבן מספק ואינו נאכל אבל לאחר י'ז אין להחמיר דודאי תחילת נדה ואם תראה שלשה רצופין תמנה ארבעה והן ולבסוף שבעה אם תראה תשמור יום כנגד יום ויום  יד] שלשה תהא זבה: 


lvr: 55
pgn: 8
dfh: a
trm: שני ימים טמא ראיתי פתחה י'ז
txt:
<span class='five'>שני ימים טמא ראיתי פתחה י'ז. </span>לבד משני ימים הללו שאם לא תראה ב] טו] עד לאחר י'ז תחילת נדה היא ממה נפשך אם שני ימים הללו מימי הזוב הרי כלו להם ימי הזוב לתשעה ימים אחר השנים וכשהרחיקה וראתה לסוף י'ז תחילת נדה ואם תחילת נדה טז] היא הרי כלו להם ימי נדות וזוב לסוף ששה עשר יז] אחר השנים שימי נדות וזוב אינן אלא י'ח וזו שלא ראתה עד לאחר י'ז שהוא יום עשרים לתחילת ראיית הספק יח] נדה היא אבל אם תראה ביום י'ז וכל שכן קודם לכן לא יצתה מן הספק דשמא אלו שני ימים תחילת נדה היו ולסוף ששה עשר אחר השנים כלו ימי נדות וזוב וזו שראתה ביום י'ז תחילת נדה היא או שמא יט] אחד משני הימים סוף י'א של זיבה היה והשני תחילת נדה ולא כלו ימי נדות וזיבות עד לאחר י'ז וזו שראתה ביום י'ז סוף זיבה היא והרי היא בספק וכל שכן אם תראה קודם כגון אם תראה ביום י'ג וי'ד עומדת בספק דשמא ב' ימים הללו שבאתה לפנינו סוף ימי זוב היו וזו שלא ראתה שוב עד יום י'ג תחילת נדה היא או שמא שני הימים תחילת נדה היו ויום י'ג זה שמיני של ימי הזוב הוא ותשמור יום כנגד יום וכן בספק זה היא לעולם עד שתשב י'ז נקיים: 


lvr: 55
pgn: 8
dfh: a
trm: שלשה ימים טמא ראיתי פתחה י'ז
txt:
<span class='five'>שלשה ימים טמא ראיתי פתחה י'ז. </span>כמו שפירשתי אבל קודם לכן כגון י'ז עצמו עומדת בספק וי'ל שמא שני ימים מהשלשה היו סוף זיבה והשלישי תחילת נדה ויום י'ז זה סוף זיבה הוא או שמא כולן השלשה תחילת נדה היו ולסוף ט'ו לבד מהשלשה כלו ימי נדות וזוב ויום י'ז זה תחילת נדה הוא אבל ליום י'ח יצתה מן הספק ממה נפשך: 


lvr: 55
pgn: 8
dfh: a
trm: ארבעה ימים וכו' פתחה ששה עשר
txt:
<span class='five'>ארבעה ימים וכו' פתחה ששה עשר. </span>שאם לא תראה עד לאחר ששה עשר לבד מהנך יצתה מן הספק ממה נפשך אם תחלת נדה היו הרי כלו ימי נדות וזוב לסוף י'ד אחר ד' הללו ואם ימי זוב היו כל שכן שכלו קודם ששה עשר ועכשיו תחילת נדה היא וא'ת שנים מהן היו סוף זיבה והשנים תחלת נדה אעפ'כ לסוף ששה עשר כלו ימי נדות וזוב והא ליכא למימר שמא השלשה סוף זיבה היו והרביעי תחילת נדה ולא כלו עד סוף י'ז דאם השלשה היו סוף זיבה כשראתה בד' אינה תחילת נדה דכיון שראתה ג' רצופין בימי זיבה זבה היא ולא תצא לעולם מידי זיבה להיות תחילת נדה עד שתשב שבעה נקיים כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא טו)</span> ואם טהרה מזובה וספרה וגו' ולאחר שישבה שבעה נקיים חזרה לתחילת נדותה אבל אם תראה קודם לכן אפילו ביום ששה עשר איכא לספוקה בסוף זיבה ותחילת נדה דשמא שנים מהארבעה היו סוף זיבה והשנים תחילת נדה ויום ששה עשר סוף זיבה או שמא כ] הארבעה היו תחילת נדה או סוף זיבה וכבר יצתה מימי נדות וזוב: 


lvr: 55
pgn: 8
dfh: a
trm: ה' ימים טמא ראיתי פתחה ט'ו
txt:
<span class='five'>ה' ימים טמא ראיתי פתחה ט'ו. </span>ממה נפשך לאחר ט'ו תחילת נדה היא אם תראה אבל יום ט'ו עצמו אם תראה בו הויא ספק דשמא שנים מהחמשה היו סוף זיבה והשלשה ימי נדות ועדיין יום ט'ו זה סוף ימי הזוב הוא וכן כולה ברייתא מספקינן כא] לה שנים הראשונים בסוף זיבה והאחרונים מן הנדות אבל טפי מהכי ליכא לספוקי דאי אמרת ג' מהן סוף זיבה תו לא הוו אחריני ימי נדות כל זמן שלא ישבה ז' נקיים והשתא כי חזיא לאחר שישבה את ז' הימים הנקיים תחילת נדה היא:  שנים


lvr: 55
pgn: 8
dfh: b
trm: שנים עשר פתחה שמונה
txt:
<span class='five'>שנים עשר פתחה שמונה. </span>דלאחר שישבה שמונה נקיים יצתה מן הספק ממה נפשך אפילו תאמר שנים הראשונים סוף זיבה היו הרי כלו לה  ו] ממנין האחרון י'ח ימים ויצאו ימי נדות וזוב ותחילת נדה היא אבל יום שמיני עצמו ספק הוא דיש לומר ז] שנים מן הי'ב היו סוף זיבה והעשרה שבעה מהן לנדות והשלשה לזוב והויא זבה וז' נקיים ישבה ושמיני זה שראתה בו עדיין מן האחד עשר הוא ואינה תחילת נדה שאין בין סוף נדה א] לתחילת נדה פחות מי'א יום דכלו הי'ב ימים ממנין האחרון או שמא תחילת נדה היא ח] שיום ראשון של שנים עשר תחילת נדה היה ולסוף שבעה כלו להם ימי נדות והתחילו בשמיני ימי זיבה וליום שנים עשר הלכו להם מימי זוב חמשה נמצא שיכלו להם ימי זוב לסוף ששה ולסוף ב] ששה כלו ימי נדה וזוב והרי ישבה ט] [שבעה] נקיים לזיבה ושמיני זה תחילת נדה הוא והיינו ספק וקלקול גדול שלא תחזור לפתח נדתה עד לאחר י'ז יום דהדרא והויא לה טועה שאמרה יום אחד טמא ראיתי ואיני יודעת אם בימי נדה ואם בימי זיבה ואם תפסוק לאחר ראיית שמיני זה שבעה ימים ותראה ותרצה לשמור יום כנגד יום נחמיר עליה ונאמר שמא יום שראתה בו סוף זיבה היה ועכשיו תחילת נדה הוא או אם תראה ג' ותרצה למנות ארבעה ימים י] נחמיר עליה ונאמר שמא אותו יום שמיני שראתה בו תחילת נדה היה ועכשיו בימי זוב היא וזבה היא וכן בספק זה היא לעולם עד שתשב שבעה יא]  נקיים: 


lvr: 55
pgn: 8
dfh: b
trm:
שלשה עשר פתחה שבעה.  ג] </span>ב' יב] (ימים) קמאי מספקינן לסוף זיבה פשו להו י'א וז' נקיים הרי י'ח: <span class='five'>שאין פתח בטועה פחות משבעה

txt:
<span class='five'>שלשה עשר פתחה שבעה.  ג] </span>ב' יב] (ימים) קמאי מספקינן לסוף זיבה פשו להו י'א וז' נקיים הרי י'ח: <span class='five'>שאין פתח בטועה פחות משבעה. </span>שאפילו ראתה ארבעה עשר אינה חוזרת לפתחה בפחות מז' נקיים דממה נפשך זבה היא כל זמן שלא ישבה ז' נקיים לא תצא מידי זיבה: 


lvr: 55
pgn: 8
dfh: b
trm: א'ל רב אדא וכו'
txt:
<span class='five'>א'ל רב אדא וכו'. </span>רב אדא טעי וסבר דכל הנך י'ז וט'ז וט'ו למשרייה לגברא קאמרי: 


lvr: 55
pgn: 8
dfh: b
trm: נדה ופתחה
txt:
<span class='five'>נדה ופתחה. </span>שתדע מאימת תמנה ימי נדה שאם תראה שלשה או ארבעה ימים לא תמנה אלא שלשה והם ואינך יהיו לה ימי זוב שאם תראה יג] אחר תהא שומרת יום: 


lvr: 55
pgn: 8
dfh: b
trm: כל הטועות זבות
txt:
<span class='five'>כל הטועות זבות. </span>לקמן יד] מפיך לה ומפרש אלא כל זבות הטועות כלומר כל הנך דאיכא בהנך דלעיל דמצינן לספוקינן בזבות כגון כולהו בר מיום אחד טמא ושני ימים טמא דבציר מתלתא יומי טמא ליכא לספוקה בזבה: 


lvr: 55
pgn: 8
dfh: b
trm: מביאות קרבן
txt:
<span class='five'>מביאות קרבן. </span>לסוף שבעה נקיים שתי תורים אחד לחטאת ואחד לעולה כדין זבה דשמא זבות היו: 


lvr: 55
pgn: 8
dfh: b
trm: ואינו נאכל
txt:
<span class='five'>ואינו נאכל. </span>החטאת אינה נאכלת דשמא לא ימי זיבה היו וחטאת זו חולין ומליקתה נבילה דחולין מלוקין אינן אלא נבילה והעולה קריבה על תנאי אם זבה היא תהא לחובתה ואם לאו תהא לנדבה אבל חטאת נדבה ליכא: 


lvr: 55
pgn: 8
dfh: b
trm: חוץ מפתחה ז' ופתחה ח' שמביאות קרבן ונאכל
txt:
<span class='five'>חוץ מפתחה ז' ופתחה ח' שמביאות קרבן ונאכל. </span>דממה נפשך כיון דראתה י'ב רצופין זבות נינהו דאי נמי אמרת שני קמאי לסוף זיבה אפ'ה הויא טו] תחלת נדות וזיבה ממנין האחרון דהא פשו להו י' ימים ז' לנדות וג' לזוב וכ'ש אי קמאי הוו תחלת נדות או ג' מינייהו סוף זיבה ממה נפשך זבות הן אבל כולהו קמייתא ספק זבות הן דאיכא למימר ג' טז] ימים מהנך זיבה הוו וזבה היא ואיכא למימר לאו זבה היא דב' יומי קמאי מסוף זבות ותו לא הויא זבה ממנין האחרון: 


lvr: 55
pgn: 8
dfh: b
trm: אלא כל זבות הטועות
txt:
<span class='five'>אלא כל זבות הטועות. </span>דמשמע כל שיש לספקו בזוב מחמת טעותו דהיינו משלשה ימים טמא ראיתי ואילך: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 55
pgn: 8
dfh: b
trm: אין טוהר בנגעים בפחות משבוע אחד
txt:
<span class='five'>אין טוהר בנגעים בפחות משבוע אחד. </span>להסגר: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 8
dfh: b
trm: נגעי בתים
txt:
<span class='five'>נגעי בתים. </span>שלש שבועות כדתניא בתורת כהנים ושב הכהן ובא הכהן זו היא שיבה זו היא ביאה מה ביאה חולץ וקוצה וטח ונותן לו שבוע אף שיבה כו' ומנין שאם עמד הנגע בעיניו בזה ובזה בשבוע ראשון ושניה מנין שחולץ וקוצה וטח ונותן לו שבוע והיינו שבוע שלישי ת'ל ובא הכהן ואם בא יבא הכהן מה מצינו וכו': 


lvr: 55
pgn: 8
dfh: b
trm: במאי קמיפלגי [וכו']. רבי אלעזר אמר כובש
txt:
<span class='five'>במאי קמיפלגי [וכו']. רבי אלעזר אמר כובש. </span>הקב'ה כובש ומסתיר עונות תחת מחילת כסא הכבוד כדי שיכריעו הזכיות: 


lvr: 55
pgn: 8
dfh: b
trm: רבה כר' אלעזר
txt:
<span class='five'>רבה כר' אלעזר. </span>והכי קאמר צדקתך כהררי אל שאתה מצדיקנו במה שאתה כובש ומסתיר משפטיך דהיינו עונות בתהום רבה: 


lvr: 55
pgn: 8
dfh: b
trm: ורב יהודה כר' יוסי [בר'ח]
txt:
<span class='five'>ורב יהודה כר' יוסי [בר'ח]. </span>והכי קאמר אלמלא צדקתך כהררי אל שאתה עושה לנו צדקה שאתה מגביה עונות מי יוכל לעמוד מפני משפטיך שיהו מכריעין עד תהום רבה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 55
pgn: 8
dfh: b
trm: ולא יותר על שלש
txt:
<span class='five'>ולא יותר על שלש. </span>ליום שלש לאפייתן נאכלין ותו לא יז] חל יום טוב של עצרת להיות באחד בשבת נאפות בערב שבת שאין אפייתן דוחה לא שבת ולא י'ט ונאכלות בי'ט לאחר תנופתן דהיינו ליום שלישי וכשחל עצרת באחד משאר ימי השבת נאפות ערב י'ט ונאכלות בי'ט שהוא שני לאפייתן: 


lvr: 55
pgn: 8
dfh: b
trm: לחם הפנים כו'
txt:
<span class='five'>לחם הפנים כו'. </span>כיצד נאפין בערב שבת ונאכלין לשבת האחרת שהוא יום תשיעי לאפייתן חלו שני ימים טובים של ראש השנה להיות חמישי בשבת וששי בשבת נאפה לחם הפנים ברביעי בשבת ונסדר בשבת ונאכל בשבת שניה שהוא אחד עשר לאפייתו: 


lvr: 55
pgn: 8
dfh: b
trm: קטן נימול לשנים עשר
txt:
<span class='five'>קטן נימול לשנים עשר. </span>כיצד נולד בין השמשות של ערב שבת אינו נימול בשבת דשמא תשיעי הוא דבין השמשות ספק יום ספק לילה ואם יום הוא נמצא שבת יום יח] תשעה ומילה שלא בזמנה אינה דוחה לא שבת ולא יו'ט ואם חלו שני ימים טובים של ר'ה אחר אותו שבת אינו נימול עד יום שלישי שהוא שנים עשר ללידתו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 8
dfh: b
trm: לא נראה לחכמים לעבר יותר על שמונה כו'
txt:
<span class='five'>לא נראה לחכמים לעבר יותר על שמונה כו'. </span>ורישא דמתניתין דקתני אין פוחתין מד' חדשים מעוברין דלא עבדינן חסירין יותר על שמונה אבל שמונה עבדינן ולא מפרש השתא ועולא מפרש לה לקמן ורב הונא אית ליה דעולא: 


lvr: 55
pgn: 8
dfh: b
trm: דאם כן
txt:
<span class='five'>דאם כן. </span>דעבדינן תשעה מליאים קדים אתי סיהרא חדתא תלתא יומא קודם ר'ה שבין מולד תשרי זה למולד תשרי הבא ד' ימים וח' שעות ותתע'ו חלקים ואם מולד תשרי זה בתחילת ליל שבת נמצא מולד תשרי הבא בשמונה שעות ליום ארבע בשבת וכשאנו מסדרין החדשים אחד מלא ואחד חסר נקבע ראש השנה ביום המולד שסדר תולדות הלבנה אחד מלא ואחד חסר שחדש לבנה תשעה ועשרים יום וחצי ושתי ידות שעה וע'ג חלקים הרי לשני חדשים נ'ט ימים היינו חודש אחד מתשעה ועשרים וחדש אחד משלשים יום וכשאנו עושין שבעה מליאים נדחה ראש השנה יום אחד לאחר המולד ואם שמונה מליאים נדחה שני ימים ואם תשעה מליאים נדחה שלשה ימים:  קדים


lvr: 55
pgn: 9
dfh: a
trm: קדים [אתי] סיהרא
txt:
<span class='five'>קדים [אתי] סיהרא. </span>חדתא ג' ימים קודם ראש השנה שהמולד ביום ד' וראש השנה בשבת ומרנני עלמא בתר רבנן למימר כל מה דבעו עבדי: 


lvr: 55
pgn: 9
dfh: a
trm: כדאמר רב משרשיא
txt:
<span class='five'>כדאמר רב משרשיא. </span>לקמן גבי עצרת כגון שהיתה שנה מעוברת הכא נמי כגון שהיתה שנה שלפניה מעוברת ז] : 


lvr: 55
pgn: 9
dfh: a
trm: עיבור שנה חדש
txt:
<span class='five'>עיבור שנה חדש. </span> ח] ובידינו לעשות חדש של תוספת השנה בין מלא ובין חסר  ט] ואת עיבור של שנה של אשתקד עשינו חסר ונמצא שהקדמנו תשרי שעבר לפני מולדו כמדת חסרון חדש אחד לפיכך אנו יכולין לאחר תשרי זה כמדת מילוי חדש אחד כדקאמר דל ירחא מליא לבהדי חסירא: י] 


lvr: 55
pgn: 9
dfh: a
trm: ואכתי חד יומא
txt:
<span class='five'>ואכתי חד יומא. </span>ואע'ג דיומא ופלגא היא חד יומא קרי ליה והוא הדין נמי אם היתה יא] זו מעוברת הוה מצי נמי לתרוצי דנראה לעבר שמונה חדשים והאי דנקט שנה שלפניה משום דלא מיתוקמא מתני' בשנה מעוברת דקתני אין פוחתין מד' חדשים מעוברין הא בארבעה מעוברים סגי ואי במעוברת פשו להו ט' חסירין ובין לרב הונא בין לעולא אפילו שמונה חסירין ליכא לאוקמא אלא במעוברת אבל תשעה לא בפשוטה ולא במעוברת כדלקמן יב] : 


lvr: 55
pgn: 9
dfh: a
trm: מייתרא סיהרא
txt:
<span class='five'>מייתרא סיהרא. </span>עתיקא שלש יומי יג] אחר ראש השנה דסדר תולדות החדשים למולד הלבנה אחד מלא ואחד חסר כדפרישית וכי עבדת תלתא חסירין טפי מקדמת ליה לראש השנה ג' יומי: 


lvr: 55
pgn: 9
dfh: a
trm: שהיתה שנה שלפניה
txt:
<span class='five'>שהיתה שנה שלפניה. </span>של אשתקד מעוברת וחדש העיבור שלשים יום ולמנין הלבנה לא הוי אלא כ'ט ופלגא אשתכח דמאחרת לראש השנה פלגא יומא והשתא לא קדים  יד] לראש השנה אלא יומא ופלגא וכיון דלא הוו ב' שלימים חד קא חשיב ליה והיינו דקא פריך ואכתי איכא חד יומא: 


lvr: 55
pgn: 9
dfh: a
trm: איתחזויי איתחזי
txt:
<span class='five'>איתחזויי איתחזי. </span>לבנה לב'ד ואנן הוא דלאו אדעתין למימסר נפשין ולמיחזייה הילכך לא מרנני:  במאי


lvr: 55
pgn: 9
dfh: b
trm: אלא ביום הנף
txt:
<span class='five'>אלא ביום הנף. </span>באותו יום שאירע בו ט'ז בניסן לפי שבט'ז בניסן אנו מתחילין למנות חמשים  טז] ויום חמשים איקלע ביום ראשון להתחלת המנין דיום מ'ט הוי סוף שבת שביעית וביום חמשים מתחיל השבוע: 


lvr: 55
pgn: 9
dfh: b
trm: ואין ר'ה כו' או לאור עיבורו
txt:
<span class='five'>ואין ר'ה כו' או לאור עיבורו. </span>לאור עיבורו של ניסן ביום שאירע בו ל'א של ניסן כגון אם ניסן בא' בשבת הוי אור עיבורו שלישי בשבת להכי קרי ליה יז] אור עיבורו שהוא לילה שבו מתעבר החדש שכשעושים ר'ח יום ל'א הוי חדש שעבר מעובר: 


lvr: 55
pgn: 9
dfh: b
trm: שניהם חסירין
txt:
<span class='five'>שניהם חסירין. </span>כסליו וסיון וכיון דהוו להו ד' חסירין בסתווא וד' חסירים בקייטא הוי ר'ה ביום הנף דהא האידנא עבדינן לעולם חדשי ימות החמה כסדרן ויש לנו סימן קבוע א'ת ב'ש ג'ר לשלישי של פסח הוי ר'ה דהיינו לאור עיבורו וכי עבד חד חסר טפי מקדמת ליה לר'ה חד יומא דהיינו ליום הנף אלא לרב הונא דאמר מעוברין נמי עבדינן הא כיון דעבדינן בימות החמה ד' מליאין מאחרת לר'ה חד יומא דה'ל לאור אור עיבורו של ניסן ליום רביעי של פסח: 


lvr: 55
pgn: 9
dfh: b
trm: הא שבעה עבדינן
txt:
<span class='five'>הא שבעה עבדינן. </span>אפילו לעולא דהא דלא עבדינן שמנה מליאין משום דקדים אתי סיהרא תרי יומי אבל שבעה דלא קדים אלא חד יומא עבדינן והא זימנין יח] [דלא] עבדינן בסתווא ועבדינא לחדשי החורף כסדרן ומעברינא ליה בקייטא ועבדינן ד' מלאים וה'ל נמי לאור אור עיבורו: 


lvr: 55
pgn: 9
dfh: b
trm: אלא
txt:
<span class='five'>אלא. </span>הא דקתני לעולם לאור עיבורו ולא יותר אחרים הוא דלית להו מליאין וחסירין דלדידהו יט] כל החדשים [כולהו] כסדרן: 


lvr: 55
pgn: 9
dfh: b
trm: אלא ארבעה ימים
txt:
<span class='five'>אלא ארבעה ימים. </span>אם אירע ר'ה ביום ראשון יבא לשנה הבאה ליום חמישי דהיינו כולהו כסדרן: 


lvr: 55
pgn: 9
dfh: b
trm: דל ירחא
txt:
<span class='five'>דל ירחא. </span>דקייטא כ] ועביד ליה חסר לבהדי ירחא דעיבור דעבדת ליה מלא דכי היכי דעבדינן שבט ואדר הראשון מליאין ביחד עבדינן נמי ניסן ואייר חסירין יחד דהא אמרינן אם היתה שנה מעוברת חמשה וכיון דעיבור שנה שלשים אי לא עבדינן תרי חסירין בהדי הדדי הוו להו שיתא כא] בין ראש השנה לר'ה דהא כי מוספת חד חדש מלא על ירחי שתא מאחרת ליה לר'ה תרי יומי הילכך כב] הוו להו בקייטא ארבע חסירין ומיקלע ביום הנף: 


lvr: 55
pgn: 9
dfh: b
trm: אחרים מנינא אתא לאשמועינן
txt:
<span class='five'>אחרים מנינא אתא לאשמועינן. </span>בתמיה כיון דכסדרן אית להו פשיטא דאין בין זה לזה אלא ארבעה והכי איבעי להו למימר אין מעברין את החדש כג] לצורך וממילא ידענא דאין בין זה לזה אלא כד] ארבעה: 


lvr: 55
pgn: 9
dfh: b
trm: הא קמשמע לן
txt:
<span class='five'>[הא קמשמע לן]. </span>אי הוה אמרי אין מעברין את החדש לצורך הוה אמינא ה'מ בחדש שנראה בזמנו אבל היכא דלא אתו סהדי ביום שלשים ע'כ תעברהו משום דמצוה לקדש על פי עדים: 


lvr: 55
pgn: 9
dfh: b
trm: קמ'ל כו'
txt:
<span class='five'>קמ'ל כו'. </span>דהכי משמע דהאי סימנא נקוט בידך ארבעה ימים בין זה לזה ואפילו לא נראית הלבנה: 


lvr: 55
pgn: 9
dfh: b
trm: והאיכא יומא דשעי
txt:
<span class='five'>והאיכא יומא דשעי. </span>כלומר נהי נמי דבתר מולדות הלבנה אזלי אחרים מיהו זימנין דאיכא חמשה ימים בשנה פשוטה בין פסח לפסח דהא איכא יומא דשעי דלשלש שנים טפי חד יומא טופיינא דבין מולד זה למולד שנה הבאה איכא ארבעה ימים ושמונה שעות ותתע'ו חלקים צא לשלש שנים לכל שנה שמונה שעות תמצא יום אחד: 


lvr: 55
pgn: 9
dfh: b
trm: ויומא דתלתין שנין
txt:
<span class='five'>ויומא דתלתין שנין. </span>שהרי מן התתע'ו צא תתס'ד מכל תתע'ו תמצא יום לשלשים שנה שהרי תתר'ף חלקים בשעה חשוב חמשה תתס'ד כה] ארבע שעות הרי לשלשים תתס'ד כ'ד שעות שהן יום אחד: 


lvr: 55
pgn: 9
dfh: b
trm: שניהם מליאים
txt:
<span class='five'>שניהם מליאים. </span>שניהם מן החסירין כו] (שנים) כגון מרחשוון ואייר אם תעשה מליאים נמצא שנה עודפת שני ימים על כסדרן והרי היא שנ'ו: 


lvr: 55
pgn: 9
dfh: b
trm: שניהם חסירין
txt:
<span class='five'>שניהם חסירין. </span>שנים מן המליאין כגון כסליו וסיון אם תעשה חסירין נמצאת שנה חסירה שני ימים מכסדרן והרי היא שנ'ב וכסדרן שנ'ד אלמא עבדינן תמניא מליאין: 


lvr: 55
pgn: 9
dfh: b
trm: והיה רבי תמה
txt:
<span class='five'>והיה רבי תמה. </span>לפי שהיה לאחר הלבנה שלשה ימים שהרי הקדימו הקביעות שלשה ימים:  ועיבור


lvr: 55
pgn: 10
dfh: a
trm: ועיבור שנה שלשים
txt:
<span class='five'>ועיבור שנה שלשים. </span>הרי לך א' מלא ואשתקד עשינו שניהן מליאים מרחשון ואייר והרי לך שלשה מלאין יותר על כסדרן הלכך כי חסרה השתא לבהדייהו שלשה קם ליה בדוכתיה: 


lvr: 55
pgn: 10
dfh: a
trm: נר ישראל
txt:
<span class='five'>נר ישראל. </span>שאתה מאיר עיני חכמים: <span class='shastitle7'>מתני'</span> כ'א תקיעות ומ'ח תקיעות מפרש להו במס' סוכה בפ' החליל <span class='mareimakom'>(דף נג:)</span>: 


lvr: 55
pgn: 10
dfh: a
trm: ולא מוסיפין על י'ב
txt:
<span class='five'>ולא מוסיפין על י'ב. </span>אם היו רוצין היו עושין י'ב כנגד י'ב ימים שהחליל מכה לפני המזבח: 


lvr: 55
pgn: 10
dfh: a
trm: בשחיטת פסח ראשון
txt:
<span class='five'>בשחיטת פסח ראשון. </span>בי'ד בניסן שהיו קורין ההלל בעזרה בשעת שחיטה כדאמרינן בתמיד נשחט <span class='mareimakom'>(פסחים סד.)</span>: 


lvr: 55
pgn: 10
dfh: a
trm: ולא היה מחלק
txt:
<span class='five'>ולא היה מחלק. </span>מסיים אלא באבוב יחידי כשהיה מגיע לסיום הנעימה היה האחד מן החלילים מאריך לאחר שתיקת האחר שזהו יג] חילוק יפה יותר משיסיימו שניהם כאחד חילוק היינו סיום שמחלק בין נעימה לנעימה ובשעת הקרבה היה שיר זה והיו הלוים משוררים בפה את ההלל באותן י'ב ימים והחלילים מחללים ובשאר ימים היו נבלים וצלצל וכינורות והשיר היה אותו שיר המפורש בר'ה <span class='mareimakom'>(דף לא.)</span> יד] אחד בשבת לה' הארץ ומלואה וכל המזמור ובשני גדול ה' ומהולל וכן כולם: 


lvr: 55
pgn: 10
dfh: a
trm: ומשיאין לכהונה
txt:
<span class='five'>ומשיאין לכהונה. </span>כהנים היו נושאין בנותיהן שישראלים מיוחסין היו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 10
dfh: a
trm: מתני'
txt:
<span class='five'>מתני'. </span>דקחשיב כ'א תקיעות ומ'ח תקיעות דלא כר' יהודה דמתני' קא חשיב לכל תקיעה ולכל תרועה באנפי נפשה ואין לך כל תרועה שאין תקיעה פשוטה לפניה ולאחריה ורבי יהודה לא קא חשיב תקיעה ותרועה ותקיעה אלא חדא הרי לך כ'א דתנא דידן ז' לר' יהודה ומ'ח דתנא דידן ט'ז לרבי יהודה: 


lvr: 55
pgn: 10
dfh: a
trm: לפשוטה לפניה ולאחריה
txt:
<span class='five'>לפשוטה לפניה ולאחריה. </span>דמהכא נפקא פשוטה לפניה דכתיב ותקעתם והדר תרועה ופשוטה לאחריה דכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר י)</span>  תרועה והדר יתקעו ולעולם כל חדא מצוה באנפי נפשה: 


lvr: 55
pgn: 10
dfh: a
trm: ולא כלום
txt:
<span class='five'>ולא כלום. </span>שלא ישהא ויפסיק בין פשוטה שלפניה לתרועה ובין התרועה לפשוטה שלאחריה אלא בבת אחת סמוכות זו לזו: 


lvr: 55
pgn: 10
dfh: a
trm: אפי' כרבנן
txt:
<span class='five'>אפי' כרבנן. </span>והאי אין בין לאו דיעשה סמוכות כל כך אלא שלא ישהה בינתיים יותר מדאי: 


lvr: 55
pgn: 10
dfh: a
trm: ולאפוקי מדרבי יוחנן
txt:
<span class='five'>ולאפוקי מדרבי יוחנן. </span>דאמר גבי ר'ה שמע תשע תקיעות שלש של מלכיות וג' של זכרונות וג' של שופרות בתשע שעות ששהה שעה בין כל אחת ואחת יצא: 


lvr: 55
pgn: 10
dfh: b
trm: ראש חדש איקרי מועד
txt:
<span class='five'>ראש חדש איקרי מועד. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(איכה א)</span> קרא עלי מועד ובפ'ד דמסכת תענית <span class='mareimakom'>(דף כט.)</span> תמוז דההוא שתא מלויי מליוה דכתיב קרא עלי מועד: 


lvr: 55
pgn: 10
dfh: b
trm: מפטמת את הבשמים
txt:
<span class='five'>מפטמת את הבשמים. </span>שבה היו כותשין סממני הקטרת והיה קולה צלול ומפטמת הבשמים יפה ונותנת בהן ריח כדאמרי' בכריתות <span class='mareimakom'>(דף ו:)</span> יט] השוחק אומר היטב הדק הדק היטב שהקול יפה לבשמים: 


lvr: 55
pgn: 10
dfh: b
trm: אל יתהלל חכם
txt:
<span class='five'>אל יתהלל חכם. </span>שחכמתו אינה אלא מקלקלת לפי שכלי מקדש ראשון ע'פ הגבורה נעשו דכתיב <span class='mareimakom'>(ד'ה א כח)</span> הכל בכתב מיד ה' עלי השכיל כל מלאכת התבנית: 


lvr: 55
pgn: 11
dfh: a
trm: עשרה נקבים היו בה
txt:
<span class='five'>עשרה נקבים היו בה. </span>ובכל נקב היה קנה אחד ובכל קנה וקנה היו בו י' נקבים ובכל נקב של קנה הוציא מין זמר נמצאת כולה מוציאה מאה מיני זמר: יג] 


lvr: 55
pgn: 11
dfh: a
trm: מתניתא גוזמא
txt:
<span class='five'>מתניתא גוזמא. </span>דרך משניות לשנות גוזמא כגון הנך דאמר בשחיטת חולין בפרק גיד הנשה <span class='mareimakom'>(דף צ:)</span>: 


lvr: 55
pgn: 11
dfh: a
trm: שבשם
txt:
<span class='five'>שבשם. </span>שמזכירין בו שם שמים: אין אדם שר שירה אלא מתוך שמחה וטוב לבב דכתיב <span class='mareimakom'>(ישעיהו סה)</span> הנה עבדי ירונו מטוב לב: 


lvr: 55
pgn: 11
dfh: a
trm: מנין לביכורים שטעונין שירה
txt:
<span class='five'>מנין לביכורים שטעונין שירה. </span>שאומרים ארוממך ה' כי דליתני כדתנן במס' ביכורים <span class='mareimakom'>(פ'ג מ'ד)</span>: 


lvr: 55
pgn: 11
dfh: a
trm: טוב טוב
txt:
<span class='five'>טוב טוב. </span>כתיב הכא בכל הטוב וכתיב בשירה <span class='mareimakom'>(דברים כח)</span> בשמחה ובטוב לבב: 


lvr: 55
pgn: 11
dfh: a
trm: פרי
txt:
<span class='five'>פרי. </span>בביכורים כתיב <span class='mareimakom'>(שם כו)</span> מראשית  יד] פרי: 


lvr: 55
pgn: 11
dfh: a
trm: (ישור במשא) חזקיה אמר מהכא
txt:
<span class='five'>(ישור במשא) חזקיה אמר מהכא. </span>אשכחן שירת לוים מן התורה ישור במשא טז] נשיאות קול בשיר: 


lvr: 55
pgn: 11
dfh: a
trm: שירה
txt:
<span class='five'>שירה. </span>צריך עבודת קרבן שאינו נאמר אלא על היין של נסכי קרבן כדכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר י)</span> ותקעתם בחצוצרות על עולותיכם: 


lvr: 55
pgn: 11
dfh: b
trm: הם בשלהם
txt:
<span class='five'>הם בשלהם. </span>כגון לוי משורר שהגיף דלתות ולוי משוער שאמר שיר שהרי הלוים היו חלוקים זה למשוער וזה למשורר: 


lvr: 55
pgn: 11
dfh: b
trm: אביי
txt:
<span class='five'>אביי. </span>לית ליה הא מתני' דקתני לעיל הם בשלהם אינו במיתה דהא משכחת תנא אחרינא דקאי כוותיה: 


lvr: 55
pgn: 11
dfh: b
trm: הא כתיב חדא זימנא
txt:
<span class='five'>הא כתיב חדא זימנא. </span>בההיא פרשתא גופה וקאי נמי אעבודת לוים: רבי יהושע ויוחנן בן גודגדא לוים היו יוחנן בן גודגדא סבר משורר ששוער במיתה כשהוא מגיף לבדו וגזרו רבנן במסייע דלא ליתי למעבד לחודיה ור' יהושע סבר אפילו כי עביד לחודיה אינו אלא באזהרה ולא גזרו רבנן במסייע: 


lvr: 55
pgn: 11
dfh: b
trm: עולת נדבת ציבור
txt:
<span class='five'>עולת נדבת ציבור. </span>כגון קיץ המזבח הבא מן השופרות שנותנין בהן מעות מותר חטאת ומותר יב]  אשם: 


lvr: 55
pgn: 11
dfh: b
trm: עולותיכם
txt:
<span class='five'>עולותיכם. </span>ותקעתם בחצוצרות על עולותיכם <span class='mareimakom'>(במדבר י)</span> והיינו שירה: 


lvr: 55
pgn: 11
dfh: b
trm: אלא אמר רב אשי
txt:
<span class='five'>אלא אמר רב אשי. </span>הא דמימלך לאו משום דמספקא ליה דודאי הוקבע ר'ח בזמנו אלא רשותא הוא דקא נסיב: 


lvr: 55
pgn: 11
dfh: b
trm: ותסברא
txt:
<span class='five'>ותסברא. </span>דשירה גמורה הויא ההיא שירה על קרבן והא שירה דאחד בשבת לה' הארץ ומלואה כדאמר בראש השנה <span class='mareimakom'>(דף לא.)</span> והאי קרא במזמור אל נקמות ה' שהוא שיר של רביעי בשבת: 


lvr: 55
pgn: 11
dfh: b
trm: אילייא
txt:
<span class='five'>אילייא. </span>קינה כדמתרגמינן ושאי על שפים קינה וטלי על נגדין אילייא <span class='mareimakom'>(ירמיהו ז)</span> : 


lvr: 55
pgn: 11
dfh: b
trm: אי הכי
txt:
<span class='five'>אי הכי. </span>דאפילו שלא על הקרבן אומר שירה בעולת נדבה נמי לימא ותפשוט בעיא דר' אבין: 


lvr: 55
pgn: 11
dfh: b
trm: נפקא מיניה חורבא
txt:
<span class='five'>נפקא מיניה חורבא. </span>דהא דר'ל רשות הוא יג] דאי אית ליה לעולת נדבה ברשות אתי למימר עולת חובה נמי רשות הלכך לא אמרינן שיר לגמרי בנדבה: 


lvr: 55
pgn: 11
dfh: b
trm: ותקעתם בחצוצרות על עולותיכם ועל זבחי שלמיכם
txt:
<span class='five'>ותקעתם בחצוצרות על עולותיכם ועל זבחי שלמיכם. </span>מקיש עולה לשלמים ושלמים לעולה לענין שיר: 


lvr: 55
pgn: 11
dfh: b
trm: מה עולה האמורה כאן קדשי קדשים
txt:
<span class='five'>מה עולה האמורה כאן קדשי קדשים. </span>דאין לך עולה קדשים קלים אף שלמים האמורים כאן טעונים שיר בשלמים קדשי קדשים משתעי ואין לך שלמים קדשי קדשים אלא כבשי עצרת דשלמי ציבור הן וכתיב בהו <span class='mareimakom'>(ויקרא כג)</span> קדש יהיו לה' לכהן ומה שלמים האמורים כאן לגבי שיר קבוע להן זמן דהא אוקימנא בכבשי עצרת אף עולה האמורה כאן שקבוע לה זמן לאפוקי נדבת ציבור דאין קבוע לה זמן:  נסכים


lvr: 55
pgn: 12
dfh: a
trm: נסכים הבאין בפני עצמן
txt:
<span class='five'>נסכים הבאין בפני עצמן. </span>כגון שהביאו היום קרבן ציבור ולא הביאו נסכים עמו והביאום למחר דאמר מר <span class='mareimakom'>(מנחות דף מד:)</span> מנחתם ונסכיהם בלילה מנחתם ונסכיהם אפי' למחר: 


lvr: 55
pgn: 12
dfh: a
trm: והא תני רב מרי בריה דרב כהנא
txt:
<span class='five'>והא תני רב מרי בריה דרב כהנא. </span>לעיל דאין עולת נדבה טעונה שיר שהרי אין זמנה קבוע: 


lvr: 55
pgn: 12
dfh: a
trm: נפיק מיניה חורבא
txt:
<span class='five'>נפיק מיניה חורבא. </span>דאתי למימר כי היכי דנסכים הבאים בפני עצמן רשות נסכים הבאין עם הקרבן נמי רשות: 


lvr: 55
pgn: 12
dfh: a
trm: יובל
txt:
<span class='five'>יובל. </span>ראש השנה שלה ביום הכפורים דתוקעין ב'ד בשופר ונפטרים עבדים לבתיהן ושדות חוזרות לבעליהן ואז נראית שהיא יובל אלמא שנת היובל הוה בשנת י'ד לחורבן הבית וקס'ד בהדי שתא דחורבן קאמר ויובל הוא לעולם במוצאי שביעית דשנת מ'ט שביעית היא: 


lvr: 55
pgn: 12
dfh: a
trm: ואי ס'ד במוצאי שביעי' חרוב
txt:
<span class='five'>ואי ס'ד במוצאי שביעי' חרוב. </span>היכי משכחת לה י'ד ו] לבהדי דתיהוי במוצאי שביעית אחד בשבוע וכו' ז] : 


lvr: 55
pgn: 12
dfh: a
trm: אחר שנה
txt:
<span class='five'>אחר שנה. </span>וכי חשבת ט'ו שנים משנת היובל למפרע משכחת חורבן במוצאי שביעית שהיא שנת ל'ו למנין יובל זה: 


lvr: 55
pgn: 12
dfh: a
trm: גלו בשמונה
txt:
<span class='five'>גלו בשמונה. </span>כלומר שאותה גלות היתה בשנה שמינית למלכות נבוכדנצר דשנה שניה למלכותו כיבש יהויקים כדמפרש לקמן: 


lvr: 55
pgn: 12
dfh: a
trm: גלו בי'ח
txt:
<span class='five'>גלו בי'ח. </span>עם צדקיהו והיא היתה חרבות ירושלים והיא היתה שנת י'ח לכיבוש יהויקים והיא שנת י'ט לנבוכדנצר: 


lvr: 55
pgn: 12
dfh: a
trm: משב ועד תמני סרי
txt:
<span class='five'>משב ועד תמני סרי. </span>משנה שביעית שהוא גלות יחזקאל עד תמני סרי שהוא חורבן הבית חד סרי לבהדי שתא דגלה בה יחזקאל ולבר משנת החורבן דמנינו לה בהדי הנך דמחורבן ועד יובל וחמיסר דמחורבן ועד יובל עם שנת החורבן ושנת היובל אשתכח דכ'ו הוו מהשתא דגלו בה ועד יובל והיכי אמר יחזקאל בעשרים וחמש לגלותנו היה יובל וס'ד דבהדי שתא דגלו ח] קאמר: 


lvr: 55
pgn: 12
dfh: a
trm: מכדי גלו נמי בי'ט
txt:
<span class='five'>מכדי גלו נמי בי'ט. </span>דס'ד דהאי מתרץ דג' גליות הוו דהא דתני גלו בי'ח ובי'ט הוו שני גליות וסבר ט] דבשמונה עשר הוה חורבן וכי מנית נמי ארביסר לבהדי שנת חורבן ושנת היובל משכחת לה עשרין ושית בגלות יהויכין שהיתה בשנת שבע ולבהדי שתא דגלו בה: 


lvr: 55
pgn: 12
dfh: a
trm: מ'מ תשסרי לרבינא קשיא
txt:
<span class='five'>מ'מ תשסרי לרבינא קשיא. </span>דהא ודאי בגלות האחרון היה החורבן וכיון דאמר רבינא חמיסרי שנים עד היובל ומגלות יהויכין ועד שנת חורבן שהוא בי'ט הוו חד סרי לבר משתא דגלו בה ולבר שנת החורבן וחמיסרי הא עשרין ושית: 


lvr: 55
pgn: 12
dfh: a
trm: מי סברת ג' גליות הוו
txt:
<span class='five'>מי סברת ג' גליות הוו. </span>הש'ס הוא דקא מתרץ דהאי דאמרן לעיל גלו נמי בתישסרי לאו מלתא היא דחד גלות הוה דבשמונה עשר לכיבוש יהויקים הוו חרבות ירושלים שהיא תשעה עשר לנבוכדנצר הלכך משב ועד תשעה עשר לבר משתא דגלו בה יהויכין ויחזקאל ולבר שנת החורבן וט'ו עם שנת החורבן ושנת היובל הרי כ'ה: 


lvr: 55
pgn: 12
dfh: a
trm: כיבש יהויקים
txt:
<span class='five'>כיבש יהויקים. </span>לאו גלות הוא דלא הגלה שום אדם אלא כבשו לעבד תחתיו ועבדו שלש שנים כדכתיב <span class='mareimakom'>(מלכים ב כד)</span> ויהי לו יהויקים עבד שלש שנים וישב וימרד בו ג' שנים כדכתיב בדניאל בתחלתו בשנת שלש למלכות יהויקים (עלה) נבוכדנצר ירושלים ותניא בסדר עולם אפשר לומר כן והלא לא מלך נבוכד נצר עד שנה רביעית ליהויקים כדכתיב <span class='mareimakom'>(בירמיהו כה)</span> הדבר אשר היה על ירמיהו על כל עם יהודה בשנה הרביעית ליהויקים היא השנה הראשונית לנבוכדנצר אם כן מה תלמוד לומר בשנת שלש למרדו יא] שהיא ששית לכיבושו והילוכו לבבל והמליך יהויכין תחתיו וכתיב בסוף דברי הימים ולתשובת השנה וגו' אלמא בשנת שבע לכיבוש ראשון של יהויקים גלה יהויכין וכתיב בסוף מלכים ויצא אליו יהויכין מלך יהודה וגו' אלמא שביעית לכיבוש יהויקים היא שמינית למלכות נבוכדנצר  והיינו


lvr: 55
pgn: 12
dfh: b
trm: שנת חמשים עולה
txt:
<span class='five'>שנת חמשים עולה. </span>לשנת יובל והיא תחילת יובל הבא הלכך לר' יהודה לא הוי בכל יובל אלא מ'ט שנים: 


lvr: 55
pgn: 12
dfh: b
trm: אי כר' יהודה
txt:
<span class='five'>אי כר' יהודה. </span> ב] מוקמת לה להא דר' יוסי בראשונה לא משכחת דחרב בית ראשון במוצאי שביעית: 


lvr: 55
pgn: 12
dfh: b
trm: י'ז יובלות
txt:
<span class='five'>י'ז יובלות. </span>נפקי מקראי דכתיב <span class='mareimakom'>(מלכים א ו)</span> ויהי בשמונים שנה וארבע מאות שנה וגו' דל ארבעים דמדבר אשתכח דנכנסו לארץ קודם בנין הבית ארבע מאות וארבעים ובית ראשון עמד ת'י הרי תת'נ הרי י'ז יובלות של חמשים: 


lvr: 55
pgn: 12
dfh: b
trm: ואי אתה יכול לומר משעה שנכנסו
txt:
<span class='five'>ואי אתה יכול לומר משעה שנכנסו. </span>לארץ מנו שמיטין ויובלות דא'כ בית חרב בתחילת היובל כלומר בשנת היובל עצמה דהא ליכא למימר שלא חרב עד חמשים ואחת דא'כ לא מיתוקמא שמעתין דכי מדלית שבע שכיבשו ושבע שחילקו משכחת חורבן בשנת ל'ז של יובל והיינו שניה לשמיטה ואנן בעינן במוצאי שביעית הלכך אתפרש לן האי תחילת היובל שנת היובל עצמה ואי אתה מוצא שיהא יובל בי'ד שנה אחרי אשר הוכתה העיר כדכתיב ביחזקאל <span class='mareimakom'>(סי' מ)</span> : 


lvr: 55
pgn: 12
dfh: b
trm: צא מהן שבע שכיבשו וכו'
txt:
<span class='five'>צא מהן שבע שכיבשו וכו'. </span>ולא מנו שמיטין ויובלות עד לאחר י'ד  [ואי] אתה מוצא שנת היובל י'ד שנה אחר שהוכתה העיר וכדתריץ רבינא לעיל דכי מדלית י'ד מחמשים פשו להו תלתין ושית אשתכח דבשנת שלשים ושש חרב הבית והיא מוצאי לשביעית ושנת היובל בי'ד שנה לבד משנת החורבן ואי הך דר' יוסי לעיל אליבא דר' יהודה אייתי שבסר שנין משבסר יובלי שדי אהני כלומר שדינהו על היובלות ודל י'ד מהנך שבסרי לשבע שכיבשו וז' שחילקו פשו להו תלת אשתכח דבג' בשבוע חרוב: 


lvr: 55
pgn: 12
dfh: b
trm: ומשני הנך תלת שנין דאגלינהו סנחריב עד דאתא ירמיה ואהדרינהו כו'
txt:
<span class='five'>ומשני הנך תלת שנין דאגלינהו סנחריב עד דאתא ירמיה ואהדרינהו כו'. </span>כלומר הנך שלש שנים שצר סנחריב עליהן כדכתיב <span class='mareimakom'>(במלכים ב יז)</span> ויעל מלך אשור (על כל) [בכל] הארץ ויעל שומרון ויצר עליה שלש שנים ולא היה להם פנאי לחרוש ולזרוע ולא מנו שמיטין ויובלות לא קא חשיב להו והאי דנקט עד דאתא ירמיהו אהדרינהו לאו דווקא דהא יותר מתשעים שנה היה מחזקיהו שהגלה אותן סנחריב עד שהחזירן ירמיהו בימי יאשיהו אלא ה'ק תלת שני דאגלינהו סנחריב והיו באותו גלות עד שהחזירן ירמיהו ג] לא חשיב להו להנך שלש שנים כך שמעתי והרבה תשובות בדבר חדא דכי מדלית תלת שני משכחת חורבן בשנת ארבעים ותשע והיא שביעית ואנן בעינן מוצאי שביעית ועוד י'ד שנה אחרי אשר הוכתה העיר דליהוי יובל לא משכחת לה והא ליכא למימר לר' יהודה לית ליה הך דרשא דהא קרא כתיב ולקמן לא משכחינן ז' שחילקו אלא מהך דרשא די'ד אחרי אשר הוכתה העיר הוה יובל ועוד קשיא לי היכי לא מדלינן אלא הנך תלת שני והאמרי' בפ' בתרא <span class='mareimakom'>(לקמן לב:)</span> משגלו שבט ראובן וגד בטלו היובלות עד שהחזירן ירמיהו ואע'ג דמתרצינן התם מנו יובלות לקדש שמיטין הני מילי לרבנן אבל לר' יהודה מוקמינן התם דלא מנו יובלות כלל ועוד היאך יתכן ליטול שלש שנים לבדם אם כשעלה סנחריב עליהם כבר מנו י' שנים או י'ב ליובל ועלה עליהם שלש שנים היאך יתכן להפסיק אותן שלש שנים ולחזור למניינם הראשון ולמנות י'ג י'ד לקדש יובל שנת החמשים ושלש בעל כרחך אז התחילו למנות א' ב' ג' ד' ומתוך הוויות אלו נראה בעיני דהאי תלת דכתב בספרים שיבוש הוא ופירוש משובש היה ונכתב בספרים והכי גרסינן הנך שני דאגלינהו סנחריב עד דאתא ירמיהו אהדרינהו לא חשיב ודוקא נקט דכל אותן השנים שהיו בגלות לא חשיב רבי יהודה במנין שמיטין ויובלות וכדאמרי' בפרק בתרא אלא באותה שנה שחזרו בימי יאשיהו התחילו למנות ליובל וצא וחשוב מאותה שנה עד שנת הת'י החורבן ותמצא חשבונך סדור כמין חומר דבשנת שלשים ושש ליובל חרב הבית והיא מוצאי שביעית ומשכחת ארבע עשרה שנה אחר אשר הוכתה העיר הוה שנת היובל שהרי חזרו בשנת י'ח ליאשיהו כדכתיב <span class='mareimakom'>(במלכים ב כב)</span>  דבשנת י'ח ליאשיהו נמצא הספר בבית המקדש ועל דברי הספר שלח המלך אל חולדה הנביאה ואמרי' במגילה <span class='mareimakom'>(דף יד:)</span> היכי שבקיה לירמיהו ושדר לחולדה ואמרינן ירמיה לא הוה התם שהלך להחזיר עשרת השבטים ומנלן דהדור דכתיב מה הציון הלז וגו' ודבר זה שפינה יאשיה את העבודת כוכבים באותה שנה היה וכך מצאתי בסדר עולם בי'ח ליאשיהו היה תחלת היובל ויאשיהו מלך ל'א שנה מי'ח עד ל'א כמה הוו ארבסרי וחד סרי ליהויקים ויהויכין וחד סרי לצדקיהו כדכתיב <span class='mareimakom'>(במלכים ב כה)</span> הרי שלשים ושש ואז חרב הבית ומיתוקמא שפיר כר' יהודה כך הבנתי מלבי וישרה בעיני אבל לא שמעתיה ואחרי כן מצאתי ספר ישן מוגה שכתוב בו כן והודעתיו לרבותי וישרה בעיניהם : 


lvr: 55
pgn: 12
dfh: b
trm: איבעית אימא לעולם אליבא דרבנן
txt:
<span class='five'>איבעית אימא לעולם אליבא דרבנן. </span>אמרה ר' יוסי למילתיה ודקא קשיא לך לעיל הוה ליה בשיתא בשבוע: 


lvr: 55
pgn: 12
dfh: b
trm: ידעיה חרים פשחור ואימר
txt:
<span class='five'>ידעיה חרים פשחור ואימר. </span>שבמקדש ראשון היתה משמרת ידעיה קודם לחרים ומשמרת חרים קודם לפשחור ושל פשחור לאימר: 


lvr: 55
pgn: 12
dfh: b
trm: ונתנום בקלפי
txt:
<span class='five'>ונתנום בקלפי. </span>וכוון ידעיה ברוח הקודש ועלתה איגרתו בידו וחזר והכניס ידו ונטל איגרת וכן עד שש פעמים ובאותו סדר שעלו האיגרות בידו כך ד] עשו אחריו אותן הכתובין באיגרות זו אחר זו:  וכן


lvr: 55
pgn: 13
dfh: a
trm: רב אשי אמר
txt:
<span class='five'>רב אשי אמר. </span>לעולם וכן בשניה אמוצאי שביעית קאי ורבנן היא ודקא קשיא לך לעיל דבשביעית חרוב לא קשיא דשית שני קמאי מבנין הבית עד דסליק עזרא וקידש ארץ ישראל לא מנו שמיטין ויובלות דל שית שנין משני הבית משכחת שנת ת'כ בשביעית כיצד ארבע מאה (ושית שנין) תמניא יובלי וארבע סרי שני תרי שבועי ובשנת תכ'א שהיה מוצאי שביעית חרב: 


lvr: 55
pgn: 13
dfh: a
trm: ומנלן דעד שית שני לא סליק עזרא דכתיב באדין בטילת וגו'
txt:
<span class='five'>ומנלן דעד שית שני לא סליק עזרא דכתיב באדין בטילת וגו'. </span>אלמא בשנת שתים לדריוש התחיל הבנין: 


lvr: 55
pgn: 13
dfh: a
trm: וכתיב ושיציא ביתא וגו'
txt:
<span class='five'>וכתיב ושיציא ביתא וגו'. </span>אלמא בשנת שש נשלם הרי חמש שנים ובאותו זמן לשנה הבאה שהיא שנה ששית לבנין עלה עזרא ובא לירושלים בחדש אב ועד תשרי שהוא שבע לבנין לא התחיל למנות: 


lvr: 55
pgn: 13
dfh: a
trm: בר תמנן נכי תרתי
txt:
<span class='five'>בר תמנן נכי תרתי. </span>דמשילוח מרגלים עד שנכנסו לארץ אינו אלא ל'ח לבד משנת השילוח דהא בשניה ליציאת מצרים נשתלחו: 


lvr: 55
pgn: 13
dfh: a
trm: מדלא משכחת ארבע עשרה שנה אחרי אשר הוכתה העיר
txt:
<span class='five'>מדלא משכחת ארבע עשרה שנה אחרי אשר הוכתה העיר. </span>דליהוי יובל אי לא מדלית ארבע עשרה לכיבוש ולחילוק: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 55
pgn: 13
dfh: a
trm: והצלצל לבדו
txt:
<span class='five'>והצלצל לבדו. </span>צלצל אחד היה שם ולא יותר וטעמא מפרש בגמ': <span class='shastitle7'>גמ'</span>  קס'ד כדי לשבת ולשני ימים טובים דווקא קאמר דלהכי בעינן ששה שאם יבאו יחד שבת ושני ימים טובים של ראש השנה ולא יוכלו לבקר יהו להם אילים מזומנים: 


lvr: 55
pgn: 13
dfh: a
trm: בעלמא קאי
txt:
<span class='five'>בעלמא קאי. </span>דבכל ימות השנה נמי בעינן ששה ולאו משום שבת וראש השנה אלא משום דבן בג בג וכדמפרש בסמוך: 


lvr: 55
pgn: 13
dfh: a
trm: סימנא בעלמא
txt:
<span class='five'>סימנא בעלמא. </span>שלא תטעה בגירסא שלא תשנה ארבעה או חמשה משום הכי נקט הנך שלשה ימים דבעו ששה תמידין: 


lvr: 55
pgn: 13
dfh: a
trm: ארבעה ימים קודם שחיטה
txt:
<span class='five'>ארבעה ימים קודם שחיטה. </span>ומשום הכי בעינן ששה לעולם דבשעת חינוך נתנו שם ששה   מבוקרין


lvr: 55
pgn: 13
dfh: b
trm: דיקא נמי
txt:
<span class='five'>דיקא נמי. </span>דסימנא בעלמא הוא ולאו משום טעמא דשבת וראש השנה קא בעי להו מדלא קתני לשבת ולשני ימים כו' דהוי משמע לצורך שבת ור'ה מדקתני כדי ש'מ כפי חשבון הראוי לשבת ולראש השנה דהיינו ששה וסימנא בעלמא הוא: 


lvr: 55
pgn: 13
dfh: b
trm: עבידתא חד עבדי
txt:
<span class='five'>עבידתא חד עבדי. </span>דאין אחד מועיל בלא חבירו שהן ב' חתיכות רחבות של מתכת ומכין זו על זו וקורין צינב'ש: 


lvr: 55
pgn: 13
dfh: b
trm: מתני'</span> <span class='five'>אין לוי קטן נכנס לעזרה
txt:
<span class='five'>מתני'</span> <span class='five'>אין לוי קטן נכנס לעזרה. </span>לשום עבודה כגון לכבד את העזרה ולהגיף את הדלתות אלא בשעה שהלוים עומדים על הדוכן בשיר אז נכנסים לוים קטנים לשורר עמהן: 


lvr: 55
pgn: 13
dfh: b
trm: אומרים בנבל וכנור אלא בפה ליתן תבל בנעימה
txt:
<span class='five'>אומרים בנבל וכנור אלא בפה ליתן תבל בנעימה. </span>ליתן תבלין בנעימות הלוים לפי שקול הלוים הקטנים דק ומתבל את קול הלוים הגדולים: ט] 


lvr: 55
pgn: 13
dfh: b
trm: וצוערי הלוים
txt:
<span class='five'>וצוערי הלוים. </span>שמצערין את הלוים כדמפרש בגמרא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 13
dfh: b
trm: בנבל עשור
txt:
<span class='five'>בנבל עשור. </span>של עשר נימין ולעולם הבא משתעי מדכתיב שיר חדש לשון זכר דשירות העולם הזה לשון נקבה כדאמר במכילת' י] כשם שנקבה זו יולדת כך תשועות הללו סופן לילד צרות אבל שיר של עולם הבא ל' זכר שאינו יולד: מדמפיק ר' יהודה כנור בנבל עשור אלמא כנור היינו נבל: יא] 


lvr: 55
pgn: 13
dfh: b
trm: מקטטי
txt:
<span class='five'>מקטטי. </span>כלומר מקטינין ועושים קולם דק דק ויפה ומצערין הלוים שאין יכולים לבסם קולם כמותן:  הדרן עלך אין נערכין <span class='shastitle7'>להקל.  יג] נאה שבישראל. </span>שוה מאה מנה אין נותן אלא נ' סלע: 


lvr: 55
pgn: 13
dfh: b
trm: להחמיר
txt:
<span class='five'>להחמיר. </span>שהמעריך הכעור שבישראל אפי' אינו שוה אלא ה' סלעים נותן נ' סלעים מן עשרים עד בן ס': 


lvr: 55
pgn: 13
dfh: b
trm: בעובד כוכבים לא
txt:
<span class='five'>בעובד כוכבים לא. </span>שאם אמר ישראל ערך עובד כוכבים פלוני עלי לא אמר כלום דעובד כוכבים אינו נערך: 


lvr: 55
pgn: 13
dfh: b
trm: נערך אבל לא מעריך
txt:
<span class='five'>נערך אבל לא מעריך. </span>טעמא מפרש בפ'ק <span class='mareimakom'>(לעיל דף ה:)</span>:  מילתא


lvr: 55
pgn: 14
dfh: a
trm: מילתא אגב אורחיה קמ'ל
txt:
<span class='five'>מילתא אגב אורחיה קמ'ל. </span> יד] דלא תנא את הנאה שבכנענים לפי שאסור להזכיר שם נוי על כנעני כדרב יהודה דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים ז)</span> לא תחנם לא תתן להם חן: 


lvr: 55
pgn: 14
dfh: a
trm: בעובד כוכבים לא משכחת לה
txt:
<span class='five'>בעובד כוכבים לא משכחת לה. </span>דין שדה אחוזה שיהא פודהו בחמשים שקל כסף אלא בשויו דלאו בני אחוזה בארץ ישראל נינהו: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 55
pgn: 14
dfh: a
trm: אחד המקדיש שדה בחולת המחוז
txt:
<span class='five'>אחד המקדיש שדה בחולת המחוז. </span>סביבות עיר שאינה חשובה כ'כ מפני מדרס הרגלים חולת סביבות כמו מחול הכרם <span class='mareimakom'>(כלאים פ'ד מ'א)</span> טו] (ל'א) מחוז עיר ל'א מחוז שם מקום שלא היו שדותיו חשובין: 


lvr: 55
pgn: 14
dfh: a
trm: נותן
txt:
<span class='five'>נותן. </span>מי שפודה אותם בין בעלים בין אדם אחר בבית זרע חומר שעורים חמשים שקל כסף אם תחלת היובל היה ואם לא מגרע לפי השנים שעברו סלע ופונדיון לשנה כדכתיב קרא: 


lvr: 55
pgn: 14
dfh: a
trm: שדה אחוזה
txt:
<span class='five'>שדה אחוזה. </span>אם בעלים פודין אותה מוסיפין חומש על החמישים כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span> ואם גאל יגאל את השדה המקדיש וגו': 


lvr: 55
pgn: 14
dfh: a
trm: ובשדה מקנה אין נותן חומש
txt:
<span class='five'>ובשדה מקנה אין נותן חומש. </span>כדמפרש בגמ': <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 14
dfh: a
trm: הקדיש שלשה אילנות
txt:
<span class='five'>הקדיש שלשה אילנות. </span>נטועין ומפוזרין כסדרן ממטע עשרה לבית סאה שאם היו עשרה מפוזרין כדרך אלו היו מחזיקין בית סאה זו היא דין נטיעת אילנות וכל קרקע שביניהם צריך להם לפיכך אם הקדישו ה'ז הקדיש קרקע שבניהם וכל אילנות קטנים שביניהם: 


lvr: 55
pgn: 14
dfh: a
trm: פחות מיכן
txt:
<span class='five'>פחות מיכן. </span>אם נטועין בפחות ממטע עשרה לבית סאה או ביותר מיכן אין זה סדר נטיעת אילנות ולא הקדיש אלא אילנות וכשהוא פודן פודה בשויהן: 


lvr: 55
pgn: 14
dfh: a
trm: זה אחר זה
txt:
<span class='five'>זה אחר זה. </span>לא קנה הקדש קרקע שאין קנין קרקע אלא לג' אילנות כדאמר בבבא בתרא: 


lvr: 55
pgn: 14
dfh: a
trm: ואח'כ הקדיש קרקע
txt:
<span class='five'>ואח'כ הקדיש קרקע. </span>דאיכא למימר ליפרקו אגב ארעייהו אפי' הכי הואיל ולא קדשו יחד פודה אילנות בשויהן והקרקע נפדית בית זרע יז] נ'  שקלים: 


lvr: 55
pgn: 14
dfh: a
trm: אלא חרוב המורכב וסדן השקמה
txt:
<span class='five'>אלא חרוב המורכב וסדן השקמה. </span>שהם זקנים וגדולים מאד ויונקים משדה הקדש טפי משאר אילנות והכי מפורש בב'ב סדן [השקמה] דדרך שקמין לקוץ אותם כדי שיגדלו בעובי וקודם שנקצץ קרי ליה בתולת שקמה ולאחר קציצה קרי ליה סדן השקמה הכי תניא במס' נדה <span class='mareimakom'>(דף ח:)</span>: 


lvr: 55
pgn: 14
dfh: a
trm: והקדישה ואח'כ מת אביו
txt:
<span class='five'>והקדישה ואח'כ מת אביו. </span>אע'ג דבשעת הקדש הואי שדה מקנה הואיל ולאחר שמת אביו הוי שדה אחוזה: 


lvr: 55
pgn: 14
dfh: b
trm: תלמוד לומר וכו'
txt:
<span class='five'>תלמוד לומר וכו'. </span>שדה שאינה ראויה להיות שדה אחוזה יש לה דין שדה מקנה לפדות בשוויה יצתה זו כו': 


lvr: 55
pgn: 14
dfh: b
trm: ואח'כ הקדישה
txt:
<span class='five'>ואח'כ הקדישה. </span>דבשעת הקדש הויא שדה אחוזה אבל הקדישה ואח'כ מת אביו אינה אלא כשדה מקנה : 


lvr: 55
pgn: 14
dfh: b
trm: אי משום קרא
txt:
<span class='five'>אי משום קרא. </span>דאשר לא משדה אחוזתו דלמא לאו למעוטי הקדישה ואח'כ מת אביו אלא למעוטי מת אביו ואח'כ הקדישה וכדדריש ליה רבי מאיר: 


lvr: 55
pgn: 14
dfh: b
trm: יוצאין לכהנים ביובל
txt:
<span class='five'>יוצאין לכהנים ביובל. </span>כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span> ואם לא יגאל וגו' וכתיב והיה השדה בצאתו ביובל וגו': 


lvr: 55
pgn: 14
dfh: b
trm: שדה אמר רחמנא
txt:
<span class='five'>שדה אמר רחמנא. </span>והיה השדה בצאתו ביובל וגו' <span class='mareimakom'>(שם)</span> : 


lvr: 55
pgn: 14
dfh: b
trm: פחות משתי שנים
txt:
<span class='five'>פחות משתי שנים. </span>ואע'ג דמוכר קרקע לחבירו אין רשאי לגאול עד שתהא שתי שנים ביד הלוקח כדכתיב <span class='mareimakom'>(שם כה)</span> במספר שני תבואות וגו': 


lvr: 55
pgn: 14
dfh: b
trm: ליפרקו אגב ארעייהו
txt:
<span class='five'>ליפרקו אגב ארעייהו. </span>מקום מושב האילן ולהדרו לבעלים אגב ארעייהו אם מכרן והגיע היובל ואמאי אמר מכר אילנות ולא גאלם אין חוזרין לבעלים ביובל: 


lvr: 55
pgn: 14
dfh: b
trm: שדה מקנה
txt:
<span class='five'>שדה מקנה. </span>כתיב <span class='mareimakom'>(שם כז)</span> וחשב לו הכהן את מכסת הערכך: 


lvr: 55
pgn: 14
dfh: b
trm: מי אית להו הך גזירה שוה
txt:
<span class='five'>מי אית להו הך גזירה שוה. </span>דוחשב ומפקי ליה לחומש למילף חומש אשדה מקנה משדה אחוזה: 


lvr: 55
pgn: 14
dfh: b
trm: חומש בשדה אחוזה
txt:
<span class='five'>חומש בשדה אחוזה. </span>ובמקדיש בית בפרשת בחקתי וחומש דבהמה טמאה וטהורה ומעשר שני נמי התם כתיב: 


lvr: 55
pgn: 14
dfh: b
trm: ולא מטעמיה
txt:
<span class='five'>ולא מטעמיה. </span>דאילו טעמא דרבא מדגלי חומש בכל הנך דוכתי וטעמא דברייתא  כד] מדהיקישו לערכין לאדם שהעריך עצמו או חבירו: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 55
pgn: 14
dfh: b
trm: המית בן חורין נותן שויו
txt:
<span class='five'>המית בן חורין נותן שויו. </span>דכתיב במועד <span class='mareimakom'>(שמות כא)</span> אם כופר יושת עליו וגו' ותניא בב'ק <span class='mareimakom'>(דף מ.)</span> ונתן פדיון נפשו דמי ניזק: 


lvr: 55
pgn: 14
dfh: b
trm: חבל בזה ובזה
txt:
<span class='five'>חבל בזה ובזה. </span>בין בעבד בין בבן חורין ולא המיתו משלם נזק שלם: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 14
dfh: b
trm: במועד אין בתם לא
txt:
<span class='five'>במועד אין בתם לא. </span>אסיפא קאי דקתני חבל בזה ובזה כו' דרישא פשיטא לן דקנס דעבד לא שייך בתם דכתיב בתם ובעל השור נקי ואמרי' בב'ק בפ' שור שנגח ארבעה וחמשה <span class='mareimakom'>(דף מב.)</span> נקי מדמי עבד וקתני נמי המית בן חורין נותן שויו ודמי כופר לא שייך בתם דהתם נמי אמרינן נקי מחצי כופר: 


lvr: 55
pgn: 14
dfh: b
trm: אף תם שחבל באדם וכו'
txt:
<span class='five'>אף תם שחבל באדם וכו'. </span>בב'ק בפ' המניח את הכד שני שוורים תמים שחבלו זה בזה כו' ר' עקיבא אומר אף תם שחבל באדם משלם במותר נזק שלם והיינו במותר אם חבל גם האדם בשור ושמו בית דין חבלה שבאדם יותר על חבלה שבשור בעל השור משלם אותו מותר נזק שלם אלמא תם שחבל באדם משלם נזק שלם: 


lvr: 55
pgn: 14
dfh: b
trm: איידי דבעי למיתני סיפא המית עבד המית בן חורין כו'
txt:
<span class='five'>איידי דבעי למיתני סיפא המית עבד המית בן חורין כו'. </span>משום הכי נקט ברישא מועד והאי דקאמר סיפא לאו סיפא ממש אלא סיפא דרישא היא דמועד ברישא קתני לה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 55
pgn: 14
dfh: b
trm: פגם
txt:
<span class='five'>פגם. </span>מפרש בכתובות <span class='mareimakom'>(ד' מ.)</span> שמין אותה כמה אדם רוצה ליתן בין שפחה בתולה לשפחה בעולה להשיאה לעבדו שיש לו קורת רוח הימנו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 14
dfh: b
trm: בעל בת הדיוטות כו'
txt:
<span class='five'>בעל בת הדיוטות כו'. </span>בתמיה אבל השתא כי יהיב בושת יש חילוק בין בת מלכים לבת הדיוטות:  אילו


lvr: 55
pgn: 15
dfh: a
trm: אילו באו עליה שנים אחד שלא כדרכה
txt:
<span class='five'>אילו באו עליה שנים אחד שלא כדרכה. </span>תחילה ואח'כ בא עליה זה כדרכה דאכתי הואי בתולה ואית לה קנס [ויאמרו] זה שבעל פגומה דליכא בושת כולי האי יהיב נ' סלעים ואילו בעל בתולה שלימה לא יהיב נמי אלא חמשים אבל השתא גבי בושת איכא חילוק דיהיב דמי בושת לשלימה טפי מפגומה: 


lvr: 55
pgn: 15
dfh: a
trm: תחת אשר עינה
txt:
<span class='five'>תחת אשר עינה. </span>רישיה דקרא ונתן האיש השוכב עמה לאבי הנערה חמשים כסף וגו' <span class='mareimakom'>(דברים כב)</span>  דמשמע הני חמשים כסף יתן בשביל קנס העינוי ומדאיצטריך למכתב הכי מכלל דמיחייב מילי אחרנייתא כגון בושת ופגם דלאו קנסא דעינוי נינהו דבלאו עינוי נמי איכא בושת ופגם היינו נזק ששוה פחות מבתחילה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 55
pgn: 15
dfh: a
trm: נמצא האומר בפיו חמור
txt:
<span class='five'>נמצא האומר בפיו חמור. </span>דנותן מאה סלע והעושה מעשה דאונס בתולה לא יהיב אלא נ': 


lvr: 55
pgn: 15
dfh: a
trm: זה עשר פעמים
txt:
<span class='five'>זה עשר פעמים. </span>גבי מרגלים כתיב דמשמע על זה נתחתם: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 15
dfh: a
trm: ממאי
txt:
<span class='five'>ממאי. </span>דאומר בפיו חמור דמשמע דמשום לשון הרע בלבד קא יהיב להו דלמא משום הכי חמיר האי לשון הרע דגרים לה ביה קטלא: 


lvr: 55
pgn: 15
dfh: a
trm: אחד ומחצה
txt:
<span class='five'>אחד ומחצה. </span>דבפרעה כתיב <span class='mareimakom'>(שמות יד)</span> שש מאות רכב ובסיסרא כתיב <span class='mareimakom'>(שופטים ד)</span> תשע מאות רכב:  אל


lvr: 55
pgn: 15
dfh: b
trm: בשליו ראשון
txt:
<span class='five'>בשליו ראשון. </span>כשהתחיל המן לירד היה שליו יורד עמו כדכתיב <span class='mareimakom'>(שמות טז)</span> ויהי בערב ותעל השליו וגו' ובבקר היתה שכבת הטל וגו' ולאחר זמן מרובה התאוו יותר: 


lvr: 55
pgn: 15
dfh: b
trm: על גסי הרוח
txt:
<span class='five'>על גסי הרוח. </span>להא דרב חסדא דבהאי קרא יז] דאותו לא אוכל כתיב נמי גבה עינים: 


lvr: 55
pgn: 15
dfh: b
trm: נדוננו </span>גרסי': <span class='five'>וסלף בה
txt:
<span class='five'>נדוננו </span>גרסי': <span class='five'>וסלף בה. </span>מי שסולף בה וחפץ לסלקה שלא תהא בו עוד ישבור רוחו: 


lvr: 55
pgn: 15
dfh: b
trm: לאומרו
txt:
<span class='five'>לאומרו. </span>לרכיל עצמו שמתוך מריבה שנופלת בין השנים הורגין זה את זה והורגין גואלי הדם את הרכיל יח]  שההרג בא על ידו: 


lvr: 55
pgn: 15
dfh: b
trm: גלויי מילתא בעלמא הוא
txt:
<span class='five'>גלויי מילתא בעלמא הוא. </span>הואיל ואינו אומרה בלשון הרע אלא מגלה לאותן שמבקשין אור לכו לבית פלוני: 


lvr: 55
pgn: 15
dfh: b
trm: וחזרתי לאחורי
txt:
<span class='five'>וחזרתי לאחורי. </span>לראות מי יעמוד אחורי שאף בפני הבעלים אני אומרה אלמא לאו לישנא בישא חשיבא ל'א שאם באו הבעלים ואמרו למה אמרת כן לא חזרתי בי לאמר לא אמרתי אלא בפניהם הודיתי:  דמיתאמרא


lvr: 55
pgn: 16
dfh: a
trm: דמיתאמרא באפי תלתא
txt:
<span class='five'>דמיתאמרא באפי תלתא. </span>שהבעלים אמרוה בפני ג' המגלה אותה אינו לשון הרע שזה גילה תחלה דעתו שאם טו] מגלה אותו אינו חושש דמידע ידע דסופה להגלות דחברך חברא אית ליה וזה מגלה לחבירו וזה לחבירו עד שיודע: 


lvr: 55
pgn: 16
dfh: a
trm: ושמעין אינשי
txt:
<span class='five'>ושמעין אינשי. </span>אלמי שהוא עשיר ואזלי ואנסי ליה לממוניה ל'א אנסי ליה שמתאכסנין אצלו אורחין עד שמכלין ממונו: 


lvr: 55
pgn: 16
dfh: a
trm: בא לידי רעתו
txt:
<span class='five'>בא לידי רעתו. </span>שכשהוא מספר בטובתו יותר מדאי הוא עצמו אומר חוץ ממדה רעה זו שבו או אחרים שומעין שזה משבחו ואומרים הלא מדת כך וכך בידו: 


lvr: 55
pgn: 16
dfh: a
trm: שבקול
txt:
<span class='five'>שבקול. </span>פעמוני המעיל נשמעין טז] על מעשה קול לשון הרע ואת אמרת נגעים אתו עליה: 


lvr: 55
pgn: 16
dfh: a
trm: אהנו מעשיו
txt:
<span class='five'>אהנו מעשיו. </span>שנתקוטטו על ידו ואי קשיא אמאי לא מותיב ליה משפיכות דמים וגילוי עריות דקאמר לעיל נגעים באין עליהם והכא תניא דבגדי כהונה מכפרין תריץ דהא דתני בגדי כהונה מכפרין לאו עליה דידיה אלא על האחרים שעל ידו נענשין דבשפיכות דמים כתיב <span class='mareimakom'>(במדבר לה)</span> כי הדם הוא יחניף וגו' ובגילוי עריות כתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יח)</span> ותטמא הארץ ואפקוד עונה עליה אבל לשון הרע לא אשכחן דמיענשי ביה אחריני: 


lvr: 55
pgn: 16
dfh: a
trm: שבחשאי
txt:
<span class='five'>שבחשאי. </span>קטורת נעשית בהיכל בחשאי כדתניא בפרק הוציאו לו במסכת יומא <span class='mareimakom'>(דף מד.)</span> פורשין מבין האולם ולמזבח בשעת הקטרה לשון הרע בחשאי הוא: 


lvr: 55
pgn: 16
dfh: a
trm: קשיא שפיכות דמים וכו'
txt:
<span class='five'>קשיא שפיכות דמים וכו'. </span>דקאמרינן לעיל בגדי כהונה מכפרין על אחרים וקא חזינן  יז] דעגלה ערופה מכפרת על אחרים דעל ההורג אינה מכפרת דקיימא לן בסוטה <span class='mareimakom'>(דף מו:)</span> שאם נתערפה העגלה ואח'כ נמצא ההורג מנין שהוא נהרג תלמוד לומר ולארץ לא יכופר וגו': 


lvr: 55
pgn: 16
dfh: a
trm: בר קטלא הוא
txt:
<span class='five'>בר קטלא הוא. </span>וכל כמה דלא מיקטל לא מיכפרי אחריני דכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר לה)</span> ולארץ לא יכופר וגו': 


lvr: 55
pgn: 16
dfh: b
trm: קיסם
txt:
<span class='five'>קיסם. </span>כלומר עון קטן שבידך זה יכול לומר לו טול אתה עון גדול שבידך הלכך אין יכולין להוכיח שכולן חוטאים: 


lvr: 55
pgn: 16
dfh: b
trm: וענוה שלא לשמה
txt:
<span class='five'>וענוה שלא לשמה. </span>שעושה עצמו עניו שאינו רוצה להוכיחו ואותה ענוה שלא לשם שמים הוא אלא שלא ישנאנו: 


lvr: 55
pgn: 16
dfh: b
trm: דאמר מר
txt:
<span class='five'>דאמר מר. </span>במסכת עבודה זרה בפ'ק <span class='mareimakom'>(דף כ:)</span> ענוה גדולה מכולן דכתיב יען משח אותי לבשר ענוים לבשר חסידים לא נאמר: 


lvr: 55
pgn: 16
dfh: b
trm: כי נפק
txt:
<span class='five'>כי נפק. </span>חייא בר רב אמר ליה רב הונא לשמואל להכי מצערנא ליה דהכי והכי עביד דברים מגונים והיינו ענוה שלא לשמה דלא אמר ליה בפניו ושלא בפניו סיפר בגנותו: 


lvr: 55
pgn: 16
dfh: b
trm: בהפשלה ובהכאה
txt:
<span class='five'>בהפשלה ובהכאה. </span>דאכסנאי גופיה כ'ע לא פליגי דתו לא מצי  קאי: שמואל סבר כיון דלדידיה אינו מכה מאי נפקא ליה מיניה הלכך עד הפשלה: 


lvr: 55
pgn: 16
dfh: b
trm: דאקראי
txt:
<span class='five'>דאקראי. </span>כגון אכסנאי שבדרך שלן שם במקרה בעלמא ששקעה לו שם חמה למאן דאמר מאהלו לא חשיב אלא אכסניא קבועה ומאן דאמר ממסעיו חשיב אפילו דאקראי: 


lvr: 55
pgn: 17
dfh: a
trm: למעליותא
txt:
<span class='five'>למעליותא. </span>לענין חסידות: מאי שנא דכתיב ביהויקים וצדקיהו בראשית לפי שביקש הקב'ה להפוך מעשה בראשית בימיהם: 


lvr: 55
pgn: 17
dfh: a
trm: השג יד בנודר
txt:
<span class='five'>השג יד בנודר. </span>תורת דין השג יד שהעני נידון בערכין לפי השג ידו כדכתיב ואם מך הוא מערכך בתר נודר אזלינן ולא בתר נידר כדמפרש לקמן: 


lvr: 55
pgn: 17
dfh: a
trm: והשנים בנידר
txt:
<span class='five'>והשנים בנידר. </span>כדמפרש לקמן ילד שהעריך זקן נותן ערך זקן דלא אזלינן בתר שנים דידיה דנודר דהא לא אמר ערכי עלי אלא ערך פלוני עלי וערך זקן מבן ששים ומעלה פחות מערך ילד: 


lvr: 55
pgn: 17
dfh: a
trm: והערכין בנערך
txt:
<span class='five'>והערכין בנערך. </span>קצב הערך דזכר ונקבה בתר נערך אזיל ולא בתר מעריך כדמפרש לקמן איש שהעריך אשה דאמר ערך פלונית עלי נותן ערך ד] הנערך: 


lvr: 55
pgn: 17
dfh: a
trm: בזמן הערך
txt:
<span class='five'>בזמן הערך. </span>כדמפרש לקמן שאם העריך עצמו פחות מבן עשרים דהוי ערך קטן וקודם נתינתו נעשה בן עשרים אינו נותן אלא כשעה שהעריך תחילה: 


lvr: 55
pgn: 17
dfh: a
trm: אומר אני אף בערכין כן
txt:
<span class='five'>אומר אני אף בערכין כן. </span>אילו מתרמי בערכין דומיא דקרבנות הוי כקרבנות דהא דאמרת דערכין אינן כקרבנות משום דלא דמו אהדדי דמפני מה עני שהעריך עשיר נותן ערך עני לפי השג ידו משום דאין העשיר חייב כלום ולא דמי למצורע וזה שאמר על העשיר לא נתכוון אלא לפי מדת שנותיו של העשיר שפחותין או יתירין על שנותיו שלו הלכך נידון בהשג יד דהא לא פירש כלום אלא ערך מדת [שנותיו של] העשיר קיבל עליו ודין ערך נידון בהשג יד: 


lvr: 55
pgn: 17
dfh: a
trm: אבל עשיר שאמר ערכי עלי
txt:
<span class='five'>אבל עשיר שאמר ערכי עלי. </span>דהוי חייב ערך שלם דומיא דמצורע עשיר ושמע  עני וכו': <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 17
dfh: a
trm: וקפריך השג יד במעריך הוא
txt:
<span class='five'>וקפריך השג יד במעריך הוא. </span>ולא בנודר שהאומר דמי עלי אין נידון בהשג יד אלא הכל יתן כשיוכל דאמרינן בפרק האומר משקלי עלי <span class='mareimakom'>(לקמן כ.)</span> חומר בנדרים מבערכין שהנדרים אין נידונים בהשג יד: 


lvr: 55
pgn: 17
dfh: a
trm: ומשני כדכתיב על פי אשר תשיג וגו'
txt:
<span class='five'>ומשני כדכתיב על פי אשר תשיג וגו'. </span>כלומר האי דקרי למעריך הכא נודר ה] דלישנא דקרא נקט: 


lvr: 55
pgn: 17
dfh: a
trm: השנים בנערך ולא בנידר
txt:
<span class='five'>השנים בנערך ולא בנידר. </span>דהאומר דמי פלוני עלי אין נידון לפי מדת שנים אלא כפי שאותו פלוני נמכר בשוק: 


lvr: 55
pgn: 17
dfh: b
trm: ומשני חדא אמצורע עני ומדירו עני וחדא למעוטי מצורע עשיר ומדירו עני
txt:
<span class='five'>ומשני חדא אמצורע עני ומדירו עני וחדא למעוטי מצורע עשיר ומדירו עני. </span>כלומר ודאי חדא מהנך מילי דמתני' דהיינו הך דקתני אם היה מצורע עני מביא קרבן עני ודאי במדירו עני קמיירי וכדאוקימנא ומאידך מילתא נפקא לן דבקרבנות אינו כן דקתני אם היה מצורע עשיר מביא קרבן עשיר ואע'ג דמדירו עני י] והיינו למעוטי מדיר מדין ערכין דלא אזלינן בתר נודר: 


lvr: 55
pgn: 17
dfh: b
trm: ס'ד אמינא כו'
txt:
<span class='five'>ס'ד אמינא כו'. </span>כלומר ואיצטריך לאשמועינן אבל בקרבנות אינו כן לאשמועינן דהיכא דמצורע עשיר ומדירו עני מביא קרבן עשיר דסד'א הואיל ואיתרבי נודר מואין ידו משגת דחס רחמנא עליה כי הוי איהו עני ומצורע עני אתרבי נמי אפילו היכא דמצורע עשיר הואיל והוא עני קמ'ל לי נראה ועיקר דה'ג אם כן מאי אבל בקרבנות אינו כן אחדא אמצורע עשיר ומדירו עני סד'א כו' ואני שמעתיה כמות שהיא כתובה בספרים ופירושה כמו שפירשתיה ואין יא] כן שיטת הש'ס: 


lvr: 55
pgn: 17
dfh: b
trm: ולרבי דאמר אף בערכין כן
txt:
<span class='five'>ולרבי דאמר אף בערכין כן. </span>דאי הוי עשיר מחוייב ערך ואמר עני מה שאמר זה עלי נותן ערך עשיר אלמא בתר חיובא דגברא דנערך אזלינן היכא דהוא חייב יב] כלום דומיא דמצורע והא דמצורע עשיר ומדירו עני לא צריכא למעוטי דמערכין נפקא לן דמייתי בעשירות: 


lvr: 55
pgn: 17
dfh: b
trm: למעוטי מצורע עני ומדירו עשיר
txt:
<span class='five'>למעוטי מצורע עני ומדירו עשיר. </span>דמייתי בעשירות ולרבנן לא איצטריך למעוטי דהואיל דבערכין אזלינן בתר נודר במצורע נמי אזלינן בתר נודר אבל לרבי איצטריך להכי: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 55
pgn: 17
dfh: b
trm: אבל בקרבנות אינו כן
txt:
<span class='five'>אבל בקרבנות אינו כן. </span>שאם היה מצורע עשיר והעני או עני והעשיר הכל הולך אחר הבאת קרבנותיו כדאמר בברייתא בגמ' מצורע שהביא קרבנותיו כו' טעמא דאיקבע בקרא למר כדאית ליה ולמר כדאית ליה אבל מדברי כולן נלמד דבתר הבאת קרבנותיו אזלינן: 


lvr: 55
pgn: 17
dfh: b
trm: אפי' מת אביו כו'
txt:
<span class='five'>אפי' מת אביו כו'. </span> אערכין קאי ומלתא באפי נפשיה היא אפי' מת אביו של מעריך זה בשעה שהכהן מעריכו והניח לו ריבוא מנה או ספינתו כו' ובגמ' מפרש לה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 17
dfh: b
trm: הכל הולך אחר חטאת
txt:
<span class='five'>הכל הולך אחר חטאת. </span>אם הביא חטאת בהמה בעשירות מביא נמי עולת בהמה ואם הביא חטאת העוף בעניות אע'פ שהעשיר מביא נמי עולה בעניות: 


lvr: 55
pgn: 17
dfh: b
trm: אחר צפורין
txt:
<span class='five'>אחר צפורין. </span>שתי צפורין חיות שהוא מביא לצורך הזאה קודם תגלחת אם בשעה שהזו עליו הוי עני מביא בעניות קרבנותיו ואם באותה שעה היה עשיר מביא כל קרבנותיו בעשירות: 


lvr: 55
pgn: 17
dfh: b
trm: דבר המכפר
txt:
<span class='five'>דבר המכפר. </span>דהכי כתיב במצורע עני <span class='mareimakom'>(ויקרא יד)</span>  וכפר עליו הכהן וסמיך ליה האי קרא דזאת תורת אשר בו נגע צרעת וגו' דמשמע אשר לא תשיג ידו בשעת כפרה יהא לו תורה זו של דלות ואף על פי שהשיגה ידו אחר כך: 


lvr: 55
pgn: 17
dfh: b
trm: דבר המכשיר
txt:
<span class='five'>דבר המכשיר. </span>דהכי משמע אשר לא תשיג ידו בשעת טהרה תהא לו תורת עניות וטהרה זהו אשם המכשירו לבא במקדש ולאכול בקדשים שמדם האשם הוא נותן על בהונות ותנוך אזנים: צפרין גורמין לו טהרה שכל זמן שאינו מביא צפרין אינו יכול לגלח: 


lvr: 55
pgn: 18
dfh: a
trm: כשהיתה ספינתו מוחכרת ביד אחרים
txt:
<span class='five'>כשהיתה ספינתו מוחכרת ביד אחרים. </span>ואין לו בתוכה כלום אלא שכרה והיינו ריבוא דקתני במתני': 


lvr: 55
pgn: 18
dfh: a
trm: הא מני ר'א היא
txt:
<span class='five'>הא מני ר'א היא. </span>דאמר לקמן בפ' שום היתומים <span class='mareimakom'>(דף כג:)</span> גבי ערכין אם היה חמר נותן לו הכהן חמורו ואינו נוטלה להקדש: 


lvr: 55
pgn: 18
dfh: a
trm: הערכין בנערך
txt:
<span class='five'>הערכין בנערך. </span>ולא אזלינן בקצב הערך בתר מעריך: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 18
dfh: a
trm: אתה היקשתה דמים לערכין
txt:
<span class='five'>אתה היקשתה דמים לערכין. </span>בפ'ק <span class='mareimakom'>(לעיל דף ד:)</span> דאמרינן נדר בערכך נפשות נדר היינו דמים בערכך היינו ערכין היקישן הכתוב להני תרי מילי: 


lvr: 55
pgn: 18
dfh: a
trm: מרגלית לקלים
txt:
<span class='five'>מרגלית לקלים. </span>דאזלינן במרגלית בתר קלים דכתיב בערכין ונתן את הערכך ביום ההוא ודרשינן לקמן <span class='mareimakom'>(דף כד.)</span> שלא ישהה מרגלית לקלים עני שהעריך עצמו ובא כהן להעריכו ויש לו מרגלית שוה ל' סלעים אין אומרים אם משהין אותה עד שיעלוה לכרך שיש שם עשיר והוא יקננה בנ' סלעים הילכך נ' סלעים יש לו ויתן ערך שלם אין אומרים כן ואין להקדש אלא מקומו ושעתו וה'נ בדמים אם אמר דמי מרגלית זו עלי אין שמין אותה לפי מכר הכרכים אלא לפי מכר אותה שעה ואותו מקום: 


lvr: 55
pgn: 18
dfh: a
trm: ולידון בכבודו
txt:
<span class='five'>ולידון בכבודו. </span>שאם העריך דבר שהנשמה תלויה בו כגון שאמר ערך ראשי עלי נותן ערך שלם דכתיב גבי ערכין בערכך נפשות דבתר נפש אזלינן: 


lvr: 55
pgn: 18
dfh: a
trm: שיתן כשעת נתינה
txt:
<span class='five'>שיתן כשעת נתינה. </span>דבדמים פשיטא לן דיהיב כשעת נתינה ולא כשעת נדר דהא כעבד ח] בשוק שמין אותו ואם אמר דמי עלי בתשרי ובניסן בא לב'ד מי יודע מה היה שוה בשעת נדר ושעת נתינה היינו שעה שהוא בא לב'ד: 


lvr: 55
pgn: 18
dfh: a
trm: ת'ל כערכך יקום
txt:
<span class='five'>ת'ל כערכך יקום. </span>דמשמע ערכין בשעת ערך שאם העריך עצמו בן ששים ונעשה יותר על ששים נותן ערך גדול ולא ערך זקן: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 55
pgn: 18
dfh: a
trm: יום שלשים כלמטה
txt:
<span class='five'>יום שלשים כלמטה. </span>ואם אמר ערך פלוני קטן עלי ואותו קטן היה באותו יום בן ל' הוי כלמטה ולא אמר כלום ואין ערך לפחות מבן חדש דהכי כתיב ואם מבן חדש וגו': 


lvr: 55
pgn: 18
dfh: a
trm: הן אם עשינו
txt:
<span class='five'>הן אם עשינו. </span>בתמיה כלומר וכי כן הוא אם עשינו שנת ששים כלמטה להחמיר דערך גדול יש ט] לו לפחות מבן ששים נ' סלעים וליותר על בן ששים אין ערך אלא ט'ו סלעים: 


lvr: 55
pgn: 18
dfh: a
trm: להקל
txt:
<span class='five'>להקל. </span>דערך [יותר] על בן כ' יותר גדול הוא מפחות מבן עשרים וכן בבן חמש כדכתיב בקראי: 


lvr: 55
pgn: 18
dfh: a
trm: ר'א אומר
txt:
<span class='five'>ר'א אומר. </span>לעולם שנת חמש ושנת עשרים ושנת ששים כלמטה עד שתשלם כל השנה וחדש ויום א' משנה האחרת: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 18
dfh: a
trm: שנה יתירי כתיבי
txt:
<span class='five'>שנה יתירי כתיבי. </span>דמצי למכתב ואם מבן ה' שנים ועד בן כ' ואנא ידענא דעשרים נמי י] (כ') בשנים משתעי שנה ל'ל יא] ובן ששים: 


lvr: 55
pgn: 18
dfh: a
trm: לימא מתני'
txt:
<span class='five'>לימא מתני'. </span>דמצריך קרא למילף שנת עשרים כלמטה דלא כרבי דאי כרבי האמר עד ועד בכלל וכיון דכתיב מבן חמש שנים ועד בן עשרים ממילא ידענא דשנת עשרים בכלל והיינו כלמטה: 


lvr: 55
pgn: 18
dfh: b
trm: ת'ל עד יום האחד ועשרים לחדש בערב
txt:
<span class='five'>ת'ל עד יום האחד ועשרים לחדש בערב. </span>אלמא יום ראשון בכלל כדכתיב ברישא דקרא בערב תאכלו מצות ושביעי נמי בכלל מסיפיה דקרא כדכתיב בערב: 


lvr: 55
pgn: 18
dfh: b
trm: שקולי משקלי קראי
txt:
<span class='five'>שקולי משקלי קראי. </span>שקולין הן ו] המדרשות לפי מדרשו של רבי יש להכריען כלמטה ויש להכריען כלמעלה כדכתיב מבן חדש ועד בן חמש שנים והיה ערכך וגו' ואמרינן עד ועד בכלל הרי בן חמש כלמטה והדר כתיב ואם מבן חמש שנים ועד בן כ' וגו' ולרבי מבן חמש ובן חמש בכלל דהאמר מיום הראשון הראשון בכלל הרי שנת ה' כלמעלה הלכך אי לאו ג'ש לא קמה לן הכרעה להיכא: 


lvr: 55
pgn: 18
dfh: b
trm: מבן ה' תו ל'ל
txt:
<span class='five'>מבן ה' תו ל'ל. </span>הכי ה'ל למיכתב ועד בן עשרים שנה והיה ערכך וגו' ועד בן ששים שנה והיה ערכך וגו': 


lvr: 55
pgn: 18
dfh: b
trm: שאני סימנין דגופו מסימנין דראשו
txt:
<span class='five'>שאני סימנין דגופו מסימנין דראשו. </span>דסימני נגע שבמקום שיער נידון בשיער צהוב ז] ובנגע שבמקום בשר נידון בשיער לבן ובפסיון: 


lvr: 55
pgn: 18
dfh: b
trm: ונאמר להלן
txt:
<span class='five'>ונאמר להלן. </span>גבי לוים חדש ומעלה מה להלן חדש ויום אחד כדכתיב מבן חדש ומעלה דכבר נכנס בה חדש האחר אף כאן חדש ויום אחד: 


lvr: 55
pgn: 18
dfh: b
trm: מה התם חד יומא
txt:
<span class='five'>מה התם חד יומא. </span>מה מעלה דכתיב גבי חדש לא הוי אלא חד יומא אף מעלה דהכא גבי שנים לא הוי אלא חד יומא: 


lvr: 55
pgn: 18
dfh: b
trm: שנה האמורה בקדשים
txt:
<span class='five'>שנה האמורה בקדשים. </span>כגון <span class='mareimakom'>(במדבר כח)</span>  כבשים בני שנה: 


lvr: 55
pgn: 18
dfh: b
trm: שתי שנים שבשדה אחוזה
txt:
<span class='five'>שתי שנים שבשדה אחוזה. </span> ח] (שהוא) שהמוכר שדה אחוזה אינו רשאי לגאול עד שתהא ב' שנים ביד הלוקח דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כה)</span>  במספר שני תבואות ימכר לך ומיעוט שנים שתים: 


lvr: 55
pgn: 18
dfh: b
trm: מעת לעת
txt:
<span class='five'>מעת לעת. </span>אותו יום ואותה שעה לשנה הבאה ולא אזלינן בתר מנין עולם דכי מטי תשרי ניחשוב ליה שתא: 


lvr: 55
pgn: 18
dfh: b
trm: שני תבואות
txt:
<span class='five'>שני תבואות. </span>כיון דכתיב שני  ט] שני תבואות במשמע תבואות ל'ל אלא מלמד שכל תבואה שימצא באותן ב' שנים יאכל ואפי' ג' כגון אם מכרו לו בניסן מליאה קמה י] ולא יגאלנה עד שתי שנים בניסן באותו יום ואם קדם וקצר הרי שאכל ג' תבואות וכשיפדנה יא] מוכר יחשוב שנים מיום שמכרה עד היובל אם היו עשר שנים והוא מכרה בעשרה מנים נמצא שמכרה לכל שנה במנה שהרי ביובל היתה עתידה לחזור הלכך כשהוא פודה עכשיו נותן שמנה מנים לשמנה שנים הנותרים וזה אכל שלש תבואות שוות יב] כמה מנים בשתי שנים ואילו הוה אזלינן בתר מנין עולם מתשרי הבאה בשנה האחרת הוה פריק ליה ולא הוה אכיל אלא שתי תבואות: 


lvr: 55
pgn: 18
dfh: b
trm: לפרקין דיוצא דופן
txt:
<span class='five'>לפרקין דיוצא דופן. </span>במסכת נדה <span class='mareimakom'>(דף מה:)</span>  יג] בן י'ב שנה נדריו נבדקין בן י'ג נדריו קיימין בת אחת עשרה נדריה נבדקין בת שתים עשרה נדריה קיימין וכן הרבה שנות בן ובת יד] שנינו שם וקאמר הכא דכולהו מעת לעת שנולדו: 


lvr: 55
pgn: 18
dfh: b
trm: אמר לך
txt:
<span class='five'>אמר לך. </span>אפי' הכי הכא לא קתני להו דומיא דהנך שנה דקדשים ודעבד עברי קתני דכתיבי באורייתא והנהו שנים דיוצא דופן כולהו דרבנן:  שבזכר


lvr: 55
pgn: 19
dfh: a
trm: שבזכר ושבנקבה מיבעי ליה
txt:
<span class='five'>שבזכר ושבנקבה מיבעי ליה. </span>כלישנא דקרא דכתיב בערכין <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span> אם זכר אם נקבה ולא כתיב בן ובת אבל יוצא דופן כוליה בן ובת תנינן: 


lvr: 55
pgn: 19
dfh: a
trm: ומאי שנא
txt:
<span class='five'>ומאי שנא. </span>בערכין דנקבה כי מזקנא יותר על ששים קיימא אתילתא דערך ילדה שלשים שקל וערך זקנה עשרת שקלים: 


lvr: 55
pgn: 19
dfh: a
trm: ומאי שנא זכר
txt:
<span class='five'>ומאי שנא זכר. </span>דכי עבר על ששים לא קאי אתילתא דבציר ערך זקן טפי מתילתא בערך ילד דילד חמשים שקלים וזקן ט'ו שקלים: 


lvr: 55
pgn: 19
dfh: a
trm: פאחא
txt:
<span class='five'>פאחא. </span>שבר שאינו אלא למשא ל'א פחחא גרסינן לשון ערום ועריה דמתרגמינן לערום פחיח בתרגום של נביאים <span class='mareimakom'>(יחזקאל טז)</span> : 


lvr: 55
pgn: 19
dfh: a
trm: סימא
txt:
<span class='five'>סימא. </span>מטמון שיכולה לטרוח ולעשות מלאכה בזקנותה:  הדרן עלך השג יד <span class='shastitle7'>האומר </span>משקלי עלי: 


lvr: 55
pgn: 19
dfh: a
trm: עד מרפיקו
txt:
<span class='five'>עד מרפיקו. </span>אציל שקורין איישיל'א וכשמכניסה יוצאין המים וכשמוציאה נמצאת חסירה: 


lvr: 55
pgn: 19
dfh: a
trm: ושוקל בשר חמור
txt:
<span class='five'>ושוקל בשר חמור. </span>שמשקל בשר חמור כמשקל בשר אדם ויהיו באותו בשר גידין ועצמות לפי מה שיש ביד לפי שאין משקל עצמות וגידים שוה למשקל בשר ונותן לתוכה עד שתתמלא דהשתא איכא נפח כשיעור ידו ט] וכפי אותו משקל יתן: <span class='shastitle7'>גמ'</span> י] 


lvr: 55
pgn: 19
dfh: a
trm: מעשה לסתור
txt:
<span class='five'>מעשה לסתור. </span>קתני רישא אם כסף כסף כו' ואוקימנא דקאתא לאשמועינן דאי לא  יא] פריש פטר נפשיה בכל דהו והדר תני באמה של ירמטיא שאמרה משקל בתי סתם עלי ושקלתה בזהב: 


lvr: 55
pgn: 19
dfh: a
trm: קומתי
txt:
<span class='five'>קומתי. </span>משמע כקומתו ונותן שרביט עב שלא יוכל לכופפו אם פירש כסף כסף ואם זהב זהב: 


lvr: 55
pgn: 19
dfh: a
trm: מלא קומתי
txt:
<span class='five'>מלא קומתי. </span>לא נתכוין אלא למדת גובה קומתו ולא לעובי: רב יהודה דאמר כר' עקיבא: 


lvr: 55
pgn: 19
dfh: a
trm: ולא את הבור
txt:
<span class='five'>ולא את הבור. </span>המוכר את הבית לא מכר את הבור שבה או את הדות. בור בחפירה בלא בנין כתלים ודות בבנין: 


lvr: 55
pgn: 19
dfh: a
trm: וצריך
txt:
<span class='five'>וצריך. </span>מוכר ליקח לו דרך מן הלוקח לילך בה לאותו בור ודות שהרי כל הקרקע מכר לו ולא שייר יב] דסבירא ליה מוכר בעין יפה מוכר: 


lvr: 55
pgn: 19
dfh: a
trm: בזמן שאמר לו
txt:
<span class='five'>בזמן שאמר לו. </span>מוכר ללוקח בית אני מוכר לך חוץ מאלו בור ודות שאין צריך ליקח לו דרך אלמא כיון דלא צריך לפרושי דהא מסתמא נמי אין בור ודות בכלל הבית ופירש ודאי לטפויי מילתא קאמר ולהודיעו שמשייר לעצמו הכא נמי כיון דקומתי משמע נמי גובה קומתי וקאמר מלא  יג] אלמא לטפויי מילתא אתא ולהודיע שאין דעתו אלא למדת הגובה: 


lvr: 55
pgn: 19
dfh: b
trm: רחבי עלי מהו
txt:
<span class='five'>רחבי עלי מהו. </span>מי הוי משמע שרביט רוחב דוגמתי או הוי משמע שרביט ארוך כמדת רחבי: 


lvr: 55
pgn: 19
dfh: b
trm: היקיפי מהו
txt:
<span class='five'>היקיפי מהו. </span>מי יהיב שרביט נכפף וארוך כמדת היקפו או דילמא שרביט עב כהקיפו בעי למיתב תיקו: 


lvr: 55
pgn: 19
dfh: b
trm: עד הפרק
txt:
<span class='five'>עד הפרק. </span>מקום חיבור הכף והזרוע אלמא יד לא הוי אלא עד הפרק דהא יד כתיב בקרא: 


lvr: 55
pgn: 19
dfh: b
trm: פרט לבעלי קבין
txt:
<span class='five'>פרט לבעלי קבין. </span>מי שנחתך רגלו בפרק ראשון סמוך לשוקו וחוקק קב מקבל כתיתין ונותן שוקו לתוכה וקורין אשקנצ'א שפטור מן הראיה דאין לו רגל אלמא לא מיקרי רגל אלא עד פרק א' שקורין קביל'א: 


lvr: 55
pgn: 19
dfh: b
trm: חלצה
txt:
<span class='five'>חלצה. </span>למי שנחתך יב]  רגל ונשתייר בו קצת מן הארכובה ולמטה חליצתה כשירה אלמא עד הארכובה הוי רגל וליחייב בראיה: 


lvr: 55
pgn: 19
dfh: b
trm: האי איסתוירא
txt:
<span class='five'>האי איסתוירא. </span>קביל'א עד ארעא נחית שאין בה אלא פרק עליון המחברה עם השוק אבל למטה אין בה פרק אלא מעצם כף הרגל הוא דאי ס'ד למטה נמי פסיק הוה ליה איסתוירא כו': <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 55
pgn: 19
dfh: b
trm: זה חומר בנדרים מבערכין
txt:
<span class='five'>זה חומר בנדרים מבערכין. </span>דאילו אמר בערכין ערך ידי עלי ערך רגלי עלי לא אמר כלום אלא א'כ אמר בדבר שהנשמה תלויה בה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 19
dfh: b
trm: אומד של נזקין
txt:
<span class='five'>אומד של נזקין. </span>כמו שאומדין אדם שקיטע לו חבירו ידו שמין אותו כעבד הנמכר בשוק כמה היה יפה קודם לכן וכמה הוא יפה עכשיו: 


lvr: 55
pgn: 19
dfh: b
trm: התם גברא זילא הוא
txt:
<span class='five'>התם גברא זילא הוא. </span>שכבר נקטעה ידו ואפי' תחילת דמיו שאומדין עתה כמה היה יפה קודם לכן אין נישומין אלא בזול שהרי רואין אותו מזולזל: 


lvr: 55
pgn: 19
dfh: b
trm: הכא גברא שביחא הוא
txt:
<span class='five'>הכא גברא שביחא הוא. </span>ששתי ידיו שלימות וצריך לשום כמה הוא יפה עכשיו שיקדיש דמיו וכמה הוא יפה אם יחתכו ידיו: 


lvr: 55
pgn: 19
dfh: b
trm: ידו אחת מאי ניהו ואידך פסיקא
txt:
<span class='five'>ידו אחת מאי ניהו ואידך פסיקא. </span>כלומר למה הוא עושה מלאכה בידו אחת שהאחרת קטועה היינו אומד של נזקין: 


lvr: 55
pgn: 19
dfh: b
trm: ידו מוכתבת לרבו ראשון
txt:
<span class='five'>ידו מוכתבת לרבו ראשון. </span>שלא יעשה בה מלאכה לרבו שני דהשתא שיימינן כגברא שביחא: 


lvr: 55
pgn: 19
dfh: b
trm: אומדנא דבי עשרה
txt:
<span class='five'>אומדנא דבי עשרה. </span>שהאומר דמי עלי נישום בעשרה כדתנן פ'ק דסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף ב.)</span> הקרקעות תשעה וכהן ואדם כיוצא בהן ואומד של נזקין בשלשה כדתנן גזילות וחבלות בשלשה:  בחד


lvr: 55
pgn: 20
dfh: a
trm: לא נחית לאומדנא
txt:
<span class='five'>לא נחית לאומדנא. </span>שלא נאמד מעולם אלא השתא הוא דאמדינן יז] ואנן אומדנא בעינן: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 55
pgn: 20
dfh: a
trm: שאין דמים למתים
txt:
<span class='five'>שאין דמים למתים. </span>והא דתניא בב'ק <span class='mareimakom'>(דף כז.)</span> ונתן פדיון נפשו דמי ניזק התם הוא טעמא משום דמשעתא דאזיק רמי עליה לשלומי כשעת ההיזק וההיא שעתא דאזקיה חי הוא אבל דמי עלי שאינו  יח] נודר אלא מה שישומוהו ב'ד והרי לא בא לידי כך שהרי מת יט] לא יתנו היורשין: 


lvr: 55
pgn: 20
dfh: a
trm: דמי חציי עלי נותן דמי כולו
txt:
<span class='five'>דמי חציי עלי נותן דמי כולו. </span>דהא תניא בפרק השג יד <span class='mareimakom'>(לעיל יח.)</span> הקשתה דמים לערכין לידון בכבודו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 20
dfh: a
trm: ש'מ מלוה הכתובה כו'
txt:
<span class='five'>ש'מ מלוה הכתובה כו'. </span>ופלוגתא היא במס' בכורות בפ' יש בכור לנחלה <span class='mareimakom'>(דף מט:)</span>: 


lvr: 55
pgn: 20
dfh: a
trm: לא אמר כלום לרבנן
txt:
<span class='five'>לא אמר כלום לרבנן. </span>דאמרי בפ'ק <span class='mareimakom'>(לעיל ה.)</span> אדם מוציא דבריו לבטלה: כא] 


lvr: 55
pgn: 20
dfh: a
trm: ל'ש כולו ול'ש חציו
txt:
<span class='five'>ל'ש כולו ול'ש חציו. </span>ואשמועינן בחציו וכ'ש בכולו דאע'ג דלאו אורחא לאינדובי חצי דמי כלי אפ'ה יהיב וכ'ש כולו: 


lvr: 55
pgn: 20
dfh: a
trm: ר'ש פוטר
txt:
<span class='five'>ר'ש פוטר. </span>האומר הרי עלי מנחה מן השעורין בפ'ב דמנחות <span class='mareimakom'>(דף קג.)</span>: 


lvr: 55
pgn: 20
dfh: a
trm: מאי ניהו שעמד בדין
txt:
<span class='five'>מאי ניהו שעמד בדין. </span>כלומר מתני' דקתני יתנו היורשין היכי מיתוקמא בע'כ כשעמד בדין קודם מותו כדאוקמא לרישא ואמאי הדר קתני לה:  מהו


lvr: 55
pgn: 20
dfh: b
trm: מהו דתימא
txt:
<span class='five'>מהו דתימא. </span>אע'ג דעמד בדין נודר קודם מותו הואיל ולא אמדו נידר בחיי נודר לא אשתעבדו נכסי דיתמי: 


lvr: 55
pgn: 20
dfh: b
trm: גלויי מלתא בעלמא הוא
txt:
<span class='five'>גלויי מלתא בעלמא הוא. </span>לגלות מהו חייב והואיל ונידר קיים אמדינן ליה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 55
pgn: 20
dfh: b
trm: לא שנו
txt:
<span class='five'>לא שנו. </span>דכי אמר עלי חייב לשלם אלא דאמר דמי עלי דאם אבד השור הדמים לא אבדו דהא לא אמר דמים הללו ולא היו בעין: 


lvr: 55
pgn: 20
dfh: b
trm: ה'נ דקאמר דמי
txt:
<span class='five'>ה'נ דקאמר דמי. </span>וכדאוקימנא לקמן דאמר יקדש שור זה לדמיו והדמים עלי עולה הלכך השור קדוש דהאמר יקדש השור ואם מת חייב באחריותו ו] דהאמר עלי והכא ליכא למימר כדאמר לעיל דהתם כיון דאמר זה למפטר נפשיה מאחריות אתי ועלי אטורח הבאה קאי אבל הכא דלא הוו דמים קמיה ולא אמר הללו ודאי עלי אאחריות קאי והאי דקאמר זה הכי קאמר שור זה יהא קדוש עד שאמכרנו ואביא דמיו: 


lvr: 55
pgn: 20
dfh: b
trm: רישא דאמר יקדש השור לדמיו
txt:
<span class='five'>רישא דאמר יקדש השור לדמיו. </span>והלכך חייב באחריותו שהרי חל קדושת דמים על השור והוא קיבל עליו אחריות דמיו והאי עלי אחריות הוי הואיל ואדמים קאי ודמים לא הוו קמיה דלימא הללו: 


lvr: 55
pgn: 20
dfh: b
trm: סיפא דאמר לכשיבואו דמיו יקדשו
txt:
<span class='five'>סיפא דאמר לכשיבואו דמיו יקדשו. </span>הלכך אינו חייב באחריותו דכיון דמת השור ולא בא לכלל דמים נמצא שלא הקדיש כלום: 


lvr: 55
pgn: 20
dfh: b
trm: ר'מ היא
txt:
<span class='five'>ר'מ היא. </span>דתניא הרי את מקודשת לי לאחר שאתגייר לאחר שתתגיירי כו' ר'מ אומר מקודשת: 


lvr: 55
pgn: 20
dfh: b
trm: אע'פ שחלטו כהן
txt:
<span class='five'>אע'פ שחלטו כהן. </span>שאמר טמא הוא ועומד לנתץ כל זמן שלא נתצו אומר לו משכיר לשוכר הרי שלך לפניך ולא אשכיר לך בית אחר שהרי בית שהשכרתי לך קיים: 


lvr: 55
pgn: 20
dfh: b
trm: נתצו
txt:
<span class='five'>נתצו. </span>כהן חייב ז] משכיר להעמיד בית אחר לשוכר דמשום מזליה דמשכיר הוא שנחשד על הגזל או על צרות העין:  הקדישו


lvr: 55
pgn: 21
dfh: a
trm: [נפיק ליה שכר לחולין] </span>ונ'ל דל'ג שכר וה'ג <span class='five'>כיון דמעל נפיק ליה לחולין
txt:
<span class='five'>[נפיק ליה שכר לחולין] </span>ונ'ל דל'ג שכר וה'ג <span class='five'>כיון דמעל נפיק ליה לחולין. </span>כלומר משנהנה בתשמיש הבית ומעל יצא הבית לחולין כדתנן מעילה <span class='mareimakom'>(דף יט:)</span> אין מועל אחר מועל במוקדשין אלא בבהמה וכלי שרת בלבד וקרן וחומש אית ליה לשלומי ולא שכר להקדש דכל מידי דהקדש מכי מעל ביה נפיק לחולין דאמרינן במסכת מעילה <span class='mareimakom'>(דף יח.)</span> אין מעילה בכל מקום אלא שינוי וכן הוא אומר וימעלו בני ישראל מעל ביי' ויעבדו את הבעלים והיינו שינוי שמוציאו מהקדש לחול: 


lvr: 55
pgn: 21
dfh: a
trm: לכשיבא שכרו יקדש
txt:
<span class='five'>לכשיבא שכרו יקדש. </span>השכר והבית לא הקדיש: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 55
pgn: 21
dfh: a
trm: ממשכנים אותן י]
txt:
<span class='five'>ממשכנים אותן י] . </span>עולות ושלמים אע'ג דשלמים מכפרת אעשה הואיל ולאו חובה היא עליה לא חשיב לה כפרה ואתי לשהויי הלכך ממשכנין אותן: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 21
dfh: a
trm: משלשתן
txt:
<span class='five'>משלשתן. </span>חטאת או עולה או שלמים דג' קרבנות כתובין בו ואמרי' בספרי דבי רב ואחר ישתה הנזיר יין אחר מעשה יחידי: 


lvr: 55
pgn: 21
dfh: a
trm: מאי ניהי דאקדמה קרא
txt:
<span class='five'>מאי ניהי דאקדמה קרא. </span>כלומר מאי טעמא אמרת דעולתה מעכבתה משום דאקדמיה קרא עולה מקמי חטאת דכתיב תביא כבש בן שנתו לעולה וגו': 


lvr: 55
pgn: 21
dfh: a
trm: והאמר רבא למקראה הקדימה הכתוב
txt:
<span class='five'>והאמר רבא למקראה הקדימה הכתוב. </span>שתהא נקראת במקרא תחילה ולא שתקרב תחילה בפרק כל התדיר במסכת זבחים <span class='mareimakom'>(דף צ.)</span>: 


lvr: 55
pgn: 21
dfh: a
trm: דאפריש ליה חבירו
txt:
<span class='five'>דאפריש ליה חבירו. </span>שהיה זה חייב עולה ובא חבירו והפרישה משלו לכפרתו של זה וקאמר שמואל דבעינן שיודיע את המתכפר: 


lvr: 55
pgn: 21
dfh: b
trm: כי תניא ההיא
txt:
<span class='five'>כי תניא ההיא. </span>דלא בעינן דעת בעלים בשעת הקרבה תניא דהא הודיעו בשעת הפרשה ואירצי שנתרצה בדבר: 


lvr: 55
pgn: 21
dfh: b
trm: מתנייתא אהדדי לא קשיין
txt:
<span class='five'>מתנייתא אהדדי לא קשיין. </span>הא דקתני לעיל עולתו ושלמיו של פלוני עלי בין לדעת בין שלא לדעת יצא והך בתרייתא דקתני בכולהו שלא לדעת לא יצא לא קשיין אהדדי חדא בשעת כפרה וחדא בהפרשה לעולא כדאית ליה ולשמואל כדאית ליה: 


lvr: 55
pgn: 21
dfh: b
trm: אף בשעת הפרשה
txt:
<span class='five'>אף בשעת הפרשה. </span>דבין בהפרשה בין בכפרה בעי דעת ואע'ג דהויא הך קמייתא תיובתיה דקתני א] דעולה לא בעיא דעת דהאי שינויא דשני הש'ס לעיל אמר לך שמואל כי תניא ההיא בשעת כפרה כו' לאו מילתא היא קמ'ל רב פפא דקאמר לאמוראי נמי לא קשיין שמואל מוקי קמייתא בשעת כפרה מכלל דשמואל בכפרה לא בעי דעת ושינויא דשנין לעיל שינויא הוא: 


lvr: 55
pgn: 21
dfh: b
trm: מהו דתימא מסתמא בטלה למודעא
txt:
<span class='five'>מהו דתימא מסתמא בטלה למודעא. </span>קמ'ל רב ששת דלא וממתניתין יליף טעמא דא'כ ליתני כופין אותו עד שיתן:  הדרן עלך האומר משקלי 


lvr: 55
pgn: 21
dfh: b
trm: שום היתומים
txt:
<span class='five'>שום היתומים. </span>ב'ד היורדים לנכסי יתומים למוכרן להגבות לבעל חוב שמין את הקרקע ומכריזין ל' יום כל הרוצה ליקח יבא ויקח: 


lvr: 55
pgn: 21
dfh: b
trm: על יד על יד
txt:
<span class='five'>על יד על יד. </span>פורתא פורתא ואיכא לוקח דניחא ליה לפרוע לבעל חוב דמיקל בזוזי שנוטל זוזים שבורים וחסרים שאין דרך סוחרים מקפידין בכך:  להא


lvr: 55
pgn: 22
dfh: a
trm: קולפי טאבי
txt:
<span class='five'>קולפי טאבי. </span>הכאות גדולות על הדא שמעתא שהיה מלמדיני שום היתומים לרבי מאיר ששים יום והייתי מקשה לו הא אמר ר'מ שלשים והוא אמר לי בא להכריז רצופין שלשים יום ב] בין יתומין בין הקדש: 


lvr: 55
pgn: 22
dfh: a
trm: ואם בא להכריז שני וחמישי
txt:
<span class='five'>ואם בא להכריז שני וחמישי. </span>שהם ימי הדין הוי השום ששים יום וימי הכרזה שמונה עשר יום צא וחשוב משני בשבת שמונה שבועות הרי לך נ'ו ימים ויהא בהם י'ו שני חמישי הוסיף עוד ארבעה ימים שני ושלישי ורביעי וחמישי בשבת הרי ס' יום משהתחיל ההכרזה ויש בהן שמונה עשר ימי הכרזה: 


lvr: 55
pgn: 22
dfh: a
trm: בתובעת כתובתה בב'ד
txt:
<span class='five'>בתובעת כתובתה בב'ד. </span>דכיון דשוב אין לה מזונות לא מפסדי יתומים מידי בהמתנה: 


lvr: 55
pgn: 22
dfh: a
trm: הא לא קשיא ר'מ היא
txt:
<span class='five'>הא לא קשיא ר'מ היא. </span>דאמר כתובת  טו] [אשה] בבינונית מיניה דידיה כגון אם גירשה וקמ'ל דמיתמי בזיבורית: 


lvr: 55
pgn: 22
dfh: a
trm: משום חינא מתנינן לה
txt:
<span class='five'>משום חינא מתנינן לה. </span>כדי שימצאו האנשים חן בעיני הנשים וינשאו טז] להן והלכך אפילו גרושה נמי: 


lvr: 55
pgn: 22
dfh: a
trm: צררי אתפסיה
txt:
<span class='five'>צררי אתפסיה. </span>אביהם נתן לבעל חובו מעות או כסף וזהב במשכון בשעת מיתה ולא הספיק ליטול את השטר מידו יז] : 


lvr: 55
pgn: 22
dfh: a
trm: דשמתיה
txt:
<span class='five'>דשמתיה. </span>ב'ד לאביהן על שאינו פורע לזה חובו ומת בשמתיה דהשתא ליכא למיחש לצררי דלא היה פורעו אלא בבית דין כדי שיתירו נידויו: 


lvr: 55
pgn: 22
dfh: b
trm: אילימא בבעל חוב עובד כוכבים
txt:
<span class='five'>אילימא בבעל חוב עובד כוכבים. </span>דלא בעי למינטר עד דגדלי מי צאית להמתין ימי הכרזה: 


lvr: 55
pgn: 22
dfh: b
trm: משום שובר
txt:
<span class='five'>משום שובר. </span>דשמא שובר היה לאביהם על השטר הזה שפרעו ויתומים אין יודעין היכן הוא: 


lvr: 55
pgn: 22
dfh: b
trm: לא שנו
txt:
<span class='five'>לא שנו. </span>דבית דין יורדין לנכסי אדם שלא בפניו אלא כתובת אשה משום חינא אבל בעל חוב ימתין עד שיחזור: 


lvr: 55
pgn: 22
dfh: b
trm: שדה זו ומנה זו
txt:
<span class='five'>שדה זו ומנה זו. </span>אם אמר תנו שדה זו לפלוני בחובו או מנה זו נזקקין ליתן לו ואין צריך להעמיד אפוטרופוס ליתומים על כך: 


lvr: 55
pgn: 22
dfh: b
trm: שדה סתם ומנה סתם נזקקין ומעמידין אפוטרופוס
txt:
<span class='five'>שדה סתם ומנה סתם נזקקין ומעמידין אפוטרופוס. </span>ליתומין לברור להן חלק יפה ולהגבות את זה מן הזיבורית: 


lvr: 55
pgn: 22
dfh: b
trm: אבל נמצאת
txt:
<span class='five'>אבל נמצאת. </span>ביד היתומים שדה אחת שלא היתה של אביהן אלא גזולה נזקקין להוציא גזילה מידם ואין צריך אפוטרופוס: 


lvr: 55
pgn: 22
dfh: b
trm: בכולהו
txt:
<span class='five'>בכולהו. </span>אפי' שדה זו ומנה זו נזקקין ומעמידין אפוטרופוס בר מנמצאת שאינה שלו דאין צריך אפוטרופוס אלא מיד מוציאין אותה מידם דאחזוקי סהדי המעידים על הגזילה בשקרי לא מחזקינן:  מתני'


lvr: 55
pgn: 23
dfh: a
trm: ידור הנאה
txt:
<span class='five'>ידור הנאה. </span>ידור שלא יחזירנה לעולם דשמא משום ערמה מגרש לה שתגבה כתובתה מן ההקדש ויחזירנה: 


lvr: 55
pgn: 23
dfh: a
trm: אלא בבריא
txt:
<span class='five'>אלא בבריא. </span>דהתם קאמר ר'א דאדם עושה קינוניא על ההקדש משום דמאי דשקיל מהקדש ליהוי דידיה: 


lvr: 55
pgn: 23
dfh: a
trm: אין אדם חוטא ולא לו
txt:
<span class='five'>אין אדם חוטא ולא לו. </span>להרויח בשביל אחר לא יחטא: ר'א סבר כיון דמדרינן ליה ברבים שלא יחזירנה שוב אין לו הפרה הלכך מהני הנדר ומדרינן: 


lvr: 55
pgn: 23
dfh: a
trm: בשאלה דהקדש פליגי
txt:
<span class='five'>בשאלה דהקדש פליגי. </span>ר'א סבר אין נשאלין על ההקדש לחכם ואפילו אומר לו לחכם לא לדעת כן נדרתי והקדש טעות הוא אפ'ה אין חכם מתיר נדרו הלכך זה המגרש את אשתו ט] בהקדישו מתחרט ואינו מוצא חכם שיתירנו ולכך עושה קינוניא זו ורבי יהושע סבר נשאלין על הקדש י] והכא אינו צריך לידור הנאה דאי משום קינוניא הוה עביד הוה מתשיל על נדריה ולא יא] בעי לגרשה: 


lvr: 55
pgn: 23
dfh: a
trm: הן הן דברי ב'ש הן הן כו'
txt:
<span class='five'>הן הן דברי ב'ש הן הן כו'. </span>מחלוקת ר'א ורבי יהושע היינו נמי מחלוקת ב'ש וב'ה: 


lvr: 55
pgn: 23
dfh: a
trm: הקדש טעות הקדש
txt:
<span class='five'>הקדש טעות הקדש. </span>ואין שאלה להקדש. הקדש טעות כגון שור לבן היוצא מביתי יב] הקדש ונמצא שחור: 


lvr: 55
pgn: 23
dfh: a
trm: כרשב'ג
txt:
<span class='five'>כרשב'ג. </span>במס' כתובות <span class='mareimakom'>(דף צה:)</span> האומר בשעת מיתה נכסיי לך ואחריך לפלוני וירד הראשון ומכר יג] [ואכל כו'] רשב'ג אומר אין לשני אלא מה ששייר הראשון וה'נ הוי רשע ערום:  קבלן


lvr: 55
pgn: 23
dfh: b
trm: קבלן הוה
txt:
<span class='five'>קבלן הוה. </span>שהתפיסה רב הונא מטלטלי לכתובתה והיא השלימתו לאביו והיינו קבלן שנושא ונותן ביד: 


lvr: 55
pgn: 23
dfh: b
trm: אי לית ליה
txt:
<span class='five'>אי לית ליה. </span>נכסי ללוה בשעת הלואה לא משתעבד ערב באמירתו דכיון דאין לו ממה ליפרע מן הלוה לא גמר ומשעבד נפשיה: 


lvr: 55
pgn: 23
dfh: b
trm: ערב דכתובה דברי הכל לא משתעבד
txt:
<span class='five'>ערב דכתובה דברי הכל לא משתעבד. </span>דמצוה קא עביד לזווגם ולא מידי מחסר לה דהא לא  טז] יהיבא זוזי: 


lvr: 55
pgn: 23
dfh: b
trm: ולא מידי חסרה </span>גרסינן: <span class='five'>ערב תנן
txt:
<span class='five'>ולא מידי חסרה </span>גרסינן: <span class='five'>ערב תנן. </span>דחיישינן שמא יעשו קנוניא עליו וידור הנאה: 


lvr: 55
pgn: 23
dfh: b
trm: לוקח מהו
txt:
<span class='five'>לוקח מהו. </span>מי חיישינן לקנוניא שלאחר שתטרוף זו קרקע מן הלוקח יחזירנה וידור הנאה: 


lvr: 55
pgn: 23
dfh: b
trm: כרוכלא ליחשוב וליזיל
txt:
<span class='five'>כרוכלא ליחשוב וליזיל. </span>כסוחר זה שמונה מעותיו כלומר תנא הני והוא הדין ללוקח: 


lvr: 55
pgn: 23
dfh: b
trm: ניזיל וניזבין
txt:
<span class='five'>ניזיל וניזבין. </span>בתמיה וכי היה לו לקנות: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 55
pgn: 23
dfh: b
trm: אלא הפודה פודה
txt:
<span class='five'>אלא הפודה פודה. </span>בעלים פודין אותן מן ההקדש בזול בדינר או בדבר מועט על מנת לשלם דודאי לא חייל עלייהו הקדש שהרי אינו שלו והאי דבר מועט משום גזירה הוא כדמפרש בגמרא: 


lvr: 55
pgn: 23
dfh: b
trm: מוסיף עוד דינר
txt:
<span class='five'>מוסיף עוד דינר. </span>בעל חוב יוסיף עוד להלוותו דינר לזה ופודה את הנכסים האלו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 23
dfh: b
trm: למה לי למימר הפודה פודה
txt:
<span class='five'>למה לי למימר הפודה פודה. </span>תשקול אשה ובעל חוב בלא פדיון דהא לא חל הקדש עלייהו יז] ואין אדם מקדיש דבר שאינו שלו: 


lvr: 55
pgn: 23
dfh: b
trm: אם חובו כנגד הקדישו פודה
txt:
<span class='five'>אם חובו כנגד הקדישו פודה. </span>בדבר מועט כדאמרן יט] השתא איכא למימר כי אוזפיה מעיקרא אדעתא למיגביה מהנך נכסי אוזפיה ואי לאו דחובו יותר מהקדישו לאו אדעתא דהכי אוזפיה אלא המוני כ] מהמניה הלכך לא גבי מהקדש ל'א ואם לאו אינו פודה אלא בלא פדיון יקח והראשון שמעתי והוא עיקר: 


lvr: 55
pgn: 23
dfh: b
trm: מעצדין
txt:
<span class='five'>מעצדין. </span>דלדור'ש מגירה שייג'א סכין מלא פגימות וחותך מהר כעין שיש לעושי מסריקות: 


lvr: 55
pgn: 23
dfh: b
trm: מין אחד הרבה ומין אחד מועט
txt:
<span class='five'>מין אחד הרבה ומין אחד מועט. </span>כגון ג' מעצדים ומגירה אחת נותן שנים מן המרובה והשלישית לגזבר: 


lvr: 55
pgn: 23
dfh: b
trm: וכל שיש לו מן המועט
txt:
<span class='five'>וכל שיש לו מן המועט. </span>כמה שיש לו ולא זבנינא ליה אחריתי דכי היכי דעד השתא הוה סגי ליה בהכי השתא נמי תיסגי ליה: 


lvr: 55
pgn: 24
dfh: a
trm: גמ'</span> <span class='five'>הוא
txt:
<span class='five'>גמ'</span> <span class='five'>הוא. </span>דרשינן החייהו דהכי משמע הוא יהיה קיים מערכך: 


lvr: 55
pgn: 24
dfh: a
trm: מצוה קא עבידנא
txt:
<span class='five'>מצוה קא עבידנא. </span>דיהיבנא לבדק הבית הילכך אכל נכסיה הוה דעתיה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 55
pgn: 24
dfh: a
trm: סנדלים חדשים
txt:
<span class='five'>סנדלים חדשים. </span>רבותא קמ'ל  טז] [דאע'ג] דעדיין לא נעלום הרי הן בחזקתן משעת לקיחה: 


lvr: 55
pgn: 24
dfh: a
trm: אע'פ שאמרו עבדים נמכרים יז] [בכסותן] לשבח
txt:
<span class='five'>אע'פ שאמרו עבדים נמכרים יז] [בכסותן] לשבח. </span>דכסות יפה שלהן משבחת ומעלה דמיהן כגון גבי נכסי יתומים שאם תילקח לעבד כסות בשלשים דינר יח] הוא משביח מנה על דמים שהוא שוה עכשיו: 


lvr: 55
pgn: 24
dfh: a
trm: ושעתו
txt:
<span class='five'>ושעתו. </span>בעבד ופרה שהמעריך עצמו ומך הוא ונידון בהשג יד ולפי מה שיש לו נותן להקדש והיה לו עבד הנישום עכשיו עשרים זוז אין אומרים רואין כאילו לוקחין לו כסות בשלשים זוז והוא משביח מנה ונמכר במאה ועשרים זוז ונמצאו דמי העבד תשעים זוז וכן יתן זה להקדש אלא לפי שעתו שמין אותו וכן פרה וכן מרגלית בכפר אין שמין אותה אלא לפי מקומה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 24
dfh: a
trm: שלא ישהה מרגלית לקלים
txt:
<span class='five'>שלא ישהה מרגלית לקלים. </span>לאדם קל ועני שהעריך עצמו ויש לו מרגלית לא ישהנה לו גיזבר לומר העלה אותה לכרך ולפי אותן הדמים תן אלא לפי מה ששוה כאן שמין וזה משהה אותה וימכרנה כמה שירצה ולפי דמים ששמאוה יתן שהרי בזמן שהעריכו כהן לא היה לו יותר:  הדרן עלך שום היתומים <span class='shastitle7'>אין מקדישין. </span>שדה אחוזה לפני היובל פחות משתי שנים דכתיב במקדיש שדה אחוזה על פי שנים הנותרות ואין שנים פחות משתים: 


lvr: 55
pgn: 24
dfh: a
trm: ולא גואלין אחר היובל פחות משנה
txt:
<span class='five'>ולא גואלין אחר היובל פחות משנה. </span>מפרש לה בגמרא רב לטעמיה ושמואל לטעמיה: יט] 


lvr: 55
pgn: 24
dfh: a
trm: אבל הקדש מחשב חדשים
txt:
<span class='five'>אבל הקדש מחשב חדשים. </span>כלומר ואם ריוח של הקדש הוא שנחשוב אותה יציאת חצי שנה שיצאה כי הא דמפרש לקמן דאקדשה בפלגא דארבעים ותמני דאי חשבת לההיא יציאה הוה ליה פחות משתי שנים לפני היובל ולא מיפרקא בגירוע אלא בחמשין ואי לא חשבת אותן חדשים שיצאו ה'ל שתי שנים לפני היובל ואיכא פסידא דהקדש דלא שקיל אלא שני סלעים ושני פונדיונין הכא ודאי מחשבין אותה ביציאה גמורה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 24
dfh: a
trm: רב ושמואל דאמרי תרוייהו אין מקדישין לגאול בגירוע פחות מב' שנים
txt:
<span class='five'>רב ושמואל דאמרי תרוייהו אין מקדישין לגאול בגירוע פחות מב' שנים. </span>המקדיש שדה אחוזה בשנה ראשונה של יובל ובא לגואלה נותן בבית כור נ' סלעים כדכתיב זרע חומר שעורים ואם הקדישה עשר שנים או עשרים לאחר היובל מחשבין השנים הנותרות עד היובל הבא ונותן סלע ופונדיון לכל שנה כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span> ואם אחר היובל יקדיש שדהו וחשב לו וגו' ונגרע מערכך והיינו גירוע שאינו נותן חמשים סלעים והמקדיש שתי שנים לפני היובל פודה אותה בשני סלעים ושני פונדיונין כדכתיב על פי השנים הנותרות וכן עולה החשבון של גאולת שדה אחוזה לכל שנה סלע ופונדיון שהרי אם הקדישה בשנה ראשונה שלאחר היובל היה פודה בחמשים שקל כדכתיב אם משנת היובל יקדיש שדהו וגו' משנת ולא שנת יובל בכלל אלמא בשנה שלאחר היובל קאי קרא וקאמר יתן חמשים צא לתשעה ומ' שנים הבאים עד יובל הבא תשע וארבעים סלעים נמצא סלע יותר על סלע לכל שנה חלקיהו לפונדיונין דבסלע יש מ'ח פונדיונין הרי לכל שנה סלע ופונדיון פחות פונדיון הילכך המקדיש שדהו לאחר היובל שתים או שלש שנים נותן לכל שנה עד היובל סלע ופונדיון ואף על פי שכשתחשוב סלע ופונדיון למ'ט שנים תמצא חמשים סלע ופונדיון כגון מ'ט סלעים ומ'ט פונדיונין והסלע אינו אלא מ'ח פונדיונין הא פרכינן ליה בבכורות בפרק יש בכור לנחלה <span class='mareimakom'>(דף נ.)</span> פונדיון זה מה טיבו קולבון לפרוטרוט וקאמרי רב ושמואל דהמקדיש פחות משתי שנים לפני היובל אין כאן דין גירוע ואם בא לגאלה נותן נ' סלעים דגבי גירוע כתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span> על פי השנים הנותרות ונגרע ומיעוט שנים שתים ועצה טובה קמשמע לן מתני' שיהא אדם חס על נכסיו ולא כ] יפדה פחות משתי שנים שלא יפסיד מ'ח סלעים: 


lvr: 55
pgn: 24
dfh: a
trm: בשלמא
txt:
<span class='five'>בשלמא. </span>לענין מוכר שדהו בשנת היובל עצמה פליג שמואל עליה דרב לקמן בפרק המוכר <span class='mareimakom'>(דף כט:)</span> משום דאיכא למימר ק'ו: 


lvr: 55
pgn: 24
dfh: a
trm: מי איכא למימר ק'ו
txt:
<span class='five'>מי איכא למימר ק'ו. </span>הרי אותן הקדושות כבר אין יוצאין מיד הקדש ביובל בלא פדיון דהא תנן <span class='mareimakom'>(לקמן דף כה:)</span> הגיע יובל ולא נגאלה כהנים נכנסין לתוכה ונותנין דמיה להקדש בדק הבית: 


lvr: 55
pgn: 24
dfh: a
trm: כר'ש ס'ל
txt:
<span class='five'>כר'ש ס'ל. </span>הילכך איכא למימר ק'ו קדושה כבר יוצאה עכשיו אינה קדושה אינו דין שלא תקדש:  ורב


lvr: 55
pgn: 24
dfh: b
trm: אחר אחר
txt:
<span class='five'>אחר אחר. </span>כגון שתים ושלש שנים אחר היובל איכא גירוע אבל אקדשה בשתא דבתר יובל ליכא גירוע: 


lvr: 55
pgn: 24
dfh: b
trm: מכלל
txt:
<span class='five'>מכלל. </span>דהא דקתני בההיא מקדישין לפני היובל ליגאל בגירוע קאמר והא רב ושמואל כו': 


lvr: 55
pgn: 24
dfh: b
trm: אמר לך רב
txt:
<span class='five'>אמר לך רב. </span>ודאי הא דקתני מקדישין ודאי ליתן חמשים קאמר ובשנת היובל אינה קדושה כל עיקר ולא תיקשי לדידי דהא מני רבנן היא דפליגי עליה דרבי בפרק השג יד <span class='mareimakom'>(לעיל דף יח:)</span> דאמרי ראשון ולא ראשון בכלל: 


lvr: 55
pgn: 24
dfh: b
trm: ואנא דאמרי כרבי
txt:
<span class='five'>ואנא דאמרי כרבי. </span>ולשמואל אפילו לרבי אינה קדושה דכי אמר רבי מיום הראשון וראשון בכלל התם הוא דכתיב ועד דשייך ביה לשון מיום אבל הכא דלא כתיב ועד ה'ל למיכתב בשנת (הכא) מודה רבי דלא הוי בכלל י] : 


lvr: 55
pgn: 24
dfh: b
trm: אי רבי
txt:
<span class='five'>אי רבי. </span>דריש הכא משנת ושנת בכלל אלמא בשנת היובל קאי קרא וקאמר יתן נ' סלעים פונדיון מאי עבידתיה כי מקדיש עשר או כ' שנה לפני היובל אמאי  [יהיב סלע ופונדיון] ליתיב סלע  יא] לשנה דכיון דכי מקדיש ופריק ליה בשתא דיובל גופיה לא יהיב אלא חמשין אשתכח דלא מטא לכל שנה ושנה של יובל אלא סלע שהרי מכאן ועד יובל הבא נ' שנה הואי ושנה זו בכלל הילכך כי פריק לה שתים או שלש לפני היובל סלע הוא דבעי למיתב בכל שנה ותו לא: 


lvr: 55
pgn: 24
dfh: b
trm: עולה לכאן ולכאן
txt:
<span class='five'>עולה לכאן ולכאן. </span>שנת היובל היא מיובל שעבר ומונין אותה שנה אחת ליובל הבא הילכך עם שנה זו אינן עד שנת יובל הבא אלא מ'ט יב] ושנת היובל הבא אינה נמנית עמהן שהרי יובל משמט בתחילתו ומכי עייל שנת יובל אי פריק לה אחר נפקא לכהנים כדכתיב והיה השדה בצאתו ביובל אשתכח [דאחר] הפודה שדה אחוזה בשנת יובל עצמה כשהוקדשה אינה בידו אלא מ'ט שנים וקא יהיב חמשים סלעים דמטי סלע ופונדיון לכל שנה: 


lvr: 55
pgn: 24
dfh: b
trm: לשמואל
txt:
<span class='five'>לשמואל. </span>דאמר דהכא מודה רבי דמשנת ולא שנת בכלל ואשתא דבתר יובל קאי קרא וקאמר דיהיב חמשין: 


lvr: 55
pgn: 24
dfh: b
trm: כרבנן סבירא ליה
txt:
<span class='five'>כרבנן סבירא ליה. </span>דפליגי עליה דר' יהודה דאין שנת יובל שעבר ממנין יובל הבא ולבד ההוא שתא יש כאן מ'ט שנים דאי כרבי יהודה סבירא ליה דאמר אין ביובל אלא מ'ח לבד משנת יובל שעברה וקרא בשתא דבתר יובל קאי אישתכח דיהיב חמשים סלע למ'ח שנים דמטי סלע ושני פונדיון: 


lvr: 55
pgn: 24
dfh: b
trm: בשלמא לשמואל פחות משנה יג] קאמר
txt:
<span class='five'>בשלמא לשמואל פחות משנה יג] קאמר. </span>דקמ'ל מתני' דבשנת יובל עצמה אם הקדישה אין צריך ליגאל דלא קדשה:  באמצע


lvr: 55
pgn: 25
dfh: a
trm: באמצע יובל
txt:
<span class='five'>באמצע יובל. </span>כלומר האי אחר אפי' אחר עשרים או שלשים שנה קאי ומאי פחות ח] שנה דקאמר הכי קאמר הבא לגאול באמצע יובל וליתן סלע ופונדיון לשנים הבאים והיה עומד בניסן שהוא אמצע שנה לא יאמר חצי סלע וחצי פונדיון אני נותן משנה זו אלא נותן סלע ופונדיון שלם והיינו דקאמר אין גואלין בפחות משנה דכמה דלא נפקא לה כולה שתא לא מיגרע ליה כלל ולא יהיב גאולת חצי שנה אלא גאולת שנה שלימה:  ט] 


lvr: 55
pgn: 25
dfh: a
trm: [שאין מחשבין חדשים עם ההקדש
txt:
<span class='five'>[שאין מחשבין חדשים עם ההקדש. </span>כדאמרן שאם בא לגאלה חמש שנים וחצי לפני היובל אין מחשבין אותן ששה חדשים שיצאו משנה לשנה ששית אלא נותן ששה סלעים וששה פונדיונין]: 


lvr: 55
pgn: 25
dfh: a
trm: והיכי דמי דאקדשה בפלגא דמ'ח
txt:
<span class='five'>והיכי דמי דאקדשה בפלגא דמ'ח. </span>דאי חשבת לחדשים שיצאו ביציאה גמורה הוו להו פחות משתי שנים ואינה נגאלת בגירוע: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 55
pgn: 25
dfh: a
trm: בשעת היובל
txt:
<span class='five'>בשעת היובל. </span>בזמן שהיובל נוהג אבל בזמן שאין היובל נוהג פודה אותה בשוויה כשאר הקדישות: 


lvr: 55
pgn: 25
dfh: a
trm: ואחד כל האדם
txt:
<span class='five'>ואחד כל האדם. </span>פודה בית י] חומר בחמשים שקל בין שהיא שוה אלף שקלים בין שאינה שוה אלא ה' שקלים: 


lvr: 55
pgn: 25
dfh: a
trm: שהבעלים נותנין חומש
txt:
<span class='five'>שהבעלים נותנין חומש. </span>דכתיב ואם גאל יגאל את השדה המקדיש אותו וגו': <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 25
dfh: a
trm: ולא כור תבואה
txt:
<span class='five'>ולא כור תבואה. </span>קרקע שקוצרין הימנו כור תבואה דהוי בציר מכור זרע טובא דבההוא לא בעי יא] חמשים אלא לפי חשבון הזרע או שליש כור או רביע כור: 


lvr: 55
pgn: 25
dfh: a
trm: ולא מפולת שוורים
txt:
<span class='five'>ולא מפולת שוורים. </span>שהיו רגילין לתת שקין מלאין זרע על השוורים ומנוקבין השקין מתחתיהן נקבין רחבים ומוליכין אותן ע'פ יב] המחרישה והזרע נופל וגדולה קרקע המקבלת כור זרע במפולת יד שאינו עבה מקרקע המקבלת כור זרע במפולת יג] זרע שוורים שהיא עבה: 


lvr: 55
pgn: 25
dfh: a
trm: וליקדשו
txt:
<span class='five'>וליקדשו. </span>הנך נקעים באנפי נפשייהו וליפרקו נמי לפי חשבון חמשים לבית כור ומה הנאה יש במה שאין נמדדים עמה הא אינהו נמי הכי מיפרקי: 


lvr: 55
pgn: 25
dfh: a
trm: נגאני
txt:
<span class='five'>נגאני. </span>נקעים פחותין מי' נגאני דארעא ספלים של קרקע שהמים מתכנסין שם ועל שם הקרקע הם נקראים ואינן חשובין בפני עצמן וסלעים הנמוכין מעשרה שדרי דארעא מיקרו כמו שדרה של בהמה שגבוהה: 


lvr: 55
pgn: 25
dfh: a
trm: אף מן ההקדש
txt:
<span class='five'>אף מן ההקדש. </span>דכי היכי דמיגרעא באותן שנים שעמדה בידו שלא הקדישה ה'נ מיגרעא מחמת אותן שנים שעמדה ביד הקדש משעת הקדש עד שעת פדיון: 


lvr: 55
pgn: 25
dfh: a
trm: אי נמי לא אכלה
txt:
<span class='five'>אי נמי לא אכלה. </span>שלא זרע בה גזבר כלום ולא השכירה לשום אדם שהיתה לפניו ביד הקדש מנכה סלע ופונדיון לכל שנה ושנה יד] מיובל שעבר עד שעת פדיון: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 55
pgn: 25
dfh: a
trm: אינה יוצאה מידו ביובל
txt:
<span class='five'>אינה יוצאה מידו ביובל. </span>להיות מתחלקת לכהנים כי היכי טו] דהוה אי פריק לה איניש אחרינא דהוה נפקא ביובל מתחלקת לכהנים כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span> והיה השדה בצאתו ביובל וגו': 


lvr: 55
pgn: 25
dfh: a
trm: גאלה אחד מקרוביו
txt:
<span class='five'>גאלה אחד מקרוביו. </span>מיד גזבר ובא המקדיש וגאלה מיד קרובו יוצאה ביובל ומתחלקת לכהנים כי היכי דהוה נפיק מידיה דההוא קרוב דאתי האי מחמתיה: 


lvr: 55
pgn: 25
dfh: a
trm: גאלה כהן
txt:
<span class='five'>גאלה כהן. </span>מיד גזבר לא יאמר הואיל ואם גאלה ישראל היתה יוצאה לי ולחביריי ביובל ועכשיו שהרי היא תחת ידי שגאלתיה אין לך כהן גדול ממני ותהא שלי:  גמ'


lvr: 55
pgn: 25
dfh: b
trm: ליעידה
txt:
<span class='five'>ליעידה. </span>שאם קנה אביו אמה העבריה  י] ורוצה בה ליעדה לו מיעדה ואין צריך לקדשה בכסף אחר אלא באותו כסף שנתן בה אביו כשקנאה היא מקודשת לו כדמפרש בפ'ק דקדושין <span class='mareimakom'>(דף יט:)</span>: 


lvr: 55
pgn: 25
dfh: b
trm: ולעבד עברי
txt:
<span class='five'>ולעבד עברי. </span>דעובד את הבן אם מת אדוניו בתוך ו' שנים ואינו עובד את האח אם מת אדוניו בלא בן ואחיו יורשו אין זה עובדו כדאמרינן בפ'ק דקדושין <span class='mareimakom'>(דף יז:)</span> ה'נ מוקמינן בן במקום אב לשדה אחוזה דכי היכי דאינה יוצאה מיד אביו להתחלק לכהנים אם גאלו  יא] בנו לא תצא לכהנים ביובל: 


lvr: 55
pgn: 25
dfh: b
trm: משום
txt:
<span class='five'>משום. </span>דהא דבן קם תחת אביו לעבד עברי לא נפקא לן מקרא אלא מהאי פירכא דכלום יש יבום וכו' דאמרי' בקדושין <span class='mareimakom'>(דף יז:)</span> מה ראית לרבות את הבן לעבד עברי ולהוציא את האח מרבה אני את הבן שכן קם תחת אביו ליעידה אדרבה מרבה אני את האח שכן קם תחת אחיו ליבום ומשני כלום יש יבום אלא במקום שאין בן ואי לאו האי פירכא דכלום יש יבום כו' לא נפקא ליה בעבד עברי והוה ליה הכא חדא והכא חדא: 


lvr: 55
pgn: 25
dfh: b
trm: מהו שתעמיד כו'
txt:
<span class='five'>מהו שתעמיד כו'. </span>אם גאלתה בתו לשדה אחוזה מיד גזבר מהו שיצא לאביה ביובל ולא לכהנים: 


lvr: 55
pgn: 25
dfh: b
trm: אשה
txt:
<span class='five'>אשה. </span>שהקדישה שדה מלוג מי יפדנה מיד הקדש שלא תצא לכהנים ביובל אם היא אינה יכולה לפדותה: 


lvr: 55
pgn: 25
dfh: b
trm: שכן יורשה
txt:
<span class='five'>שכן יורשה. </span>דהוא ירית לה אפי' יש לה בן בעלה יורשה ולא בן כדכתיב וירש אותה מלמד שהבעל יורש את אשתו <span class='mareimakom'>(ב'ב דף קיא:)</span>: 


lvr: 55
pgn: 25
dfh: b
trm: א'ד בן מוקים לה
txt:
<span class='five'>א'ד בן מוקים לה. </span>דהא היכא דאין בעל ובנה יורשה נוטל בנכסים הראוים ליפול לאחר מיתה כבמוחזק לה לפני מיתה אבל בעל היורש את אשתו אינו נוטל בראוי כבמוחזק כדאמרינן בפרק יש נוחלין <span class='mareimakom'>(ב'ב דף קיג.)</span>: 


lvr: 55
pgn: 25
dfh: b
trm: הקדישה פחות משתי שנים לפני היובל
txt:
<span class='five'>הקדישה פחות משתי שנים לפני היובל. </span>ובא אחר וגאלה ולא בגירוע אלא חמשים שלימין מהו שתצא לכהנים ביובל כשאר שדה אחוזה: 


lvr: 55
pgn: 25
dfh: b
trm: בשל אחרים אני זוכה
txt:
<span class='five'>בשל אחרים אני זוכה. </span> יב] אם גאלה ישראל היתה יוצאה מידו ואני זוכה בה עם שאר אחיי: 


lvr: 55
pgn: 25
dfh: b
trm: ת'ל לכהן תהיה אחוזתו
txt:
<span class='five'>ת'ל לכהן תהיה אחוזתו. </span>ואיכא למידרש הכי אחוזתו של כהן שירש מאביו תהא שלו אבל זו אינה שלו: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 55
pgn: 25
dfh: b
trm: כהנים נכנסין לתוכה כו'
txt:
<span class='five'>כהנים נכנסין לתוכה כו'. </span>כהנים של משמר היובל נכנסין לתוכה יג] כו' והיא חלוטה בידם: 


lvr: 55
pgn: 25
dfh: b
trm: שדה רטושין
txt:
<span class='five'>שדה רטושין. </span>עזובה עד שיגאלנה אחר וכשיגיע יובל תצא מידו לכהנים: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 25
dfh: b
trm: ממקדיש בית
txt:
<span class='five'>ממקדיש בית. </span>במקדיש בית כתיב כי יקדיש את ביתו קדש ובשדה אחוזה כתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span> בצאתו ביובל קודש וגו' מה בית לא תצא לעולם מיד הקדש בלא דמים כדכתיב התם והעריכו הכהן וגו' ובית לא נפקא לכהנים לעולם אלא שדה אחוזה לחודה דגזירת מלך היא אף שדה אחוזה לא תצא מיד הקדש בלא דמים הילכך כי פריק לה אחר הרי דמיה לבדק הבית הקדש וכי מטי יובל נפקא בחנם לכהנים ואי לא נגאלה יהבי כהנים דמי חמשים שקל ושקלי לה: בכבשי עצרת כתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כג)</span> קודש יהיו לה' לכהן: כבשי עצרת ושדה אחוזה מכ'ד מתנות כהונה נינהו <span class='mareimakom'>(במדבר יח)</span> אבל בית לא הויא לעולם לכהנים ואפי' גאלה אחר מיד הקדש:  מאי


lvr: 55
pgn: 26
dfh: a
trm: מאי טעמא דרבי אליעזר אמר רבה אמר קרא ואם לא יגאל את השדה וגו' ח] והיה השדה בצאתו ביובל
txt:
<span class='five'>מאי טעמא דרבי אליעזר אמר רבה אמר קרא ואם לא יגאל את השדה וגו' ח] והיה השדה בצאתו ביובל. </span>ורבי אליעזר מפרש ליה ודריש ליה הכי ואם לא יגאל לא יגאל עוד ואם מכר גזבר את השדה והיה השדה בצאתו ביובל לכהנים הא שמע מינה דאם לא מכר גזבר את השדה לא נפיק לכהנים: 


lvr: 55
pgn: 26
dfh: a
trm: סכינא חריפא מפסקא קראי
txt:
<span class='five'>סכינא חריפא מפסקא קראי. </span>הא לא כתיבי הכי אלא הכי כתיבי לא יגאל עוד והיה השדה בצאתו לכהנים דמשמע דמשהגיע יובל לא תגאל עוד ותיפוק לכהנים אפי' לא מכרה גזבר: 


lvr: 55
pgn: 26
dfh: a
trm: יכול לא תהא נגאלת לבעלים אפי' להיות לפניו כשדה מקנה
txt:
<span class='five'>יכול לא תהא נגאלת לבעלים אפי' להיות לפניו כשדה מקנה. </span>כשאר איש אחר הגואלה מיד הקדש שיוצאה מידו לכהנים ביובל: 


lvr: 55
pgn: 26
dfh: a
trm: לכהנים נפקא
txt:
<span class='five'>לכהנים נפקא. </span>לרבי יהודה בדמים ולר'ש בחנם וסוף סוף בעליה לא יגאלנה שוב לגמרי: ט] 


lvr: 55
pgn: 26
dfh: a
trm: לאו רבי אליעזר היא
txt:
<span class='five'>לאו רבי אליעזר היא. </span>דאמר י] שני נמי בת גאולה היא אי לאו איפרקא ביובל ראשון: 


lvr: 55
pgn: 26
dfh: a
trm: וטעמא דרבי אליעזר מהכא
txt:
<span class='five'>וטעמא דרבי אליעזר מהכא. </span>מדאיצטריך האי עוד לאשמועינן דנגאלת היא לו להיות לפניו כשדה מקנה ולא מיתוקם האי קרא אלא ביובל שני ש'מ ביובל שני עומדת היא ליגאל: 


lvr: 55
pgn: 26
dfh: a
trm: שיצאתה לכהנים
txt:
<span class='five'>שיצאתה לכהנים. </span>שהקדיש אדם שדה אחוזה וגאלה אחר ויצאתה מידו לכהנים והקדישה יא] ביובל שני ואתו בעלים למיפרקה מיד גזבר: 


lvr: 55
pgn: 26
dfh: a
trm: ת'ל לאשר קנהו מאתו
txt:
<span class='five'>ת'ל לאשר קנהו מאתו. </span>והרי לא נקנית מאתו אלא ע'י הקדש יצתה מידו אלא לכהן חוזרת שממנו קנאה לוקח זה שהקדישה והיינו נמי דלעיל דמאחר שהקדישה ראשון שהיתה לו אחוזה וגאלה אחר ויצתה לכהנים תו לא הדרא ליה אי לא פריק ליה: 


lvr: 55
pgn: 26
dfh: a
trm: ואיצטריך למכתב לאשר קנהו
txt:
<span class='five'>ואיצטריך למכתב לאשר קנהו. </span>לאשמועינן כדאמרן דהיכא דהקדיש שדה אחוזה ולא גאלה וגאלה אחר ויצתה לכהנים ומכרה כהן ביובל שני והקדישה לוקח וגאלה אחר דלא הדרא ביובל למרה קמא שהקדישה תחילה: 


lvr: 55
pgn: 26
dfh: a
trm: ואיצטריך למיכתב לא יגאל
txt:
<span class='five'>ואיצטריך למיכתב לא יגאל. </span>דאוקימנא לעיל נמי בהכי דהקדישה וגאלה אחר ויצתה לכהנים והקדישה כהן תו לא מצי פריק לה ראשון להיות לפניו כשדה אחוזה הואיל דיצתה מהקדש ראשון לכהנים: 


lvr: 55
pgn: 26
dfh: a
trm: דהא לא הדרא כלל
txt:
<span class='five'>דהא לא הדרא כלל. </span>היכא דהקדישה כהן לא הדרא לשום אדם לעולם שהרי שדה אחוזה הואי לגבי כהן דכתיב לכהן תהיה אחוזתו וכי מקדיש לה כהן דין שדה אחוזה אית לה ולכשיגאלנה אחר מיד הקדש תצא ביובל ותתחלק לכל הכהנים אבל לכהן המקדישה לא תחזור אלא כחלק שאר אחיו והלכך נמי לא הדרא לבעלים קמאי להיות לפניו כשדה אחוזה: 


lvr: 55
pgn: 26
dfh: a
trm: אבל
txt:
<span class='five'>אבל. </span>מכר כהן והקדישה לוקח דהשתא שדה מקנה הוא וכי פריק לה איניש מיד הקדש ומטי יובל לא נפקא לכהנים אלא הדרא אימא תיהדר למרה קמא שהקדישה תחלה שהרי לו אחוזת הארץ קמ'ל לאשר קנהו מאתו דהיינו לכהן שלקחה מקדיש האחרון ממנו: 


lvr: 55
pgn: 26
dfh: a
trm: תיקום בידייהו
txt:
<span class='five'>תיקום בידייהו. </span>לעולם כשדה אחוזה ולא תיפוק ביובל לכהנים כשדה מקנה כשאר אדם הקונה שדה אחוזה מיד הקדש דהויא שדה מקנה לגביה ונפקא מיניה לכהנים ביובל: 


lvr: 55
pgn: 26
dfh: a
trm: בצאתו
txt:
<span class='five'>בצאתו. </span>משמע כשתצא מיד הגואל אותה כדין שדה אדם הקונה קרקע שיוצאה ביובל בההוא קאמר דתיהוי לכהנים אבל ביציאתו מיד הקדש לא משמע דאכתי לא אשמעינן קרא יד] הקדש יהא יוצא ביובל (מכח בדק הבית):  איבעיא


lvr: 55
pgn: 26
dfh: b
trm: או לא כאחר דמו
txt:
<span class='five'>או לא כאחר דמו. </span>אלא כי היכי דאילו פרקה ביובל ראשון הוה קיימא בידיה השתא נמי קיימא בידיה: 


lvr: 55
pgn: 26
dfh: b
trm: לכהנים נפקא
txt:
<span class='five'>לכהנים נפקא. </span>וביובל שני לאו בת גאולה היא כלל: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 55
pgn: 26
dfh: b
trm: הלוקח שדה מאביו ומת אביו כו' הרי היא כשדה אחוזה
txt:
<span class='five'>הלוקח שדה מאביו ומת אביו כו' הרי היא כשדה אחוזה. </span>שהרי עד שלא הקדישה נפלה לו בירושה הלכך אם בא לפדותה פודה בית כור בנ' סלעים כשדה אחוזה ואם לא גאלה הוא וגאלה אחר יוצאה לכהנים ביובל: 


lvr: 55
pgn: 26
dfh: b
trm: כשדה מקנה
txt:
<span class='five'>כשדה מקנה. </span>דבתר שעה שהקדישה אזלינן הלכך אם בא לפדותה פודה בשווייה כדין שדה מקנה ואם לא גאלה הוא וגאלה אחר חוזרת לו ביובל שהרי בשעה שהקדישה לא היה גופה שלו דעתידה היא לחזור לאביו ביובל כדין שאר מכירות וכשאר מקדיש שדה מקנה הוא שהגואלה מיד גזבר מחזירה ביובל לאשר לו אחוזת הארץ דהיינו אביו וזה יורש את כח אביו: 


lvr: 55
pgn: 26
dfh: b
trm: שדה מקנה
txt:
<span class='five'>שדה מקנה. </span>שהקדישה וגאלה אחר אינה יוצאה לכהנים ביובל אלא למי שמכרה למקדישה: 


lvr: 55
pgn: 26
dfh: b
trm: וגואלין לעולם
txt:
<span class='five'>וגואלין לעולם. </span>אם הקדיש כהן קרקע ירושתו גואלה אפי' לאחר היובל דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כה)</span> גאולת עולם תהיה ללוים: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 26
dfh: b
trm: רבי מאיר סבר קנין פירות
txt:
<span class='five'>רבי מאיר סבר קנין פירות. </span>שהיתה קנויה לו לבן בחיי אביו לפירות לאכול הפירות ולא לגופה שהרי עתיד לחזור ביובל כקנין הגוף דמי הלכך כי מת אביו עד שלא הקדישה אי לא אשמועינן קרא דתיהוי כשדה אחוזה ה'א לאו שדה אחוזה היא דבלאו מיתת אביו היתה קנויה לו הילכך איצטריך קרא להכי אבל הקדישה בעודה שדה מקנה ואח'כ מת אביו לא רביא לן קרא דתיהוי אחוזה אלא שדה מקנה היא: 


lvr: 55
pgn: 26
dfh: b
trm: ורבי יהודה ורבי שמעון סברי לאו כקנין הגוף דמי
txt:
<span class='five'>ורבי יהודה ורבי שמעון סברי לאו כקנין הגוף דמי. </span>וכי מת אביו קודם שהקדישה הוא דקא ירית לה לגופה ושדה אחוזה היא והלכך להאי לא איצטריך קרא לרבויי דהא אחוזה גמורה היא שבחיי אביו לא היתה קנויה לו וכי אתא קרא להקדישה ואח'כ מת אביו דאע'ג דבשעת הקדש הואי שדה מקנה השתא דמת אביו קודם פדיון שדה אחוזה היא: 


lvr: 55
pgn: 27
dfh: a
trm: והכא קרא אחרינא אשכח ודרוש
txt:
<span class='five'>והכא קרא אחרינא אשכח ודרוש. </span>דהקדישה ואח'כ מת אביו תיהוי אחוזה דאל'כ דלא רבי לן קרא אלא מת אביו ואח'כ הקדישה ניכתוב קרא אשר לא אחוזתו ומתרביא הא דר' מאיר דדריש יצתה זו שהיא כבר אחוזה: 


lvr: 55
pgn: 27
dfh: a
trm: אפי' ישראל נמי
txt:
<span class='five'>אפי' ישראל נמי. </span>דהא תניא בריש פירקין <span class='mareimakom'>(דף כד.)</span> מקדישין יא] לפני היובל וכו' (ואי משום דקתני מתני' אין מקדישין פחות משתי שנים לפני היובל הא אוקימנא <span class='mareimakom'>(שם)</span> דעצה טובה קמ'ל): 


lvr: 55
pgn: 27
dfh: a
trm: הניחא לשמואל
txt:
<span class='five'>הניחא לשמואל. </span>דאמר גבי ישראל לא קדשה אצטריך לאשמועי' דגבי כהנים  יב] קדשה: 


lvr: 55
pgn: 27
dfh: a
trm: שהבעלים נותנין חומש
txt:
<span class='five'>שהבעלים נותנין חומש. </span>ולהכי נקט בשעה שאין היובל נוהג דבזמן יד] שנוהג אין צריך לשואלו בכמה תפדנה שהרי דמיה קצובין בית כור בנ' סלע ובשדה אחוזה קא מיירי ובזמן שאין יובל נוהג נפדית בשוייה כדתניא בשילהי פירקין אין שדה אחוזה נוהג אלא בזמן שהיובל נוהג: 


lvr: 55
pgn: 27
dfh: a
trm: דמצות גאולה באדון
txt:
<span class='five'>דמצות גאולה באדון. </span>בפ'ק דבכורות <span class='mareimakom'>(דף יג.)</span>: 


lvr: 55
pgn: 27
dfh: a
trm: מצות גאולה באדון
txt:
<span class='five'>מצות גאולה באדון. </span>דכתיב ואם לא יגאל ונמכר בערכך אלמא מצות גאולה קודמת למכירה: 


lvr: 55
pgn: 27
dfh: a
trm: והא קי'ל שוה כסף ככסף
txt:
<span class='five'>והא קי'ל שוה כסף ככסף. </span>דאמרי' בבבא קמא <span class='mareimakom'>(דף ז.)</span> ישיב לרבות שוה כסף אפי' סובין: 


lvr: 55
pgn: 27
dfh: a
trm: הך סתמא
txt:
<span class='five'>הך סתמא. </span>דקתני מפסיד איסר ולא קתני נמצא מפסיד ביצה רבנן היא ולא רבי יוסי: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 55
pgn: 27
dfh: a
trm: ממשכנין מנכסיו עשר סלעים
txt:
<span class='five'>ממשכנין מנכסיו עשר סלעים. </span>נמצא ביד גזבר עשרים וכן שלשים יתן שלשים הרי חמשים: 


lvr: 55
pgn: 27
dfh: b
trm: עשרים ושש
txt:
<span class='five'>עשרים ושש. </span>דלהאי לא יהבינן לה הואיל ואמרו בעלים עשרים ועולה החשבון עם החומש לכ'ה ואי יהביה להאיך בכ'א נמצא הקדש מפסיד ובעלים יתנו על כרחן אותו סלע שהוסיף זה על הקרן וכ'ה דידהו אבל על סלע שהוסיף זה לא יוסיפו חומש: 


lvr: 55
pgn: 27
dfh: b
trm: אמר אחד בעשרים וחמש הבעלים נותנים שלשים
txt:
<span class='five'>אמר אחד בעשרים וחמש הבעלים נותנים שלשים. </span>על כרחן והשתא איכא למיפרך אמאי כופין את הבעלים בשלמא עד השתא כייפינן להו דהא לא מצינן למיתבה להנך משום דקרן דידהו לא הוי כקרן וחומש דאמור בעלים ברישא הלכך על כרחין הדרינן אבעלים וכיון דהדרינן אבעלים בעי למיתב קרנא כמה יז] דשמאי אחריני וחומשא דידהו אבל השתא דאמר אחד בכ'ה ליתביה להאיך דהא יח] קרן דידיה הוי כקרן וחומש דאמור בעלים ברישא ובגמ' פריך לה: 


lvr: 55
pgn: 27
dfh: b
trm: אם רצו הבעלים כו'
txt:
<span class='five'>אם רצו הבעלים כו'. </span>ולא כייפינן להו הואיל וקרנא כקרן וחומש דאמור אינהו ברישא והאי דינר מפרש בגמרא מאי עבידתיה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 27
dfh: b
trm: לא שנו
txt:
<span class='five'>לא שנו. </span>דאין ממשכנין מנכסי בן חמשים אלא עשר סלעים אלא שבן מ' במקומו עומד ואינו חוזר בו אבל חזר בו בן ארבעים משלשין הכ' סלעים הפחותין מנ' ועד שלשים ביניהם דבן נ' יתן ט'ו ובן מ' יתן ה' דהא באותן עשר שאמר בן נ' יותר על בן מ' לא שייך בר מ' בהדיה בפסידא והנך י' שהוסיף בן מ' על בר יט] ל' בר חמשין נמי אירצי במ' דיש בכלל חמשים ארבעים: 


lvr: 55
pgn: 27
dfh: b
trm: משל י'.] </span>מדקתני משל י' מכלל דאיכא אחרינא: <span class='five'>חזרו בהן בבת אחת משלשין ביניהן
txt:
<span class='five'>משל י'.] </span>מדקתני משל י' מכלל דאיכא אחרינא: <span class='five'>חזרו בהן בבת אחת משלשין ביניהן. </span>כדרב חסדא ומתני' כגון שחזרו בהן בזה אחר זה דהשתא אמר בן נ' לגזבר כי הדרי בי שבקי לך בר מ': 


lvr: 55
pgn: 27
dfh: b
trm: משלשין ביניהן
txt:
<span class='five'>משלשין ביניהן. </span> כ] שנים ושלשה ראשונים נשכרין ושנים אחרונים נפסדין שאם חזרו כולם ומכרה גזבר בשוויה כא] חמש סלעים נמצאו פחותין מ'ה סלעים יתן בן נ' הי' שלו לבדו ומעשר של בן מ' יתן החצי ששניהם נתרצו בהן ומעשר של בן שלשים יתן השליש ובן מ' השליש ובן שלשים השליש ששלשתן שלשים אמרו והעשר של בן עשרים יתנו בין ארבעתם והחמש שפחתו מבן עשר יתנו חמשתן: 


lvr: 55
pgn: 27
dfh: b
trm: איכא דרמי להו מירמא
txt:
<span class='five'>איכא דרמי להו מירמא. </span>ולא תני להא דרב חסדא באנפי נפשה אלא ע'י תירוץ דמתני' וברייתא דרמו אהדדי: 


lvr: 55
pgn: 27
dfh: b
trm:
[בעה'ב אומר בסלע.] </span>בעה'ב הפודה מעשר שני שלו מוסיף חומש דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span> ואם גאל יגאל איש ממעשרו וגו' כב] ואחר הפודה אין מוסיף חומש בעה'ב אומר בסלע ואחר אומר בסלע ואיסר כו' שמוסיף על הקרן ואע'ג דבעל הבית בעי למיתב טפי

txt:
<span class='five'>[בעה'ב אומר בסלע.] </span>בעה'ב הפודה מעשר שני שלו מוסיף חומש דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span> ואם גאל יגאל איש ממעשרו וגו' כב] ואחר הפודה אין מוסיף חומש בעה'ב אומר בסלע ואחר אומר בסלע ואיסר כו' שמוסיף על הקרן ואע'ג דבעל הבית בעי למיתב טפי דחומש סלע הוי דינר ודינר הוי עשרים וד' איסרין בפ'ק דקדושין <span class='mareimakom'>(דף יב.)</span>: <span class='five'>התם. </span>גבי מעשר שני חומש רווחא דבעל הבית הוא שהרי בין קרן בין חומש הכל שלו והוא יאכל הכל בירושלים ואין לנו בו אלא מצות פדייה שלא יאכלנו בגבולין בלא פדיון ועיקר פדייתו בקרן היא ואע'ג דבצרי דמי לא איכפת לן שהרי ביתירות דמיו אין נהנה אלא הוא: 


lvr: 55
pgn: 27
dfh: b
trm: ולימרו בעלים אתא גברא בחריקין
txt:
<span class='five'>ולימרו בעלים אתא גברא בחריקין. </span>במקומינו שרוצה ליתן כמותינו בשלמא עד השתא הדריתו עלן משום פסידא דהקדש אבל השתא אמאי בעיתו למיכפיין: 


lvr: 55
pgn: 27
dfh: b
trm: דאמור בעלים ברישא דינר
txt:
<span class='five'>דאמור בעלים ברישא דינר. </span>יותר על עשרים דמטי חושבנא דקרן וחומש לכ'ה ודינר ואי יהבינן להאי איכא פסידא להקדש הלכך הדרינן אבעלים על כרחייהו: 


lvr: 55
pgn: 27
dfh: b
trm: אבל
txt:
<span class='five'>אבל. </span>שמאוה שלשה כדבריו של זה מוסיפין בעלים חומש על עילויו בעל כרחו ולא בעינן עשרה ואע'ג דשומא דהקדש בעי עשרה כדאמרינן בסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף ב.)</span> הקרקעות תשעה וכהן הכא רבותא קא משמע לן דכיון דאמרי תלתא לא מהדרינן אעשרה ויוסיפו חומש על העילוי: ששה דברים מקולי ב'ש ומחומרי בית הלל: 


lvr: 55
pgn: 28
dfh: a
trm: והיכי דמי כגון דאמרי בכ'א
txt:
<span class='five'>והיכי דמי כגון דאמרי בכ'א. </span>דהוי בין קרן יב] בין חומש כ'ו ודינר וזה מוסיף ה' היינו ל'א ודינר: 


lvr: 55
pgn: 28
dfh: a
trm: הבעלים קודמין
txt:
<span class='five'>הבעלים קודמין. </span>דאי הוה יהבינן ליה להאי הוה פסיד הקדש דינר ממאי דאמור יג] ברישא הלכך הדרי אבעלים על כרחייהו: 


lvr: 55
pgn: 28
dfh: a
trm: ואם לאו אומר לו לזה הגעתיך
txt:
<span class='five'>ואם לאו אומר לו לזה הגעתיך. </span>דאמרי בעלים אתא גברא בחריקן: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 55
pgn: 28
dfh: a
trm: להיות חס על נכסיו
txt:
<span class='five'>להיות חס על נכסיו. </span>שלא יבזבזם להדיוט: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 28
dfh: a
trm: אבל מטלטלין אימא ליחרמינהו כולהו
txt:
<span class='five'>אבל מטלטלין אימא ליחרמינהו כולהו. </span>כתב רחמנא מכל אשר לו ולא כל אשר לו דהיינו  מטלטלין: 


lvr: 55
pgn: 28
dfh: a
trm: חומש
txt:
<span class='five'>חומש. </span>דגמרינן מיעקב דכתיב ביה תרין עישורין ר' אלעזר בן עזריה אית ליה דרבי אילא דהא אתא לאשמועינן שיהא אדם חס על נכסיו ר'א לית ליה דרבי אילא דאי בזבז טובא לא איכפת לן אלא ששייר לעצמו קצת דומיא דחרם: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 55
pgn: 28
dfh: a
trm: שהחרמים שלהם
txt:
<span class='five'>שהחרמים שלהם. </span>דכתיב כל חרם בישראל וגו' וכיון דדידיה הוא מה הנאה בכך אי הוה מחרים איהו גופיה זכי ביה ולא יהב ליה לכהן אחר: 


lvr: 55
pgn: 28
dfh: a
trm: ודברי ר' שמעון במטלטלין
txt:
<span class='five'>ודברי ר' שמעון במטלטלין. </span>שהרי אין החרמים שלהן הלכך אי מחרימי מטלטלין חיילא עלייהו חרם ויהבי להו לכהנים: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 28
dfh: a
trm: מדאיצטריך ליה לרבי למימר במטלטלין
txt:
<span class='five'> מדאיצטריך ליה לרבי למימר במטלטלין. </span>נראין דברי ר'ש דמשמע אבל בקרקעות אין נראין דבריו מכלל דאקרקעות נמי פליגי: 


lvr: 55
pgn: 28
dfh: a
trm: שאף רבי שמעון לא נחלק עליו כו'
txt:
<span class='five'>שאף רבי שמעון לא נחלק עליו כו'. </span>והכי משמע מילתיה דרבי נראין דברי ר' יהודה לר' שמעון בקרקעות שדברי ר'ש במטלטלין:  לך


lvr: 55
pgn: 28
dfh: b
trm: האשם המושב לה' לכהן
txt:
<span class='five'>האשם המושב לה' לכהן. </span>בגזל הגר הכתוב מדבר שהרי בישראל אין לך אדם מישראל שאין לו גואלין אלא הגוזל את הגר ונשבע והודה ואחר כך מת טו] משלם קרן וחומש לכהן ואשם למזבח ואמרינן בפרק הגוזל בב'ק <span class='mareimakom'>(דף קי.)</span> האשם זה הקרן המושב זה החומש מלבד איל הכיפורים זה איל אשם שמביא על שבועת שקר שנשבע: 


lvr: 55
pgn: 28
dfh: b
trm: הרי בכהן שבאותו משמר
txt:
<span class='five'>הרי בכהן שבאותו משמר. </span>דה'ק קרא שלכהן המכפר בו באיל הכפורים יהא קרן וחומש: 


lvr: 55
pgn: 28
dfh: b
trm: אחד יובל ואחד שביעית משמטין כאחד
txt:
<span class='five'>אחד יובל ואחד שביעית משמטין כאחד. </span>ביום אחד שביעית משמטת הלואת כספים ויובל מכירת קרקעות אלא שהיובל כו': 


lvr: 55
pgn: 28
dfh: b
trm: אדרבה
txt:
<span class='five'>אדרבה. </span>טעמא דשניהם משמטים ביום אחד מש'ה דשביעית בסופה ויובל בתחילתו דהשתא אשתכח דבין [השמשות] של ערב שבת יובל נפקא שביעית וההיא שעתא תרוייהו משמטין: 


lvr: 55
pgn: 28
dfh: b
trm: לקרקעות
txt:
<span class='five'>לקרקעות. </span>דחרם דהא איתקיש דכתיב מכל אשר לו ומשדה אחוזתו ולימא דליתבו נמי מטלטלין לכהן שבאותו משמר: 


lvr: 55
pgn: 28
dfh: b
trm: לאו תנאי היא
txt:
<span class='five'>לאו תנאי היא. </span>ר' יהודה ור'ש איפלגי לעיל בהא דרבי יהודה מקיש ור'ש לא מקיש: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 55
pgn: 28
dfh: b
trm: חרמי כהנים
txt:
<span class='five'>חרמי כהנים. </span>חרמים שהחרימם כדי לתתם לכהן אין להם פדיון דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span> לא ימכר ולא יגאל אבל חרמי בדק הבית יש להם פדיון דאדעתא דהכי אחרמינהו דהא אין ראוי לבדק הבית אלא מעות: 


lvr: 55
pgn: 28
dfh: b
trm: שחל החרם על קדשי קדשים כו'
txt:
<span class='five'>שחל החרם על קדשי קדשים כו'. </span>כדמפרש מחרים אדם את קדשיו וכו' והיאך מוחרמים והלא אינו שלו אלא אם נדר הן דאמר הרי עלי עולה והפריש בהמה לנדרו ואחר כך החרימה הואיל והוא חייב באחריותה אם מתה או נגנבה נמצאת שלו היא והוא נותן כל דמיה לכהן ואת הבהמה יקריב לנדרו דהא ודאי אית ליה פדיון דלאו גופה איחרם דלאו דידיה הוא: 


lvr: 55
pgn: 28
dfh: b
trm: ואם נדבה היא
txt:
<span class='five'>ואם נדבה היא. </span>דאינו חייב באחריותה אם היתה מתה הא ודאי לא חייל חרם דלאו דידיה טז] : 


lvr: 55
pgn: 28
dfh: b
trm: אלא בכדי טובתה
txt:
<span class='five'>אלא בכדי טובתה. </span>טובת הנאה שיש לו בה יתן לכהן כיצד שור זה עולה והחרימו אומדין כמה אדם רוצה ליתן בשור זה להקריבו עולה שאינו חייב כלומר אדם שאינו חייב עולה אם ימצא בזול נוטלו להקריב דורון לקונו וכאותן דמים יתן זה שזו היא טובת הנאה שיש לו בה שהרי אם מתה או נגנבה אינו חייב באחריותה ומשהפרישה יצא ידי חובתו ומעתה אם תאבד אינו מפסיד אלא שלא הקריב דורון לקונו הרי שהפסיד העלאת עולה שאינו חייב ואית ספרים דכתב בהן להעלות עולה שאינו רשאי והיא היא: 


lvr: 55
pgn: 28
dfh: b
trm: רשאי
txt:
<span class='five'>רשאי. </span>לשון חייב נושה <span class='mareimakom'>(שמות כב)</span> מתרגמינן רשיא: 


lvr: 55
pgn: 28
dfh: b
trm: אלא אומדין כמה אדם מישראל רוצה ליתן לבעל הבית זה ליתן בכורו
txt:
<span class='five'>אלא אומדין כמה אדם מישראל רוצה ליתן לבעל הבית זה ליתן בכורו. </span>לבן בתו כהן או לבן אחותו ואותה טובת הנאה יתן בעל הבית זה לכהן בשביל החרם ודוקא נקט בן בתו ובן אחותו כהן יז] דההיא דיהיב לה להך טובת הנאה ליהוי ישראל אבל בן בנו כהן ובן אחיו כהן דהאי דיהיב לה להך טובת הנאה הוי כהן לא מצי יהיב ליה אגרא ואע'ג דלאו משום דידיה יהיב ליה כיון דלדידיה נמי חזי הבכור נראה ככהן המסייע בבית הגרנות לדוש ולזרות כדי שיתנו לו תרומותיו בשכרו ואשתכח דלא שקיל יח] בתורת תרומה אלא בתורת שכר והכי אמרינן בבכורות בפ' עד כמה <span class='mareimakom'>(דף כו:)</span>: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 29
dfh: a
trm: בשלמא רבנן
txt:
<span class='five'>בשלמא רבנן. </span>דמתניתין מפרשי  יג] טעמא וקרא דרבי יהודה כדקתני א'כ למה נאמר כל חרם כו': 


lvr: 55
pgn: 29
dfh: a
trm: שהקדיש שדה חרמו
txt:
<span class='five'>שהקדיש שדה חרמו. </span>שדה שהחרים ישראל והגיע לחלק כהן יד] שדה שלא יאמר הואיל וכשיגיע יובל אם לא אפדנה אני מיד גזבר ויגאלנה אחר תתחלק לכהנים ביובל כדין מקדיש שדה אחוזה דהא שדה חרם לגבי כהן אחוזה היא כדכתיב כשדה החרם לכהן תהיה אחוזתו ועכשיו שאני מוחזק בה תהא שלי טו] שהרי דין הוא בשל אחרים אני זוכה אם היה ישראל מקדיש שדה אחוזתו כשיגיע יובל תתחלק לי בשל עצמי לא כל שכן: 


lvr: 55
pgn: 29
dfh: a
trm: מה למדנו משדה החרם על שדה אחוזה כו'
txt:
<span class='five'>מה למדנו משדה החרם על שדה אחוזה כו'. </span>מה שדה אחוזה שהקדיש ישראל וגאלה אחד מן הכהנים תצא מידו ביובל ותתחלק לכל בני המשמר כדאמר בפירקין דלעיל  אחוזתו שלו ואין זו שלו אף שדה חרמו כו': 


lvr: 55
pgn: 29
dfh: a
trm: ושדינהו לד' זוזי בנהרא
txt:
<span class='five'>ושדינהו לד' זוזי בנהרא. </span>דהקדש הן לבדק הבית דאי לכהן לית להו פדיון ולכהן בעי מיתבינהו: 


lvr: 55
pgn: 29
dfh: a
trm: בזמן הזה
txt:
<span class='five'>בזמן הזה. </span>דליכא בית וליכא פסידא אלא איסורא הוא דרביעא עלייהו אפילו לכתחלה נמי: 


lvr: 55
pgn: 29
dfh: a
trm: ואין שדה אחוזה
txt:
<span class='five'>ואין שדה אחוזה. </span>דין שדה אחוזה שתהא נגאלת בגירוע אלא אם ירצה הלוקח להחזירה לו בדמים שירצה מחזיר ואם לאו אין כופין אותו וכן דין מקדיש שדה אחוזה בזמן הבית ואין היובל נוהג כגון משגלו שבט ראובן וגד שבטלו היובלות אין נגאלת אלא בשויה: 


lvr: 55
pgn: 29
dfh: a
trm: אין בתי ערי חומה נוהגין
txt:
<span class='five'>אין בתי ערי חומה נוהגין. </span>דלא כייפינן ליה ללוקח אם בא מוכר לגאלה אפילו בתוך שנה: 


lvr: 55
pgn: 29
dfh: a
trm: אין גר תושב נוהג
txt:
<span class='five'>אין גר תושב נוהג. </span>שיהא ישראל מצווה להחיותו גר תושב שקיבל עליו שלא לעבוד עבודת כוכבים ואוכל נבילות: 


lvr: 55
pgn: 29
dfh: a
trm: כתיב
txt:
<span class='five'>כתיב. </span>בעבד עברי כי טוב לו עמך וכתיב בגר תושב עמך ישב וגו' דלא תסגיר עבד אל אדוניו בגר תושב משתעי דהכי מוקמינן לה במסכת גיטין בפ' השולח גט <span class='mareimakom'>(דף מה.)</span> וכתיב בתריה עמך ישב בקרבך וגו' מכל מקום לתרוייהו קשיא דקתני אין שדה חרמים נוהג אלא בזמן יובל: 


lvr: 55
pgn: 29
dfh: a
trm: מקרקעי
txt:
<span class='five'>מקרקעי. </span>אין נוהגין כדכתיב בצאתו ביובל כשדה החרם: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 55
pgn: 29
dfh: a
trm: כתוב אחד אומר תקדיש
txt:
<span class='five'>כתוב אחד אומר תקדיש. </span>גבי בכור דכתיב כל הבכור [וגו'] תקדיש <span class='mareimakom'>(דברים טו)</span> : 


lvr: 55
pgn: 29
dfh: a
trm: וכתוב אחד אומר לא יקדיש
txt:
<span class='five'>וכתוב אחד אומר לא יקדיש. </span>אך בכור אשר יבוכר לה' בבהמה לא יקדיש איש אותו וגו' <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span> : 


lvr: 55
pgn: 29
dfh: a
trm: ואי אתה מקדישו הקדש מזבח
txt:
<span class='five'>ואי אתה מקדישו הקדש מזבח. </span>שיהא שם זבח אחר חל עליו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 29
dfh: a
trm: ורבנן
txt:
<span class='five'>ורבנן. </span>דנפקא להו הך דרשא <span class='mareimakom'>(לעיל כח:)</span> מכל חרם קדש קדשים: 


lvr: 55
pgn: 29
dfh: b
trm: פחות משתי שנים
txt:
<span class='five'>פחות משתי שנים. </span>אבל לאחר שתי שנים אם רוצה לפדותה פודה בעל כרחו של לוקח ונותן לו לפי מה שמכרה כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כה)</span> וחשב את שני ממכרו שמחשב כמה שנים משמכרה עד היובל ומחלק הדמים לפי השנים כגון אם מכרה קודם היובל עשר שנים בעשר ליטרין נמצא שמכר פירות של כל שנה ושנה בליטרא שהרי סתם מכירה אינה אלא עד היובל הלכך אם שהתה ביד לוקח ה' שנים ואח'כ בא מוכר לגאלה מנכה לו לוקח ה' ליטרין ליטרא לכל שנה שאכלה שכך עלה חשבון כשיוצא מתחילה: 


lvr: 55
pgn: 29
dfh: b
trm: אינו עולה מן המנין
txt:
<span class='five'>אינו עולה מן המנין. </span>השתי שנים דהא שני תבואות כתיב שתי שנים הראויין לתבואה תשהה ביד לוקח אבל היתה שנה הראויה לתבואה ונרה ולא זרעה או הובירה שהניחה בורה שאפי' ניר לא עשה בה איהו אפסיד אנפשיה ועולה לו במנין שתי השנים: 


lvr: 55
pgn: 29
dfh: b
trm: שלש תבואות
txt:
<span class='five'>שלש תבואות. </span>אותה יב] העומדת בה בשעת קנייה ושתי תבואות בשתי שנים שתהא בידו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 29
dfh: b
trm: אינו גואל לא קתני
txt:
<span class='five'>אינו גואל לא קתני. </span>דליהוי משמע אינו דין שיכופו את הלוקח להחזיר לו בפדיון בפחות משתי שנים: 


lvr: 55
pgn: 29
dfh: b
trm: דאפילו קרקושי יג] נמי אסור
txt:
<span class='five'>דאפילו קרקושי יג] נמי אסור. </span>למוכר להראות זוזין ללוקח כדי שייטב בעיניו להחזירה לו: 


lvr: 55
pgn: 29
dfh: b
trm: שנים תקנה
txt:
<span class='five'>שנים תקנה. </span> יד] במספר שנים אחר היובל תקנה דמשמע שתהא קנויה לו שתי שנים ואי מהדר ליה מקמי הכי עובר בעשה: 


lvr: 55
pgn: 29
dfh: b
trm: אמה העברייה
txt:
<span class='five'>אמה העברייה. </span>יוצאה בסימני נערות כדתניא <span class='mareimakom'>(קדושין דף ד.)</span> ויצאה חנם אלו ימי נערות: 


lvr: 55
pgn: 29
dfh: b
trm: התם
txt:
<span class='five'>התם. </span>בתו שמכר בקטנותה ויצאה בת חורין בסימני נערות לא הדרא ומזדבנא לעולם כדאמרינן <span class='mareimakom'>(קדושין דף יח.)</span> ואין אדם מוכר בתו לשפחות אחר שפחות דנפקא לן מבבגדו בה כיון שבגד בה שמכרה לשפחות שוב אינו יכול למוכרה הלכך יציאה גמורה היא ואיכא למימר ק'ו דאי מזדבין לה בימי נערות דאינה מכורה אבל שדה היוצאה לבעלים ביובל הדרא ומזדבנא לאחר היובל אם ירצה הלכך בשנת היובל נמי רשאי למוכרה ויוצאה לו בחנם: 


lvr: 55
pgn: 29
dfh: b
trm: שנים תקנה
txt:
<span class='five'>שנים תקנה. </span> שאם תקנה שדה תהא בידך שתי שנים בעל כרחו של מוכר ואפילו הוא רוצה לפדותה: 


lvr: 55
pgn: 29
dfh: b
trm: לפי רוב השנים
txt:
<span class='five'>לפי רוב השנים. </span>שיהיה עד היובל תרבה מקנתו תמכרנה ביוקר שהרי עד היובל תהא קנויה לו אם לא יפדנה ולפי מעוט השנים תמכרנה בזול כדי שלא תונה את חבירך ושמעינן מהנך קראי דמוכרין בין בסמוך ליובל טו] שעבר בין מופלג ממנו כמה שנים: 


lvr: 55
pgn: 29
dfh: b
trm: למספר שני תבואות
txt:
<span class='five'>למספר שני תבואות. </span>שלא תשהה ביד הלוקח כלום שהרי באותה שנה עצמה לקחה מידו אבל מכורה היא לכך שיאבד מעותיו: 


lvr: 55
pgn: 29
dfh: b
trm: ופרכי' ואי אזדבוני מזדבנא
txt:
<span class='five'>ופרכי' ואי אזדבוני מזדבנא. </span> טז] לאחר שתי שנים ליהדרה בחנם בשביל יובל שעבר עליה מי לא תניא וכו': 


lvr: 55
pgn: 29
dfh: b
trm: נחית לאכילה
txt:
<span class='five'>נחית לאכילה. </span>שהרי קודם היובל התחיל לאוכלה הלכך מקיימינא ליה קרא כדכתיב שני תבואות אבל הקונה בשנת היובל לא נחית לאכילה: 


lvr: 55
pgn: 29
dfh: b
trm: יצא לחירות
txt:
<span class='five'>יצא לחירות. </span>דהמוכר עבדו לעובד כוכבים קונסין אותו לפדותו ויפטרנו לחירות משום דאפקעיה ממצות וכן המוכר עבדו אפי' לישראל בחוצה לארץ יצא לחירות: 


lvr: 55
pgn: 29
dfh: b
trm: חדא הדרי זביני
txt:
<span class='five'>חדא הדרי זביני. </span>מחדא מהנך תרתי שמעית מיניה דמר שמואל שהמקח בטל והמעות חוזרין או מהך דהמוכר שדהו בשנת היובל עצמה או מהך דהמוכר עבדו לישראל בחוצה לארץ: 


lvr: 55
pgn: 29
dfh: b
trm: וחדא לא הדרי זביני
txt:
<span class='five'>וחדא לא הדרי זביני. </span>אלא הלוקח מפסיד המעות ולא ידענא בהי מינייהו המקח בטל ואי קשיא פשיטא דמהך דהמוכר שדהו בשנת היובל קאמר שמואל דהמקח בטל והמעות חוזרין דאם מעות אבודין מאי איכא בין רב לשמואל איכא בינייהו יז] אי שמיט לוקח וקצצן אילנות שהיו בה לרב דאמר מכורה היא שדה הדרא יח] ואילנות דקץ קץ לשמואל דאמר אינה מכורה ומעות מתנה הדרי אילנות ואע'ג דלוקח לא שקל זוזי אי נמי כגון שמכר עמה מטלטלין והחזיק לוקח בקרקעות ולא משך המטלטלין דקיימא לן <span class='mareimakom'>(קידושין כו.)</span> נכסים שאין להם אחריות נקנין עם נכסים שיש להם אחריות בכסף בשטר ובחזקה ואין צריך משיכה לרב דאמר מכורה ויוצאה שדה הדרא ומטלטלין מיקנו לשמואל דאמר אינה מכורה ומעות מתנה לא מיקנו מטלטלי דחזקה דקרקע לא הויא חזקה: 


lvr: 55
pgn: 29
dfh: b
trm: אלמא לא הדרא זביני
txt:
<span class='five'>אלמא לא הדרא זביני. </span>והלוקח מפסיד וכיון דבההיא חזינן דלא הדרי זביני ודאי כי אמר שמואל בהא אינה מכורה ומעות חוזרין:  ורב


lvr: 55
pgn: 30
dfh: a
trm: ורב ענן
txt:
<span class='five'>ורב ענן. </span>דהוה מספקא ליה בהי הדרי ובהי לא הדרי הך ברייתא דצריך גט שיחרור לא הוה שמיעא ליה ומהא דאמר שמואל אינה מכורה לא הוה מצי למשמע מידי דממאי דאינה מכורה ומעות חוזרין דלמא מעות שנתן לוקח למוכר מתנה הן ביד מוכר ואיכא בין רב לשמואל הך דפרישית לעיל: יד] 


lvr: 55
pgn: 30
dfh: a
trm: ומעות חוזרין
txt:
<span class='five'>ומעות חוזרין. </span>דאדם יודע שאין קדושין תופסין באחותו וגמר ונתן לשם פקדון ולשמואל גמר ונתן לשם מתנה: 


lvr: 55
pgn: 30
dfh: a
trm: דקנסת ללוקח
txt:
<span class='five'>דקנסת ללוקח. </span>גבי מוכר עבדו בחוצה לארץ דאמרי' לא הדרי זביני ויוצא עבד לחירות ומפסיד לוקח: 


lvr: 55
pgn: 30
dfh: a
trm: לאו עכברא גנב
txt:
<span class='five'>לאו עכברא גנב. </span>עכבר הגונב ומניח טו] בחוץ אם לא היה לו חור להניח בו לא היה גונב הלכך חורא טז] גנבא וקא גניב ליה ה'נ אם לא היה מוצא לוקח לא היה מוכרו: 


lvr: 55
pgn: 30
dfh: a
trm: שלא יאמר
txt:
<span class='five'>שלא יאמר. </span>מוכר הבא לפדותה לסוף שתי שנים הנח לפני מליאה פירות כדרך שהנחתי לפניך כשמכרתי לך: 


lvr: 55
pgn: 30
dfh: a
trm: במספר שני תבואות
txt:
<span class='five'>במספר שני תבואות. </span>משמע כל תבואות יח] שבשתי שנים מדהוה ליה למיכתב מספר שנים או מספר תבואות דהוי משמע שתי תבואות: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 55
pgn: 30
dfh: a
trm: אינו מחשב
txt:
<span class='five'>אינו מחשב. </span>המוכר כשבא לגאלה אלא עם הראשון ומחשב כמה שנים היו משמכרה לו עד שנת היובל ומחשב כמה מגיע מן המנה לכל שנה ולפי אותו חשבון ינכה לו לוקח לכל שנה ושנה שאכלה והמותר יחזיר לו: 


lvr: 55
pgn: 30
dfh: a
trm: מותר בכולן
txt:
<span class='five'>מותר בכולן. </span>המקדיש שדהו מותר למכור שדה אחרת או ללות כדי לגאלה וגואל לחצאין אם אינו מספיק לגאול את כולה יגאל חציה ולכשיוכל יגאלנה כולה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 30
dfh: a
trm: העודף שבידו
txt:
<span class='five'>העודף שבידו. </span>הנשאר בידו מן הדמים שקיבל לאחר שינכה לו הלוקח חשבון המגיע לכל שנה שאכלה: 


lvr: 55
pgn: 30
dfh: a
trm: שבקרקע
txt:
<span class='five'>שבקרקע. </span>עודף שהקרקע שוה יותר על מה שמגיע לחשבון שמנכה לו הלוקח לשנים שאכלה דהאי עודף איכא למדרש  יט] להכי ולהכי: 


lvr: 55
pgn: 30
dfh: a
trm: כגון דאייקר וזל ואייקר
txt:
<span class='five'>כגון דאייקר וזל ואייקר. </span>שמכרה לו במאתים כ] ומכרה ראשון לשני במנה ונתייקרה ביד השני ועמדה על מאתים לרבי דאמר לאיש אשר בתוכה לא יהיב אלא מנה כמה דיהיב בה שני לר' דוסתאי יהיב מאתים דאי אמרת עודף שבידו הא מאתן שקיל מקמא ואי אמרת עודף שבקרקע הא מאתן שויא: 


lvr: 55
pgn: 30
dfh: a
trm: גאולה גאולה
txt:
<span class='five'>גאולה גאולה. </span>כתיב הכא <span class='mareimakom'>(ויקרא כה)</span> ומצא כדי גאולתו וכתיב בעבד עברי <span class='mareimakom'>(שם)</span> גאולה תהיה לו: 


lvr: 55
pgn: 30
dfh: a
trm: אלא ממנה
txt:
<span class='five'>אלא ממנה. </span>כשבא לפדות עצמו מחשב כמה שנים משעה שנמכר (עד שנת היובל) ומחשב כמה מגיע מאותו מנה לכל שנה ושנה ואם עברו שתים או שלש שנים ינכה לו אדוניו לפי חשבון המגיע לכל שנה כדכתיב כימי שכיר יהיה עמו: 


lvr: 55
pgn: 30
dfh: a
trm: אין לי וכו'
txt:
<span class='five'>אין לי וכו'. </span>דהאי קרא בנמכר לעובד כוכבים כתיב כדכתיב <span class='mareimakom'>(שם)</span> וכי תשיג יד גר ותושב וכו': 


lvr: 55
pgn: 30
dfh: a
trm: שכיר שכיר
txt:
<span class='five'>שכיר שכיר. </span>כתיב הכא <span class='mareimakom'>(שם)</span> כימי שכיר יהיה עמו וכתיב בנמכר לישראל <span class='mareimakom'>(דברים טו)</span> כי משנה שכר שכיר עבדך וגו':  הריני


lvr: 55
pgn: 30
dfh: b
trm: הריני
txt:
<span class='five'>הריני. </span> טו] משובח במקומי שאני דרשן ובקי כבן עזאי שהיה משתבח בשוקי טבריא כדתניא בבכורות בפ' תשיעי <span class='mareimakom'>(דף נח.)</span> בן עזאי אומר כל חכמי ישראל טז] לפני כקליפת השום: 


lvr: 55
pgn: 30
dfh: b
trm: מדרבי יוסי בר' חנינא
txt:
<span class='five'>מדרבי יוסי בר' חנינא. </span>דודאי לא בא לידי כך אלא מפני שהיה רשע יז] ועושה סחורה בפירות שביעית: 


lvr: 55
pgn: 30
dfh: b
trm: אבקה של שביעית
txt:
<span class='five'>אבקה של שביעית. </span>הסוחר בפירות שביעית ולהכי קרי ליה אבק שאין זו עיקר מצותה של איסור שביעית: 


lvr: 55
pgn: 30
dfh: b
trm: וסמיך ליה וכי תמכרו ממכר
txt:
<span class='five'>וסמיך ליה וכי תמכרו ממכר. </span>ודרשי' סמוכין והכי אמר רחמנא אם לא תשמרו מצות יובל סופכם למכור מטלטלין וכלי תשמיש: 


lvr: 55
pgn: 30
dfh: b
trm: נעשית לו כהיתר
txt:
<span class='five'>נעשית לו כהיתר. </span>דומה בעיניו כהיתר הלכך ברישא דלא עבר עדיין אלא פעם אחת תני  יח] הרגיש דמשמע שהיה יודע ונותן אל לבו שהיה עובר אבל לא נרתע מן העבירה ועשאה ובפעם שניה תני לא באת לידו שאפילו על לבו אין עולה שתהא עבירה: 


lvr: 55
pgn: 30
dfh: b
trm: ניחא ליה לאיניש דליזבין ברתיה ולא לוזיף בריביתא
txt:
<span class='five'>ניחא ליה לאיניש דליזבין ברתיה ולא לוזיף בריביתא. </span> יט] דריבית כתיב בהאי ענינא דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כה)</span> אל תקח מאתו נשך ותרבית וגו' והא ודאי מקמי הכי כבר זבנה לברתיה דבהכי ניחא ליה: 


lvr: 55
pgn: 30
dfh: b
trm: פדיון בתו מגרעא ואזלא
txt:
<span class='five'>פדיון בתו מגרעא ואזלא. </span>שסתם מכירת הבת אינה שתהא שפחה אלא עד שיגיעו ימי נערות ואם בא לפדותה בתוך כך מחשב הדמים שמכרה כמה מגיע לכל שנה שהיתה ראויה להיות ביד האדון ולפי אותו חשבון המגיע לכל שנה מנכה לו האדון לכל שנה ושנה ששמשתו כדתניא בקדושין <span class='mareimakom'>(דף יא.)</span> והפדה מלמד שמגרעת פדיונה ויוצאה: 


lvr: 55
pgn: 30
dfh: b
trm: נחמיר
txt:
<span class='five'>נחמיר. </span>עליה שאם נמכר במנה והשביח יחשב במאתים או אם נמכר במאתים והכסיף יחשב במאתים כדכתיב <span class='mareimakom'>(שם)</span>  מכסף מקנתו: 


lvr: 55
pgn: 30
dfh: b
trm: וכי יש שנים מרובות
txt:
<span class='five'>וכי יש שנים מרובות. </span>שתהא שנה כא] יתירה מחבירתה דקאמר קרא אם עוד רבות בשנים או שנה פחותה מחבירתה: 


lvr: 55
pgn: 30
dfh: b
trm: אלא
txt:
<span class='five'>אלא. </span>הכי קאמר קרא אם יש ריבוי בכספו בשנים שהוא עומד בהן כלומר מה שהשביחו ישיב גאולתו מכסף מקנתו דאין מחשב אלא כמה שנמכר ואם מעט נשארו דמיו בשנים שהוא עומד בהן כגון שהכסיף כפי שניו ישיב את גאולתו: 


lvr: 55
pgn: 30
dfh: b
trm: ואימא
txt:
<span class='five'>ואימא. </span>הכי קאמר קרא היכא דפלח ליה תרתי שני ופשו ארבעי עד יובל ליתיב ליה כמה שמגיע לארבע שנים מכסף מקנתו לפי חשבון שקנאו: 


lvr: 55
pgn: 30
dfh: b
trm: ומצא את רעהו ומת
txt:
<span class='five'>ומצא את רעהו ומת. </span>שהיה חבירו מצוי שם בשעה שהרים זה הגרזן  כב] חייב פרט לממציא את עצמו דפטור זה מגלות: 


lvr: 55
pgn: 30
dfh: b
trm: מה השיגה ידו דהשתא
txt:
<span class='five'>מה השיגה ידו דהשתא. </span>דודאי מעיקרא כשמכרה לא היתה ידו משגת כדכתיב <span class='mareimakom'>(שם)</span> כי ימוך אחיך ומכר מאחוזתו: 


lvr: 55
pgn: 31
dfh: a
trm: תני חדא
txt:
<span class='five'>תני חדא. </span>במקדיש שדה אחוזה לוה וגואל היינו הך דקתני לעיל אם גאל יגאל מלמד שלוה וגואל כו' ור'ש קאמר לה ואידך רבנן דפליגי עליה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 55
pgn: 31
dfh: a
trm: הרי זה כמין רבית
txt:
<span class='five'>הרי זה כמין רבית. </span>שכשמחזיר לו מעותיו בתוך שנה ואין זה מנכה לו כלום נמצא שנשתמש בביתו בשכר המתנת מעותיו: 


lvr: 55
pgn: 31
dfh: a
trm: יגאל בנו
txt:
<span class='five'>יגאל בנו. </span>בתוך שנה אם ירצה אבל לאחר שנה נחלט ואינו נגאל עוד לעולם כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כה)</span> ואם לא יגאל עד מלאת לו שנה וגו': 


lvr: 55
pgn: 31
dfh: a
trm: אלא משעה שנמכר
txt:
<span class='five'>אלא משעה שנמכר. </span>שאם מכרה ראובן לשמעון בניסן ושמעון ללוי באייר כיון שהגיע ניסן הבא נחלט ואין מונין למכר שני אלא לראשון: 


lvr: 55
pgn: 31
dfh: a
trm: שנה ועיבורה
txt:
<span class='five'>שנה ועיבורה. </span>בין בשנה פשוטה בין בשנה מעוברת נותנין לו שנת לבנה וימים שיתירים  ד] בשנת חמה על שנת לבנה אחד עשר יום שמהם אנו מעברים את השנה: 


lvr: 55
pgn: 31
dfh: a
trm: ואחד הניתן [לו] במתנה
txt:
<span class='five'>ואחד הניתן [לו] במתנה. </span>אם רצה נותן לגאול בתוך שנתו יגאל ואם לאו חלוט לו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 31
dfh: a
trm: מתני'
txt:
<span class='five'>מתני'. </span>דקתני הרי זה גואל מיד דמשמע אפי' בו ביום שמכרה מותר לגאול דלא כרבי: 


lvr: 55
pgn: 31
dfh: a
trm: ימים ה] תהיה גאולתו ואין ימים פחותין משנים
txt:
<span class='five'>ימים ה] תהיה גאולתו ואין ימים פחותין משנים. </span>דלא תשהא ביד לוקח פחות משני ימים: 


lvr: 55
pgn: 31
dfh: a
trm: מיום ליום
txt:
<span class='five'>מיום ליום. </span>שאם מכרה באחד בניסן אין מונין שנה למנין עולם דלימא כיון שהגיע תשרי עלתה לו שנה שהרי יצתה אותה שנה אלא עד אחד בניסן הבא אינו נחלט: 


lvr: 55
pgn: 31
dfh: a
trm: ורבנן
txt:
<span class='five'>ורבנן. </span>אין הכי נמי דההיא ודאי מיבעי ליה להכי דממכרו ולא שנת מנין עולם וימים מיבעי ליה למעת לעת שאם מכרה באחד בניסן בחצי היום אין מונין לו שנה עד שיגיע חצי היום של אחד בניסן הבא: 


lvr: 55
pgn: 31
dfh: a
trm: מתני' ר' יהודה היא
txt:
<span class='five'>מתני' ר' יהודה היא. </span>דאמר צד אחד ברבית מותר דרבית הבאה ע'י מכר קרי צד אחד משום דאין בא לידי רבית משני צדדין שאם לא יגאלנה ותיחלט לו אין כאן רבית אבל הלואה ודאי באה לידי רבית שאינה נחלטת לעולם: 


lvr: 55
pgn: 31
dfh: a
trm: ועשה לו שדהו מכר
txt:
<span class='five'>ועשה לו שדהו מכר. </span>שמשכן לו שדהו על אותו מנה וכתב לו אם לא אתן לך מנה מיכן ועד שלש שנים הרי היא שלך: 


lvr: 55
pgn: 31
dfh: a
trm: מעשה בביתוס בן זונין </span>גרסינן: <span class='five'>צד אחד ברבית
txt:
<span class='five'>מעשה בביתוס בן זונין </span>גרסינן: <span class='five'>צד אחד ברבית. </span>שאם יגאלנה יהא רבית ואם לאו לא יהא רבית:  דכולי


lvr: 55
pgn: 31
dfh: b
trm: דכולי עלמא צד אחד ברבית
txt:
<span class='five'>דכולי עלמא צד אחד ברבית. </span>כי ה'ג אסור הואיל ומעיקרא בתורת הלואה אתא לידיה ור' יהודה יד] (דקאמר) [דקשרי] בהכי עסקינן שהתנו מתחילה שאם יגאלנה המוכר בתוך שלש יחזיר לו הלוקח הדמים מפירות שאכל וברבית ע'מ להחזיר פליגי ומתני' ותנא דברייתא בהא פליגי דתנא דידן סבר אפי' צד אחד נמי לא הוי דהא בתורת מכר אתא לידיה ותנא דברייתא סבר סוף סוף הואיל ולידי ריבית טו] (לגבי) [אתי] צד אחד (היא) כרבית גמורה היא אלא שהתורה התירתה: (איש כי ימכר אמר רחמנא): 


lvr: 55
pgn: 31
dfh: b
trm: והיתה גאולתו טז] מ'מ
txt:
<span class='five'>והיתה גאולתו טז] מ'מ. </span>משמע דא'כ הוה ליה למיכתב יגאלנה עד תום שנת ממכרו מדשני בדיבוריה וכתב והיתה גאולתו משמע אפי' ע'י אחר: 


lvr: 55
pgn: 31
dfh: b
trm: לקונה אותו
txt:
<span class='five'>לקונה אותו. </span>משמע לקונה יהא נחלט אם לא יגאל בתוך שנה הא אם יגאל יחזירנה וקונה הוא דיחזירנה אבל בנו לא קמ'ל והיתה גאולתו מ'מ: 


lvr: 55
pgn: 31
dfh: b
trm: שנה
txt:
<span class='five'>שנה. </span>אי הוה כתיב עד מלאת שנה ולא כתב לו איני יודע אם שנה למכר ראשון או שנה למכר שני כגון מכרה ראובן לשמעון בניסן ושמעון ללוי בתשרי וה'א ראובן שמכרה ראשון מחשב עם לוי ויהא לו רשות לגאלה עד תשרי הבא השתא דכתיב לו משמע דאמוכר ראשון קא מהדר: 


lvr: 55
pgn: 31
dfh: b
trm: לראשון חלוט
txt:
<span class='five'>לראשון חלוט. </span>דראובן אין גואלה עוד משמעון אבל שמעון גואלה מלוי עד שיגיע שנה למכר שני שהרי ללוי לא נחלטה: 


lvr: 55
pgn: 31
dfh: b
trm: עלתה לו שנה
txt:
<span class='five'>עלתה לו שנה. </span> יח] דהאיכא מיום ליום וזה שמכר לו בט'ו באדר לא עלתה לו שנה עד ט'ו באדר לשנה הבאה ואע'ג דהשתא הוו י'ג חדש משום דמיום ליום בעינן מט'ו באדר לט'ו באדר: 


lvr: 55
pgn: 31
dfh: b
trm: ולימא ליה לוקח ראשון ללוקח שני אנא קדים שחין נורא
txt:
<span class='five'>ולימא ליה לוקח ראשון ללוקח שני אנא קדים שחין נורא. </span>אני היסקתי יט] ונשתמשתי בבית קודם ממך ושלך נחלט באחד באדר ושלי לא תיחלט: 


lvr: 55
pgn: 31
dfh: b
trm: את נחתת לעיבורא
txt:
<span class='five'>את נחתת לעיבורא. </span>נכנסת בחודש העיבור לפיכך תפסיד דתמימה כתיב ליתן לו חדש העיבור אבל אני לא נכנסתי בו: 


lvr: 55
pgn: 31
dfh: b
trm: נולדו לו שני טלאים
txt:
<span class='five'>נולדו לו שני טלאים. </span> והם בכורות ומוזהר להקריבן בתוך שנתן דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים טו)</span> תאכלנו שנה בשנה: 


lvr: 55
pgn: 31
dfh: b
trm: האמר
txt:
<span class='five'>האמר. </span>במס' בכורות בפ' (אחרון) <span class='mareimakom'>(דף נב:)</span> מתנה אינה כמכר לחזור ביובל למי שנתנה: 


lvr: 55
pgn: 31
dfh: b
trm: תשובו
txt:
<span class='five'>תשובו. </span>תשובו איש אל אחוזתו ודרשינן כא] (בפ'ט) <span class='mareimakom'>(שם)</span> לרבות את המתנה: 


lvr: 55
pgn: 31
dfh: b
trm: לא יצא ביובל למה לי
txt:
<span class='five'>לא יצא ביובל למה לי. </span>הואיל וכתיב לצמיתות: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 55
pgn: 31
dfh: b
trm: היה נטמן
txt:
<span class='five'>היה נטמן. </span>הלוקח ביום שנים עשר חודש כדי שלא ימצאהו מוכר ליתן לו מעותיו כב] והוא חלוט לו: 


lvr: 55
pgn: 31
dfh: b
trm: שיהא חולש
txt:
<span class='five'>שיהא חולש. </span>כמו <span class='mareimakom'>(ישעיהו יד)</span> חולש על גוים וכדגרסינן <span class='mareimakom'>(שבת דף קמח:)</span> מטילין חלשים על הקדשים שיהא מטיל מעותיו ללשכות כג] שבעזרה: 


lvr: 55
pgn: 32
dfh: a
trm: שלא בפניו
txt:
<span class='five'>שלא בפניו. </span>כגון זה שהיה נטמן ומשום דתרתי לריעותא איכא דשלא בפניו הוא ובעל כרחו הוא משום הכי איצטריך ליה להלל לתקוני: 


lvr: 55
pgn: 32
dfh: a
trm: מאי דאיצטריך ליה תקין
txt:
<span class='five'>מאי דאיצטריך ליה תקין. </span>ואי הוי נמי לוקח התם ולא הוה בעי לקבולינהו הוה איצטריך להלל לתקוני דבעל כרחו תיהוי נתינה: ט] <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 32
dfh: a
trm: חולסית
txt:
<span class='five'>חולסית. </span> יא] מקום שאינו ראוי לזריעה איכא בינייהו דשדות ממש לא קאמר רבי מאיר דהא בית כתיב ביה אלא חולסית ומצולה קמרבי דדמו לבית דלאו בני זריעה נינהו וראויין לבנין יב] בית חולסית ליטול משם אבנים ומצולה ליטול יג] מהן חול ורבי יהודה סבר כשדות דמו: 


lvr: 55
pgn: 32
dfh: a
trm: כפשטיה דקרא
txt:
<span class='five'>כפשטיה דקרא. </span>דחזינן דביתה בתוך החומה וקאמר בחומה היא יושבת כלומר בעיר חומה היא יושבת: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 55
pgn: 32
dfh: a
trm: שגגותיה חומתה
txt:
<span class='five'>שגגותיה חומתה. </span>שלא הקיפוה חומה אלא הקיפוה בבתים ותכופות הבתים זו לזו כחומה: 


lvr: 55
pgn: 32
dfh: a
trm: לוא חומה
txt:
<span class='five'>לוא חומה. </span>לוא כתיב משמע לא ומשמע לו כלומר אין לו עכשיו והיה לו חומה קודם  יד] הוה נמי בית חלוט בהו: 


lvr: 55
pgn: 32
dfh: b
trm: רבא אמר
txt:
<span class='five'>רבא אמר. </span>האי תנא אתא לפרושי מתני' והכי קאמר גמלא דקתני מתני' דהוות מוקפת חומה מימות יהושע היינו גמלא דגליל: 


lvr: 55
pgn: 32
dfh: b
trm: לאפוקי
txt:
<span class='five'>לאפוקי. </span>דאי איכא גמלא בעבר הירדן וביהודה לא הויא מוקפת חומה מימות יהושע וכן גדוד וכן חדיד וירושלים ביהודה לאפוקי עיירות שבגליל ועבר הירדן שנקראו חדיד ואונו וירושלים אינן מוקפות מימות יהושע: 


lvr: 55
pgn: 32
dfh: b
trm: אינך דליכא יב] כותייהו
txt:
<span class='five'>אינך דליכא יב] כותייהו. </span>אינך דקא חשיב במתני' כגון קצרה ויודפת דליכא בדוכתא אחריתי דמסקי כשמתייהו לא איצטריך למיתני  יג] ברייתא בהי ארעא קיימי: 


lvr: 55
pgn: 32
dfh: b
trm: עשרה דברים
txt:
<span class='five'>עשרה דברים. </span>מפרש בב'ק בפרק מרובה <span class='mareimakom'>(דף פב:)</span> וזה אחד מהם: 


lvr: 55
pgn: 32
dfh: b
trm: אין הבית חלוט יד]
txt:
<span class='five'>אין הבית חלוט יד] . </span>משום דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כה)</span> לקונה אותו לדורותיו וקסבר לא נתחלקה ירושלים לשבטים ומאן קא מקני ליה: 


lvr: 55
pgn: 32
dfh: b
trm: לאו מי אמר רב יוסף וכו'
txt:
<span class='five'>לאו מי אמר רב יוסף וכו'. </span>במס' מכות בפ' אלו הן הגולין <span class='mareimakom'>(דף י.)</span>: 


lvr: 55
pgn: 32
dfh: b
trm: וקידשום
txt:
<span class='five'>וקידשום. </span>מפרש במסכת שבועות <span class='mareimakom'>(דף טז.)</span> דמקדשי לה בשתי תודות ובשיר ובית דין מהלכין ושתי תודות אחריהן וכו': 


lvr: 55
pgn: 32
dfh: b
trm: הא אמרת
txt:
<span class='five'>הא אמרת. </span>לקמן בסוף דהא מילתא דלא צריכי לקדושי דקתני סיפא ולא אלו בלבד אלא כל שתעלה בידך כו' שקידשה לשעתה ולעתיד לבא: 


lvr: 55
pgn: 32
dfh: b
trm: חדא מינייהו
txt:
<span class='five'>חדא מינייהו. </span>הך דקתני קידשה לעתיד לבא ר' אלעזר בר יוסי אמרה כי היכי דקאמר אע'פ שאין לו עכשיו ואע'ג דחרוב לא בטלה קדושתיה: 


lvr: 55
pgn: 32
dfh: b
trm: אלא מקיש ביאתם בימי עזרא כו'
txt:
<span class='five'>אלא מקיש ביאתם בימי עזרא כו'. </span>דהא כי לא עשו לאו אסוכות מהדר אלא הכי קאמר כי לא עשו מה שעשו עכשיו מימות יהושע ומאי ניהו קדושת הארץ: 


lvr: 55
pgn: 32
dfh: b
trm: והביאך ה' אלהיך וגו'
txt:
<span class='five'>והביאך ה' אלהיך וגו'. </span>בשובם מן הגלות משתעי קרא דכתיב לעיל מיניה <span class='mareimakom'>(דברים ל)</span> ושב ה' אלהיך את שבותך ורחמך: 


lvr: 55
pgn: 32
dfh: b
trm: ואידך
txt:
<span class='five'>ואידך. </span>לעולם כי לא עשו אסוכות קאי ולאו סוכות ממש אלא דבעא עזרא רחמי איצרא דעבודה זרה ואימסר בידיה כדאמר בסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף סד.)</span>: 


lvr: 55
pgn: 32
dfh: b
trm: כי סוכה
txt:
<span class='five'>כי סוכה. </span>כי לא עשו דבר זה בימות יהושע טז] כן והיינו דקפיד קרא לאדכורי יהושע טפי מהאחרים וקא מדכר ליה בלשון גנאי: 


lvr: 55
pgn: 32
dfh: b
trm: דבכל דוכתא כתיב יהושע והכא ישוע
txt:
<span class='five'>דבכל דוכתא כתיב יהושע והכא ישוע. </span>משום דאיהו הוה ליה למיבעי רחמי עלה דמילתא דבשלמא משה לא בעא רחמי כו': 


lvr: 55
pgn: 32
dfh: b
trm: מנו יובלות לקדש שמיטין
txt:
<span class='five'>מנו יובלות לקדש שמיטין. </span>ודאי יובל לא היה נוהג שיהו עבדים נפטרים משום יובל ולא שדות של מכר חוזרות אבל שמיטין היו נוהגים לשמט כספים ולשמט מזרע וקציר יז] דהא צריכין למנות שנת יובל כדי שיבואו השמיטין במקומן שלסוף ז' שמיטות היו מניחין שנת נ' שלא היו מונין אותה לשמיטה הבאה מפני שהיא ראויה להיות שנת יובל ושנה של אחריה מתחיל המנין דאם לא היו מונין יובלות היו מונין אותה שנה לחשבון השמיטין והוו השמיטין שלא במקומן:  הניחא


lvr: 55
pgn: 33
dfh: a
trm: הניחא לרבנן
txt:
<span class='five'>הניחא לרבנן. </span>דפליגי עליה דר' יהודה [דאמרי] שנת חמשים אינה ממנין השמיטין אצטריך לממני יובלות כדקאמרת: 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: a
trm: אלא לרבי יהודה דאמר שנת חמשים
txt:
<span class='five'>אלא לרבי יהודה דאמר שנת חמשים. </span>הויא שנת יובל ועולה נמי למנין שמיטה הבאה ל'ל לממני יובלות בשמיטין סגיא משבע לשבע שנים יעשו שמיטה לעולם שאין שנה מפסקת בנתיים ואין כאן שום טעות: 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: a
trm: מקץ שבע שנים תשלחו וגו'
txt:
<span class='five'>מקץ שבע שנים תשלחו וגו'. </span>והוינן בה מקץ שבע שנים משמע לאחר שבע שנים שאף שנה שביעית ט] והא כתיב ועבדך שש שנים: 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: a
trm: ושבע לנרצע
txt:
<span class='five'>ושבע לנרצע. </span>שהנרצע אינו יוצא עד היובל ואם נרצע ופגע יובל בשנה שמינית לרציעתו יוצא ביובל אלמא בימי צדקיה הוה יובל וצדקיהו בימי חורבן הבית י]  דהוו כמה וכמה דורות אחר גלות סנחריב: 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: a
trm: בתוכחה כתיב
txt:
<span class='five'>בתוכחה כתיב. </span>דקא מוכח להו ירמיה וקאמר להו השלחתם באותן שנים שהייתם חייבים לשלח: 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: a
trm: דכתיב
txt:
<span class='five'>דכתיב. </span>בימי צדקיהו כי המוכר אל הממכר לא ישוב דקאמר להו סופכם לגלות ויהא יובל בטל ולא יחזרו שדות לבעליהן: 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: a
trm: מה טיבו של יאשיהו בבית אל
txt:
<span class='five'>מה טיבו של יאשיהו בבית אל. </span>דהא קרא ביאשיהו כתיב כשהיה חוזר יא] לבער עבודת כוכבים שבארץ ישראל ובית אל של מלכי ישראל היתה ויאשיהו מלך יהודה מה טיבו בה: 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: a
trm: קציר
txt:
<span class='five'>קציר. </span>קצין יב]  דנו'ן מתחלפת ברי'ש כדכתיב נבוכד נצר נבוכד ראצר: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: a
trm: כח יפה
txt:
<span class='five'>כח יפה. </span>כדמפרש נגאלין מיד ואין צריך להמתין שני שנים ביד הלוקח והיינו כבתים של ערי חומה: 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: a
trm: ובגרעון כסף
txt:
<span class='five'>ובגרעון כסף. </span>שמנכה לו הלוקח לפי שנים ששהו בידו כשדות דכתיב יג] <span class='mareimakom'>(ויקרא כה)</span>  וחשב את שני ממכרו וגו': <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: a
trm: מאי קאמר
txt:
<span class='five'>מאי קאמר. </span>מהיכא תיתי דלא יצאו ביובל הלא הוקשו לשדה אחוזה ולמאי אצטריך וביובל יצא: 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: a
trm: ללוקח טו] הוי
txt:
<span class='five'>ללוקח טו] הוי. </span>דהכי תניא לעיל גאלה אחר מיד הקדש הגיע היובל ולא נגאלה היה חלוט לו: 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: a
trm: לכהנים נפקא
txt:
<span class='five'>לכהנים נפקא. </span>דהמקדיש שדה אחוזה וגאלה אחר יוצאה לכהנים ביובל ולהכי נקט שנה שניה דאי פגע בשנה ראשונה לא אצטריך וביובל יצא דכי מדמית ליה לבתי ערי חומה אכתי לא איחלט ליה ונפיק ביובל דהא יש לו כח יפה שבשדות: 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: a
trm: אפילו לא גאלו
txt:
<span class='five'>אפילו לא גאלו. </span>אחר נמי ליפוק מיד הקדש דהא כתיב וביובל יצא דלא אצטריך למכתב משום מכר הדיוט דהא אתקש לשדות: 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: a
trm: בן לוי יפה כחו בממכרו
txt:
<span class='five'>בן לוי יפה כחו בממכרו. </span>שגואל מיד שדה מגרש עריהם ובתי ערי חומה גואלין לעולם ויוצאין ביובל כדאמר לקמן: 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: a
trm: ויצא ממכר
txt:
<span class='five'>ויצא ממכר. </span>אי הוה כתיב ואשר יגאל מן הלוים ויצא ממכר ביובל ולא הוה כתב בית הוה אמינא אפילו שטרי ומטלטלין של לוי אם מכרן יוצאין לו טז] ביובל: 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: a
trm: ופליגא דרבי אושעיא
txt:
<span class='five'>ופליגא דרבי אושעיא. </span>הא דאמר רב הונא לעיל מקדיש בית בבתי חצרים וגאלה אחר מיד הקדש יוצאה מידו וחוזרת לבעלים ביובל פליגא אדרבי אושעיא: 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: a
trm: כשפרט לך הכתוב
txt:
<span class='five'>כשפרט לך הכתוב. </span>בגואל שדה אחוזה של אחרים מיד הקדש דיוצאה מידו ומתחלקת יז] האי הוא דאפקיה רחמנא בהדיא מכלל ונתן הכסף וקם לו: 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: a
trm: השלמה בעי
txt:
<span class='five'>השלמה בעי. </span>להשלים לו שנה אחת משתי שנים שהיא ראויה לשהות ביד לוקח כדתניא לעיל בריש פירקין אכלה שנה אחת לפני היובל משלימין לו שנה אחרת לאחר היובל: 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: a
trm:
תניא כוותיה דרב הונא </span>גרסינן כרב הונא דאמר לעיל מקדיש בית בבתי החצרים וגאלה אחר מיד  יט] מקדיש יוצאה לבעלים ביובל: <span class='five'>ותיובתא דרבי אושעיא

txt:
<span class='five'>תניא כוותיה דרב הונא </span>גרסינן כרב הונא דאמר לעיל מקדיש בית בבתי החצרים וגאלה אחר מיד  יט] מקדיש יוצאה לבעלים ביובל: <span class='five'>ותיובתא דרבי אושעיא. </span>דאמר כדקיימי קיימי בידא דלוקח: 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: a
trm: וגואלו לעולם
txt:
<span class='five'>וגואלו לעולם. </span>ואפילו גאלה אחר גואלה מידו ולא הויא כשדה אחוזה דכתיב בה לא יגאל עוד: 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: b
trm: שתי חצרות
txt:
<span class='five'>שתי חצרות. </span>עיר שאין בה אלא שתי חצירות: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: b
trm: איני יודע שאין להן חומה
txt:
<span class='five'>איני יודע שאין להן חומה. </span>דבתי החצרים משמע שאינו בעיר אלא יישוב חצירות הסמוכות: 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: b
trm: אימא בית וחצר בית וחצר
txt:
<span class='five'>אימא בית וחצר בית וחצר. </span>אבל אי איכא שני בתים בכל חצר הוו כעיר חומה ולא הוו כבתי החצרים: 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: b
trm: א'כ ליכתוב חצרים
txt:
<span class='five'>א'כ ליכתוב חצרים. </span>ולא ליכתוב בתי ואנא ידענא דאין חצר בלא בית: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: b
trm: ישראל שירש בתי ערי חומה מאבי אמו לוי אינו גואל כסדר הזה
txt:
<span class='five'>ישראל שירש בתי ערי חומה מאבי אמו לוי אינו גואל כסדר הזה. </span>שאם מכרה שתהא נחלטת ללוקח לסוף שנה אלא לעולם גואלה כלוי דכתיב בהו <span class='mareimakom'>(ויקרא כה)</span> גאולת עולם תהיה ללוים: 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: b
trm: וערי הלוים
txt:
<span class='five'>וערי הלוים. </span>מערים שניתנו ללוים בימי יהושע לאפוקי בן לוי שירש את אבי אמו ישראל דאינו גואל כלוי והשתא קשיא רישא לסיפא ובגמ' מתרץ לה: 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: b
trm: אין דברים הללו
txt:
<span class='five'>אין דברים הללו. </span>דגאולת עולם אמורים אלא בערי הלוים אבל עד שיהא לוי לא בעינן דישראל שירש את אבי אמו לוי יא] מודו רבנן דגואל כלוי הואיל ומערי הלוים היא זו אבל בבן לוי שירש את אבי אמו ישראל מודו רבנן דאינו גואל כלוי דבערי הלוים תלא רחמנא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: b
trm: וקא פריך אינו גואל כסדר הזה
txt:
<span class='five'>וקא פריך אינו גואל כסדר הזה. </span>כישראל אלא כמאן כבן לוי בתמיה והא תני סיפא עד שיהא לוי כו': 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: b
trm: ותניא
txt:
<span class='five'>ותניא. </span>דדרשינן הכי ה'ג לה בתורת כהנים מן הלוים מה ת'ל שיכול לוי מישראל יגאל כלומר אי לא כתב אלא גאולת עולם תהיה ללוים יכולני לומר לוי שמכר לישראל יגאלנה לעולם שישראל הורע כחו בממכרו דנחלטת לסוף שנה: 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: b
trm: וזה יפה כחו
txt:
<span class='five'>וזה יפה כחו. </span>דכתיב גאולת עולם וגו' אבל לוי שמכר ללוי לא יגאל אלא תיחלט לסוף שנה: 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: b
trm: ת'ל יב] מן הלוים
txt:
<span class='five'>ת'ל יב] מן הלוים. </span>פרט לבן לוי שבא מן הממזרת ומן הנתינה וכ'ש ישראל שירש את אבי אמו לוי שהרי ישראל גמור הוא: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: b
trm: שדה מגרש
txt:
<span class='five'>שדה מגרש. </span>מגרש הוי אלף אמה סביב לעיר מדכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר לה)</span> מקיר העיר וחוצה אלף אמה סביב וחוץ לאותו אלף היה להם ללוים אלף אמה לשדות וכרמים כדכתיב <span class='mareimakom'>(שם)</span> ומדותם מחוץ לעיר וגו' צא מהם אלף אמה מגרש והשאר שדות וכרמים מגרש פנוי מכלום ואין בו בית ואין זורעין אותן אלא נוי הוא לעיר: 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: b
trm: מגרש אין עושין עיר
txt:
<span class='five'>מגרש אין עושין עיר. </span>שיעשו בו בתים שאין עיר נאה בלא מגרש וכ'ש שאין עושין עיר מגרש שאין מחריבין את יישוב העיר: 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: b
trm: מוכרין לעולם
txt:
<span class='five'>מוכרין לעולם. </span>אפילו בשנת היובל עצמה כך שמעתי וקשיא לי אמאי הא כי היכי דפליגי רב ושמואל בריש פירקא <span class='mareimakom'>(לעיל כט:)</span> בישראל שמכר שדהו בשנת היובל עצמה ה'נ איכא לפלוגי הכא ולמימר ק'ו מכורה כבר יוצאה עכשיו יג] דהא אמרינן לעיל <span class='mareimakom'>(דף כח.)</span> דממכרו של לוי חוזר בשנת היובל וכמדומה לי דאיידי דתנא באידך פירקא מקדישין לעולם וגואלין לעולם תנא נמי הכא יד] : 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: b
trm: גואלין לעולם
txt:
<span class='five'>גואלין לעולם. </span>שאין בתי ערי חומה שלהן נחלטין: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: b
trm: יכול אף זה
txt:
<span class='five'>יכול אף זה. </span>לוי כן שאם מכר שדה אחוזתו אותן אלף אמה שחוץ למגרש שלא יהא מותר לגאול בפחות משתי שנים: 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: b
trm: לפי שנאמר
txt:
<span class='five'>לפי שנאמר. </span>במקדיש שדה אחוזה וגאלה אחר מיד הקדש דבשנת היובל יוצאה לכהנים כדכתיב והיה השדה וגו': 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: b
trm: אין עושין טו] ערים קטנים
txt:
<span class='five'>אין עושין טו] ערים קטנים. </span>לפי שהן ערי מקלט ובעינן שיהא שם יישוב לבית מנוס לרוצחים: 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: b
trm: ולא כרכים גדולים
txt:
<span class='five'>ולא כרכים גדולים. </span>לפי שמתקבצין שם מכל מקומות לסחורה ותהא רגל גואל הדם מצויה שם ויארוב את הרוצח ויהרגנו: 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: b
trm: כאן שהוקף ולבסוף ישב
txt:
<span class='five'>כאן שהוקף ולבסוף ישב. </span>לא משכחת בהו בלוים כדקאמרת אבל ישב ולבסוף הוקף משכחת בהו שלאחר שניתנו להם בימי יהושע היקיפוה הם: 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: b
trm: ונאמר להלן חומה
txt:
<span class='five'>ונאמר להלן חומה. </span><span class='mareimakom'>(דברים ג)</span>  כל אלה ערים בצורות וגו': 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: b
trm: תרגמה רב סלא
txt:
<span class='five'>תרגמה רב סלא. </span>לעולם כשהוקף ולבסוף ישב ודקשיא לך עיירות הללו אין עושין אותן כו': 


lvr: 55
pgn: 34
dfh: a
trm: והא למיסתרינהו קיימי
txt:
<span class='five'>והא למיסתרינהו קיימי. </span>כדאמר <span class='mareimakom'>(לעיל דף לג:)</span> אין עושין אותן טירין וכרכים: 


lvr: 55
pgn: 34
dfh: a
trm: הואיל ויוצאה לכהנים
txt:
<span class='five'>הואיל ויוצאה לכהנים. </span>אם לא יגאלנה שהרי היא שלו כשדה אחוזה ועכשיו הרי היא תחת ידי כו': 


lvr: 55
pgn: 34
dfh: a
trm: בשל אחרים אני זוכה
txt:
<span class='five'>בשל אחרים אני זוכה. </span>אם היה שדה אחוזת ישראל יוצאה לכהנים ביובל היה לי חלק בה: 


lvr: 55
pgn: 34
dfh: a
trm: מה שדה אחוזה של ישראל
txt:
<span class='five'>מה שדה אחוזה של ישראל. </span>אם גאלה כהן מיד הקדש יוצאה מידו ביובל ומתחלקת לכל אחיו הכהנים כדאמר באידך פירקא בפרק אין מקדישין <span class='mareimakom'>(לעיל דף כה:)</span> אף זו כו': הכא קא שקיל ליה ו] כו': 


lvr: 55
pgn: 34
dfh: a
trm: ואיש את קדשיו לו יהיו
txt:
<span class='five'>ואיש את קדשיו לו יהיו. </span>ודרשינן ליה בהגוזל בב'ק <span class='mareimakom'>(דף קט:)</span> מנין לכהן שבא ומקריב קרבנותיו בכל עת ובכל שעה שירצה אם יש עליו להביא חטאת או התנדב עולה או שלמים אין צריך לתתם לאנשי משמר אלא הוא עצמו מקריב ויטול העור ואוכל הבשר ת'ל ואיש את קדשיו לו יהיו: 


lvr: 55
pgn: 34
dfh: a
trm: אלא אמר ר'נ להכי איצטריך למכתב ז] החרם דסד'א כו'
txt:
<span class='five'>אלא אמר ר'נ להכי איצטריך למכתב  ז] החרם דסד'א כו'. </span>והאי נמי אחוזתו היא ואם הקדישה ולא גאלה לא תצא לכהנים ביובל אלא יהא לו רשות לגאלה לעולם: 


lvr: 55
pgn: 34
dfh: a
trm: קמ'ל
txt:
<span class='five'>קמ'ל. </span>היקש דאיתקש שדה החרם לשדה אחוזתו של ישראל דתצא מתחת ידו ותתחלק לכהנים דאחוזתו היא דיש לה גאולת עולם אבל חרמו לא הויא כאחוזה ליגאל לעולם: הדרן עלך המוכר שדהו וסליקא לה מסכת ערכין


# tsftbvl

lvr: 55
pgn: 2
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הכל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכל </span>מעריכין. </span>בנזיר (דף ב.) ובנדרים (דף ב.) הזכיר כינויים שלא להזכיר שם שמים לבטלה כדאיתא התם ובכאן לא חשש להזכיר יג] שלא היו מזכירין שם שמים על הערכין יד] ערך כתוב בפרשה נדרים דמי עלי ושמין אותו כעבד הנמכר בשוק: 


lvr: 55
pgn: 2
dfh: a
trm: מעריכין.
txt:
<span class='five'>מעריכין. </span>אם אמר על אחד בשוק ערך פלוני עלי טו] (או אם אמר ערך אותו פלוני עלי) נותן לפי השנים הכתובים בפרשת שקלים ולפי שנותיו הולכים: 


lvr: 55
pgn: 2
dfh: a
trm: נערכין.
txt:
<span class='five'>נערכין. </span>אם אמר ערכי עלי או אם אמר אחר [עליו] ערך פלוני עלי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 2
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>נשים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נשים </span>ועבדים. </span>משלמין לאחר זמן כשנתגרשה האשה או נשתחרר העבד כן פ'ה אי נמי כגון שנתנו להם ע'מ שאין לרב או לבעל רשות בהם ואפילו אין להם נותנין עליהם מיד כדתניא בתוספתא נשים ועבדים נודרים ונידרים אם יש להם בזמן הזה גובין מהם ואם לאו [כותבין] עליהם וגובין לאחר זמן ועבד אע'ג דגבי מצות יש לו דין אשה לפי ערך זכר הוא נערך טז] דלא אישתמיט תנא דלימא אם היה נערך כאשה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 2
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>טומטום
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>טומטום </span>ואנדרוגינוס נודרין ונידרין. </span>שהרי יש להם דמים ומעריכין את אחרים אם אמרו ערך פלוני עלי נותן ערך אותו פלוני אבל לא נערכין אם אמר אחד עליהם ערך פלוני עלי לא אמר כלום שזכר ונקבה אמורים בפרשה. ל'ה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 2
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>חרש
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חרש </span>שוטה וקטן. </span>משמע דאית ליה דמים לחרש יז] והא דאמר פרק החובל (ב'ק פה:) חרשו נותן לו דמי כולו יח] בחרש שאינו יכול להתרפאות אי נמי פירש ר'ת דחרש בידי שמים אית ליה דמים : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 2
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מופלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מופלא </span>סמוך לאיש. </span>בן י'ב שנה ויום אחד שסמוך לאיש ואינו איש עד י'ג ויום אחד ומופלא קרי ליה על שם שבודקין אותו אם יודע להפלות ולפרש לשם מי נדר לשם מי הקדיש כדקתני פרק יוצא דופן (נדה מה:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 2
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>נערכין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נערכין </span>לאתויי מאי. </span>כלומר הכל דקאי נמי אנערכין דאכולה מתניתין קאי הכל יט] (לאתויי נערכין) לה'ק: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 2
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לאתויי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לאתויי </span>מנוול ומוכה שחין. </span>משמע דקאי נמי אעבדים דמתני' ויש להקשות דהא מיבעיא לן בפרק השולח  (גיטין מב:) עבד שמכרו רבו לקנס מהו אלמא אית ליה דמים וי'ל דהכא בטריפה איירי וא'ת ההורגו יתחייב הואיל ואיתרבי בנפשות אלמא איקרי נפש דמהאי טעמא מרבינן להורג בן יום אחד פרק יוצא דופן (נדה מד:) ואף על גב דשמא נפל הוא וי'ל דהתם בתורת כהנים מוקמינן ליה בשכלו לו חדשיו וכן מוקמינן התם כ] לר' שמעון ב'ג דאמר כל שלא שהה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 2
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>נדר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נדר </span>בערכך נפשות. </span>משמע דאיתקיש ערכין לדמים מנוול ומוכה שחין אינו לדמים ונודרין את אחרים אבל לא נידרין דאין שוה כלום: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 2
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כל </span> שישנו בדמים כא] נערכין כו'. לאו דווקא דהא איכא דיקלא וארעא אלא כל אדם שישנו בדמים קאמר: 


lvr: 55
pgn: 2
dfh: a
trm: קרבנו.
txt:
<span class='five'>קרבנו. </span>גבי סמיכה כתיבי תלתא קרבנו בויקרא ודריש רבי יהודה לחדא מינייהו קרבנו ולא קרבן אביו לשון הקונטרס ואגב חורפיה לא עיין כב] דהתם ליכא אלא תרי ושמא על ראשו דכתיב התם חשיב ליה כמו קרבנו  כג] א'נ משאר קרבנו דריש: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>תחלת </span>הקדש. </span>תמורה שהיא תחלת הקדישה של בהמה זו סוף הקדש סמיכה שהוא סמוך לשחיטה ל'ה והאי דקרי ליה תמורה סוף הקדש בפרק הזהב (ב'מ נד:) היינו לגבי קרבנו ראשון וא'ת לילף נמי שחיטה מסמיכה ולא ישחוט יורש הא ליתא דאפילו שלוחו לא ממעט לשחיטה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 2
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>[קרבנו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>[קרבנו </span>ולא קרבן חבירו. </span> כד] וא'ת כיון דאמרינן ס'פ שתי מדות (מנחות צג:) וסמך ידו ולא יד שלוחו  כ'ש לא יד חבירו וא'כ קרבנו ל'ל וי'ל] אי לאו קרבנו אמינא דידו למעוטי חבירו אתא אבל שלוחו סומך וא'ת לילף מהכא בכל התורה דאין שלוחו של אדם כמותו ואמאי יליף לה בקדושין פ'ב (דף מא:) דהוי כמותו וי'ל משום דסמיכה ויבמה ועגלה ערופה שלשה כתובין הבאין כאחד דכתיב ביבמה (דברים כה) וקראו לו הן ולא שלוחן וכן בעגלה ערופה ומדדו ולא שלוחם וא'ת לילף מינייהו דבכל דוכתא הוי שלוחו כמותו מדאיצטריך למעוטינהו וי'ל דאי לאו הני קראי דקדושין דאשמועינן דשלוחו כמותו הוה מוקמינן להני תלתא קראי דסמיכה ויבמה ועגלה ערופה לדרשא אחריתי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 2
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כל </span>בעלי חוברין. </span>חמשה שהביאו קרבן בשותפות כולן צריכין לסמוך עליו ואין אחד סומך על ידי כולן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 2
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לית
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לית </span>ליה. </span>דסבירא ליה אחד סומך לכולן ולא הוי כסומך על קרבן חבירו הואיל והוא שייך ביה לשון הקונטרס. והכי משמע כה] פרק שתי מדות (מנחות צד.) ומה תנופה שנתרבתה כו] בשוחטין נתמעטה בחוברין סמיכה שלא נתרבתה כז] בשוחטין אינו דין שנתמעט בחוברין ת'ל קרבנו לרבות כולן אלמא למאן דאמר דלא דריש קרבנו מתנופה יליף ליה ותנן התם אחד מניף לכולם:  עובד</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 2
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>עובד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עובד </span>כוכבים וחבירו מחד כו'. </span>דאין ישראל סומך על קרבן עובד כוכבים ולא על קרבן חבירו (מהך) [מחד] קרא נפקי דהני לאו קרבנו נינהו אבל אביו איצטריך קרא דסד'א (דיקריב הוא לה')  (ויקרא ג) (ולא) משום דשקולים הם ויבואו שניהם (אלא) כי היכי שהכהן הוא מקריב קרבן שאינו שלו ס'ד שיסמוך ישראל בקרבן חבירו ובקרבן עובד כוכבים נמי ס'ד [דכהן] סומך כמו שהכהן נותן לו (כדאמר בפרק קמא דתמורה) נסכים משל ציבור כדאמר פ' קמא דתמורה (דף ב:) להכי אתא קרבנו דממעט תרווייהו דמ'מ אינו שלו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 2
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לרבות
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לרבות </span>האשה. </span>שאם המירה קרבנה יהא מומר ל'ה. לפי שכל הענין אינו מדבר אלא בלשון זכר כו' ואע'ג דכל התורה כולה נמי בלשון זכר נאמרה מ'מ אמרינן דאיתקש אשה לאיש לכל עונשין אבל בתמורה אי לאו קרא לא הויא שוה לאיש כדאיתא התם פרק קמא דתמורה (שם) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 2
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ורבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ורבי </span>יהודה ואם לא דריש. </span>כלומר וי'ו לא דריש כדאיתא בתמורה פרק קמא (שם) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 2
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שאינו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שאינו </span>צריך לאמו. </span>מפרש במס' סוכה (דף כח:)  כל שניעור משנתו ואינו קורא אימא. ל'ה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 2
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הכל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכל </span>חייבין בציצית. </span>אם יש להם טלית ואם לא יוכל לקנות טלית אינן חייבין לא למ'ד חובת טלית ולא למ'ד חובת גברא (מנחות דף מא.)  דליכא בינייהו אלא כלי קופסא ואע'ג דא'ל מלאכא לרב קטינא סדינא בקייטא וסרבלא בסיתווא ציצית מה תהא עליה כלומר וכי אתה מבקש עלילות להפטר מציצית כדמפרש התם  א'ל ענשיתו (עלה) [אעשה] א'ל בעידן ריתחא ענשינן היינו דווקא באותן הימים דכל הטליתות היו בת ארבע כנפות איכא עונש לאותו שמשנה אותו להיפטר אבל בזמן הזה שרוב הטליתות פטורין אין עונש למי שאינו קונה ארבע כנפות טו] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 2
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>היודע
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>היודע </span>להתעטף. </span>משום דאמר במ'ק (דף כד.) כל עטיפה שאינה כעטיפת ישמעאלים אינה עטיפה שמעטפין טליתם עד שפמם כדאיתא במדרש. ומצאתי בסילוק א' שעשה הר' יוסף ט'ע שנותן ציצית א' מלפניו ואחד מלאחריו מימין וכן לשמאל: 


lvr: 55
pgn: 2
dfh: b
trm: היודע להתעטף.
txt:
<span class='five'>היודע להתעטף. </span>וא'ת למ'ד חובת טלית אפי' אינו יודע יתחייב אם יש לו טלית וי'ל דמ'מ לא חייבין כלי קופסא אלא לאותן המחוייבים ויודע להתעטף והלכות גדולות פסק דקיימא לן מנחות (שם) ציצית חובת גברא הוא מדקא מברכין להתעטף בציצית דהכי דייק [ בפרק ב' דשבת] [דף כה: ושם] דקיימא לן [הכי]: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 2
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אביו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אביו </span>לוקח לו תפלין. </span>וגבי ציצית לא נקט לישנא דלוקח דמסתמא טלית יש לו וגבי לולב נמי יכול לצאת בלולבו של אביו אי נמי משום דתפלין דמיהן יקרים שייך בהו לקיחה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 2
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הכל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכל </span>חייבין בראייה. </span>פ'ה במס' חגיגה (דף ב.) חייבין בראיית פני עזרה אבל בירושלמי אמרי עלה הדא דאיתא בקרבן אבל בראיית פנים בעזרה אפי' טף חייבין דכתיב הקהל הנשים והטף ואינה אלא אסמכתא בעלמא דודאי טז] דלא דומיא דהקהל הוא דממעטי' התם נשים מזכורך יז] אלא ודאי נראה דאף בראיית פנים בקרבן (אמרינן) [מיירי] דתנן התם בסמוך הראייה שתי כסף: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 2
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מי </span>שחציו עבד. </span>אבל עבד גמור פטור דכתיב (שמות לד) את פני האדון ה' [מי] שאין לו אדון אלא הוא ל'ה והכי מסקינן ואע'ג דתנא בסיפא דמתני' חוץ מנשים ועבדים שאינם משוחררין ומפרשינן התם דבאינן משוחררין כולן אלא חציין צ'ל דרישא דמתניתין לפי משנה אחרונה דחזרו להם ב'ה להורות כב'ש והכי אשכחן בפ'ק דעירובין (דף ו:) ובפרק אלו טריפות (חולין מג:) לעולם הלכה כבית הלל והרוצה לעשות כב'ש עושה ומוקמינן רישא לאחר בת קול וסיפא קודם בת קול: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 2
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ולרבינא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ולרבינא </span>דאמר כו'. </span>בפרק קמא דחגיגה (דף ד.) ומייתי לה מסיפא דמתניתין דהתם קתני עבדים שאינן משוחררין וחיגר פטור מן הראיה דרגלים כתיב פרט לבעלי קבין: 


lvr: 55
pgn: 2
dfh: b
trm: הניחא למ'ד.
txt:
<span class='five'>הניחא למ'ד. </span>בפ' קמא דחגיגה (דף ט.) דקתני התם חוגג והולך כל הרגל משום דכל שבעת הימים תשלומין זה לזה שני לראשון ושלישי לשני אלמא כל חד וחד חשוב באפי נפשיה דהא אית ליה תשלומין ואיכא למימר למאן דלא חזי בראשון וחזי בשני חייב: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 2
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>תשלומין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תשלומין </span>לראשון. </span>למי שהיה ראוי ומחוייב בראשון להקריב מקריב והולך כל שבעה ומי שלא נראה בראשון שוב אינו חייב דהא כולן אינן אלא תשלומין לראשון מאי איכא למימר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 2
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>במשנה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>במשנה </span>ראשונה. </span>קודם שהודו ב'ה היה בחזקת עבד אבל לאחר שחזרו להודות הואיל ובידינו לשחררו כמשוחרר דמי שאין רשות לרבו עליו ולא קרינן ביה אדון אחר ל'ה והא דמיבעיא ליה  (גיטין דף מב:) במעוכב גט שחרור גבי קנס או דילמא כיון דמעוכב גט שיחרור אדון קרינא ביה יש לחלק דגבי עולה לרגל אינו אדונו שאינו יכול לעכבו מלעלות לרגל כדי לעשות מלאכתו אבל מכל מקום אדונו מיקרי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 2
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שהגיע
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שהגיע </span>לחינוך. </span>פלוגתא היא בפרק ח' דיומא (דף פב.) חד אמר כבר (שית) [וחד אמר] כבר תמני וי'א כבר תשע כבר עשר שמחנכין אותו למצות ל'ה. ולא נהירא דהתם בחינוך קטן להתענות איירי אבל בשאר מצות כל אחד ואחד לפי דרכו כדאשכחן לעיל גבי לולב וסוכה ותפלין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 2
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אין </span>מעכבין תינוקות מלתקוע. </span>בפרק ד' דר'ה (דף לג.) מקשה הספר מדקתני אין מעכבין הא לכתחילה יח] (מעכבין) לא אמרינן להו זילו תקעו והדר  תני</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 3
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לאתויי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לאתויי </span>נשים. </span>שחייבות במקרא מגילה וכשרים לקרות ולהוציא זכרים ידי חובתן ל'ה. אבל בה'ג לא פסק הכי יג] ומביאין ראיה מן התוספתא וזה לשונם הכל חייבין במקרא מגילה כו' טומטום ואנדרוגינוס חייבין ואין מוציאין הרבים ידי חובתן אנדרוגינוס מוציא מינו ואין מוציא את שאינו מינו טומטום אינו מוציא לא את מינו ולא את שאינו מינו מי שחציו עבד וחציו בן חורין אינו מוציא לא את מינו ולא את שאינו מינו נשים ועבדים וקטנים פטורין מקריאת מגילה עד כאן לשון התוספתא וההלכות גדולות הוסיפו אלא שחייבין בשמיעה לפי שהכל היו בספק להשמיד ולהרוג ולאבד:  יד] 


lvr: 55
pgn: 3
dfh: a
trm: (פסק)
txt:
<span class='five'>(פסק) </span>ר' יהושע הוה מכנס כל אנשי ביתו וקורא לפניהם רבי יונה אבוה דרבי מנחם היה מתכוין לקרותה לפני נשים שבביתו שהכל היו בספק והכל חייבין בשמיעה עד כאן לשון הלכות גדולות לכך צריך לפרש בכאן דאין הנשים מוציאין אלא נשים אבל אנשים לא והכל חייבין במקרא מגילה כו' לאיתויי נשים טו] [שמוציאין נשים אחרות] והוה מצי למימר לאיתויי קטן אליבא דרבי יהודה דמכשיר בקטן בפרק שני דמגילה (דף יט:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 3
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מזמנות
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מזמנות </span>לעצמן. </span>שלש נשים וכן שלשה עבדים אבל שתי נשים אין מצטרפין (לשני) [עם] אנשים לפי שיש באנשים שאין בנשים ובעבדים שאין הנשים אומרות ברית ועבדים אין אומרים על ארץ שהנחלת לאבותינו  טז] וצ'ל דרשות הוא לנשים לזמן אבל חיובא ליכא ותדע מדקא מייתי מיניה סייעתא למ'ד בפ' שלשה שאכלו (ברכות מה:) דנשים אם רצו לזמן מזמנין משום דמאה נשים כתרי גברי ואם היו חייבות א'כ קשיא ליה דהא רצו לזמן קאמר ועל זה סמכו נשים שלנו שאינן מזמנות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 3
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לאתויי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לאתויי </span>קטן היודע למי מברכין וכדרב נחמן כו'. </span>ואמר נמי בברכות (דף מח.) ולית הלכתא ככל הני שמעתא אלא כדרב נחמן וכו' ואפילו הכי לא קי'ל כוותיה אלא כדאמר יז] רבי יוסי בירושלמי כמה זימנין אכלית עם אבא חלפתא ועם חביבי ולא זמנין עלי עד שהבאתי ב' שערות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 3
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דתניא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דתניא </span>איש כי יהיה זב וגו'. </span>והא דלא מייתי מתניתין דיוצא דופן (נדה מג:) דתנן תינוק בן יום אחד מטמא בזיבה משום שהברייתא מפרש יח] יותר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 3
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>למעוטי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>למעוטי </span>קטן מכרת. </span>דהאי קרא בנכנס למקדש טמא כתיב ומחייב ליה כרת ולהכי כתיב איש למעוטי קטן דלאו בר עונשין הוא אבל טמא הוא לטמא אוכלים ומשקין כגדול ויש לתמוה למה לי קרא לפוטרו כיון דלא מצינו קטן נענש וכן קשה פרק ד' מיתות (סנהדרין נב:) איש כי ינאף פרט לקטן ומיהו התם י'ל דמשום קלון האשה יתחייב דומיא דבהמה הנרבעת ושמא איצטריך דסד'א הואיל ונתרבה לטומאה יתחייב כרת קמ'ל דלא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 3
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והצרוע.
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והצרוע. </span>משמע צרוע אחרינא לרבות את האשה א'כ למה נאמר איש לענין שלמטה איש דמשמע ולא אשה לאו אטמא יטמאנו קאי דהתם אפילו אשה אלא אקרא דלתחת קאי דמשתעי בפריעה ופרימה ל'ה. ואע'ג דבנגעי ראש וזקן כתיב (ויקרא יג)  אשה לא ילפינן מינה דהתם איצטריך דאע'ג שאין רגילות לצמח שיער בזקן האשה מטמאה ויש להקשות אמאי לא נפקא לן אשה מאדם דמשמע אשה יט] במקום קטן דכתיב (במדבר לא) ונפש אדם וכיון דשקולים הן ויבאו שניהם וי'ל דסד'א מדאיצטריך קרא לרבויי אשה בנגעי כ] (קטן) [זקן] מכלל דשאר נגעים ליכא לטמאות אשה אם לא מן הפסוק וקשה כא] הוה ליה לרבויי אשה [מאדם] ואיש למעוטי קטן מפריעה ופרימה והצרוע לרבות קטן לטומאה וי'ל דמסתברא למעוטי פריעה כב] ופרימה מאשה שגנאי הוא זה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>הכל </span>רואין הכל כשרין לראות. </span>חדא הוא ולאו גבי הדדי תניא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 3
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והאמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והאמר </span>מר. </span>בפרק קמא דשבועות (דף ו.) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 3
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דמסברי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דמסברי </span>ליה וסבר. </span>הלכות נגעים. שאינו בקי והולך ת'ח ורואה עמו הוא אומר טמא והוא אומר טמא שהטומאה והטהרה תלויה באמירת כהן והכי תניא ליה בת'כ ל'ה. והתם בת'כ איתרבו ישראל מדכתיב או אל אחד ומסקינן התם מאחר שסופו לרבות ישראל כג] למאי הלכתא כתיב כהן שאין טומאה וטהרה אלא מפי כהן שאפי' כהן שוטה רואה נגעים אע'ג דמסברי ליה וסבר מקרי ליה כהן שוטה שאינו בקי בפני עצמו ועי'ל דמסברי ליה וסבר דהכא לאו אכהן קאי אלא אישראל חכם דקאי גביה מסברי ליה וסבר וא'ת פשיטא מה לי מלמדין מאתמול למלמדין אותו היום וי'ל דאע'ג שאינו בקי אלא באותו נגע כד] כשר לראות : 


lvr: 55
pgn: 3
dfh: a
trm: לקדש.
txt:
<span class='five'>לקדש. </span>לערב מים חיים באפר חטאת טעמייהו דרבי יהודה ורבנן מפרש בפרק טרף בקלפי (יומא מג.) : 


lvr: 55
pgn: 3
dfh: a
trm: ערל.
txt:
<span class='five'>ערל. </span>שמתו אחיו מחמת מילה שהזה ממימי חטאת על הטמא הזאתו כשרה טעמא מפרש ביבמות פרק הערל (דף עב:) מידי דהוה אטבול יום שפסול בתרומה וכשר בפרה ומצי לאיתויי ברייתא דתניא התם הכי בפירוש אלא דר' אלעזר שגורה בפי כל יותר: 


lvr: 55
pgn: 3
dfh: a
trm: תרי
txt:
<span class='five'>תרי </span>הכל שוחטין בפ'ק דחולין (דף ב. ודף טו:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 3
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הכל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכל </span>מעלין. </span>בכתובות פ' בתרא (דף קי:) :  לאתויי</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 3
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לאתויי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לאתויי </span>עבדים. </span>שאם יש לו עבד כנעני מהול למכור ורוצה העבד שלא ימכרנו אלא בא'י ובכתובות (דף קי:) פרש'י שיכול להעלותו [להעבד עברי בע'כ של עבד] ור'י פירש שהעבד יכול לכוף להעלותו או יפטרוהו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 3
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לאתויי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לאתויי </span>עבד שברח מח'ל לארץ. </span>ומרישא לא שמעי' לי' למאן דתני עבדים ואפילו לפי' רש'י דבעבדים כנענים מיירי דרוצה למוכרו שאינו מוציאו מרשותו א'נ דהואיל וברח ניקנסיה לעבד ולא נפטר א'נ ס'ד דרישא כגון שהרב הולך תדיר בארץ ישראל בלאו הכי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 3
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מנוה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מנוה </span>היפה. </span>דח'ל לנוה הרעה דא'י ואין אשתו יכולה לעכב עליו וכן מא'י לירושלים. ל'ה. י] דאע'ג דתנא רישא הכל מעלין תנא סיפא אין הכל מוציאין הכי מפרש התם בכתובות (גם זה שם)  וליכא למימר לאתויי עבדים דליכא חילוק בין שאר ארץ ישראל לירושלים גבי עבדים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 3
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הכל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכל </span>חייבין בסוכה. </span>עד השתא דריש הכל לאתויי מאי מהשתא דריש הנך דתנא כהנים לוים וישראלים וקבעי פשיטא ואי הנך לא מיחייבי מאן ליחייב: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 3
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ובני
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ובני </span>עבודה נינהו. </span>ואין יכולין לדור איש ואשתו בסוכה שאין נזקקין לנשותיהן דרמיא עלייהו עבודת הרגל אימא לא מחייבו ל'ה. דמטעם הולכי דרכים ליכא למיפטרינהו אלא בשדות אבל לא בלשכת בית יא] המקדש ושאר מקומות בהמ'ק וה'ה דמצי למינקט נמי לוים השומרים בכ'א מקומות במקדש כדאיתא פ'ק דתמיד (דף כו.) הכי אשכחנא לקמן גבי הכל חייבין בתקיעת שופר דמצי למימר כהנים ולוים איצטריכא ליה דהא מייתי ליה נמי דלוים גואלין לעולם ומוכרין לעולם ולא נקט אלא כהנים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 3
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>קמשמע
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>קמשמע </span>לן. </span> יב] [אע'ג] דלא אפשר להו כעין דירה כי היכי דאפשר להו מיחייבי ובעידן עבודה פטירי שלא בעידן עבודה מיחייבי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 3
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כהנים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כהנים </span>אישתרי להו כלאים בעידן עבודה. </span>דאבנט של כלאים היה דכתיב ואת האבנט שש ומדשש כתנא תכלת כו': </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 3
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הני
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הני </span> כהנים הואיל יג] (ובני עבודה כו' מאן דלא) אישתרו כלאים כו'. הקשה הרב ר'י מאורליינ'ש נשים לא לחייבו בכלאים הואיל וליתנהו בגדילים תעשה לך ויש לומר השוה הכתוב אשה לאיש והא דאמר פרק אלו עוברין (פסחים מג:)   יד] הואיל ואינה בקום אכול מצה אינה בבל תאכל חמץ סמיך עלה אהא דילפי' ט'ו ט'ו מחג הסוכות דכתיב האזרח להוציא הנשים וא'ת ונימא כיון דאיתנהו בלבישת שעטנז איתנהו בגדילים וי'ל דאדרבה הוקשה כל התורה לתפילין א] טו] וא'ת דהכי נמי לשם מצה טז] הוקשה ותירץ דאיכא למימר הואיל ואיתרבו לאכילת חמץ ב] איתרבו נמי לאכילת מצה : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>שלא </span>יהא דבר חוצץ בין בגדי כהונה לבשרו. </span>ותפלין על בשרו בעינן דכתיב (שמות יג) והיה לך לאות ולא לאחרים לאות: 


lvr: 55
pgn: 3
dfh: b
trm: ציץ
txt:
<span class='five'>ציץ </span>מונח על המצח ומצנפת על הראש ואינה מחזקת עד המצח אלא מקום התפלין נראין בגובה הראש מקום שמוחו של תינוק רופס ל'ה. וליכא למימר אמאי לא קאמר כדלעיל קמ'ל ונהי דפטירי בעידן עבודה דפשיטא ליה דחייבין לעולם בתפלין של ראש ולא בעי ליה למימר דס'ד דליפטרו מתפילין של יד שלא בעידן עבודה דפשיטא ליה דחייבין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 3
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>של
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>של </span>יד אינה מעכבת של ראש. </span>ואע'ג דאמר בעלמא מנחות (דף לו.) ולטוטפות בין עיניך כל זמן שבין עיניך יהיו שנים היינו בשעה שמניח שניהם צריך להקדים של יד: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 3
dfh: b
trm: ולברכות.
txt:
<span class='five'>ולברכות. </span>שהיו אומרים נמי ביום הכפורים של שנת היובל מלכיות זכרונות ושופרות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 3
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מוכרין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מוכרין </span>לעולם. </span> יז] ואפי' בשנת היובל עצמה אם מכרו קרקע שלהם מכורה היא יח] ויוצאה והמעות שלהן דהא ליכא למימר דלא הדרא ארעייהו ביובל דכתיב (ויקרא כה) ואשר יגאל מן הלוים ואמר בפ' בתרא (לקמן דף כט:) דממכרו יוצא חנם ל'ה. ולא נראה דהא מפרש שמואל טעמא לקמן בפרק בתרא (גם זה שם) משום דמכורה כבר יוצאה אינה מכורה אינו דין שלא תמכר וההוא טעמא שייך גבי כהן כמו גבי ישראל ועוד יש להקשות אליבא דרב נמי דאמר מכרה יוצאת מאי איכא בין ישראל לכהנים יט] [לענין יובל] וכן (המקדיש) גואלה לעולם ויש קצת לישב הגירסא דבבתי ערי חומה דישראל אינו גואלה אלא בתוך שנה תמימה ולוים וכהנים גואלים לעולם וס'ד שבתי ערי חומה שלהם נוהגין כבתי החצרים וליפקו ביובל ומוכרין דנקט אגב גואלין ורש'י פי' הכא וזה לשונו וגואלין לעולם אם מכרו כ] שדה גואלין אותו מיד וישראל אינו גואל בפחות משתי שנים דכתיב במספר שני תבואות ובראש השנה פרק ראוהו בית דין (דף כט.) כא] וזהו לשונו בשם (רבי יהודה בר יצחק) [רבינו יצחק] הלוי מוכרין לעולם וגואלין לעולם ושתיהם משניות הן במסכת ערכין ובין מקדישין ובין מוכרין תרוייהו משניות יתירות נינהו אלא איידי דתנא התם גבי ישראל אין מקדישין לפני היובל פחות משתי שנים ולא גואלין אחר היובל פחות משנה תנא נמי גבי כהנים מקדישין וגואלין כב] לעולם והכי מוקי לה במסכת ערכין  ומהו</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 4
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וגואלין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וגואלין </span>לעולם. </span>אם מכרו שדה גואלין אותו מיד וישראל אינו מותר לגאול פחות מב' שנים דכתיב (שם) במספר שני תבואות וגו' נהי דליתנהו בהשמטת קרקע כלומר בכל דין משפט השמטת קרקע דהא תנן ומוכרין לעולם ל'ה ובר'ה (דף כט.) לא גריס רש'י נהי  טו] דליתנהו בהשמטת קרקע משום דמשמע שאין חוזרת לכהנים ביובל והא ליתא ומיהו הכא פי' יפה וקצת קשה מה שייכי השמטת טז] קרקע גבי יובל דהא תניא בספרי בשנת היובל הזאת זאת מוציאה עבדים  (כנענים) ואין השביעית מוציאה עבדים  (כנענים) ק'ו ליובל שמשמט ומה אם השביעית שאינו מוציא עבדים משמטת יובל שמוציא עבדים אינו דין שמשמט ת'ל וזה דבר השמטה שמטה משמטת ואין יובל משמט אלמא אין יובל משמט כספים ומיהו י'ל מקצת שייך השמטת כספים גבי יובל דאין שביעית נוהג אלא בזמן שהיובל נוהג: 


lvr: 55
pgn: 4
dfh: a
trm: והך
txt:
<span class='five'>והך </span>דאכילת קדשים משום כפרה היא דכתיב ואכלו אותם אשר כופר בהם וגו' מלמד שהכהנים אוכלים והבעלים מתכפרים אימא לא תיבעי זימון כו' מצטרפין אי אכלו חד כהן וחד לוי וחד ישראל כהן בהדי זר מצי אכיל מן החולין הלכך מצטרפין ל'ה. ומכאן נראה דג' בני אדם המודרים הנאה זה מזה אינן מצטרפין כיון דאין אחד מהן יכול לאכול עם חבירו ומיהו נראה דג' בני אדם המודרין אינה ראיה ברורה דשאני תרומה שאין לה היתר לזר אפי' בשאלה מה שאין במודר הנאה יז] ובברכות (ד' מה. ד'ה אכל) הארכתי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 4
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כל </span>כהן שאינו שוקל חוטא. </span>דדריש זה יתנו י'ב שבטים בגימטריא ז'ה וה'נ מצי למימר כל לוי שאינו שוקל אלא משום דלא מצי למימר משום שדורשין מקרא זה לעצמן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 4
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ערך
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ערך </span>כולו הוא נותן ואינו נותן ערך אברים. </span>דס'ד לרבויי משום דאדם יודע דאין ערך לאברים וגמר ואמר לשם כל האברים כולם קמשמע לן ועוד י'ל דסד'א הואיל  יח] [ואיתנהו] אברים (ישנו) בדמים  (באברים) איתנהו [נמי] בערכין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 4
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>נפשות
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נפשות </span>ולא המת. </span>ואף על גב דאסור בהנאה מן התורה ואינו בדמים סד'א דאיתיה בערכין יט] הואיל ואתרבי מנוול ומוכה שחין דליתיה בדמים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 4
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ולא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ולא </span>אוציא את הגוסס ת'ל והעמיד והעריך. </span>וא'ת והא כ] פ'ב דחולין (דף ל.) שחט בה שנים או רוב שנים ועדיין היא מפרכסת דהויא בכלל העמדה והערכה כא] וי'ל דבהמה אית בה חיותא טפי ויכולה לעמוד והא דנקט מפרכסת משום דלא הויא נבילה נקט לה וצריך עיון דפשטיה דקרא דהעמיד והעריך גבי נודר דכתיב בההוא קרא ע'פ אשר תשיג יד הנודר יעריכנו וגוסס הוא נודר ומעריך כדתנן במס' שמחות ומנא לן לומר מוהעמיד ע'פ [דכתיב] בההוא קרא גבי מעריך לומר שלא יהא נערך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 4
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אחד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אחד </span>שהעריך מאה מנין. </span>כגון שאמר ערך פלוני ופלוני ופלוני עלי דהזכיר ערך בלשון יחיד דס'ד לא הוי ערך קמ'ל:  וכמה</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 4
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>וכמה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וכמה </span>פחות שבערכין שלשה שקלים. </span>אע'ג דאמר בתוספתא דמכילתין הרי עלי ערך סתם מביא המועט וכמה (את) המועט ה' שקלים (סלעים) י'ל דהתם בסתם ערך דזכר  יד] (ונקבה) הוא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 4
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>קרי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>קרי </span> ביה טו] ערך בערכך. מיתורא בערכך דמצי למכתב ערך ומיתורא דריש ואילו ערך גופיה איצטריך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>לומר </span>שאין נידון בהשג יד. </span>מ'ט כמפרש דמי דכיון דאמר ערך סתם עלי ויודע הוא שזהו פחות שבערכין ג' שקלים כמ'ד הרי עלי ג' שקלים טז] ולא דמי לאומר ערך פלוני דהתם לא מוכחא מילתא דאין הכל יודעין יז] שנותיו אבל הכא דבר גלוי הוא שהרי לא תלה בשום אדם לשון הקונטרס וקשה דהא כי אמר ערך פלוני עלי יודע הוא שאינו יח] בן חדש וחייב ה' סלעים ונידון בהשג יד שבסלע אחד או בשנים ונראה לפרש כמפרש דמי דהוי כמו אומר בהדיא הרי עלי שלש סלעים הואיל ואמר ערך סתם דודאי אי אמר ערך פלוני בן עשרים אף על פי שיודע שיתחייב חמשים סלעים מ'מ גזירת הכתוב  יט] כיון שתלה הערך בנערך גזירת הכתוב הוא שידון בהשג יד ואינו כמו מפרש הרי עלי נ' סלעים לבדק הבית כ] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 4
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הוא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הוא </span>והקדש שותפין כו'. </span>פי' בקונטרס דגבי הקדש נקט שותפות לומר שהוא והקדש חולקין דמקדיש בעין יפה מקדיש אבל גבי מכירה שייך כא] דמשמנין לשון שומא כלומר שישומו אותו אבר שמכר לאיזה מלאכה הוא ראוי כב] ולפי שויה יטול: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 4
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>והא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והא </span>פרה וחמור דליתנהו בערכין ואינו נידון בכבודו. </span>וכל שכן כשמקדיש הגוף כג] דפשטה קדושה בכולה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 4
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הא </span>לא קשיא הא בקדשי מזבח הא בקדשי בדק הבית. </span>ברייתא בקדשי כד] מזבח דאמר ראש חמור הקדש לדמי עולה ואינו נידון בכבודו דכי כתיב נפשות גבי ערכין כתיב דקדשי בדק הבית נינהו וכי אמרינן אנו דנידון בכבודו אפילו טומטום שנודר לדמיו לבדק הבית:  ימכר</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 5
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ימכר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ימכר </span>לצרכי עולה. </span>וא'ת וכי לוקח זה מקריב עולה חסירה אבר שאין אבר זה שלו הא פרכינן (ב) פ'ק דתמורה (דף יא:)  ומשני כגון דאמר הרי עלי עולה בחייה כלומר כמו שיכול לחיות ואע'פ שנחתך רגלה מן הארכובה ולמטה טז] והא דלא קא משני כגון דאמר רגלה של זו עולה לפטור עולתו של פלוני כמ'ד פ'ק דחולין (דף כג:)   הרי עלי לחם לפטור תודתו של פלוני י'ל דלא נקט לה אלא על לשון מימרא דאמורא אבל לשון הברייתא לא מישתמע הכי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 5
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והא </span>מר הוא דאמר הקדיש זכר לדמיו. </span>מכאן משמע דגרסי' רבה שלא (ג) אמר אביי מר לרבא חבירו אע'ג דאשכחנא דאמר רב יוסף לאביי תלמידו מר דגברא רבה הוא ידע מאי קאמינא בזבחים פ' קדשי קדשים (דף סב.) התם שאני שהבין אביי מה שלא הבינו אחרים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 5
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דבעי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דבעי </span>רבה דמי ראשי לגבי מזבח כו' תיקו. </span>היינו מקמי דלשמעינן מתני' דלעיל כדמסקינן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 5
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>בעי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בעי </span> רבה דמי ראשי יז] למזבח. צריך עיון אמאי לא נקט ערך ראשי לגבי מזבח כמו בבעיא דבסמוך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>בעי </span>רבא ערכי עלי לגבי מזבח. </span>אי רבה גרסי' בכולן יש לפרש באם תמצא לומר כדלעיל יח] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 5
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אדם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אדם </span>יודע שאין ערך לפחות מבן חדש. </span>ואפילו אינו יודע מ'מ דעתו ע'פ שתקנו חכמים הלשון וא'ת מאי שנא מדאמר פרק תמיד נשחט  (פסחים דף סג.) המתכוין לומר תרומה ואמר מעשר מעשר ואמר תרומה לא אמר כלום ויש לומר דלא אמר כלום ממה שמוציא בפיו אבל מה שבלבו הוי קיים ועוד יש לומר דהתם שאני שמה שאמר בפיו אינו רוצה ובמה יט] שאמר בלבו טעה:  יכול</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 5
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>יכול
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>יכול </span>לא יהו נערכין ת'ל איש. </span>ואע'ג דאיש במעריך כתיב  [א] תרתי איש כתיבי יד] ואם אינו ענין למעריך תנהו לענין נערך וא'ת הא ממעטינן מאיש דהכא עובדי כוכבים גבי תמורה בפ'ק דתמורה (דף ג.) וי'ל דבפרק ב'ש במסכת זבחים (דף מה.)  איכא דרשא אחריתי למעוטי עובדי כוכבים טו] דתמורה ועלה סמיך וילפינן ממעשר בהמה חובה שאין קבועה לה זמן וישראל מייתו ועובדי כוכבים לא מייתו טז] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 5
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שאני
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שאני </span>חרש שוטה וקטן דלאו בני דעה נינהו. </span>ור'מ דיליף מינייהו סבירא ליה קצת הן שוין הואיל ונערכין ואע'פ יז] שלא  מעריכין הכי נמי אית ליה למימר בעובדי כוכבים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 5
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>מעתה לא ימעלו בו. </span>לרבי יהודה אלמה תניא אבל בקדשי בדק הבית מועלין בו ואמאן תרמייה דהא ודאי כרבי מאיר לא מיתוקמא דהא קא נסיב להלכתיה מלא לכם ולנו אלמא דאין עובדי כוכבים מקדישין לבדק הבית כלל וכר' יהודה מיהא לא אתיא דליכא לפרושי דלמסקנא משום רפיון ידים מיתוקמא שפיר כרבי מאיר דהא ליתא דרבי מאיר לא סבר האי טעמא דאם כן מנא ליה הלכתא דאין העובדי כוכבים מעריכין מקרא דלא לכם ולנו וצ'ע כיון דלרבי מאיר אין עובדי כוכבים מתנדבין לבדק הבית היכי תנן זה וזה מודים שנודרים הא עובדי כוכבים לא נודרין לבדק הבית לרבי מאיר ודוחק לפרש דנודרין קאמר למזבח דלכאורה מתני' דומיא דערכין דמיירי לבדק הבית ושמא טוב לפרש דרבא הדר ביה למסקנא זו מהא דאמר מעיקרא דהלכתא כרבי מאיר מקרא דלא לכם ולנו יח] :  תני</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 6
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>תני
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תני </span>חדא עובד כוכבים שהתנדב לבדק הבית אין מקבלין ממנו כו'. </span>וא'ת ולישני הא ר' מאיר הא ר' יהודה וי'ל דא'כ קדושה ואינה קדושה מיבעיא ליה יט] דאין מקבלין הימנו לבדק הבית [משמע דקדושה היא] ומשמע דתרוייהו סברי כר' יהודה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 6
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הא </span>לכתחילה הא לבסוף. </span>רש'י פי' לכתחילה שייך רפיון ידים ולבסוף לא שייך רפיון ידים ועוד פירש רבינו לכתחילה בתחילת הבנין יש לחוש פן יחזרו בהם ויערערו לומר יש לנו חלק בבית המקדש לבסוף דבר מסויים אין מקבלין פן יהיו לשם ולתפארת דבר שאין מסויים מקבלין דלא שייך תו ערעור הואיל ונבנה ב'ה כבר וניחא בזה הא דקאמר בסמוך שאני מלכותא דלא הדרא וליכא למיחש לעירעור:  כ] </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 6
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>תני
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תני </span>חדא עובד כוכבים שהתנדב לבדק הבית. </span>והא דלא מוקי לה כתנאי דר' יהודה ור' מאיר וכגון דליכא רפיון ידים כגון מן המלך דאם כן לא הו'ל למימר מקבלין ואין מקבלין אלא קדושה ואינה קדושה מבעיא ליה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 6
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כגון
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כגון </span>אמה כליא עורב. </span>פי' הערוך זה לשונו לפי שבמקדש ראשון היתה קדושתו בכל הקהל והיתה שכינה שרויה בו ולא היו עופות פורחין עליו אבל במקדש שני פחדו  כא] מטעמא דאין קדושתו כקדושת ראשון שמא יפרחו העופות על המקדש וישליכו שם דבר טמא עשו צורה להבריח העופות מגג ההיכל וקראו אותו כליא עורב כלומר זאת מונעת העורבים מלפרוח בגג ההיכל וזו צורה כדרך שעושין עכשיו שומרי זרעים עד כאן לשונו ויש מקשה כב]  דאמר במועד קטן (דף ט.) גבי שלמה איבעי ליה לשיורי באמת כליא עורב ומשני אמת כליא עורב צורך בנין היא אלמא הוה בבית ראשון וי'ל שהיה שלמה ירא שמא לא תהא עליו קדושה וכשראו שהיה קדוש הסירוהו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 6
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מיתיבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מיתיבי </span> ואגרת אל אסף שומר הפרדס. [ג] והיינו בתחילת הבנין וקשקיל בדק הבית מכורש לשון קונטרס ולא נראה דהא כל הבנין משל כורש היה וכמה קראי איכא גם כתיב ומה חשחן כג] אימריא וגו' ונ'ל דודאי מזה אינו מקפיד דהא היה בגזירה כך וביד ישעיה  (ישעיה מה) הוא יבנה עירי אבל אל אסף שומר הפרדס היה רחוק מכורש ולא היה שלו ממש אך היה גוזר שיתנו לצורך בדק הבית שהיה מוטל עליהם שהיה מולך בכיפה בהא איכא למיחש או לרפיון ידים או לערעור כדפרישית: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>אם </span>אמר בדעת ישראל הפרשתיה. </span>משמע דעובד כוכבים איתיה בתרומה דנפשיה וכן משמע פרק שני דגיטין (דף כג:) והא דקאמר בזבחים פרק בית שמאי (דף מה.)  דליתיה בתרומה דנפשיה לא קשיא דתנאי נינהו בפרק שני דקדושין  (דף מא:) דתנן תרומת עובד כוכבים מדמעת וחייבין עליה חומש ור' שמעון פוטר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 6
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>יגוד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>יגוד </span>וישתמש במותר. </span>משמע ע'י שיחתוך הקורה ולא יהנה מאותה חתיכה שכנגד השם דבמקומו מיהא קידש השם ויש ליזהר כשכותבין ס'ת או תפילין וגררו מקום השם שאין לכתוב במקומו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 6
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואילו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואילו </span>צדקה שרי לאשתמושי ביה. </span>משמע ליה דאיירי בין זו בין עלי וכן הפסק כרב נחמן האומר סלע זו לצדקה מותר לשנותה בין לעצמו בין לאחר בין אמר עלי בין אמר זו ולשנותה היינו ללותה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 6
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>משבאת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>משבאת </span>ליד גבאי אסור לשנותה. </span>ודוקא יחיד אבל בני העיר רשאין כדמשמע בבבא בתרא (דף ח:)  ורשאין בני עיר לעשות תמחוי קופה וקופה תמחוי ולשנותה לכל מה שירצו ודוקא לדבר מצוה כדאמרינן בשילהי שמעתא (ע'ב) גבי ישראל שהתנדב מנורה או נר לבית הכנסת והא דאמר בהשוכר האומנין (ב'מ דף עח:) מגבת פורים לפורים ומגבת אותה העיר לאותה  העיר</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 6
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>עד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עד </span>שלא באתה ליד גבאי מותר לשנותה. </span>רבינו ברוך פירש מותר לשנותה ממש למצוה אחרת ואם נדר אדם סלע לצדקה לעניים יכול לעשות ממנו מצוה אחרת כל כמה דלא אתאי ליד גבאי אבל לישנא לשנותה לא משמע כן כך מצאתי כתוב בתוספות הר'ר משה מאוירא מכתיבת אחיו ופירש לא משמע לשנותה למצוה אחרת דלעיל קאמר מותר לשנותה בין הוא בין אחר היינו ללוותה ותו מדאמר והא רבי ינאי יזיף משמע דללוותה קאמר הילכך נראה לומר דללוותה קאמר אבל לשנותה ודאי אסור כי נמי לא באתה ליד גבאי אבל ללוותה קאמר ומשבאת ליד גבאי אסור ללוותה והא דקאמר פ'ק דב'ב (דף ח:) רשאין בני העיר לעשות קופה תמחוי היינו ברשות בני העיר אבל גבאי עצמו אסור ואומר ר'י דהתם רשאין לשנותה שלא לדבר מצוה רק שיהא צרכי צבור ויש ליזהר מללוות מעות צדקה העיר משבאתה ליד גבאי ואפי' ברשות הקהל נמי כיון שאין זה צורכי צבור. כך מצאתי כתוב: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 6
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אילימא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אילימא </span>לדבר הרשות מאי איריא עובד כוכבים אפילו ישראל נמי. </span>הכי נמי מצי למימר מאי איריא לא נשתקע שם בעליה אפי' נשתקע נמי יח] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 6
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מנין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מנין </span>ליוצא ליהרג ואמר ערכי עלי שלא אמר כלום. </span>ומשום דליתא בדמים ליכא למעוטי דהא איתרבו לעיל (דף ב.) מנוול ומוכה שחין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 6
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כי </span>פליגי באם הזיק. </span>ובאם הקדיש לא פליגי שמיד שהקדיש חל הקדש ולא דמיא למלוה אבל יש להקשות אמאי לא פליגי באם נדר והעריך וי'ל דנקט הזיק משום דקתני חיוב בתשלומין יט] (משום) [אהזיק] משמע דאהזיק לחודיה פליגי א] ובנודר ומעריך שמא יחול מיד כ] אבל גובה מן היורשין ונודר ומעריך איצטריך דס'ד הואיל ואינו נידר ונערך נודר ומעריך נמי אינו קמ'ל דנודר ומעריך ומקדיש כשאר בני אדם:  מיתיבי</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 7
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מיתיבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מיתיבי </span>בור ברה'ר. </span>לרבה פריך דאמר לעיל מלוה הכתובה בתורה לאו ככתובה בשטר דמיא וכן טז] העתיק ר'ת בספרו ומצי נמי למפרך לרב יוסף דהא סבר נמי שיעבודא לאו דאורייתא אלא יז] פירש דבריו יותר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 7
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>רב אילא א'ר כשעמד בדין. </span>לאו משום קושיא דרבה משני רב הכי שהרי רבה שנים רבות אחר רב היה אלא משום דפרכינן ליה מיניה בפרק גט פשוט (ב'ב דף קעה:)  דאמר התם דמלוה על פה אינו גובה מן היורשין ולנפשיה משני: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 7
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דיתבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דיתבי </span>דייני אפומא דבירא. </span>ומ'מ איצטריך למימר מת וקברו דס'ד דבעינן יבא בעל השור ויעמוד על שורו (סנהדרין דף יט.)  קמ'ל דשפיר עמד עליה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 7
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מזין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מזין </span>עליו מדם חטאתו ומדם אשמו. </span>דאין חטאת [ואשם] קריבה לאחר מיתתו אבל עולתו קריבה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 7
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ישבה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ישבה </span>על המשבר כו'. </span>פרש'י קודם שנגמר דינה וליתא דאיוצא ליהרג קאי וכל היוצא ליהרג לאחר גמר דין כדמשמע בכל הנהו דמדכר לעיל במתני' בשמעתין וכן משמע בפ' כל הגט (גיטין דף כח:) דמדבר ביוצא לידון ויוצא ליהרג והיינו טעמא דרישא דאין ממתינין משום עינוי הדין (כלל) כדמשמע פרק אחד דיני ממונות (סנהדרין דף לה.) דליכא עינוי הדין אלא לאחר גמר דין מדקאמר היכי ליעביד לדייניה במעלי שבתא ולגמר דיניה בשבתא וליקטליה בחד בשבתא נמצא אתה מענה את דינו וכו' ליגמר דיניה בחד בשבתא קא מנשו לטעמייהו ולעינוי לא חיישינן:  הדרן עלך הכל מעריכין</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 7
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אין </span> כ] נערכין פחות מסלע וכו'.  פחות מסלע והעשיר לאו דווקא פחות מסלע אלא אפי' נתן א] כל הערך חוץ מסלע אחד מגלגלין עליו את הכל כא] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>ההוא </span>יד הנודר ולא יד הנידר. </span>ואם תאמר מה לי לרבויי נידר דאיצטריך קרא למעוטי וי'ל כיון דכתיב קרא (חמשים) (ויקרא כז)  וכל ערכך יהיה בשקל הקדש דלא יהא ערך פחות משקל ואשכחן ערך חמשים ס'ד דהאי טעמא משום השג יד ידעינן מסברא ואזלינן בתר הנידר קמ'ל קרא דאשר תשיג יד הנודר דלא אזלינן בתר הנידר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 7
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>בעידנא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בעידנא </span>דיהיב לראשון לית ליה. </span>תימה דבעידנא דנדר לראשון היה לו ה' סלעים ואיך מפטר כשנתן להם אחת התנן פרק השג יד (לקמן דף יז:) היה עשיר פי' בשעת הנדר והעני כשבא לפרוע לכהן או עני כשנדר ולא נתן כלום והעשיר נותן ערך עשיר ואומר רבינו דהך דלקמן דוקא שהעריכו הכהן בעודו עשיר ולכך כשהעני שוב נותן ערך עשיר אבל אם נדר כשהוא עשיר ולא הוערך והעני נותן ערך עני ובשמעתין הכי הוא נתן ד' לשניה שהכהן העריכו תחילה על השניה וחזר והעריכו על הראשון ונתן על פיו אחד על הראשון ולכך נפטר ממנה דלא הוערך עליה בעוד שהיו בידו החמש סלעים:  כיון</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 8
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כיון
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כיון </span>דבבת אחת נדר כי הדדי תפסן. </span>והלכך כשבא כהן להעריכו יש לומר שיתן תרתי ופלגא להאי וכן לאידך או דלמא כולהו חזו ג] ואין לו לכהן לומר רק שיפרע כל הה' סלעים לאחת דלאחת נשתעבדו ולא לשנים ואי יהיב תרי ופלגא להאי ותרי ופלגא להאי לא יצא ידי שתיהם שהרי הדין שיתנם לאחת לבד הלכך בעידנא דיהיב הה' לתרוייהו כולהו משועבדים לאחת והוי כמו נתן ד' לראשון וצ'ל דמיירי שמעריכו על שתיהן ביחד דאי בזה אחר זה לא גרע מנתן לשניה וחזר ונתן על ראשון דהא ודאי בעלי חובין שוים כב] וגם מה שגבה לא גרע מאילו היה מאוחר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 8
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>פתחה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>פתחה </span>י'ז. </span>פירוש י'ז טהורים ואם תראה בי'ח נדה ודאי אבל אם תראה בי'ז שמא ראיית זבה היא דביום שראתה היתה תחילת נדה ויום י'ז הוא יום אחרון של י'א יום של זיבה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 8
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שלשה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שלשה </span>ימים טמאים. </span>שמא ב' ימים ראשונים מי'א יום ויום ג' ראשון לנדה הלכך צריכה י'ז ד' ימים פתחה ט'ז ממ'נ דאם נאמר דג' ימים קמאי מי'א וז' אם כן משעברו עליה שבעה ימי ספירתה באה לפתח נדותה דליכא למימר דיום אחרון של הד' ימים התחיל נדותה דזה אי אפשר דכיון שהיא זבה גדולה לעולם לא תהיה נדה עד אחר ספירת ז' ימים ימי טוהר דזיבה הלכך ליכא להבחין פתח נדותה כי אם לומר דשמא שנים קמאי מימי זיבה ולא התחיל נדותה עד יום שלישי ועברו עליה שני ימים מנדותה וכשימלאו לה חמשה ימים להשלים נדותה ועוד י'א דהיינו ט'ז ימים תמצא פתח נדותה:  ולא</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 8
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ולא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ולא </span>יתר על ג' שבועות. </span>נגעי בתים דזימנין דלא ידעינן אם נטהרו לגמרי עד שלשה שבועות כגון שאם עמד בראשון ובשני וחלץ וקוצה וטח ונתן לו שבוע אחר שאם חזר טעון נתיצה ואם לא חזר טהור אבל אדם לעולם בשני שבועות ידעינן דיניו דאם עמד בשבוע שני טהור מיד ובפחות (מששה) ימים אין לידע טהרתו דאין הסגר פחות משבעה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 8
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>משפטיך
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>משפטיך </span>תהום רבה. </span>נגעי בתים שיכולין לבא לידי איחור של שלש שבועות:  מאי</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 9
dfh: a
txt:
<div class='shastext4'>                         <div style='margin-bottom:3px;width:100%'>מאי שנא תשעה דלא. דאם כן מקדים סיהרא ג' ימים שאם מולד תשרי בתחילת ליל שבת מולד תשרי הבא ביום ד' ח' שעות וכי עבדינן אחד מלא ואחד חסר נקבע ר'ה בד' וכשאנו עושים תשעה מליאים הרי הקביעות מתאחר שלשה ימים ונדחה ר'ה מיום המולד שלשה ימים שהקיבוע יהיה ביום שבת ומיום ארבע היה המולד השתא נמי קדים תרי יומי שמאחר הקיבוע שני ימים למולד יום ד' ויום ה' וביום ו' יהיה הקיבוע והרי דמקדים תרי יומי דמיום ד' תהיה נראה לבנה החדשה וקשה טו] לרש'י לישני דמשכחת דלא מקדים שני ימים כגון דמולד קיבוע שעבר היה ביום ד' [א] דשית שעי מיכסי סיהרא ולא תראה עד [ב] למחר ביום ה' דלא מקדים רק חד [ג] יומא דבהכי מיתוקמא לפי התירוץ דאין המולד נראה ביומו משום דמיכסי סיהרא שית שעי כך פי' בקונטרס דפירש הכא נמי כגון שהיתה שנה מעוברת ועיבור שנה חדש ושדי ה' כ'א תקפ'ט ותמצא מולד תשרי ביום ה' כ'א שעה ושית שעי מיכסי סיהרא תמצא שלא תראה הלבנה עד ליל ששה (ועיבור שנה חדש) ואין מאחר קיבוע של שנה זו משל אשתקד בשביל העיבור רק ה' ימים ולולי ב' מליאים היה הקיבוע ביום ה'  טז] בשביל (ה') מליאים יתירים על אחד מלא ואחד חסר מתאחר הקיבוע יום חמישי ויום ששי ויקבע ביום שביעי כמו אשתקד והשתא לא קדמה ראיית הלבנה לקיבוע אלא יום אחד ופי' בקונטרס ואע'ג דזימנין דאיכא  יז] כגון אם היה המולד דאשתקד בערב שבת בשמונה עשר ונקבע בשבת וכי שדית ה' כ'א תקפ'ט תמצא המולד ביום ה'  י'ד ונראית הלבנה בו ביום ועתה קבעו בשבת דהא שמונה מליאים עבדת והשתא קדים תרי יומי לאו פירכא היא דאנן בהכי מוקמינן בדלא קדים אלא חד יומא ועוד קשה [ד] לו השתא דקאמר הש'ס מקדים תרי יומי משמע דלעולם לא אירע כן והשתא אנו דוחים בו מולד הבא בגטר'ד ויקבע ביום ה' ואיכא תרי יומי וליכא לדחויי דהשתא לא איכפת לן מיהא דמכמה דברים אין מנהג שוה למה שהיה בימי האמוראים דבימיהם לא היו דוחין יום אחד מפני ערבה כאשר אנו דוחים דהא ליתא דהא רש'י פי' ותירץ דלכך לא דחו השתא יום ז' לקיים מצות שופר משום דא'כ זימנין דאשכחן דמקדים תרי יומי דאירע המולד בהי'ח ונדחה גם למחר משום תרי [ה] שבי ואי דחינו ליה גם ביום ז' עד יום א' אשתכח דמקדים תרי יומי  יח] השתא נמי דייקינן [ו] ותירץ רש'י דלכך אין אנו תופסין גטר'ד להקדים תרי יומי דלבני בבל מיכסי סיהרא י'ח מחדתא (ושית מעתיקא) כדאי' סוף פ' קמא דר'ה (דף כ:) ולא הוי מקדים תרי יומי הואיל ולא לכל נראית באותו יום עד למחר וא'ת א'כ מאי קשיא ליה [ז] (תרי) נמי מקדים תרי יומי הלא כשהמולד דאשתקד בתחילת ליל שבת יט] האידנא בד' ח' שעי וליכא הקדמה ב' יומי וי'ל דמשמע ליה דהמולד דאשתקד היה ביום ו' י'ח או למטה דומיא דרישא דאין פוחתין מד' חדשים מעוברין וח' חסירים דבכך תתפרש לרב הונא וכן מפרש לה לעולא בסמוך ולא משכחת פירושו של עולא דח' חסירים עבדינן רק בכהאי גוונא שמולד דאשתקד היה מיום שלפני הקיבוע הילכך משמע ליה לרב הונא דסיפא נמי מיירי בהכי שהמולד דאשתקד קדם ליום הקיבוע בו' [ח] י'ח הילכך האידנא המולד ביום ארבעה ב' שעות דכי נמי מיכסי שמונה עשר שעות תראה ביום רביעי וניחא השתא להא אמאי לא שני דאשתקד היה המולד בז' י' שעות דמשמע ליה דומיא דסיפא דהמולד ביום שלפני הקיבוע ואם תאמר למאי דפרשינן דלא תפסין למקדים סיהרא אם לא קדם י'ח שעה מאי קאמר בתחילת הסוגיא השתא קדים תרי יומי כי עבדינן שני מלאים יתירים על כסדרן ומאי קאמר הלא יכול להיות דבשני מלאים היה המולד לתשעה שעות דכל אותו יום לא תראה לבני בבל וי'ל דפריך מקדים תרי יומי היכא מיהא דאשתקד אירע המולד ביום שלפני הקיבוע כ] [ביום ו' שעה דהאידנא יארע ביום הקיבוע דכי נמי תתכסה י'ח תראה אחר כך כא] . רש'י]: הכא נמי כגון שהיתה שנה שלפניה מעוברת. באותה שנה קיימינן והוה ליה למימר דהשנה מעוברת ולכך עבדינן [ט] בח' מלאים כב] כי הכא נמי כגון שהיתה שנה שלפניה מעוברת פירוש שנה זו שעשינו בה ח' מליאים ואם לא היה העיבור אם אשתקד היה הקיבוע והמולד בשבת יהיה הקיבוע השנה זו אם יהיו כסדרן ביום רביעי (שבו המולד) וכשמוסיפין מליאים [י] יתאחר עוד יום אחד עד יום שביעי [אבל [כ] בעיבור] המולד אירע ביום ה' כ'א שעות ולא נראה עד יום ששי הרי דלא מקדים רק חד יומא: מחד יומא לא אדעתא דאינשי. משמע דעבדי השתא ח' מליאין היכא דליכא מקדים רק מחד יומא וקשה האידנא דאנו דוחים גטר'ד משום דבשנה הבאה יהיה בז' י'ח ויקבע ביום שני ואיכא ששה ימים ונעשה [ל] שני מליאים ואכתי ליכא אלא חד יומא וצ'ל דלא רצו לתקן אותם שסדרו לנו עיבורים וקביעות שיאריכו בשום פעם השנה יותר מז' מליאים: מאי כג] טעמא שלש חסירים דלא.  דאם כן מייתרא סיהרא ג' יומי דבכסדרן יארע הקיבוע ביום המולד ביום ד' ובשביל ג' חסירים בצרי משתא שלש יומי ויקבע ביום א' כד] תרי נמי מייתרא  [מ] ב' יומי ויהיה הקיבוע ביום שני: כגון שהיתה שנה שלפניה מעוברת. ועיבור שנה שלשים ונמצא הקיבוע היה ראוי להיות ביום שני ובשביל הח' חסירים  כה] יתאחר עתה בשביל חדש העיבור שהוא משלשים יום שני ימים יותר ויהיה ביום רביעי והמולד יהיה בחמישי כ'א שעות והיינו הא דפריך אכתי איכא חד יומא ואי קשיא תרי יומי נמי איכא דשית שעי מיכסי ולא תראה עד יום ששי תשובה לדבר דמיירי דאשתקד היה המולד כו] [נ] ה' שעי ביום שלפני הקיבוע דכי תשים ה' כ'א תקפ'ט יהיה המולד כז] [ס] (ט' שעי) מיום ויכולה לראות ביום ה' לבני ארץ ישראל ואין זה מקדים רק חד יומא אבל ודאי אם אשתקד היה המולד בתחלת השבת שהשנה יהיה ביום ה' כ'א שעות ולא תראה באותו יום אז לא נעשה ח' חסירים דא'כ מייתר סיהרא שני יומי וא'ת ונהי דלרב הונא דסיפא קאמר לא נראה לעבר יתר על ח' הא ח' עבדינן ולא משכחינן אלא בשנה מעוברת והיכא דלא נראית כלל ביום ה' עד יום ו' ארישא דמתני' אין פוחתין מארבעה חדשים מעוברים זקוק הוא לפרש כעולא משום דאין מחסרין יתר מח' הא שמונה עבדינן והיינו היכא דנראית ביום ה' עצמו דאשתקד קודם המולד לקיבוע א'כ הוי לצדדין י'ל דתנא דמתני' נחת לאורויי לן כל מה שיכולין אנו לשנות החדשים מכסדרן תנא ברישא דשמונה חסירים עבדינן אם אשתקד קדם המולד לקיבוע ובסיפא תנא דח' מליאים עבדינן אם לא קדם אשתקד מולד ליום קיבועו ולמאי דפרישית לעיל מיתוקמא רישא וסיפא בחד גוונא:  שני</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 9
dfh: b
trm: חסירים ליום הנף.
txt:
<span class='five'>חסירים ליום הנף. </span>ט'ז בניסן אחד מלא ואחד חסר לאור עיבורו פי' ליל שאחר עיבורו (דעיבורו) דהיינו ליום ל'א דיום ל'א בניסן הוא באותו יום שאירע בו י'ז בניסן שהוא יום ג' לפסח: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 9
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>סוף
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>סוף </span>סוף לאחרים ביום הנף לא משכחת לה כו'. </span>כגון שהיתה שנה מעוברת ועיבורה שלשים וכיון דעשינו עיבור שנה משלשים יום יש לנו לחסר חדש אחד מהשלימים של הקיץ לכך אשכחן ביום הנף: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 9
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מעשה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מעשה </span>ועשה רבי ט' חסרים ונראה חדש בזמנו. </span>מולד תשרי ביום קביעות השנה והיה רבי תמיה היאך עשינו ט' חסרים ונראה חדש בזמנו פי' רבי סבור דקיבוע ומולד דאשתקד היה ביום ז' ועשה ט' חסרים והוקבע שנה ביום א' ועל כן היה תמיה לפי מה שסבור דאשתקד הקיבוע והמולד ביום ז' א'כ השנה לא היה בדין עד יום ד' דלא תראה הלבנה ג' ימים אחר הקיבוע אמר לפניו ר'ש בנו שמא שנה מעוברת היתה ועיבור שנה שלשים ואשתקד עשינו שניהם מלאים דל תלתא בהדי תלתא וקם ליה אדוכתיה פי' שנה מעוברת היתה שנה זו שעשינו הט' חסרים ודאי אשתקד היה הקיבוע ביום  ז' וע'י שעשינו שנה זו מעוברת ועיבור שנה שלשים היה בדין שיתאחר  השנה הקיבוע משל אשתקד ו' ימים ויקבע ביום ד' וע'י שעשה רבי שלש חסרים הוקבע השנה ביום א' ואשתקד עשינו שניהם מלאים וקדים המולד לקיבוע דאשתקד שני ימים ואירע המולד דאשתקד ליום ג' וכי שדית ה' כ'א תקפ'ט דהוי המולד השתא ביום ראשון ולכך נראה עתה ביום הקיבוע ולכאורה אשתקד קדים המולד  מיום</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 10
dfh: a
trm: יש
txt:
<span class='five'>יש </span>ספרים שגורסין בית הפגריס בסמ'ך ויש שגורסין בית הפגרים במ'ם וכן כתוב בתוספתא (פ'א)  ופסוק (ירמיה לא) העמק הפגרים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 10
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הפוחת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הפוחת </span>לא יפחות מז'. </span>לרבי יהודה דאמר ליכא תקיעות כי אם שבעה משום דקר'ק חשיב תקיעה אחת והא דאמר בשבת פרק במה מדליקין (דף לה:) שהיו תוקעין ערב שבת ששה תקיעות כדי לבטל העם מן המלאכה לא הוי אלא תרתי אליבא דרבי יהודה דקחשיב לקר'ק תקיעה אחת אלא ו' נקט אליבא דרבנן וחשבינן קר'ק בשלשה תקיעות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 10
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אין </span> בין תקיעה לתרועה  יח] ולא כלום. ומסיק דאתא כרבי יהודה דקאמר קר'ק חדא תקיעה וה'נ לרבנן דאסור להפסיק התקיעות ומכאן נראה לר' דאסור להפסיק בין שברים לתקיעות דהא מספקא לן [אי] גנוחי גנח וילולי יליל בהדי הדדי ולכך אנו עושים שברים ותרועה בהדי הדדי בחד תקיעה מספק ואסור להפסיק ביניהן ואם נאנס בתרועה ולא יכול לעשות מפני קוצר רוחו או מפני שום אונס יחזור לשברים והודה לו רבי מכאן משמע דאסור להפסיק בין תקיעה לתקיעה והא דאמרינן בשבת (שם) שהיו מפסיקין [דאמרינן] התקיעה יט] הראשונה היתה כדי לבטל העם שבשדות שנייה להבטיל העיר וחנויותיה כו' שאני התם כיון דתקנום כן כדי להיות כל אחת ואחת סימן לדבר אחד לאו הפסק קחשיב ליה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>שמונה </span>עשר ימים. </span>הא דלא חשיב ערב פסח דאז הוו להו י'ט משום דלא הוי אלא במקדש לא חשיב ליה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 10
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>י'ח
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>י'ח </span>ימים שהיחיד גומר בהן את ההלל. </span>פי' ובשאר ימים אין אומרים אותו כלל דליכא לפרושי בשאר ימים אין גומרין אותו אבל קורין אותו בדילוג מדקאמר ר'ח כ] איקרי מועד לימא משמע דסובר דאין אומרין בר'ח כלל וכן הא דקאמר מאי שנא בחג דאמרינן ובפסח דלא אמרינן משמע דאין חובה לאומרו כלל בר'ח ובפסח וכן משמע בהך דמסכת תענית (דף כח:) רב איקלע לבבל חזינהו דקרו הלילא בר'ח קסבר לאפסוקינהו כיון דשמע דקמדלגי אמר מנהג אבותיהם בידיהם משמע שרב היה סבור שלא היו אומרים אותו כלל וא'כ ודאי מה שאנו אומרים אותו אינו אלא מנהג בעלמא ואינו חובה כמו בי'ח ימים ומ'מ אומר ר'ת דצריך לברך עליו דכך משמע הך דסבר לאפסוקינהו כא] (דכיון) שמברכין עליו דאל'כ מיד שראה רב שלא ברכו לפניו מיד היה יכול להבין שלא היה חובה  אלא</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 10
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אמרו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמרו </span>מלאכי השרת מפני מה אין ישראל אומרים שירה לפניך בר'ה וביום הכיפורים. </span>אבל לא קאמר מפני מה אין אנו אומרים שירה משמע שמלאכי השרת אומרים שירה ולכך אומר ר'י דבר'ה וביום הכיפורים אין לדלג והחיות ישוררו וכרובים יפארו כב] : (שייך למתני')  </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 10
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אין </span>פוחתין מכ'א תקיעות במקדש בכל יום. </span>ומפרש בסוכה (דף נג:)  שלשה לפתיחת שערים ותשע לתמיד של שחר שהיו הלוים אומרים שירה בשעת נסכים והיה בו ג' פרקים לכל פרק תקעו והריעו ותקעו:  (שייך למתני') </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 10
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ולא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ולא </span>מוסיפין על ששה. </span>פירש'י לא איתפריש טעמא אין פוחתין מב' חלילים ולא מוסיפין על י'ב כנגד י'ב יום שחליל מכה:  </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 10
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>[אין]
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>[אין] </span>פוחתין מי'ב לוים העומדין על הדוכן. </span>בכל יום כשאומרים שירה שנים לנבלים וט' כינורות וצלצל הרי י'ב ושתי חצוצרות כהנים תוקעים בהן ולא לוים והכי תנן פרק בתרא דתמיד (דף לג:) ושני כהנים עומדים על שולחן החלבים וב' חצוצרות בידם ולא חש התם למתני כינורים וחלילים לפי שלא היו בכהנים אלא בלוים וק'ק דקתני התם והקיש בן ארזא בצילצל ותירץ דחדא מינייהו נקט: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 10
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ועליהם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ועליהם </span>אמר דוד נחושת ממורט. </span> פ'ה על נחושת שמוציא בהם מיהו קשה דהאי קרא כג] בעלמא במלכים דכתיב נחשת ממורט ובדברי הימים (ב ד) כתיב נחשת מרוק ומאי קאמר ועליהם אמר דוד ונראה לר'י דה'ג ועליהם אמר קרא נחשת ממורט נחושת (ממורק): 


lvr: 55
pgn: 10
dfh: b
trm: הרדווליס
txt:
<span class='five'>הרדווליס </span>בסמ'ך גריס רש'י ונראה לר' הרדוולים במ'ם וכן יש בבראשית רבה ערדולין בעיר ומדינה נהפכה פירוש ערדוולין כמו הרדוולין והם מיני כלי זמר ב] מ'ם מתחלפת בנו'ן הרדוולים זהו תרגום של עוגב: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 10
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מגריפה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מגריפה </span>היתה במקדש. </span>פי' בקונטרס שגורפין בה הדשן וקשה דהא היתה כלי זמר אלא נראה לפרש דשני מיני מגריפות היו אחת לדשן ואחת של שיר:  לא</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 11
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לא </span>דכ'ע עיקר שירה בפה. </span>קשה בפרק החליל (סוכה נא.) קאמר דאי עיקר שירה בפה אין שיר של קרבן נמי דחי שבת וי'ט לעשותו בכלי וא'כ מתני' דקתני י'ב ימים החליל מכה מני וי'ל דודאי תנאי דמתניתין אית להו עיקר שירה בפה אבל איכא תנא דרבי יוסי בר יהודה התם דאמר דשיר בכלי (דקרבן) דחי שבת וי'ט ואתי  רישא כוותיה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 11
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>השיר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>השיר </span>מעכב הקרבן. </span>קשה דהא השיר בשעת ניסוך והניסוך אין מעכבת הקרבן דאדם מביא זבחו היום ונסכים מכאן יז] עד ארבעה ימים (מנחות דף טו:) ונראה לפרש שיר מעכב את הקרבן היינו ניסוך שאם אין שירה אין ניסוך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 11
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>משמח
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>משמח </span>לב איקרי טוב לא איקרי. </span>וא'ת והכתיב (משלי ד)  לקח טוב נתתי לכם (תהלים קיט) טוב לי תורת פיך וי'ל דה'ק משמח לב איקרי טוב שסמוך (ללב) לשמחה ומשמעותו לשון שמחה א'נ טוב הסמוך ללב לא איקרי וא'ת והא כתיב (רות ג)  וייטב לבו ופירש'י שיש במדרש וייטב לבו בתלמוד תורה וה'נ דרשינן שבת  (דף סג:) ויטיבך לבך על תלמוד תורה וי'ל דלא כתיבי בהדיא ולפ'ז לא הוי אתי שפיר הא דמקשה ואימא ביכורים דהא טוב סמוך ללב לא איקרו וי'ל דה'נ משני דבעינן טוב הסמוך ללב ומיהו כיון דהיה יודע דבעינן טוב הסמוך ללב מעיקרא שוב לא צריך להקשות עוד מביכורים ולשון ראשון עיקר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 11
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מנין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מנין </span>לביכורים שטעונין שירה. </span>פרש'י יח] (דתנא) שהיו טעונין שירה [כדתנן במס' ביכורים]  (פ'ג מ'ד) החליל (היה) מכה לפניהם [כו'] יט] והא דפריך איני והא אמר ר' שמואל בר נחמני ומקשה לרבי שמואל בר נחמני אך יש תימה אמאי לא מקשה ליה בהדיא מן המשנה וי'ל שהש'ס לא הביא המשנה דזרעים וגם מילתיה דר' שמואל בר נחמני לא אייתי ליה הש'ס אלא אגב גררא הלכך לא פריך אלא הכי ולרבי נראה ששיר המשנה על ביכורים אינו עיקר השיר כ'א לשמחה בעלמא הלכך לא פריך מינה לר' שמואל בר נחמני ולא כפירש'י ויש תימה דלא איירי המשנה בעיקר שיר כלל ועוד הקשה ר' אלחנן היכי מוקי לה למשנת ביכורים הכא בהביא ענבים ודרכן דהא בכל הביכורים מיירי בתאנים וחטין וכל ז' המינין ואין לפרש דה'ק שאם הביא ענבים בביכורים ודרכן לאחר כך שלא תפקע מהם קדושת הביכורים אע'ג דכתיב בקרא פרי דהתם תניא בחולין פרק העור והרוטב (דף קכ:)  אין מביאין ביכורים משקה אלא היוצא מן הזיתים ומן הענבים אלמא שהמשקה מהם חשוב לביכורים אלא דיש לפרש הביא ענבים ודרכם פי' הפריש ענבים ודרכם מנין שכשרים לביכורים ת'ל תביא והא דתניא אין מביאין ביכורים משקה אלא היוצא מן הזיתים ומן הענבים דמשמע לכתחילה מביאין יש לפרשו בדיעבד כ] דהא קרא כתיב שאומרים שיר על ביכורים והיכי כתב קרא בדיעבד ונראה לפרש דמיירי לכתחלה וה'פ הביא ענבים ודרכן מנין שיביאם לכתחילה ת'ל תביא דמשמע לכתחילה ומשנת ביכורים נמי אתיא שפיר דמיירי במשקין היוצאין מזיתים וענבים שאומרים עליהם שירה לכתחילה ואיידי דתקנו עליהם שירה תקנו נמי בכל הביכורים של ז' המינים ולא קשיא מידי מכל מה שהקשיתי לעיל וצ'ע בירושלמי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>אל </span> תיקרי כא] ישור אלא ישיר. תימה דכמה קראי איכא בדברי הימים (א ט) בני פלוני משוררים וי'ל דבעי לאשכוחי דשירה מן התורה לכך דייק ליה מהך קרא דכתיב ישור במשא וכתיב עבודת משא אי נמי מפיק מקראי שהיא עבודה וזר חייב עליה מיתה:  מהכא</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 11
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מהכא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מהכא </span>ויהי כאחד למחצצרים. </span>ובקרא (במדבר י) כתיב ותקעתם בחצוצרות על עולותיכם אלמא איכא שירה [מן התורה]: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 11
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>משוער
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>משוער </span>ששורר. </span>דבדברי הימים (א ט) כתיב משפחות שהיו משוערים ומשפחות שהיו משוררים: 


lvr: 55
pgn: 11
dfh: b
trm: מיתיבי.
txt:
<span class='five'>מיתיבי. </span>פ'ה לא ידענא האי אזהרה מהיכא היא ורבינו מנחם נ'ע פי' דכתיב (במדבר ח)  לשמור משמרת ועבודה לא יעבוד וכתיב (שם) ככה תעשה ללוים במשמרותם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 11
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דמר </span>סבר במיתה. </span>אם משוער לבדו וגזרו בו רבנן מסייע עם אחר ומ'ס באזהרה ולא גזרו רבנן אם בא לסייע: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 11
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>עולת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עולת </span>נדבת ציבור טעונה שיר. </span>כגון עולת קיץ אבל דיחיד אפי' חובתו אין טעונה נסכים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 11
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>אמר רמי בריה דרב ייבא כבש הבא עם העומר קא מיבעיא ליה. </span>טובא תימה מאי ס'ד דהא אתמול הקריבו תמידין ומוספין  אמאי לא אימלך אלא ממוסף ט'ז דניסן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 11
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>איבעיא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>איבעיא </span>להו אי איקבע ר'ח. </span>וקשה לרש'י דבדברי הימים כתיב האי קרא מקמי ויועץ המלך לעשות הפסח בחדש השני: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 11
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>אמר רב (שימי) [אשי] מידי דהוי אשליח דציבורא דממליך. </span>ולעולם לא תפשוט דנימא דכבש הבא עם העומר הוה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 11
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שירה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שירה </span> דיומא לה' הארץ ומלואה (תהלים כד) . ואם עולת קיץ טעונה שירה היינו שיר שאמרו בתמיד של שחר בו ביום: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>אי </span>הכי בעולת נדבה. </span>פי' בקונטרס ותפשוט בעיא דרבי אבין יד] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 11
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לעולותיכם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לעולותיכם </span>ולזבחי שלמיכם מה עולה קדשי קדשים אף שלמים כו' ומה שלמים שקבוע להן זמן וכו'. </span>והא ברייתא איתא נמי בזבחים בפ' איזהו מקומן  (דף נה.) ומתניא הכי מה עולה קדשי קדשים אף שלמים קדשי קדשים מה עולה טעונה צפון אף שלמים כו' וליכא התם ומה שלמים שקבוע להם זמן וכו' כדאיתא הכא ושמא כל זה דטעונין צפון ודקבוע להם זמן היא ברייתא וכן היה שונה אותה רב מרי הכי והתם תניא מה שהיה צריך ממנה א'נ אין בברייתא כי אם עולה קדשי קדשים אף שלמים קדשי קדשים (ה'נ ומקשינן) לענין קביעות זמן ולענין טעונה צפון דזבחים. רבינו אלחנן:  נסכים</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 12
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>נסכים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נסכים </span>הבאים בפני עצמן טעונין שירה או לאו. </span>פי' יב] נסכים מקרבן ציבור שלא הקריבו ביומו ולמחר מקריבין כדדרשי'  (מנחות דף מד:) ומנחתם עד עשרה ימים וליכא לפרושי אם התנדב אדם מנחת נסכים יג] דאפי' הביאו קרבן חובה קרבנו אין טעון נסכים ומיירי ודאי שמקריבה ביום אבל מקריבה בלילה [הא] א'ר אלעזר מה כפרה ביום אף שירה ביום: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 12
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ותסברא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ותסברא </span>שירה דיומיה לה'. </span>ואי נמי נסכים הבאים בפני עצמן טעונים שירה היינו שיר של יום יד]  שמביאין אותו ולא שיר שהיה ראוי ביום הבאת קרבן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 12
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מחד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מחד </span>בשבוע לחד בשבוע. </span>למפרע קחשיב ט'ו שנה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 12
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>רבינא. </span>בי'ד אחר שנה שהוכתה העיר [דהיינו] בשנת ט'ו לחורבן אז היה יובל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 12
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אי </span>הכי. </span>דהוה שנת ט'ו לחורבן עשרין טו] וה' הויין כ'ו הויין דאמר מר גלו בז' פי' בז' לכיבוש יהויקים שכיבש בד' למלכותו והוא מלך י'א שנה ובאותה שנה הרג יהויקים והמליך יהויכין בנו ג' חדשים ולתקופת השנה באותה שנה הגלהו לבבל והחרש והמסגר ואז היה גלות דיחזקאל: 


lvr: 55
pgn: 12
dfh: a
trm: גלו בי'ח
txt:
<span class='five'>גלו בי'ח </span>לכיבוש היינו כשהוכתה העיר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 12
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>משבע
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>משבע </span>שגלו בה עד תמניסר שחרבה העיר. </span>בלא תמניסר עצמו שהוא מנין דט'ו חדסר דשנה שביעית שגלו בה היא היתה שנה אחרונה ליהויקים ושוב מלך צדקיהו י' שנים לפני שנת החורבן וט'ו כ'ו הויין בשלמא אי אמרינן די'ד שנה לחורבן עצמו קאמר ניחא די'ד וי'א הם כ'ה אלא כיון דאמר דהוה שנת ט'ו קשיא ומצית לשנויי דשנה שגלו בה היא היתה שנה ראשונה לצדקיהו וליכא אלא י' שנים מן הגלות עד שנת של חורבן אלא קים ליה דאינו כן דהגלות היה באותה שנה שנמנית ליהויקים א'כ איכא אחד עשר שנה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 12
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ולדידך
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ולדידך </span>מי ניחא. </span>מכדי גלו בי'ט שנה והיינו כשהוכתה העיר מז' עד י'ט י'ב הוו וארבסרי כ'ו הויין ומצי למיפרך לפי שיטתן שהיה סבור די'ח וי'ט שני גליות דא'כ היכי מתוקמא אי הוכתה בי'ח לא הוכתה בי'ט ואין להקפיד דסוגיא בעלמא הוא ולמסקנא ניחא:  הוה</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 12
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הוה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הוה </span>ליה בשיתא בשבוע. </span>פי' דמנין ת'כ שנים כלה בשית בשבוע והחורבן היה בשנת כ'א דהכי מוכחא סוגיא דלא חרב הבית בשניה עד שנת כ'א ובית ראשון שעמד ת'י שנים חרב בשנת עשר עצמו הכי מוכח כל הסוגיא נמצא בית חרב בתחילת יובל כלומר בשנת יובל עצמה דהחורבן בשנת ת'י. רש'י: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 12
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הנך
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הנך </span>שנים דאגלינהו סנחריב. </span>ול'ג תלת שנים כי טובא הוו שהרי מששה לחזקיהו עד שבעה עשר ליאשיהו שהחזירם ירמיהו הוא קרוב למאה שנה ועוד הקשה רש'י על זה הלשון ושיבוש הוא:  ה] </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 12
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>צא מהם שבע שכיבשו וז' שחילקו. </span>וישאר ל'ו ובאותה שנה חרבה העיר דהוי מוצאי שביעי' ואי רבי יהודה אייתי שבסרי מי'ז יובלות הרי נ'ג שנה הוה ליה בתלתא בשבוע והוא הדין דמצי למיפרך לר' יהודה אם כן היכי משכחת קרא דיחזקאל היה בי'ד לחורבן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 12
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הנך
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הנך </span>שני דאגלינהו סנחריב עד דאתא ירמיהו ואהדרינהו לא קחשיב. </span>והחזירם בי'ח ליאשיהו  ו] ומנה י'ד ליאשיהו דמלך ל'א וכ'ב דיהויקים וצדקיהו הרי ל'ו שנה ובשנת ל'ו חרבה וא'ת א'כ מאי קאמר בברייתא אם אתה אומר משנכנסו מנו נמצא בית חרב בתחילת יובל הא ליתא דכשגלו פסקו מלמנות יובלות וכשהחזירום החזירו למנות ולקדש ותו לא היה רק ל'ו שנה עד החורבן ואומר רבי דההיא ברייתא אתיא כרבנן דאמרי דשנת נ' אינו ממנין שמיטין ולדידהו כשגלו  [נהי] נמי דלא מנו יובלות שמיטין מונין ומקדשין והיו מונין יובלות לקדש בו שמיטין דהכי איתא שילהי מכילתין לא מנו יובלות אלא לקדש שמיטין וא'כ כשהחזירום ירמיהו לא התחילו למנות תחילת היובל אלא לאותו חשבון עצמו שהיו מונין ולכך קאמר שאם מנו משנכנסו בית חרב בשנת יובל אבל לר' יהודה דאמר ז] שנת נ' עצמו ממנין השמיטין ובשנים שגלו העשרת שבטים לא היו מונין שמיטין ולא יובלות כלל וא'כ כשהחזירם ירמיה ונהג יובל הוצרכו לחזור ולהתחיל מניינם:  משמרתו</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 13
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>משמרתו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>משמרתו </span>של יהויריב בשניה מי הואי. </span>הקשה רבינו אלחנן דהא אמרי' ב'ק (דף קי.) נתן הכסף לידעיה ואת האשם ליהויריב אלמא שהיה בבית שני ויש לומר דהא מתני' מיתניא  יא] סמוך לבית ראשון אי נמי לא יהויריב דווקא אלא המשמר תחת יהויריב: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 13
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שאפי'
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שאפי' </span>משמרתו של יהויריב עולה. </span>פרש'י ששוב לא עלה וזהו תימה דמנא ליה ששוב לא עלה דהא משמע שיכול לעלות מדקאמר שאפילו משמרתו של יהויריב עולה ועוד הקשה רבינו אלחנן דהרבה עלו ואין פשוט לנו שלא עלה ואמר רבי דמכל מקום יכול להיות שעלה יהויריב והכא קא פריך הכי משמרתו של יהויריב בשניה מי הואי כי כ'ד היו אלו נגד המשמרות שלא עלו שחלוקות לארבע ועשרים משמרות ושימשו תחתיהם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 13
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הנך
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הנך </span>שית עד דסליק עזרא וקדיש לא קחשיב. </span>צריך עיון למאי דפירשתי דכי נמי גלו השבטים מנו נמי יובלות כדי לקדש השמיטין א'כ בגלות דבבל קודם דסליק עזרא נמי היו מונין ואמאי התחילו למנות כי סליק עזרא וי'ל דלא דמי דודאי  בעוד ישראל על אדמתם כי נמי אין יובל נוהג שמיטה נוהג בחרישה וזריעה והיו מקדשין אבל בגלות לא היו מקדשין כלל שביעית וצ'ע דכי נמי היו בגולה היו צריכין לקדש שביעית מפני שמיטת כספים שנוהגת בין בארץ בין בחוצה לארץ ואם הוא כך דשביעית אינו תלוי ביובל כי נמי ישראל בגלות ואינן כלל על אדמתן למה לא ימנו שמיטין כמו מקצת ישראל על אדמתן ואף על גב דאין כל יושביה עליה מונין שביעית אף על גב שאין מונין יובל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 13
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אותו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אותו </span>זמן לשנה הבאה. </span>שהוא שלש (ועשרים) באדר עלה עזרא מבבל ועלה ירושלים בחדש החמישי שאיחר במהלך הדרך מחדש אדר עד חדש אב: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 13
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כלב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כלב </span>כמה הוי בר תמנין נכי תרתין. </span>והקשה רבינו אלחנן יב] והא מנין לנו שבשנה שניה דווקא היה כלב בן מ' שנה דאז הוה כי עבר ישראל את הירדן בר תמנין נכי תרין שמא התחיל שנת הארבעים יג] ואחד שלו ובשילוח מרגלים היה בסוף הארבעים שהרי שנות כלב לא מצינו וכשעברו ישראל את הירדן הוה בר תמנין נכי חד ומנא להש'ס הא דז' כיבשו וז' חילקו ואמר רבי דלא בא הכתוב לסתום אלא לפרש דמה לנו לשנות כלב אם לא להודיענו בודאי שז' כיבשו וז' חילקו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 13
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מאי </span>כדי לשבת סימנא בעלמא. </span>הכא מפרש מעיקרא דכדי לשבת סימנא בעלמא אבל במנחות פרק התכלת (דף מט: ושם) לא אמר הכי עד דבמסקנא דקאמר התם אמר רבינא לרב אשי הני ששה שבעה הוו דהא איכא צפרא דחד בשבתא דווקא נקט לשבת וה'פ אם היו ב' ימים ראש השנה ביום החמישי וביום ששי ביום הראשון יבקרו התמיד שהוא ארבעה ימים קודם שחיטתו של ה' בשבת ושל יום ו' שהוא שני לר'ה יבקרו ביום שני שהוא ד' ימים קודם שחיטתו וכן של שבת מבקרו ביום ג' ופריך שבעה הוו דהא איכא צפרא דחד בשבתא שגם הוא טעון ביקור ד' ימים קודם שחיטתו וא'כ היאך יפחתו מז':  </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 13
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ומוסיפין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומוסיפין </span>עד עולם עד כמה אמר רב הונא ואמרי לה כו'. </span>ואמר רבי דהא ודאי פשיטא שיוכלו להוסיף עד יד] העולם אלא בעי עד כמה יהא הידור מצוה וא'צ לחפש יותר אחר כהנים אמר רב הונא עד ק'כ דהא אשכחן בקרא (דה'ב ה) שחפשו אחרי ק'כ כהנים לתקוע בחצוצרות ולא יותר אי נמי דהא פשיטא דאין מוסיפין עד העולם שאם יוסיפו יותר עירבוב קלא אמר רב הונא עד ק'כ כהנים יכול להוסיף דהא אשכחנא בקרא דלא חיישינן לעירבוב קלא:  אין</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 13
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אין </span>קטן נכנס בעזרה מנה'מ אמר ר' יוחנן [דאמר קרא] ויעמוד ישוע בניו ואחיו קדמיאל. </span>והקשה רבינו אלחנן היכי ילפינן דקטן נכנס לעזרה לשיר בשעה שהלוים עומדים לדוכן יד] ואמר ר'י דרבי ליה מיתורא דקרא כתיב בניהם ואחיהם הלוים וכתיב ישוע בניו קדמיאל ובניו בני יהודה בני  טו] (מורד) [חנדד] בניהם למה לי והלא הזכיר כל אחד בניו אלא ש'מ דלהכי כתביה דהוה מיותר ומשמע קטנים:  הדרן עלך אין נערכין  (שייך לדף י'ד ע'א)  </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>יש </span> בערכין. מה בין שדה מקנה לשדה אחוזה כו'. [ב] והוא הדין דהוה מצי למימר חילוק אחר בין שדה אחוזה לשדה מקנה שבשדה אחוזה אם הקדישו וגאלו אחר מתחלק לכהנים ביובל ובשדה מקנה אם הקדישו וגאלו אחר חוזר לבעלים ביובל ולא נחת לפרושי אלא חילוק דשייך כשהוא עצמו פודהו:  בעובד</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 14
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>בעובד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בעובד </span>כוכבים לא משכחת. </span>משום דלאו בני אחוזה נינהו ואע'ג דאמרינן (קדושין דף יז:) עובד כוכבים יורש אביו דבר תורה מ'מ לא היה להם אחוזה בארץ ודין זה לא שייך כי אם בא'י דמצוה היא התלויה בארץ ועובד כוכבים אין לו נחלה בארץ:  </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 14
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הקדיש
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הקדיש </span>שלשה אילנות ממטע עשרה לבית סאה. </span>והנך אילנות בנטיעות איירי דאילו גדולים בשלשה [אילנות] לבית סאה סגי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 14
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>פחות
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>פחות </span>מכאן או יתר על כן לא הקדיש את הקרקעות. </span>ממטע עשרה לבית סאה מגיע לכל אילן ואילן ר'נ אמות ותימה דבפרק המוכר [את] הספינה (ב'ב דף פב.) תניא הקונה שלשה אילנות והם מד' אמות עד ט'ז קנה תחתיהן וביניהן וצידיהן כמלא אורה וסלו אלמא לא חשבינן להו כרצופין כשאין בין זה לזה כי אם ח' אמות על ח' אמות בריבוע דהיינו ס'ד אמות לכל אחד ואית ליה קרקע בהכי והכא אמרי' דפחות מר'נ אמות לא הקדיש הקרקע ואור'י דיש חילוק בין מוכר למקדיש במוכר לא בעינן כולי האי מיהו תימה דהכא אמרי' דיתר על כן אין לו קרקע וגבי מוכר אמרי' עד ט'ז אמות על ט'ז אמות דהיינו רנ'ו ולא חשבינן להו כמפוזרים יותר מדאי ויש להו קרקע וצ'ל דהני ט'ז אמות דגבי מכירה מיירי בעיגולא יח] והריבוע יתר על העיגול רביע נמצא דגבי מכירה לא בעינן כולי האי כמו מקדיש והקשה רבינו שמואל בבבא בתרא מהא דתניא בתוספתא דאין חילוק בין מוכר למקדיש לדין זה לקנות קרקע ותירץ דתנאי היא מיהו תימה דר' שמעון אית ליה התם דח' אמות בין זה לזה לא חשיב יט] יותר מדאי אף לענין הקדש וברייתא דהכא במטע עשרה לבית סאה מוקי לה הכא בסמוך כר' שמעון וי'ל דלא מוקי כר' שמעון כ'א מדין דמקדיש בעין רעה מקדיש אבל מדין שיעור נטיעת האילנות לא הוי כר' שמעון:  איבעיא</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 14
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>איבעיא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>איבעיא </span>להו לרבנן אית להו גז'ש ומפקין ליה לחומש או דלמא כו'. </span>קשה לרבינו אלחנן אמאי לא נילף מינהון ג'ש נהי דבנין אב לא ילפינן מינייהו מ'מ ג'ש נילף מינייהו ונראה לר' מדאיצטריך למיכתב חומש גבי מקדיש שדה אחוזה וגבי מקדיש את ביתו ומצינו למילף חד מחבריה בג'ש ולא ילפינן אלא כתב חומש לכל חד וחד ש'מ שני כתובין הבאים כאחד ולא ילפינן מינייהו בעלמא אפילו בג'ש: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 14
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>במועד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>במועד </span>אין בתם לא לימא מתני' דלא כרבי עקיבא כו'. </span>אסיפא דסיפא קאי דקתני חבל בזה ובזה משלם נזק שלם אבל לא מצי למימר דקאי אהמית העבד ולא אהמית בן חורין דבהא לא פליג רבי עקיבא דתם אינו משלם לא כופר ולא שלשים של עבד כדאיתא בב'ק בפ' שור שנגח ד' וה' (דף מב:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 14
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>יאמרו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>יאמרו </span>בת מלכים חמשים בת הדיוט חמשים. </span>יש תימה קצת דבמשנה תני אחד הגדולה שבכהונה ואחד הקטנה שבישראל נותן חמשים ומאי שנא דהכא מזכיר בגמ' הגדולה בת מלכים ובמשנה תנא גדולה שבכהונה [ב] :  הוו</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 15
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הוו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הוו </span> להו שני כתובין הבאין כאחד. [ג] וא'ת מה ענין זה לשני כתובין הבאין כאחד כיון דגבי שדה מקנה איכא ג'ש למילף חומש משדה אחוזה וגבי מקדיש בית ליכא ג'ש ושמא הכא דכתיב והעריך גבי מקדיש בית כמאן דכתיב וחשב ט] או שמא י'ל וחשב אין זו ג'ש גמורה אע'ג דקרי ליה הספר ג'ש וה'נ אשכחן בפ'ק דב'ק (דף ו:) גבי נאמר שדה למעלה ונאמר שדה למטה קרי ליה התם ג'ש ואור'י דאינו ג'ש גמורה או שמא י'ל משום דכתיב קודש גבי מקדיש שדה אחוזה וכתיב נמי קודש [גבי] מקדיש בית וקודש קודש ג'ש גמורה היא מש'ה קרי ליה ב' כתובין הבאים כאחד: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>בושת </span>הכל לפי המבייש והמתבייש. </span>ופגם מפרש בכתובות  (דף מ:) אומדים כמה אדם רוצה ליתן בשפחה בתולה יותר מבעולה להשיאה לעבדו שעשה לו קורת רוח: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 15
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אילו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אילו </span>באו עליה שנים אחד כדרכה ואחד שלא כדרכה. </span>פרש'י אחד בא עליה תחילה שלא כדרכה ואחד בא עליה כדרכה דאכתי היא בתולה ויש לה קנס ויאמרו זה שבעל פגומה דליכא בושת כולי האי יהיב נ' סלעים ואילו בעל בתולה שלימה דעלמא לא יהיב נמי אלא חמשים י] ורש'י פירש בפ' בן סורר ומורה (סנהדרין דף עג:) גבי האי דאמר לא משלם עד גמר ביאה יא] ופרש'י שם שהוא מוציא בתולים משמע דבעינן השרת בתולים להתחייב קנס ואינו כן דהא איתא בפ'ק דקדושין (דף ט:) באו עליה י' בני אדם ועדיין היא בתולה פירוש כגון שבאו עליה שלא כדרכה ר' אומר אומר אני הראשון בסקילה וכולהו בחנק וא'ר זירא עלה מודה ר' לענין קנס דכולהו משלמי לפיכך פר'י יאמרו בעל פגומה חמשים זהובים אותו שבעל אחריו כדרכה יב] [בעל שלימה חמשים זהובים אותו שבעל ראשון שלא כדרכה דאז היתה שלימה מיהו לכל הפירושים צ'ל דאותו שבעל שלא כדרכה היה ראשון ובספרים כתוב אותו שבעל כדרכה ולפירוש ר'י ק'ק דהוה מצי למימר באו עליה שנים שלא כדרכה]: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 15
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כשם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כשם </span>שאנו עולין מצד זה (אמרו) כך מצרים עולין מצד אחר. </span>יש לתמוה איך היו ישראל באותו הדור כ'כ מקטני אמנה שסברו שכך יעשה הקב'ה נסים למצרים להעבירם מארצם לא'י ואומר ר' בשם אביו רבי שמואל שישראל לא עברו הים לרחבו מצד זה לזה שא'כ היו ממהרים ללכת אל א'י אלא רצועה אחת עברו בים לאורך הים עד שפנו למדבר לצד אחד כי לא היו יכולין ללכת מכל צד אם לא יעברו הים ומצרים היו להם מימינם ומשמאלם לפיכך עברו הים רצועה אחת עד שפנו למדבר מצד אחד וזה כשם שאנו עולין יג] מצד זה ובאנו למדבר כך מצרים עולין מצד אחר מן המדבר וירדפו אחרינו וישיגו כי סבורים שלא יעברו המצריים בים אלא יבאו מצד אחר ובהכי ניחא הא דכתיב (במדבר לג)  ויסעו ממרה וגו' ויחנו על ים סוף ואם עברו רוחב הים עד עבר הים מצד אחר היאך פגעו עוד בים וכי חזרו לאחוריהם אלא ש'מ לאחר שנסעו באורך הים ויצאו כמו כן לאורך הים לדרום מצרים שמצרים כמו כן לרוח דרומית של א'י קרוב לסוף דרומית לצד מערב ונילוס מפסיק בין מצרים ובין א'י והים מצד דרומית של ארץ מצרים ממזרח למערב ונסעו לחוף הים מצפון הים שהוא דרומית של מצרים ואח'כ יצאו לאחר שהלכו כחצי גורן עגולה ויצאו בצד צפוני שלהם שהיא דרומית של ארץ אדום ומזרחית של ארץ מצרים ואח'כ הלכו קצת ימים עד מרה ואח'כ היו עדיין אצל הים וכשהוצרכו ליכנס לא'י לא הוצרכו לעבור הים אלא סיבבו ארץ אדום וארץ מואב שהוא בדרומית של א'י ומזרחית של ארץ מצרים : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 15
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אחד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אחד </span>ומחצה שבהם. </span>במצרים כתיב  (שמות יד) שש מאות רכב בחור ובסיסרא כתיב (שופטים ד) תשע מאות רכב ואף על גב דכתיב (שמות יד)  כל רכב מצרים לא קא חשיב אלא השרים של ארץ מצרים היה נתלה אחר השש מאות רכב ומלכים של סיסרא היו תלוים אחר התשע מאות רכב ברזל ואם חיל אנשים בזה יותר מבזה אינו חושש:  אל</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 15
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אל </span>תקרי ממנו אלא ממנו. </span> יט] פירוש אל תקרי ממנו רפי אלא ממנו דגש ואינו כן שכל ממנו שבתורה דגושין  א] ואינו מחליף כלל זה בזה וכן מצינו בסיפרי ולא נס ליחה אין כתיב כאן אלא ולא נס ליחה כ] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 15
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>התאוו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>התאוו </span>תאוה. </span>פרש'י התאוו יותר משמע שלא פסק להם השליו כא] רש'י והר'ר יוסף קרא פירש שפסק להם השליו ראשון והאספסוף אשר בקרבו התאוו תאוה לפי שלא היה להם שליו וירד להם שליו שני: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 15
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואמר </span>ריש לקיש מאי דכתיב זאת תהיה תורת המצורע תורת מוציא שם רע. </span>אמר גרסינן ולא גרסי' ואמר דהא ריש לקיש לא אמר כלל לעיל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 15
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לישנא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לישנא </span>תליתאי. </span>פרש'י לשון שלישי של רכיל מגלה סוד ואני מצאתי כתוב לישנא תליתאי שהקיפה הקב'ה אחת של עצם ואחת של בשר והוא שלישי בתוכם:  </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 15
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כל </span> מילתא דמיתאמרא באפי כב]  תלתא לית בה משום לישנא בישא. פירוש כגון כה'ג דנורא בי פלוני דאיכא למישמע דלא אמרה משום לישנא בישא אבל אם הוא אמר דבר קנטור על חבירו אפילו היה אומרה בפניו אית ביה משום לישנא בישא:  </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>אבנט </span>מכפר על הרהור הלב. </span>אהיכא דאיתא ואבנט הוא כמו חגור של שש ארוכה מאד ואיתא נמי במדרש שהיה הכהן מקיפו סביביו ב' פעמים כנגד לב של אדם:  ובחזקתו</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 16
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ובחזקתו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ובחזקתו </span>גבה לבו וגו'. </span>גבי עוזיה כתוב בדברי הימים יט] כתיב  (ד'ה א ה) ויוחנן הוליד [את] עזריה כ] (הכהן) [הוא] אשר כיהן (בתוך) בבית אשר בנה (המלך) שלמה [בירושלים] וצ'ע למה כתיב עליו אשר כיהן יותר מן האחרים שהוא מונה שם כל כהנים גדולים אשר שמשו בבית ראשון והרי מונה לפניו כמה כהנים ולמה כתיב אשר כיהן גבי כא] (עוזיה) [עזרי'] יותר מן האחרים וי'ל לפי שהוא הכניס עצמו להתווכח על הכהונה כשבא עוזיה יותר מן האחרים כב] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 16
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הא </span>דאהנו מעשיו. </span>פירש רש'י שנתקוטטו על ידו ואי קשיא אמאי לא מותיב ליה משפיכות דמים וגילוי עריות דקאמר לעיל נגעים באין עליהם כג] והכא תניא דבגדי כהונה מכפרים תריץ דהא דתני בגדי כהונה מכפרי' לאו עליה דידיה אלא על אחרים דע'י שפיכות דמים נענשים העולם דכתיב (במדבר לה) כי הדם הוא יחניף ובגילוי עריות כתיב ותטמא הארץ ואפקוד עונה עליה אבל לשון הרע לא אשכחן דאיענשי ביה אחריני לשון רש'י ולא נהירא שהרי במסכת שבועות (דף לט.) אומר דעל כל העבירות אחרים נענשים עליהם אם יש בידם למחות ואי אין בידם למחות אפי' ג'ע וש'ד נמי לא כד] ואור'י דמשפיכות דמים לא קשיא מידי לפי שיש עליה מיתת ב'ד ובגדי כהונ' מכפרין על המיתה אבל נגעים מיהא באין עליו ועוד יש מפרש דהאי דמשני הש'ס הא דאהנו מעשיו הא דלא אהנו מעשיו קאי נמי אשפיכות דמים וגילוי עריות וה'פ אהנו מעשיו היינו כשהרג ממש ועליו אין בגדי כהונה מכפרים אלא נגעים באין עליו לא אהנו מעשיו כגון שלא הרג ממש אלא שהלבין פני חבירו ברבים דקיימא לן  (ב'מ דף נח:) כל המלבין פני חבירו ברבים כאילו שופך דמים ועל זה בגדי כהונה מכפרים וכן גילוי עריות ממש אהנו מעשיו ולא אהנו מעשיו זהו כי הא דאמרי' (שבת דף נה:) מתוך ששהו קיניהן מעלה עליהם כאילו שכבום:  </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 16
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>חס
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חס </span>ליה דליכסוף זרעיה דרב על ידאי. </span>וזהו ענוה שלא לשמה שהניחו לביישו משום כבוד אביו:  וענוה</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 16
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>וענוה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וענוה </span>שלא לשמה. </span>שעושה עצמו עניו ואינו רוצה להוכיחו ואותה ענוה לא לשם שמים היא אלא שלא ישנאנו וי'מ ענוה שלא לשמה פירוש משום גאוה או שיאמרו אדם עניו הוא ומשפיל עצמו ושותק בחירופו ועלבונו ולא לשם שמים אלא לקנות שם אבל בקונט' שפירש ענוה שלא לשמה שמונע תוכחה מן הצריכים לא ישר אלי דהוה רשע גמור: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 16
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ומאן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומאן </span>דאמר עד נזיפה הא כתיב הכאה וקללה. </span>ואם תאמר למאן דאמר נמי קללה הא כתיב הכאה כח] וי'ל שמא כדמשני אגב חביבותא דיונתן אי נמי לא דריש ליה קרא דויטל שאול כיון דליתיה בהאי קרא דויחר אף שאול אלא קרא אחרינא הוא: 


lvr: 55
pgn: 16
dfh: b
trm: הכי
txt:
<span class='five'>הכי </span>גרסינן דאמר מר אימיה מדן ואבוה מנפתלי דבדברי הימים (ב ב) כתיב ואמו מבני דן: (לעיל) </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 16
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לעולם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לעולם </span>אל ישנה אדם מאומנות אביו ומאומנות אבותיו. </span>ומייתי ראיה שאמו היתה מבני דן ולקח לו אומנות אבותיו:  הדרן עלך יש בערכין</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 17
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>השג
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>השג </span>יד בנודר והשנים בנידר והערכין בנערך. </span>תימה אמאי לא ערבינהו בהדי הדדי וליתני השנים והערכין בנערך ו] ועוד תימ' אמאי לא תני זכר נותן ערך נקבה ולא איצטריך לקמן לומר הערכין בנערך ז] כו': </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 17
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כיצד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כיצד </span>עני שהעריך את העשיר כו'. </span> (פי' רש'י) לעיל  (דף ז:) פרק אין נערכין פחות כו': </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 17
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>השג
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>השג </span>יד בנודר במעריך הוא. </span>פי' במעריך דוקא לא בנודר כדקאמרי' לקמן בהאומר משקלי (דף כ.) חומר בנדרים מבערכין שהנדרים חלים על הבהמה ועוף ואין נידונין בהשג יד מה שאין כן בערכין ח] (והוא למעוטי מצורע עשיר): </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 17
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>השג
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>השג </span>יד בנודר כיצד עני שהעריך את העשיר נותן ערך עני. </span> ט] מפי הר'ר מנחם מיאונ'י כגון עשיר שאמר ערכי עלי ושמע עני ואמר י] זה עלי נותן ערך עני אבל בקרבנות אינו כן הרי שאמר קרבן של מצורע זה עלי כו' יא] אהא פליג רבי ואומר עשיר שאמר ערכי עלי ושמע עני ואומר מה שאמר זה עלי נותן ערך עשיר כמו בקרבנות וכן משמע יב] פי' דמתני': 


lvr: 55
pgn: 17
dfh: a
trm: אבל מדירו עשיר מאי הכי נמי דמייתי בעשירות א'ה מאי אבל בקרבנות אינו כן.
txt:
<span class='five'>אבל מדירו עשיר מאי הכי נמי דמייתי בעשירות א'ה מאי אבל בקרבנות אינו כן. </span>והלא בקרבנות כמו כן הדין שאם אמר עשיר קרבנות של מצורע עני זה עלי מביא קרבן עשיר וא'כ מאי חילוק יש בקרבנות לערכין ומשני אחדא פי' אמצורע עשיר ומדירו עני דאילו גבי מצורע אם אמר עני קרבן של מצורע עשיר זה עלי נותן ערך עשיר דלא אזלינן בתר הנודר ובערכין אזלינן בתר הנודר דאילו אמר עשיר ערכי עלי ושמע עני [ואמר] מה שאמר זה עלי נותן ערך עני דאזלינן בתר הנודר ומש'ה איצטריך הוא למעוטי גביה דלא אזלינן בתר נודר כמו בערכין ולרבי דאמר ערכין וקרבן שוין בדין זה אם כן לא איצטריך הוא למעוטי מצורע עשיר שמדירו עני דנותן ערך עשיר שהרי גבי ערכין כן הדין אלא איצטריך הוא למעוטי מצורע עני ומדירו עשיר דס'ד הואיל ורבי בתר חיובא דגברא אזיל ה'נ ניזיל בתר חיובא דגברא ונייתי קרבן עני קמ'ל דלא אבל לרבנן לא איצטריך הוא למעוטי מצורע עני ומדירו עשיר דהואיל דבערכין אזלינן בתר נודר פשיטא דבמצורע נמי אזלינן בתר נודר ולא איצטריך הוא להכי כדפי' וכן פירש רש'י וכי דייקינן בסוגיא דשמעתין כן הוא אבל צריך עיון לרבי דמדמה אמר העשיר ערכי עלי לקרבנות דמצורע עשיר דעני הנודר בעי לאיתויי קרבן עשיר והיינו דוקא כשאמר העני הרי עלי קרבנות מצורע זה לפוטרו ואם אמר כן בערכין מאי טעמא דרבנן כיון שאמר הרי מה שאמר זה עלי לפוטרו אם כן נדר בהדיא חמשים סלעים ואיך נפטר בערך עני יג] :  לפי</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 17
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לפי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לפי </span>שמצינו בערכין. </span>תימה בלאו יג] הני טעמא דמצינו בערכין הל'ל גבי מצורע דעני שאמר קרבן מצורע עלי נותן ערך עני מריבויא דאין ידו משגת לרבות את הנודר כדדריש לעיל ויש לומר דמכל מקום אי לא אשכחן בערכין כה'ג לא הוה לן למידרש עני שהעריך את העשיר מריבויא דקרא אם אין ידו משגת: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 17
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הכא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכא </span>נמי בתר חיובא דגברא [אזלינן] קמ'ל. </span>והקשה רבינו אלחנן כיון דאמרי' נמי אליבא דרבי מצורע עני שמדירו עשיר אזלינן בתר חיובא דגברא אי לאו מיעוטא דקרא אם כן בערכין נמי נימא כן דאם אמר עני ערכי עלי ושמע עשיר ואמר מה שאמר זה עלי נותן ערך עני כיון דאין לנו מקרא למעט דלא אזלינן בתר חיובא דגברא התם ותירץ רבינו אלחנן דשאני גבי מצורע דאית לן למימר דאזלינן בתר חיובא דגברא אי לאו קרא דממעט ליה כיון שאינו נודר אלא קרבן המצורע דוקא אבל גבי ערכין דאמר העשיר מה שאמר זה העני עלי פשיטא [דלא] אזלינן בתר חיובא דגברא שהרי אם לא היה העני חייב כלום אלא שאמר העשיר ערך פלוני עלי היה נותן ערך עשיר וכל שכן אם נתחייב (קרבן) אין לנו לגרעו לעשיר ליתן ערך עני: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 17
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>רבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רבי </span>יהודה סבר דבר המכשירו ומאי ניהו אשם. </span>וא'ת האמר לקמן פר' האומר משקלי עלי (דף כא.)   (ובפרק שלישי דנזיר) יד] (דף יט) כשם שחטאתו ואשמו טו] מעכבת כך עולתו מעכבת חטאת ועולה הא לא מכשיר כי אם אשם וי'ל טז] דהא ודאי כולהו מעכבי לאכול בקדשים דהא בחטאת שייכא ביה כפרה יותר מאשם יז] שהרי אשם אין כל עיקרו אלא להכשיר את המצורע יח] שהוא מזין עליו [ועל] הבהונות מדם האשם לכך קרי ליה דבר המכשירו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 17
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אבל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אבל </span>בקרבנות [כו'] אפי' מת. </span>אין לפרש הא בערכין אם מעריכו הכהן כשהוא עני ימתין עד שימות אביו שהיה עשיר ויתן ערך עשיר דהא אמר בתוספתא דערכין עני שהעריך עצמו אין אומרים לו יעשה מלאכה ויביא ערך עשיר אלא מוטב שיביא ערך עני יט]  ואל יביא ערך עשיר לאחר זמן אלמא משמע שאין ממתינין אלא הכי פירושו אפילו מת אביו שהיה גוסס כדמוקי לה בגמ' דקרבן מצורע אם היה אביו גוסס בשעת הבאת חטאת וקודם שהספיק להביא קרבנות מת אביו אין להקדש בהן כלום [אבל בערכין כ] אינו כן] כיון שלא מעריכו הכהן בעניו לתת סלע ועד לא גמר לתת סלע מת אביו והעשיר נותן ערך עשיר אך קשה מאי האי דפריך בגמ' פשיטא והא הרבה אתא לאשמועינן שאם מת אביו קודם שהספיק להביא קרבנותיו והעשיר אין להקדש בהם כלום כא] ויש לומר דקאי אמילתיה דרבי יהודה דאמר עני והעשיר וחזר והעני נותן ערך עשיר אבל בקרבנות מת אביו כגון שהיה גוסס כדמוקי ליה כגון שהיה מתחלה עשיר והעני ועתה קרוב הוא להיות עשיר מירושת  אביו</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 18
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>עד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עד </span>שלא נעשה חתנו ונעשה חתנו (ונעשה חתנו) ואח'כ מתה בתו כשר. </span>מיירי בשאין בנים לבתו כיון דמוקמי' ליה הכא כר'י דאית ליה לר'י  (סנהדרין כז:) היה חתנו ומתה בתו אם יש לה בנים הימנו הרי זה קרוב אבל אם אין לו בנים אין זה קרוב: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 18
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואלא </span>והוא ל'ל לרבי כדאית ליה ולרבנן כדאית להו. </span>וקשיא לרבי מאי דרשי רבנן יב] (הכא הוא) ואם מך הוא מערכך ושמא יש דרשא בשום מקום יג] מהאי הוא דהכא ודרשי' ליה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 18
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לא </span>צריכא שהיה אביו גוסס כו'. </span>פירש בקונט' אבל בערכין בדעת הכהן תליא רחמנא ואי חזי דאביו גוסס אינו מעריכו עד שימות אביו ולא נהירא דלקמן אמרינן אין בהקדש אלא מקומו ושעתו ובסמוך נמי מייתי לה אתה הקשת דמים לערכין ומרגלית לקלים פירוש עני שהעריך עצמו ויש לו מרגלית שאינה שוה עכשיו כי אם כ' סלעים אין אומרים נמתין עד שיבא יום השוק ותעלה לנ' סלעים אלא שמין אותה כמו שהיא עכשיו ולא יתן כ'א כ' סלעים וא'כ למה אנו צריכין להמתין עד שימות אביו לכן נראה לר'י דלא קאי אבל בקרבנות אינו כן אמת אביו אלא אהא דלעיל קאי וסוף מילתא דר' יהודה היא והא דמפרש אח'כ אפי' מת אביו והניח לו כו' מילתא באפי נפשה היא וקרבנות וערכין שוין בו יד] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 18
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שיתן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שיתן </span>כשעת נתינה. </span>פי' רש'י דבדמים פשיטא ליה דיהיב כשעת נתינה ולא כשעת הנדר דהא כעבד בשוק שמין אותו ואם אמר דמי עלי בתשרי ובניסן בא לב'ד מי יודע מה היה שוה בשעת הנדר ושעת נתינה היינו [שעה] שהוא בא לב'ד לשון רש'י ותימה מאי סברא הוא זה דלמה יש לנו לומר שהיה שוה יותר מעכשיו ואם אנו רואים שהוא חלש עכשיו ואז היה גבור אז ידענו בודאי שהיה שוה יותר ונפסיד ההקדש מאחר שאנו רואים שהיה שוה יותר סלע לכל הפחות לכך אור'י דאין זו סברא אלא שום ראיה מקרא יש בו ועוד דתנן לקמן פרק האומר משקלי  (דף כ. ושם) מת הנידר לא יתנו היורשים לפי שאין דמים למתים ואם היה הטעם מסברא דאזלינן בתר נתינה התם לא שייך למימר הך סברא שהרי ידענו שהיה שוה בחייו סלע לכל הפחות וא'כ מפני מה אנו פוטרים היורשים מכל וכל אלא ודאי שום קרא יש בו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 18
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>יכול
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>יכול </span>ראשון ולא ראשון בכלל שביעי ולא שביעי בכלל. </span>וא'ת היאך אפשר לומר כן  א] והכתיב (שמות יג) שבעת ימים תאכל מצות וי'ל דלחיוב כרת קאמר דכרת בהאי קרא כתיב דכתיב כי כל אוכל מחמצת ונכרתה מיום הראשון עד יום השביעי טו] מש'ה מייתי ת'ל עד יום האחד ועשרים בערב והאי קרא כרת נמי כתיב ביה:  ואי</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 18
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואי </span>בעית אימא לכל מראה עיני הכהן. </span>ואינו יכול לראות בראש מפני השער וברגל בין אצבע לאצבע וא'ת הכא משמע דפרח בכולו לא שייך ברגל ובאיזהו מקומן (זבחים דף מט:) לא משמע כך  טו] דאיכא התם ר' נתן בן אבטולמוס אמר מנין לפריחה בבגדים שהיא טהורה נאמר קרחת וגבחת בבגדים ונאמר קרחת וגבחת באדם מה להלן פרחה בכולו טהור אף כאן פרחה בכולו טהור והתם מנלן דכתיב מראשו ועד רגליו מה להלן כולו הפך טהור פירוש ברגל אף כאן פי' בראשו כולו הפך טהור טז] [משמע] דפריחה שייך שפיר ברגל דיליף ראש מרגל יז] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 18
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ופדויו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ופדויו </span>מבן חדש ומעלה. </span>וחפשנו אחר מקרא זה א] ולא מצאנוהו כ'א ופדויו מבן חדש תפדה ושמא דריש הכי מדכתיב ופדויו מבן חדש דמשמע מבן חדש ומעלה מדלא כתיב בן חדש: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 18
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שנתו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שנתו </span>שלו ולא שנתו של עולם. </span>הק' הרב שמואל בן הרב אלחנן ל'ל קרא תיפוק ליה מסברא דאלת'ה היאך נמצא תמידין כשרין לר'ה שאם נולד קודם ר'ה מיד כשנכנס ר'ה בן ב' שנים הוא ואנו כבש בן שנה בעינן לתמידין ואם הוא נולד יום ר'ה מחוסר זמן הוא יח] ויש מפרשים דאין אנו מתחילין מנין שנתו כי אם מיום הרצאה כדאמרינן גבי בכור לפני ה' תאכלנו שנה בשנה ואמרינן (ר'ה דף ו:) דאין אנו מונין אלא מיום הרצאה ה'נ אמרינן הכא ואינו כן דלא אמרינן דין זה כ'א לענין בל תאחר אבל לענין מניין שניו לא דהא אמרינן בפ'ב דזבחים (דף כה:)  דשעות פוסלות בקדשים פי' אם שחט כבש ב] [ביום] השלמת שנתו קודם שהגיע מעת לעת דלידתו ולא הספיק לזרוק הדם עד שעבר מעת לעת לשעת לידתו פסול ואי אזלינן ביה אחר הרצאה לא תמצא דין זה שהרי לעולם הוא בן שנתו אלא ש'מ דאזלינן אחר הלידה ממש א'כ הדרא קושיא לדוכתיה ואומר מורי ה'ר שמואל דשפיר ג] (איצטרכו תרי קראי) דאי לאו הכי לא אמרינן ביה מעת לעת כדאי' לקמן בפרק בתרא יט]   (דף לא.) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 18
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>במספר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>במספר </span>שני תבואות פעמים שאדם אוכל ג' תבואות בב' שנים. </span>וא'ת היכי דרשינן מהאי קרא הכי ואימא ד' תבואות לפי ששני משמע שנים ותבואות משמע שנים הרי כאן ארבע וי'ל דדריש ממספר דמשמע שני תבואות כ] וה'ל למכתב תבואה משמע שתבואה  כא] אחת יש עדיין וקשה לר'י שאפי' אנו מונין לשנות העולם נמצא ג' תבואות בב' שנים כגון שמכר לו בב' בתשרי שדה מליאה פירות שכשיבא תשרי של שנים הבאים קצר כבר פירותיו מכ'ט באלול וי'ל דשכיח טפי שלשה תבואות בב' שנים שאנו מונין מעת לעת יותר משאנו מונין לבריאת עולם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 18
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ובשביעית
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ובשביעית </span>נמי יעבוד. </span>הקשה הרר'י בן יום טוב דהא לא שמעינן מהכא אלא מעת לעת של שנה אחרונה אבל מעת לעת של שאר שנים מנלן אימא דל' יום שלפני ר'ה חשיבי שנה והשיב לו רשב'ם דקרא ובשביעית גלי לן אשנה אחרונה והוא הדין לשאר שנים דאזלינן בהו מעת לעת דומיא דהנך דכתיבי:  לערכין</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 19
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לערכין.
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לערכין. </span>ואם תאמר בערכין מנלן דבעינן מעת לעת ופירש ר'י דילפינן ליה מבן חדש דכי היכי א] דאינו נערך בן חדש אלא אם כן יש לו חדש שלם דלא שייך למימר דאזלינן בתר חדש העולם הכי נמי לכל יד] שאר בן חמש ובן עשרים [ב] :  הדרן עלך השג יד </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>האומר </span> משקלי עלי: 


lvr: 55
pgn: 19
dfh: a
trm: מרפיקו.
txt:
<span class='five'>מרפיקו. </span>פי' רש'י אציל שקורין אשייל'א בלע'ז ולא נראה שהרי בברייתא בגמרא תני עד האציל ואי אפשר שהוא אשייל'א דאיתא בפרק ב' דזבחים (דף יח:) ולא יחגרו ביזע שלא היו חוגרים במקום זיעה לא למטה ממתניהם ולא למעלה מאציליהם (ולא תחת אצילי) [אלא כנגד אצילי] ידיהם ואי אמרת דהוא אשייל'א אדרבה שם הוא מקום זיעה לכך פירש ר'י דהוא שקורין קוד'א ובמנחות (דף לז. ושם) ובזבחים  (דף יט.) הארכתי : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>דבתר </span>דשקלי שדו תרי תלתא. </span>וא'ת בכל מקום נמי היו  מעריכין יותר מן המשקל כדמוכח בבבא בתרא פרק המוכר את הספינה  (דף פח:) והיכי ס'ד דבטלה תורת משקל וי'ל דהכי פירוש דהכא באתרא דשקלי שדו תרי תילתי יותר מן הכרע הלכך סלקא דעתך דבטלה כיון שנותן יותר מכדין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 19
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הוא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הוא </span>דאמר כר' עקיבא כו'. </span>תימה טו] ברייתא מאן תניה לא רבי עקיבא ולא רבנן דעד כאן לא פליגי אלא דמ'ס מוכר בעין יפה מוכר ומר סבר מוכר בעין רעה מוכר ושייר הדרך לעצמו ואינו צריך לרבנן היתור לשון אבל היכא שהיתור צריך לעולם מודו רבנן דמהני וא'כ ברייתא כמאן תרמייה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 19
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>איבעיא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>איבעיא </span>להו עומדי מהו. </span>יש לפרש כל הבעיות באם תמצא לומר והכי פי' עומדי מהו מי אמרינן שרוצה לומר שיתן שרביט שאינו נכפף או דלמא שרביט שיכול לעמוד בעינן ואע'פ שנכפף רחבי מהו אם תמצא לומר (דעמוד) [בעמדו נותן] שרביט [שנכפף] ברחבו מהו מי בעינן כרחבו ממש דרחבו אינו יכול לכפוף כשכופף קומתו אינו כופף רחבו הכי נמי משמע שרביט בלא כפיפה או דלמא רוצה לומר שרביט ארוך כרוחבו ואף על פי שנכפף ואת'ל ברוחבו נותן שרביט כפוף טז]  ישיבתי מהו מי אמרינן שר'ל בלא (הפיכה) [כפיפה] כלומר כמו שאני יושב מראשי ועד רגלי או דילמא שרביט כפוף משמע שהרי כשהוא יושב הוא כפוף ואם תמצא לומר דישיבתו משמע שרביט כפוף מפני שהוא כפוף ויושב עוביו מהו מי אמרינן ר'ל בלא כפיפה יז] (בלא) [אלא] עב כעובי קומתו שהרי עוביו אינו כפוף או דילמא שרביט גדול כמלא עוביו קאמר ואף על פי שהוא כפוף ואם תמצא לומר דבעוביו משמע בכפיפה הקיפו מהו מי אמרינן שר'ל שרביט יח] עד שמקיף כל גופו ועב כל כך שאינו יכול לחזור מכפיפתו או דילמא דבר שמקיפו קאמר ואפילו כל דהו ורבינו אלחנן פירש על ישיבתו מי אמרינן שר'ל מראשו ועד מקום ישיבתו קאמר שהוא חצי גופו או דילמא כל גופו קאמר כמו שהוא יושב מראשו ועד רגליו וי'מ ישיבתי מהו מי אמרינן שר'ל שיתן השרביט שיחזיק קומת ישיבתו ולא כמלא קומת עמידתו או דילמא שרביט שמחזיק מקום ישיבתו קאמר:  ושוקל</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 19
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ושוקל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ושוקל </span>בשר חמור גידים ועצמות ונותן לתוכה עד שתתמלא. </span>ותימה לר' אלחנן כיון דשקל כבר בשר חמור כנגד משקל ידו אמאי נותן עוד בשר חמור בחבית והיה נראה לו דה'פ דשוקל בשר גידין א] יד] חמור כשנתן בשר לתוך המים עד שתתמלא ונותן קודם לתוך המים הבשר עד שתתמלא החבית ואח'כ שוקל כנגד ידו ואני מצאתי בשם ר'י דוקא נקט שוקל מעיקרא ואח'כ מכניס אבל מכניס מעיקרא לא לפי שהמים נבלעים בבשר ומכבידים אותו יותר מדאי טו] מיד האדם שחי נושא עצמו וחייא קליל ממיתא ודוחק הוא לומר ששוקלין בשר חמור כנגד היד אם הוא נחתך ששוקל יותר משהיה מחובר לגוף לגמרי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 19
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>רגלים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רגלים </span>פרט לבעלי קבין. </span>הקשה רבינו אלחנן היכי משמע מהכא דרגל קרי עד האיסתוירא ודילמא היינו טעמא שאינו יכול לישען עליו ואפי' קרית נמי רגל עד הארכובה וכי טז] קא ממעטינן נמי בחגיגה פ'ק (דף ג. ושם)  חיגר וסומא מפני שאינו יכול לילך ולישען בלי מקל ותירץ דהתם בחגיגה איכא שני דרשות מרגלים דחדא דריש חיגר וסומא מטעם שאינן יכולין לילך ולישען בלא שום דבר אע'פ שיש להם רגל יז] ובחדא דריש רגלים פרט לבעלי קבין מטעם שאין לו רגל : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 19
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>חלצה.
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חלצה. </span> ב] יח] שנחתכה הרגל ונשתייר מעט מן הארכובה ולמטה חליצתה כשירה ל' רש'י. ולא נהירא שהרי ביבמות (דף קג. ושם) אמר דאפי' חלצה למי שנהפכה רגלו חליצתה פסולה לכך צריך לפרש דמיירי הכא מקשרי הרצועות של המנעל שאם קשרן מהארכובה ולמטה כשרה דהוי שפיר וחלצה נעלו מעל רגלו אבל אם קשרן למעלה חליצתו פסולה דאין זה מעל רגלו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>התם </span>גברא זילא הוא. </span>פירש'י שכבר נקטעה ידו ואפי' תחילת דמיו שאומדין יט] [עתה כמה היה יפה] קודם לכן אין שמין אלא בזול שהרי רואין אותו מזולזל כ]  וקשה לר'י על פירוש זה מאי שנא  ג] מנודר הא רחמנא אמר בנודר  (שמות כא) ונתן פדיון נפשו שיש לו ליתן כל דמיו ה'נ גבי נזיקין שאמר הכתוב לשום כל דמיו משלם ועוד קשה מאי היא דאמר לקמן ואידך פסיקא היינו הך פי' ששמין יד העבד כמי שאין לו אלא יד אחת והאחרת נפסקת היינו הך דאומד של נזיקין אדרבה לאו היינו של נזיקין דהא נזיקין שיימינן פחות מכדי שויו כא] של חיים שהרי כשנקטעה ידו הוא נמאס אבל הכא גבי עבד אע'ג דידו אחת נפסקה מ'מ אמלאכת ידו אחת אנו שמין משלם וגברא שביח הוא ונראה לר'י דהכי פי' אמר לו אביי מי דמי התם גברא זילא הוא גבי נזקין שהרי כשנקטעה ידו הוא נמאס יותר משהיה לו יד ונקשר ולפיכך יש לו לשום לפי הזלזול אבל הכא גבי נודר גברא שביח הוא שהרי שתי ידיו שלימות הילכך שמין אותו פחות משוייו ושמין אותו כמו שהיתה ידו מוכתב למלכות (אחר): </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 19
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>או
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>או </span>דילמא שאני אומד דבי עשרה. </span>כדתניא בפ'ק דסנהדרין (דף טו. ושם) הקרקעות כו' וכהן ואדם כיוצא בהן משום דעשרה כהנים כתיבי בפרשה כדפירש'י והקשה רבינו אלחנן אמאי אין צריך יותר מעשרה והא בית דין שקול הוא וכל מלתא דתלויה בסברא צריך הכרע והכי נמי קרי ליה בית דין ואין ב'ד שקול מוסיפין עליהן עוד אחד ויהא י'א שבכל בתי דינין של ממון ודיני נפשות אמר אין ב'ד שקול מוסיפין עליהן עוד אחד בפ'ק דסנהדרין (דף ב:) [וע'ע תוס' מגילה כ'ג: ד'ה עשרה] :  אמדוהו</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 20
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמדוהו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמדוהו </span>מאליו מהו מי אמרי' כו'. </span>הא בעיא לא אתיא בואם תמצא לומר כמו ההיא דלעיל ולבדה היה יכול לשאלה אלא שרוצה לערבה עם שאר הבעיות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 20
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דמי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דמי </span>עלי ומת לא יתנו יורשים לפי שאין דמים וכו'. </span>והא דתניא בב'ק (דף כז. ושם) ונתן פדיון נפשו דמי ניזק פי' ששמין אותו לאחר מיתה כמה היה שוה מחיים גזירת הכתוב היא אבל הכא אינו נודר אלא דמים כב] שישומוהו בב'ד והוא לא בא לידי שומא שהרי הוא מת לא יתנו יורשין את דמיו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 20
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ת'ר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ת'ר </span>חומר בנדרים מבערכין כו'. </span>תימה אמאי לא פריך אמתני' דקתני זה חומר בנדרים מבערכין זה חומר ותו לא והא איכא הני דברייתא דכה'ג פריך בב'מ פרק הזהב (דף נז:) גבי הא דאמר זה חומר בהקדש מבהדיוט ופריך זה חומר ותו לא האיכא טובא לפרוך הכא הכי וי'ל דהתם ליכא חידוש למצוא חומרא בהקדש מבהדיוט דמדין הוא דיש לנו להחמיר טפי בהקדש מבהדיוט ומש'ה קא מתמה עליה הש'ס זה חומר ותו לא והא איכא טובא אבל הכא דאיכא רבותא דמחמיר טפי בנדרים מבערכין מש'ה לא שייך למיפרך עליה זה חומר ותו לא דתנא ושייר : כג] </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 20
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואין </span>נידונין בהשג יד כערכין. </span>וקשה שהרי הקשנו לעיל  (ד' יח.) דמים לערכין כד] מרגלית לקלים ואין היקש למחצה ואיכא למימר דאיכא חד מיעוטא דכתיב יעריכנו הכהן גבי ערכין דמשמע ליה ולא לאחר וגבי ערכין נידון בהשג יד כאשר יעריכנו הכהן ולא גבי נדרים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 20
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לאתויי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לאתויי </span>מן הארכובה ולמעלה. </span>וא'ת אמאי נקט מן הארכובה ולמעלה טפי מכל שאר י'ח טריפות וי'ל דאיכא רבותא בהאי טפי לאפוקי דר'ש דאמר (חולין דף מב:) יכולה היא ליכוות ולחיות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 20
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ת'ר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ת'ר </span>המעריך חצי ערך כלי ר'מ אומר נותן דמיו. </span>ה'ג ברוב הספרים ולא נראה דא'כ מאי קאמר בסמוך פלגיה לאו אורחיה לאינדובי ואמאי אין דרך להתנדב חצי שוייה של כלי לכך נראה לר'י דה'ג המעריך ערך חצי כלי והשתא ניחא דאמר פלגיה לאו אורחיה לאינדובי דחצי כלי אין שוה כלום ומשום הכי קאמר פלגיה לאו אורחיה לאינדובי:  אמר</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 20
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>ר' חייא בר רב ל'ש אלא דאמר דמי שור זה עלי עולה אבל אמר שור זה עלי עולה כיון דאמר זה ומת אינו חייב באחריותו עלי להביאו קאמר. </span>כלומר לטרוח עד שיתקרב וא'ת א'כ רישא דמתני' דקתני שור זה עולה מת השור פטור מלשלם [לאשמועינן] אפילו אמר עלי ח] (נראה כן) הדין [כן] דפטור מלשלם כדמסיק ר' חייא בר רב ואור'י דכולה מתני' בין רישא בין סיפא מיירי דאמר דמי וה'פ דמתני' דמי שור זה עולה דמי בית זה קרבן מת השור נפל הבית פטור מלשלם כיון דלא אמר עלי אבל אמר דמי שור זה עלי עולה דמי בית זה עלי קרבן מת השור ונפל הבית חייב לשלם והכי  ט] איתא בפ'ק דר'ה (דף ו. ושם) איזהו נדר ואיזהו נדבה נדר דאמר עלי נדבה דאמר הרי זו מה בין נדר לנדבה נדר מת או נגנב חייב באחריותו נדבה מת או נגנב אינו חייב באחריותו והא דתניא במתני' שור זה נראה י] דרבותא אשמועינן דאע'ג דאמר זה כיון דאמר עלי חייב באחריותו ואר'י דלכאורה משמע דכי אמר דמי שור זה עלי עולה גוף השור הוא חולין ואין בו קדושה דדמי לאומר דמי שור של פלוני עלי דגוף השור הוא חולין דאין אדם מקדיש שור חבירו ולא דמי למקדיש זכר לדמיו דאמר בתמורה (דף יט: ושם) דקדוש קדושת הגוף דמגו דנחתא ביה קדושת דמים נחתא ביה קדושת הגוף דהתם מיירי כדאמר יקדש שור זה לדמיו וה'נ איתא בסמוך בשמעתין דכי אמר יקדש השור לדמיו דגוף השור קדוש: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 20
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מיתיבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מיתיבי </span> שור זה עולה כו' שור זה עלי עולה השור הקדש ומועלין בו מת או נגנב (אינו) חייב באחריותו. אלמא לא אמרינן עלי להביאו קאמר וקשיא לר' חייא ומשני מי אלימא ממתניתין דאוקימנא דקאמר דמי הכא נמי דקאמר דמי וקשה לפי מה דפי' יא] דגופו חולין ובהא ברייתא קתני דשור קדוש ולפי מה דפירש'י הכא ניחא וזה לשונו הכא נמי דקאמר דמי וכדאוקימנא לקמן דקאמר יקדש השור לדמיו והדמים עלי עולה הלכך השור קדוש דהא אמר יקדש השור ואם מת חייב באחריותו דהא עלי אמר והכא לא אמר עלי להביאם קאמר דכיון דלא הוו דמים קמיה ולא אמר דמים הללו עלי עולה ליכא למימר כדאמר לעיל דהתם כיון דאמר זה למפטר נפשיה מאחריות קאתי ועלי אטורח הבאה קאי אבל הכא דלא הוו הדמים קמיה ולא אמר הללו ודאי עלי אאחריות קאי והא דקאמר זה ה'ק שור זה יהיה הקדש עד שאמכרנו ואביא דמיו. עכ'ל רש'י: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>והא </span>מדסיפא דקאמר דמי רישא דלא קאמר דמי דקתני סיפא כו'. </span>וה'ה דהוה מצי למיפרך בהדיא מסיפא אמתני' לפי מה דפי' ר' חייא בר רב דקתני בסיפא דמי זה עלי עולה השור חולין ואין מועלין בו מת או נגנב אינו חייב באחריותו ובמתני' תנן דחייב לשלם אלא לפי מה שהתחיל לאקשויי מרישא סיים קושייתו עלה ולפי התירוץ ניחא הכל יב] [אבל] קשיא על הא דאיתא בפ' בתרא דחולין (דף קלט. ושם) המקדיש מנה לבדק הבית ונגנב או שאבד רבי יוחנן אמר חייב באחריותו עד שיבא ליד הגזבר ורשב'ל אמר כל היכא דאיתיה בי גזא דרחמנא איתיה דכתיב לה' הארץ ומלואה וקדשי בדק הבית אע'ג דאמר עלי לא מחייב יג] והא תנן האומר שור זה עולה בית זה קרבן מת השור ונפל הבית פטור לשלם שור זה עלי עולה בית זה עלי קרבן מת השור ונפל הבית חייב לשלם ומאי קפריך הא דרשב'ל מיירי כשהפריש המנה שהקדיש ומש'ה קאמר דכל היכא דאיתיה בי גזא דרחמנא איתיה ואינו חייב לשלם וההיא דמתני' בשלא הפריש כלום ומש'ה קתני דחייב לשלם דהא אוקימנא דהשור גופיה חולין ונראה דלית ליה להאי סוגיא דהתם הא דר' חייא בר רב דמוקי למתני' בדמי יד] לכך נראה לר'י דהכא במתני' דגוף השור קדוש כמו מקדיש זכר לדמיו דקדוש קדושת הגוף ולא דמי לאומר שור חבירו עליו דאין גופו קדוש דהתם אין אדם יכול להקדיש ממון חבירו ומיהו כל מה דמצי למתפיס ביה הוא מתפיס אבל הכא שהשור שלו כי אמר דמי שור זה עלי עולה גוף השור קדוש והשתא ניחא דפריך בפרק בתרא דחולין  (ג'ז שם) מהאי מתני' ארשב'ל דכיון דגוף השור קדוש הוי כמו הפרישו ודמי למקדיש מנה לבדק הבית וניחא נמי בשמעתין דפריך מברייתא דשור זה עלי עולה וכו' ומשני דקאמר טו] והשור הוי הקדש כדקתני וה'נ מתני' הוי גוף השור הקדש ומיהו תימה קצת אמאי צריך לאוקמי כדמסיק רישא דאמר יקדש שור לדמיו בלא'ה נמי כיון דאמר דמי שור זה עלי עולה הוי גוף השור הקדש וצ'ל דה'פ רישא כי הוה אמר יקדש שור לדמיו והוי שור הקדש ועי'ל דהא דאר'ח בר רב לא שנו אלא דאמר דמי שור זה עלי עולה פי' דאמר יקדש שור לדמיו ודמיו עולה והוי גוף השור קדוש ובהכי ניחא כולה שמעתא וניחא נמי האי דפ'ב דחולין (ג'ז שם) ופריך ממתני' דהכא אר' שמעון בן לקיש דכיון דגוף השור קדוש הוי כאילו הפריש ודמי למקדיש מנה לבדק הבית: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 20
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אע'פ
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אע'פ </span>שחלטו כהן אומר לו הרי שלך לפניך. </span>אור'י דמהכא משמע דבית מנוגע המוחלט מותר בהנאה ומש'ה אומר לו הרי שלך לפניך דדמי להא דתנן פרק האומנין (ב'מ עח. ושם) שכר חמור והבריקה או שנעשית אנגריא אומר לו הרי שלך לפניך דאי אמרינן דבית הנחלט אסור בהנאה אם כן הוי כי מתה או נשברה דתנן התם חייב להעמיד לו חמור אחר טז] וקשה למורי מהא דאמר בתורת כהנים גבי בגדים צרעת ממארת תן לה מארה שלא יהנה ממנו משמע דאסור בהנאה וכן משמע בפרק  מצות</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 21
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הכי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכי </span>קאמר הקדישו משכיר הדר בו מעלה שכר להקדש. </span> יב] תימה דהכא משמע דמשכיר יכול להקדיש ביתו אחר שהשכירו אע'ג דמשתעבד לשוכר ובכתובות פ' אף ע'פ (דף נט: ושם) אמר הא לא דמיא אלא לאומר שדה זו שמשכנתי לך לכשאפדנה תקדוש דקדשה משמע דווקא משום דקאמר לכשאפדנה אבל לאלתר לא מצי מקדיש לה הכא נמי לא מצי מקדיש ליה ובפ' איזהו נשך (ב'מ עג: ושם) אמרינן רב מרי בר רחל משכן ליה ההוא עובד כוכבים ביתא אזל זבניה לרבא נטר שתא ושקל אגר ביתא אמטי ליה לרבא א'ל האי דלא אמטאי אגר ביתא עד האידנא משום דהוה משכנתא ולא הוה יג] עובד כוכבים מסלק ליה השתא נישקיל [מר] אגר ביתא משמע דיכול הלוה למכור וא'כ אמאי אינו יכול להקדיש מיד ואור'י דכן הדין המותר יותר מכנגד מעותיו הוא יכול להקדיש ולמכור מיד והא דאמר התם לכשאפדנה דמשמע אבל השתא אינו יכול להקדיש היינו כשהוא רוצה להקדיש הכל וההיא דאיזהו נשך (שם) זבין לו המותר והכא יכול להקדיש המותר והא דאמר הדר בו מעלה שכר להקדש היינו משום דיש לו להקדש שותפות עמו ואין כל אחד יכול לברר חלקו ויש מחלקין בין משכיר ללוה דדוקא לוה שלא תחזור אליו עוד בלא פרעון מעות ההוא ודאי לא מצי להקדיש אבל משכיר שלאחר השלמת זמן השכירות תחזור לו בחנם יכול הוא להקדיש מיהו ההיא דאיזהו נשך לא מיתרצא בהכי מיהו תימה דאשכחן בעלמא הקדיש לוה וזבין לוה משמע דמצי מקדישו ומזבין מיהו ב'ח מוציאו מיד ההקדש ומיד הלוקח כשירצה לגבות חובו אם אין לו לגבות ממקום אחר מידי דהוה אעשה עבדו אפותיקי מכרו או הקדישו דב'ח מוציא הימנו מיהו כל זמן שלא גבאו הוא קדוש ומכור הכא משמע דמשכיר יכול להקדיש הכי נמי יכול לאסור על השוכר וכן הלכה הכא משמע דאין השוכר יכול להקדיש מדפריך הדר בו היכי מצי מקדיש ליה איש כי יקדיש את ביתו אמר רחמנא מה ביתו ברשותו אף כל ברשותו וקשה דבתוספתא תניא אם הקדישו שוכר מקודשת ויש לומר הכא נמי השוכר מצי מקדיש ליה כל זמן שהוא ברשותו וה'ה דמצי אסר ליה לכולי עלמא כל ימי שכירותו והא דפריך הכא היכי מצי מקדיש ליה יד] (והאי) [אהאי] דקאמר מעלה שכר להקדש טו] (הכא) פריך והכי [פריך] היכי מצי מקדיש לענין דמעלה שכר הא אינו טז] ברשותו מיהו תימה דהכא משמע דמשכיר מצי מקדיש ליה ובתוספתא תניא דאינה מקודשת וזה לשון תוספתא השוכר שדה מחבירו ועמד השוכר והשכירה לאחר רשאי בעל הבית שיאמר לו אין לי חשבון עם כל אדם אלא עמך עמד בעל הבית ומכרה מחשבין עם בעל הבית עמד בעל הבית והקדישה אינה מקודשת עד שתחזור לרשותו יז] וכל מה שנהנה ממנו הרי זה מקודשת עמד השוכר והקדישה הרי זה מקודשת עד שתצא מרשותו ומעלה שכר להקדש עד כאן לשון התוספתא וי'ל דהא דתניא בתוספתא דאין המשכיר יכול להקדיש היינו כשהקדים לו שכרו והכא מיירי בשלא הקדים שכרו וה'נ איתא בירושלמי יח] דמקום שנהגו המשכיר בית לחבירו ועמד והקדיש הרי זו מקודשת יט] אימתי בזמן שלא הקדים לו שכרו אבל הקדים לו שכרו הרי זה כ] דבריו חנם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 21
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הכי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכי </span>גרסינן כיון דמעל נפיק ליה שכר לחולין וכן הוא ברוב ספרים וה'פ כיון דמעל כו' כלומר שכר הבית נפיק לחולין שהרי חבירו  כא] הקדיש (השכיר) את הבית והוא לא ידע ומעל כשדר בו ונפיק ליה כב] השוכר בתורת מעילה אבל אין לפרש כיון שמעל נפיק הבית לחולין כג] וכפרש'י וקאמר לו ר'מ אמר על ההיא דתניא בתוספתא דמעילה (פ'ב) בקע בקרדום של הקדש ובא חבירו ובקע בו ובא חבירו ובקע בו כולם מעלו ובשילהי פרק הנהנה (מעילה יט:) תנן אין מועל אחר מועל בקדשים אלא בבהמה וכלי שרת היינו דקדושת הגוף לא מתחלל ע'י מעילה כמו קדושת דמים וקרדום לאו היינו כלי שרת אלא קדושת דמים הוא ולא כד] יחשב כלי שרת מטעם שמביא אחרים לידי קדושת הגוף הוא עצמו לא כל שכן שיבא לידי קדושת הגוף דמהאי טעמא חשבינן שאר כלי שרת קדושת הגוף:  כה] </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>כי </span>דייר ביה במעילה קאי. </span>ואע'פ שלא פגם מעל כדתנן [ר'פ הנהנה] (דף יח.) הנהנה מן ההקדש ש'פ אע'פ שלא פגם מעל ואע'ג דאין מועלין במחובר לקרקע כדאיתא במס' מעילה פרק הנהנה מן ההקדש (שם:) צ'ל הך סוגיא דהכא אתיא כרב דאמר תלשו ולבסוף חברו הוי תלוש כדאמר המשתחוה לבית אסרו ובפרק הנהנה (דף כ. ושם) נמי מייתי לה לההיא דרב דאמר התם וכיון דבני להו מיהא מעל כו] :  אמר</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 21
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>לך שמואל כי תניא ההיא בשעת כפרה. </span>(וברייתא מיירי בשעת הפרשה) ו] וא'ת אמאי פליג אדעולא לוקמא למילתיה דשמואל בשעת כפרה ובריית' מיירי בשעת הפרשה ולא פליג אדעולא וי'ל  ז] דסבירא ליה דשמואל מיירי בשעת הפרשה דקאי אמתני' דמשמע דמיירי בשעת הפרשה מדקאמר חייבי עולות ח] אין ממשכנין אותן שזהו בשעת הפרשה ט] [ג] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 21
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מאי </span>בשעת הפרשה דקאמר שמואל אף בשעת הפרשה. </span>וא'ת מ'מ הא פליג דלשמואל צריכה דעת אף בשעת הפרשה וכ'ש בשעת כפרה ולעולא צריכה י] בשעת כפרה דווקא ולא בשעת הפרשה וי'ל דמ'מ דבכה'ג דפליגי השתא לא הוו פליגי ונראה לר'י טעמא דשמואל ועולא דהא דאמר שמואל עולה ושלמים צריכין דעת בשעת הפרשה משום דלא ניחא ליה לאיניש להתכפר במילתא דלא דידיה אבל בשעת כפרה אינו צריך דמשום סמיכה אין צריך לדעתו כיון דאינם באים לכפר על יא] חטאו אבל חטאת ואשם שהם באים על חטא וצריכין להתוודות  יב] [בשעת] סמיכה בעינן [דעת] בשעת כפרה ועולא סבירא ליה דאפילו בעולה ושלמים רוצה לקיים מצות סמיכה הלכך בעינן דעתו בשעת כפרה אבל בשעת הפרשה לא בעינן דעת אלא בחטאת משום דלא ניחא ליה לאינש לכפרה במילתא דלאו דידיה אבל עולה ושלמים דלא לכפרה קאתי כולי האי אינו צריך דעת בשעת הפרשה יג] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 21
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>האי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>האי </span> מאן דמסר מודעא אגיטא מודעיה מודעא יד] . (פסק) לפיכך נהגו העולם לבטל כל מודעי ומודעי דאתו מגו מודעי בשעת כתיבת הגט ובשעת הנתינה דחיישינן שמא בטל אותו:  הדרן עלך האומר משקלי </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>שום </span>היתומים ל' יום. </span>וא'ת אמאי נקט יתומים אפי' כ'ע נמי אם באו בית דין לירד בנכסיהן כדי לפרוע לאשה כתובתה או חובו לב'ח צריך שומת ב'ד ל' יום כדאיתא בפ' המפקיד (ב'מ לה:) מאימת אכיל פירי מכי שלמי יומי אכרזתא אלמא לכל אדם שבא לירד לנכסיהן צריכי שומת ב'ד א'כ אמאי נקט יתומים וי'ל דתנא יתומים לרבותא דמהו דתימא דליהוי יתומים כהקדש ולבעי שומת בית דין ס' יום קמ'ל דשוין לכל אדם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 21
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>בשעת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בשעת </span>הוצאת פועלים ובשעת הכנסת פועלים. </span>פירוש בשעת הוצאת פועלים ממלאכתן ובשעת הכנסתן למלאכה ואין זו סדר המשנה דנקט בבקר ובערב ורב יהודה מפרש ערב תחילה ואחר כך בקר וי'ל משום דכן הסדר לפי שאינו רוצה לבטל ממלאכתו לפיכך אין דרך למימר להו סיירוה טו] ניהלי דאם לא כן למה להמתין עד הערב ונשאליה להו מה ראו הא כל היום יש לו רשות לשיוליה לפיכך הוצרכו לרב יהודה לפרש כן שבשעת יציאה ממלאכתן אמר להו סיירוה ניהלי שאז אין מבטלין ממלאכתם ולמחרת כשנזכר מה דאמר להו לאורתא אזיל לשאול ומש'ה אין לפרש איפכא בשעת הוצאת הפועלים מביתם ונכנסין במלאכתן ובשעת הכנסתן בביתם ויוצאין ממלאכתן לפי דאין דרך לעשות כן כדפירשנו ועוד דאין ליישב לשון הספר על זה ובתוספות טז] הארכתי הרבה בזה והביאו ההיא דריש השוכר את הפועלים (ב'מ פג. ושם:) רב אסי אמר פועל בכניסתו משלו וביציאתו משל בעל הבית: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 21
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כך
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כך </span>היא יפה. </span>להוצאת תבואה ופירות כך וכך היא שומא בכך וכך דמים ואם המלוה רוצה לעכב בכך ששמו ב'ד אין צריך להכריז אלא אוקימנא ליה ביד המלוה מיד:  תנן</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 22
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>תנן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תנן </span>שום היתומים כו' במאי עסקינן אלימא בבעל חוב עובד כוכבים מי ציית. </span>ואם תאמר למה ליה לאותובי לרב אסי ממתניתין ממילתיה דרב אסי גופיה הוה מצי למיפרך דאמר דאין נזקקין לנכסי יתומים אלא אם כן רבית אוכלת בהם במאי עסקינן האי דאין נזקקין אילימא בבעל חוב עובד כוכבים מי ציית להמתין עד שיגדילו ואי בבעל חוב ישראל מי שבקינן ליה דקאכיל רבית וי'ל דממילתא דרב אסי לא מצי למיפרך דאפשר לאוקמה בדלא תבע להו ולעולם בב'ח עובד כוכבים איירי ומש'ה אין נזקקין לנכסים לפרוע החוב אלא אם כן רבית אוכלת בהן יח] [ואז] נזקקין אפי' לא תבע להו עובד כוכבים חובו לפי שלא ירבה עליהן הרבית אבל ממתניתין פריך שפיר דודאי מדנחתי בית דין לשום בדתבע להו מיירי לפיכך פריך אי בבעל חוב עובד כוכבים מי ציית עד אחר השלמת הכרזה שלא להרבות הרבית ואי לא ציית אם כן שמא יפסידו בהארכת הזמן יותר ממה שירויחו דודאי אי לא ידעינן אי מרווחינן אי לא מרווחינן לא צריכי הכרזה כדקאמר הש'ס בסמוך על מילתא דר' יוחנן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 22
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>רב נחמן מריש לא הוה מזקיקינן ליתמי כו' מכאן ואילך מזקיקינן כו'. </span>והלכה כרב נחמן בדיני דנזקקין לנכסי יתומים והכי נמי איתא בהכותב  (כתובות דף פד.) גבי הא דתנן מי שמת והניח אשה ובעל חוב ויורשים והיה לו מלוה או פקדון ביד אחרים ינתן לכושל שבהם ואמר ר' יוחנן עלה  (שם) לכתובת אשה משום חינא אלמא נזקקין:  רבא</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 22
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>רבא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רבא </span>אמר משום שובר. </span>ואיכא בינייהו בין רב הונא בריה דרב יהושע דאמר משום צררי ובין רבא דאמר משום ו] שובר היכא שמסר שטרותיו לאדם אחד בפני עדים ואמר דאין לו שום שטרות כי אם אותם שמסר לו דהשתא לשובר ליכא למיחש שהרי מסר כל שטרותיו לזה ואם איתא דהוה ליה שובר הוה מסר ליה אבל לצררי מ'מ איכא למיחש: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 22
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>ליה רב הונא בריה דרב יהושע לרבא ומי חיישינן לשובר והא תנן הנפרעת שלא בפניו כו'. </span>ואי חיישינן לשובר הכא נמי ליחוש וא'ת רב הונא בריה דרב יהושע תקשי ליה נמי לנפשיה ליחוש  ז] לצררי וי'ל דהוה פשוט לרב הונא בריה דרב יהושע דמשום צררי אין למנוע לפרוע שלא בפניו משום שלא יהא כל אחד ואחד נוטל מעותיו של חבירו ויושב לו במדינת הים אבל משום חששא דשובר לא הוה מסיק אדעתא לומר כן ומשום הכי הקשה לו ליחוש לשובר ותירץ לו התם כדאמרי' שלא יהא כל אחד ואחד כו': </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 22
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואם </span>אמר תנו נזקקין. </span>לכאורה פירוש תנו החוב והיינו כרב הונא בריה דרב יהושע דהיכא דחייב מודה נזקקין וצ'ע אמאי שבק לישנא דחייב מודה ושמא לכך נקט האי לישנא תנו דשייך בחוב ובמתנה דאם צוה אביהם ליתומים ליתן מתנה דנותנין אם צוה בתורת המחלק נכסיו מתנה בכולה או במקצתה ועשה קנין והכי נמי משמע קצת דבמתנה קמיירי מדקאמר שדה זו ומנה זו נזקקין לו:  </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 22
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואם </span>אמר תנו נזקקין. </span>ותימה פשיטא שאם אמר תנו נזקקין כיון שנתנה במתנה ואומר ר'י ח] נזקקין (איצטריכא ליה) והא דנקט לישנא דתנו משום דמסיים ביה שדה זו ומנה זו דשייך ביה תנו ועוד איכא הודאה דלא סגי דלא אמר בהו תנו או אתם עדי כגון ט] שהודה מעצמו (והא דאמרי') בפרק גט פשוט  (ב'ב קעד:) שכיב מרע שאמר תנו מנה לפלוני אמר תנו נותנין לא אמר תנו אין נותנין אדם עשוי שלא להשביע את בניו אבל תבעוהו והודה אפילו בלא אתם עדי ולא אמר תנו נותנין דאין אדם משטה בשעת מיתה כדמוכח בשילהי פרק גט פשוט (שם קעה:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 22
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>רב אשי הלכך אזדקוקי כו' דאמר רבא הלכתא אין נזקקין. </span>פירוש בעלמא היכא דאיכא למיחש לצררי כמו מילתא דרב אסי אין נזקקין לנכסי יתומים ואי אזדקיקנא פירוש היכא דנזקקין כגון שדה זו ומנה זו דאמר רבא נזקקין ואין מעמידין אפוטרופוס בהא לא סבירא לן כרבא אלא מוקמינן אפוטרופוס דאמרי נהרדעי בכולהו נזקקין ומעמידין אפוטרופוס לבר מנמצאת שדה שאינה שלו דאחזוקי שיקרא לא  מיזדקיקנא ואין צריך להעמיד אפוטרופוס וא'ת דבפרק הגוזל בתרא (ב'ק קיב. ושם) בר חמוה דרבי ירמיה טרק גלי באפיה דר' ירמיה אתא לקמיה דרבי אבא א'ל שלו תובע א'ל והא מייתינא סהדי דאחזקי בחיי אבוה י] [א'ל] וכי מקבלין עדות שלא בפני בעל דין ומ'ש משמעתין דהיכא דנמצאת שאינה שלו מזקיקין ומקבלין עדות אע'פ שהיתומים קטנים וי'ל דהתם מתחלה היתה של אביו דיתום כי נמי איכא סהדי דאחזיק אין לנו לקבל עדות זה ואין יא] אחזוקי סהדי בשיקרא דשמא שום תנאי היה לאביו עמו להחזיק [אע'פ] שהוא שלו אבל בשמעתין דנמצאת שדה שאינה שלו שהעדים מעידים שגזלה הלכך לא מחזקינן סהדי בשקרי שמא לא גזלה אלא ודאי גזלה וליכא למימר שמא חזר ולקחה כיון דבגזילה בא לידו לא אמרינן שמא חזר ולקחה כי הדבר ברור שהאב גזלה ואינו של אביו ושפיר נקבל העדות דגזלה האב שלא בפני בעל דין כיון שהדבר ברור לנו שאין השדה של אביו וכן בהך דהגוזל בתרא (שם:) דקאמר רבי יהושע תנוק שתקף בעבדי אביו וירד לתוך שדה חברו ואמר שלי הוא אין אומרים לו המתן עד שיגדיל אלא מוציאין אותו מתחת ידו ומסיק הש'ס דהתם דמפקינן מיניה דלא קיימא אחזקה דאבוה משמע דאיכא מילי דמקבלין עדות שלא בפני בעל דין ולכך נראה דהיכא דחייב מודה ממלוה על פה דנזקקין ויעידו עדים ששמעו הודאת האב בפני ב'ד ויגבו משל היתומים החוב על פי העדות ולא אמר אין מקבלין עדות אלא בפני בעל דין כיון שהדבר ברור בלא שום גמגום שהודה האב דמי לנמצאת שאינה שלו ומיהו מדררא דממונא הבאה מחמת יתומים כי נמי ידעינן בברור שלא התפיסו צררי כל החוב הבא מחמת היתומים אין נזקקין כדאיתא פרק שור שנגח ארבעה וחמשה (ב'ק לט. ושם) דשור שהזיק פטור מטעם דאין נזקקין ופירש ר'י דלא שייך צררי ומכל מקום אין נזקקין דאין מקבלין עדות שלא בפני בעל דין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 22
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואין </span>מעמידין אפוטרופוס. </span>כיון דאמר שדה זו ומנה זו אין צריך להעמיד אפוטרופוס לידע אם פרע אם לאו יב] ויש לו שובר ומעמידין האפוטרופוס לידע אם פרע אם לאו ויש לו שובר ויעמידו האפוטרופוס לבקש השובר בין חפצי המת או למצוא שום עדות יג] התפסת צררי וא'ת כיון דאמר תנו אפי' אינו חייב כלום יתנו לו כיון דמצוה מחמת מיתה הוא ויהא מתנה בעלמא ויש לומר שהוא סבור להתחייב בשביל חובו ולא לשום מתנה הלכך אין לתת אותה יד] אלא למי שמתחייב לו וכן משמע פרק גט פשוט (ב'ב קעד:) על ההיא שהבאתי לעיל אמר תנו קיימיה לשטריה אלמא דמשום שיודע לו כשאמר תנו כאילו נתקיים השטר אבל אם לא היה חייב לא היה נותן בתורת מתנה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 22
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אמרי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמרי </span>נהרדעי בכולהו נזקקין ומעמידין אפוטרופוס. </span>פירוש בכולהו שדה זו ומנה זו:  לכי</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 23
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לכי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לכי </span>יגרשנה ידור הנאה. </span>תימה לרבי למה ידור הנאה וכי מה הוא עושה והלא אינו רוצה שגובה מן ההקדש ואדרבה לאשה היה לו לקונסה שגובה מן ההקדש וי'ל כיון דחיישינן שמא עשה קינוניא על ההקדש או על הערב שהכניס בערבות לדידה לא קנסוה רבנן ולו ראוי לדור כדי לידע [אם] כוונתו להערים ולא תועיל לו כוונתו שהדירוה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 23
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>הא דא'ר הונא שכיב מרע שהקדיש כל נכסיו ואמר מנה לפלוני בידי נאמן כו'. </span>וא'ת והרי בפ' בתרא דב'ב (דף קעה. ושם) מוקי למלתיה דרב הונא בדנקיט שטרא וא'כ היכי שייך הכא חששא דקינוניא הרי השטר מקויים ביד פלוני ובודאי קושטא קאמר וי'ל דע'כ איכא חששא דקינוניא דאי לא אמר מנה לפלוני בידי אפילו היה לו שטר בידו לא יטול אלא בשבועה והשתא דאמר מנה לפלוני בידי נוטל בלא שבועה וה'נ איתא בפרק שבועת הדיינין (שבועות מב: ושם) גבי הא דתנן נשבעין לקטן ולהקדש ומפרש בגמ' עלה להקדש ליפרע מנכסי הקדש [ופריך] תנינא מנכסים משועבדים לא תפרע אלא בשבועה מה לי משועבד להדיוט מה לי משועבד לגבוה סד'א להדיוט הוא דאדם עושה קינוניא להדיוט אבל להקדש אין אדם עושה קינוניא להקדש קא משמע לן והא אמר רב הונא שכיב מרע שהקדיש כל נכסיו ואמר מנה לפלוני בידי נאמן חזקה אין אדם עושה קינוניא על ההקדש הני מילי שכיב מרע דאין אדם חוטא ולא לו אבל בריא אדם עושה קינוניא להקדש אלמא אשכחן התם קינוניא גבי שבועה ה'נ אמרינן הכא מיהו תימה לפי מאי דמסיק התם דווקא בשכיב מרע אמר רב הונא דאין אדם עושה קינוניא להקדש אבל בריא אדם עושה קינוניא להקדש והכא אמר דבבריא פליגי רבי אליעזר ורבי יהושע ואמר רבי יהושע דאין אדם עושה קינוניא להקדש וא'כ נימא דרב הונא דלא כרבי יהושע וי'ל דקינוניא זוטרתי כגון להפטר עצמו משבועה בריא עושה קינוניא להקדש יד] ומ'מ מייתי שפיר ממילתא דרב הונא על מתני' מכ'ש דאפילו קינוניא בשבועה א'ר הונא דאין אדם עושה להקדש [כ'ש קינוניא דמתניתין לגרש אשתו]: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 23
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דחזקה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דחזקה </span>אין אדם חוטא ולא לו. </span>לכך נאמן להגבותו בלא שבועה ואע'ג דאין נזקקין מנכסים משועבדים ומהקדש דהוי כמשעבדי כדאיתא בפרק שבועת הדיינין (שבועות מב: ושם) אלא בשבועה וכיון דלא חיישינן שעשה קינוניא להודות כמה חייב כמו כן אין לחוש כאן שמגרש אשתו ולחזור ולישאנה שאין סברא שיעשה קינוניא על ההקדש גבי גירושין יותר מש'מ: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 23
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מר </span>סבר יש לו הפרה. </span>וא'ת נהי נמי דיש לו הפרה מ'מ קי'ל דצריך לפרט הנדר וא'כ אי אתי קמי חכם לא מיפר ליה וי'ל דאין צריך לפרט הנדר כי אם הלשון שנדר בו אבל א'צ לפרש למה נדר ולא דמי לההיא דגיטין פ' השולח (דף לה:) גבי כהן שנשא אשה בעבירה דאמר עלה נודר ועובד יורד ומגרש דאמרת עלה דצריך לפרש ומש'ה לא מתיר ליה חכם שהרי התם הוא נודר שלא יהנה מאשתו פסולה כשיבא לפני חכם ומפרש לו נדרו לא יתיר לו אבל הכא לא ימנע מלהתיר אפי' אם ישמע הלשון שנדר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 23
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>בשאלה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בשאלה </span>דהקדש קמיפלגי. </span>פי' דלר' יהושע יש שאלה לפיכך אין צריך להדיר הנאה מאשתו אם יגרשנה דלא חיישינן דמשום קינוניא לגבות מן ההקדש הוא מגרשה דלמה לו לגרשה ישאל על ההקדש ויהיה הקדש בטעות ואז לא יהיה הקדש ותימה קצת דקי'ל כבית הלל דהקדש בטעות לא הוי הקדש וא'כ יש שאלה וא'כ היאך קאמר רב הונא דבבריא אדם עושה קינוניא להקדש ולמה יעשה קינוניא כיון דמצי שאיל על ההקדש כמו שאמר ר' יהושע ולפי מה דפרישית לעיל ניחא דקינוניא דשבועה דבר שהוא קל עביד ולא ישאל על הקדשו אבל טו] גבי גירשה כי האי לגרש אשתו כדי להחזירה לא עביד כיון דמצי שאיל על הקדשו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 23
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ותיפוק
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ותיפוק </span>ליה דערב הוא וכו'. </span>תימה אמאי לא פריך הכי כל הני פירכות אמתני' וי'ל דעל מתני' לא רצה להקשות לפי שהיה פשוט לתרץ דהוה ליה ואשתדיף:  ערב</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 23
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ערב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ערב </span> תנן הקדש תנן לוקח מהו. [ד] תימה לרבי וכי לא ידע שבכל הש'ס דאשה גובה כתובתה מן הלקוחות כה] ונהרדעי דאמרי נמי לא גביא אמאי אינה גובה מן הלקוחות ושמא י'ל שמכר נכסיו וגירשה מיד לכך היה חושש משום קינוניא אבל אם היה המכר קודם הרבה מן הגירושין שגירשה לאחר זמן לא היינו חוששין מן הקנוניא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>הפודה </span>פודה. </span>לפרש'י משמע דהיינו האי דמפרש אחר כך הקדיש תשעים והיה חובו מנה מוסיף עוד דינר ואין הלשון משמע כן לפיכך נראה לפרש דהכא מיירי שאין בחוב כנגד הנכסים אלא מיירי כגון הקדיש מאה והיה בחובו צ' מנה וה'פ הפודה כל הרוצה לפדות יפדה מן ההקדש ויתן כנגד המותר שהנכסים יתירים על החוב ויצאו כל הנכסים לחולין ע'י כך שהרי כנגד החוב לא חל ההקדש והיה נראה שפדה הכל ולא אמרי' שיצא הקדש בלא פדיון והפודה יתן לאשה כתובתה או לבעל חוב: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 23
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מוסיף
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מוסיף </span>עוד דינר כו'. </span>פירש'י בעל חוב יוסיף להלוותו דינר ופודה הנכסים האלו משמע לפירושו שהבעל חוב עצמו פודה ואין לשון המשנה משמע כן דקתני על מנת ליתן כו' לכן נראה לפרש שהלוה יוסיף להלוות עוד דינר ופודה הנכסים האלו כדי ליתן לאשה כתובתה ולבעל חוב חובו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 23
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>משום
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>משום </span>דר' אבהו. </span>מכאן מביא רש'י ראייה דהא דאמר רבא (כתובות דף נט:) הקדש מפקיע מידי שיעבוד דוקא הקדש דקדושת הגוף דחמיר אבל קדושת דמים לא דהא הכא דמן הדין אין הקדש חל על הנכסים כיון דמשועבדים הם ואין צריך פדיון אלא משום דר' אבהו שלא יאמרו כו' וספק ביד מורי אם הלוה אין לו כי אם מטלטלין דהיינו קדושת דמים והקדישן הלוה אם יחול הקדש אם לא דודאי אם מכרן המכר מכר ולא יתפוס המלוה מיד הלוקח לפי שאין שיעבוד המלוה על המטלטלין אבל הקדש ספק הוא אם יחול עליהן ואין להוכיח מהא דפרש'י אהא דאמר רבא (ב'ק דף לג:) עשה שורו אפותיקי והקדישו אין ב'ח גובה הימנו דדוקא קדושת הגוף הוא דמפקיע מידי שיעבוד אבל קדושת דמים לא משמע אפי' מטלטלין אין ההקדש חל עלייהו אם הוא קדושת דמים אין זו ראייה דאפשר להעמידה כגון שהקנה למלוה מטלטלי אגב מקרקעי דכה'ג חל שיעבוד המלוה על המטלטלין כדאיתא פ' חזקת הבתים (ב'ב מד:) ואפי' מן הלוקח יגבה כו] ונראה דמתני' מיירי בכל נכסי בין מקרקעי בין ממטלטלי וקאמר דלא יחול ההקדש ואין צריכין פדיון אלא משום דר' אבהו : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 23
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואם </span>לאו אינו פודה. </span>פירש רש'י ואם לאו דחובו יותר מהקדישו לאו אדעתא דהכי אוזפיה ליה עליו הלכך לא גבי מהקדש ל'א ואם לאו אינו פודה אלא בלא פדיון יקח והראשון שמעתי והוא עיקר עכ'ל אבל בתוספתא דמכילתין משמע כלישנא בתרא דתני בהדיא ואם לאו אין הקדשו כלום: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 23
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>עד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עד </span>פלגא. </span>יש לישבו כשתי לשונות דכיון שאינו שוה אלא בציר מפלגא ודאי לאו אדעתא דהכי אוזפיה וללישנא בתרא כיון דהחוב טפי מפלגא לא חל הקדש עליו ולא שייך שמא יאמרו הקדש יוצא בלא פדיון:  אין</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 24
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אין </span>להקדש אלא מקומו ושעתו. </span>וא'ת אם כן למה צריך להמתין שום ההקדש ששים יום והרי בכל הני דהכא אין ממתינין אע'ג דהוי רווחא דהקדש ואין לומר דהכא מיירי בשהקדיש כל נכסיו ומשום הכי לא שייך הכרזה זה אינו דהא תניא בתוספתא דפרקין דאפילו לא הקדיש אלא מרגלית לבדה כך הדין דאין ממתינין וי'ל דהכא מיירי במטלטלין ואיתא (בהנושא) [בפ' אלמנה ניזונת]  (כתובות דף ק:) דאין מכריזין על אלו שמא יגנבו אבל רישא דמתני' דמצריך הכרזה ששים יום מיירי בקרקעות:  הדרן עלך שום היתומים </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 24
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אין </span> מקדישין כו': </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>רב </span>ושמואל דאמרי תרוייהו אין מקדישין ליגאל. </span>לפדות פחות משתי סלעים וב' פונדיון כא] (יפים) שהרי אם גאלו הוא או אחר באחד משני היובל כב] בין בכ' בין בל' או באחד מכל שני היובל הוא נגאל לפי השנים הנותרות עד יובל סלע ופונדיון לכל שנה ושנה כג]   מ'ט</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 24
dfh: b
txt:
<div class='shastext4'>                         <div style='margin-bottom:3px;width:100%'>יד] מ'ט סלעים למ'ט שנים פש לך סלע טו] דהוא מ'ח פונדיון וזהו פונדיון שמביא לקלבון כדאיתא בבכורות (דף נ.) אבל אם הוא גואל בפחות משתי שנים לפני היובל אינו מגרע כלום אלא גואל כור זרע בחמשים סלעים שלימים כדכתיב (ויקרא כז) וחשב לו את הכסף על פי שנים הנותרות עד שנת היובל ונגרע מערכך ומיעוט שנים שתים טז]  אבל משתי שנים אין לו גירוע לפיכך בא התנא לאשמועינן שיהא אדם חס על נכסיו ואל יקדיש פחות משתי שנים לפני היובל שלא יצטרך לגאול בלא גירוע אלא נותן חמשים סלעים שלימים יז] וא'ת ניתני נמי אין מקדישין שנה ראשונה של יובל כדי שיהא חס על נכסיו דאז נמי גואל בלא גירוע ויש לומר דזה לא הוצרך לומר דיודע המקדיש שאם גואל יגאל בלא גירוע וקביל עילויה שהרי היא עולה חמשים סלעים למ'ט שנים חשבון סלע ופונדיון לשנה אבל יח] כאן השמיענו לפי שאין עד היובל כ'א שנה לפיכך (לא הזהיר) השמיענו התנא שיהא חס על נכסיו ואל יקדיש שאם יגאל פחות משתי שנים דאז הוא לפני היובל אין לו גירוע ועוד יש לומר דלפיכך לא תנא נמי אין מקדישין שנה ראשונה של יובל לפי שיכול להמתין עד ג' שנים לפני היובל ואז לא יהא צריך ליתן כי אם שלש סלעים ושלש פונדיונין לפיכך לא הזהיר התנא אלא בפחות משתי שנים דאז הוא צריך ליתן חמשים סלעים שלימים ואם המתין עד היובל לא יחזור עוד לידו וא'ת מאי קמ'ל הא יט] (קתני) מתניתין דמקדישין בין לפני היובל בין לאחר היובל וי'ל דהכי פי' דאע'ג דאין השנה מתחיל אלא כ] בראש השנה מ'מ יובל אינו מתחיל עד יום כפורים בין לאחר יובל זה אחר ראש השנה כא] של סוף שנת היובל כב] לא נאמר ששנת יובל (מערכך) עד יום הכפורים:  סוף סוף לבעלים מי קא הדרא. וא'ת למה ליה לתרוצי הכי לימא דלית ליה ק'ו דשמואל וי'ל משום דלקמן (דף כט:) גבי פלוגתא דרב ושמואל דמוכר שדהו בשנת היובל עצמה קאמר מאי טעמא דשמואל ק'ו ומה מכורה כבר כו' ופריך התם ולרב לא אמר ק'ו כה'ג והתניא יכול ימכור בתו כשהיא נערה אמרת קל וחומר כו' ומשני התם לא הדרא כג] ומזבנא הכא הדרא ומזבנא אלמא אית להו אי לאו פירושו הוי צריך רב נמי למילף ק'ו כדילפינן ליה במוכר בתו נערה לפיכך הוצרך הכא לרב לסתור הק'ו וה'פ סוף סוף לבעלים מי קא הדר וכיון דלא הדר תו לבעלים תו לא מקדישין כדין שדה אחוזה:  מאי טעמא דרב אמר קרא ואם משנת היובל כו'. וא'ת אמאי הוצרך לפרש טעמא דרב כיון דסתר ק'ו דשמואל דהא שמואל עיקר טעמיה מכח ק'ו הוא וי'ל דע'כ הוצרך לרב לומר דקרא דאם משנת היובל רוצה לומר דשנת היובל בכלל כרבי כד] בריש פ' השג יד (לעיל דף יח: ושם) כה] דאמר ראשון וראשון בכלל דאי אמרת משנת היובל שנה שאחר היובל כמו שמואל א'כ כו] שנת היובל עצמה מאחר שלא דבר בה הכתוב היה לנו לומר שאם כז] הקדש בא שיגאול בשויה ולא כסדר שאר השנים שגואלין לפי חשבון בית זרע חומר שעורים בחמשים שקל כסף כך פי' בתוספ' אבל קצת קשה לקמן על זה ומ'ו הרמ'ר פירש דכיון שלא דבר הכתוב בשנת עצמה של יובל היה לנו לומר אינה קדושה כמו שאומר שמואל ולפיכך הוצרך לפרש דרב כרבי סבירא ליה דמשנת היובל ושנת היובל בכלל קאמר ואם תאמר כיון דרב סבירא ליה דקרא דמשנת היובל ושנת היובל בכלל קאמר אם כן למה הוצרך לסתור הקל וחומר דהא קרא בהדיא כתיב דשנת היובל עצמה בכלל וי'ל דאם הק'ו טוב אפי' רבי לא היה אומר דמשנת היובל ושנת היובל בכלל קאמר אלא הייתי אומר אפי' לרבי מכח הק'ו דמשנת היובל שנת שאחר היובל קאמר כמו שמואל ומש'ה ניחא נמי דמצינו למימר דאפי' שמואל לרבי נמי קאמר דאינה קדושה דכח הק'ו מוציא דלא אמר הכא משנת היובל ושנת היובל עצמו כח] ומש'ה הוצרך רב יוסף לפרש טעמא דשמואל מכח הק'ו דא'א דקאי פלוגתא דרב ושמואל כפלוגתא דתנאי זה לא יתכן אלא ודאי אליבא דרבי פליגי כדפי' טעמייהו אבל לרבנן אפי' רב מודה דמקדיש בשנת היובל עצמה אינה קדושה והכי איתא לקמן בשמעתין:  אמר לך רב הא מני רבנן היא. ואנא דאמרי כרבי לפירוש התו' דמפרשים לעיל דכיון דלא דבר הכתוב בשנת היובל עצמו היה לנו לומר דאם הקדיש בה הרי היא קדושה ליגאל בשויה א'כ כט] היאך קאמרי רבנן בשנת היובל עצמה לא מקדיש ואם הקדיש אינה קדושה היה לנו לומר דאם הקדיש בה הרי היא קדושה ליגאל בשויה אבל לפי' מורי הרמ'ר ניחא ל] : אי כרבי פונדיון מאי עבידתיה. וא'ת למה לו למיפרך משום דסבירא ליה כרבי הוה ליה למיפרך בהדיא לרב מהא דתנן (לקמן דף כה.) הקדישה שתי שנים או שלש שנים לפני היובל נותן סלע ופונדיון לשנה לא] [ואי] דשנת היובל עצמה קדושה כסדר שאר שני היובל פונדיון מאי עבידתיה ויש לומר דמזה הוה מצי לשנויי ההיא לב] [רבנן היא] כדמשני לעיל אבל מרבי פריך שפיר דרבי אומר כמו שמפרש הש'ס:  דאקדשיה</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 25
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דאקדשיה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דאקדשיה </span>בפלגיה דארבעים ותמני. </span>לאו דוקא נקט דאקדשיה דלא בהקדש תליא מילתא כי אם בגאולה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 25
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וליקדשו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וליקדשו </span>באפי נפשייהו. </span> טז] פירשתי בב'ב (דף קג.) וקדושין  (דף סא.) : (שייך לע'ב) </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 25
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ליעידה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ליעידה </span>ולעבד עברי. </span>וא'ת אמאי לא חשיב נמי יז] לנחלה ואין לומר דמשום דלא ידעינן נחלה אלא מטעם זה שהוא קודם לשדה אחוזה כדאיתא בפרק יש נוחלין (ב'ב דף קח:) הא ליתא דאפילו יהא שוים בשאר דברים כמו עבד עברי ושדה אחוזה מכל מקום ליעידה הבן קודם לאח בקרא בהדיא ומיניה ידעינן שפיר נחלה לכן נראה לפרש דלא נקט אלא דלא שייכא באח כלל אבל נחלה שייכא באח מיהא היכא דליכא לא בן ולא בת (ולא אב):  כלום</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 25
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כלום
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כלום </span>יש יבום אלא במקום שאין בן. </span>פי' ועדיף טפי בן מאח בהאי מילתא אבל אין לפרש כדמשמע לפום ריהטא דשוים הם בדבר הזה והוה ליה בן עדיף ביעידה ועבד עברי דלא משמע כך ביש נוחלין (ב'ב דף קט.) דמסיק דבת קודמת לאב ולאח מטעם זה דלענין יבום בן ובת כי הדדי נינהו לענין נחלה נמי בן ובת כי הדדי נינהו אלמא ע'כ אנו צריכין לומר דמטעם זה בן עדיף טפי מאח: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 25
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אחוזתו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אחוזתו </span>שלו ואין זו שלו. </span>וא'ת ל'ל אחוזתו בלא קרא נוכל לסתור הק'ו כדאיתא בסוף מכילתין גבי שדה חרמין יד] דדייק ק'ו כה'ג דהכא ומסיק מי דמי התם קא זכי בעלמא הכא שקיל ליה ה'נ הוה מצי למסתר ק'ו טו] וי'ל דאי לאו אחוזתו ה'א מג'ש דכהן כהן מגזל הגר דאינה יוצאה מתחת ידו וכן משמע הסוגיא התם פרק הגוזל קמא (ב'ק דף קט: ושם) דת'ר הרי שהיה כהן גוזל הגר מנין שלא יאמר הואיל ויוצא לכהנים והרי הוא תחת ידי תהא שלי ודין הוא אם בשל אחרים זוכה בשל עצמו לא כ'ש טז] [וכו'] והכתיב איש את קדשיו לו יהיה פירוש דמיניה ילפינן  (שם) דכהן מקריב קרבנותיו בכל עת ובכל שעה שירצה ואפי' במשמר שאינו שלו וא'כ דין הוא שיקריב אשמו שהוא חייב על גזל הגר וישאר גם הקרן בידו יז] [ומשני] דילפינן כהן כהן משדה אחוזה דיוצא מתחת ידו ומתחלקת לכל [אחיו] הכהנים והתם מנלן ומייתי סוגיא דהכא אלמא אי לא דכתיב אחוזתו ה'א בגזל הגר דאינו יוצא מתחת ידו משום דכתיב ואיש את קדשיו לו יהיה וילפינן נמי שדה יח] שהיא אחוזה דאינה יוצאה מיד כהן מש'ה איצטריך אחוזתו שלו ואין זו שלו וילפינן גזל הגר מיניה מג'ש דכהן כהן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 25
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>להלן בדמים אף כאן בדמים. </span>וא'ת מנלן דיש להן לכהנים עליה טפי מאחר דלמא דומיא דמקדיש בית דיוצא בדמים לכל מי שירצה וכהן וישראל שוין בו ה'נ הוה לן למימר בזה וי'ל דמשמע ליה פשטיה דקרא הכי ואם לא יגאל את השדה פי' הבעלים אלא עומד ביד הגזבר עד יובל ואם מכר השדה לאיש אחר שגאלו אחר בשני דרכים אלו לא יגאל עוד הבעלים מיד הקדש אלא והיה בצאתו ביובל קדש לה' לכהנים יהיה אלמא משמע מתוך הפסוקים שיוצא ליד כהנים ואתיא ג'ש לר' יהודה לאשמועינן שיוצא בדמים ולא בחנם היכא דלא גאלה אחר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 25
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ורבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ורבי </span>שמעון מ'ט. </span>תימה שהרי בתחילה שואל הספר מ'ט דר' יהודה אלמא טעמא דר'ש  מסתבר</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 26
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מאי </span>טעמא דרבי אליעזר. </span>וא'ת והלא פשטיה דקרא כרבי אליעזר משתמע ואם לא יגאל השדה הבעלים ואם מכר כלומר אלא שמכרו הגזבר לאיש אחר והיה בצאתו ביובל לכהנים אלמא אינו יוצא לכהנים כ'א בנמכר לאחר אבל לא גאלו אחר ועדיין ביד הגזבר אז אינו יוצא לכהנים אלמא פשטיה דקרא כרבי אליעזר משתמע ולפי מה שפירשתי דואם לא יגאל ואם מכר שני דרכים הם בזה ניחא דמשמע דבשני אלו יוצא לכהנים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 26
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אילימא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אילימא </span>ביובל ראשון אמאי אינה נגאלת שדה אחוזה נמי הויא. </span>תימה הוה ליה למימר אילימא ביובל ראשון הכתיב ואם גאל יגאל את השדה וקם לו ושמא היינו הא דקאמר  [ג] וא'ת הא יש לאוקמא ביובל ראשון כגון שגאלה אחר מיד הגזבר וגאלה ממנו הבעלים דאז הדין בו שהוא כשדה מקנה וחוזרת לכהנים ביובל כדתנן  (לעיל דף כה.) גאלה אחר או אחד מן הקרובים וגאלה הוא יוצא מתחת ידו ביובל וי'ל דאין סברא דמיירי קרא  (בהני) בגאולה הבאה מיד אחר ליד הבעלים דלא מיירי קרא אלא בגאולה מיד גזבר שהרי אם גאלה אחר לא ימכרנה לבעלים אם ירצה (ומיהו) [ומש'ה] לא מיירי לא יגאל עוד כי אם בגאולה הבאה מיד הגזבר:  איבעיא</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 26
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>איבעיא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>איבעיא </span>להו בעלים ביובל שני. </span>פירוש לרבי אליעזר כאחר דמו או לא דכיון דלא גאלה ולא נתחלקה לכהנים ביובל שעדיין היא ביד הגזבר יכולים הבעלים לגאלה דהא דכתיב לא יגאל עוד כדדרשינן מיניה שאינה נגאלת לכמו שהיתה היינו שגאלה אחר מיד הגזבר יב] ובלא נתחלקה מעולם לכהנים בהכי לא מיירי ביה קרא דלא יגאל עוד אלא תעמוד ביד הבעלים כשגאלה מיד הגזבר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 26
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>הכא במאי עסקינן בשדה שיצתה לכהנים. </span>פירוש כגון שדה אחוזה שהקדישה בעלים וגאלה אחר לפני היובל שיוצאה לכהנים ביובל ובא כהן אשר הגיע לו אותו שדה והקדיש והיינו ביובל שני ואתו בעלים למיפרק דסד'א אי לא כתיב (כי) אם לא יגאל דלא תפריק שתהא לפניו אפי' כשדה מקנה ת'ל עוד לכמות שהיתה אינה נגאלת [אבל נגאלת] שתהא כשדה מקנה פירוש ותחזור לכהנים ביובל והשתא קאי והיה השדה בצאתו ביובל וגו' אשני דרכים דמיירי בהו קרא בין אואם לא יגאל השדה בין אואם מכר לאיש אחר דלעולם קרא בשני ענינים איירי כדפירשתי לעיל וא'כ לר'א נמי פירושא דקרא הכי הוא ולעיל מיבעי לי' מאי טעם דרבי אליעזר ומסיק מאי הוי עלה (פירוש מ'ט) דרבי אליעזר אמר רבא אמר קרא והיה השדה בצאתו ביובל וגו' בצאתו מתחת ידי אחר פירוש כי ביציאתו משמע שיוצא מיד אחר שגאלה מיד הגזבר אבל כל זמן שהיא ביד הגזבר לא יצא ביובל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 26
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שדה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שדה </span>מקנה אינה יוצאה לכהנים ביובל. </span>שאין אדם מקדיש דבר שאינו שלו לפום ריהטא משמע אם גאל האחר מהגזבר לפני היובל ורש'י פירש בפירוש חומש שלו דאפי' לא גאלה אחר אלא שעדיין היא ביד הגזבר תצא בחנם ביובל לבעלים הראשונים אשר לו אחוזת הארץ: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 26
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לרבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לרבי </span>יהודה ור'ש קנין פירות כקנין הגוף דמיא כו'. </span>פירשתי בהשולח (גיטין דף מח.) :  הדרן עלך אין מקדישין</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 27
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>המקדיש
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>המקדיש </span>שדהו בשעה שאין היובל נוהג. </span>פירוש בזמן שאין היובל נוהג דאז הוא נפדה בשוייו ויש בו ריוח להקדש לפתוח תחלה הבעלים מפני החומש אבל בזמן שהיובל נוהג הוא נפדה לפי זרעו בנ' סלעים בית זרע חומר שעורים ובשדה אחוזה מיירי ובזמן הבית מיירי דאיכא רווחא להקדש דאי שלא בזמן הבית מחללו אם ירצה אפי' לכתחלה על שוה פרוטה לפי שאין בו ריוח להקדש דלאיבוד אזיל כדאיתא לקמן בסוף פירקין (דף כט.) ההוא דאחרים לנכסיה אתא לקמיה דרב יהודה א'ל שקול ד' זוזי אחיל עלייהו ושדינהו בנהרא ולישתרי לך וא'ת היאך נמצא בזמן שאין היובל בזמן הבית י'ל בזמן שגלו ישראל דבעינן כל יושביה עליה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 27
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>ר' יוסי כו'. </span>תימה איך היה זה המעשה בימי ר' יוסי והלא ר' יוסי לא היה בזמן הבית ואם כן לא הוצרך לפתוח תחילה בבעלים וי'ל דפליג על פי הקבלה ע'פ שאירע בזמן הבית א'נ אפי' שלא בזמן הבית גאולה בבעלים תחילה כדכתיב (ויקרא כז) אם לא יגאל ונמכר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 27
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מאי </span>אומרין כופין. </span>וא'ת מ'ש דצריך כפיה הכא טפי מכל הני דתנן בסוף פ'ק דבכורות (דף יג.) מצות פדייה קודמת למצות עריפה מצות יעידה קודמת למצות פדייה מצות ייבום קודמת למצות חליצה מצות גאולה באדון קודמת  יז] (למצות) לכל אדם ומפיק כולהו מקראי התם ולא אשכחן כפייה כי אם בזה וי'ל דשאני הכא דיכול לבא לידי תקלה אם יהנו העולם ממנה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 27
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>רבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רבי </span>יוסי סבר בכביצה נמי פרקינן. </span>ובפ' הזהב (ב'מ דף נג:) איכא פלוגתא איכא מ'ד בו ובחומשו ואיכא מאן דאמר בו אע'ג שאין בחומשו ונראה דכביצה היינו שוה פרוטה:  למימרא</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 27
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>למימרא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>למימרא </span>דחומש עדיף ורמינהי בעל הבית אומר בסלע. </span>תימה לר' אלחנן מאי פריך דהא ליכא למיפרך כד] דהבעלים אומרים בעשרים וכל אדם בעשרים הבעלים קודמים כו' והכא תניא דאחר קודם ומאי קושיא דהא דהבעלים קודמין זהו כשאין אחר פודהו ביותר ומסיפא נמי ליכא למיפרך דתניא אחד אומר הרי הוא שלי בעשרים ואחד הבעלים קודמין ונותן כ'ו והכא תניא דאחר קודם הכי נמי לא קשיא דמידי הוא טעמא אלא מפני שמוסיף על הקרן שהוא עשרים ה'נ במתני' דין הוא שיקדמו הבעלים שגם הם מוסיפין על הקרן כשנותנין עשרים ושש שנותנין האחד יותר על העשרים והחומש בשביל (חומש) הקרן שהוא עשרים ואחת ושמא הוא מקשה כך מאי שנא שכופין הבעלים לתת דמים שאמר האחר וחומשו על מה שאמר הוא דקתני שהבעלים נותנין כ'ו כ'ז והכא תניא כשהבעלים אומרים בסלע והאחר אומר בסלע ואיסר כה] [של סלע ואיסר] קודם ואין אנו כופין את הבעלים שיתנו סלע ואיסר עם החומש דקתני של סלע ואיסר קודם ולא קתני הבעלים נותנין חמשה דינרים שהוא קרן וחומש ואיסר ומשני הכא חומשא רווחא דהקדש חומש עדיף הלכך כופין את הבעלים התם דחומשא רווחא דבעל הבית כו': </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 27
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>תניא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תניא </span>בית שמאי אומרים מוסיפין. </span>ה'ג וכן כתוב בספר ר'ת ול'ג תניא נמי הכי ואי גרסי' ליה יש לפרשו כן תניא נמי הכי דאיכא מאן דסבר דמוסיפין בנישום אי כב'ש אי כב'ה ומדקדק כו] הש'ס למצוא אליבא דרב חסדא ומיהו נראה יותר דגרס תניא בלא נמי הכי:  דתנו</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 28
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דתנו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דתנו </span>רבנן מכל אשר לו ולא כל אשר לו. </span>וא'ת והא האי קרא בחרם הניתן לכהנים כתיב דהא בסיפיה דקרא כתיב לא ימכר ולא יגאל ואילו חרמי בדק הבית יש להם פדיון כהקדש והיכי קאמר במתני' ומה אם לגבוה כו' והא לאו לגבוה הוא כי אם לכהנים ועוד יד] דאיכא בפרק השולח (גיטין דף לח:) מאדם אלו עבדיו ושפחותיו הכנענים ופריך מינה לרב דאמר המקדיש עבדו יצא לחירות דלמיהוי עם קדוש קאמר ומאי קפריך והא בחרמים אין בהן קדושת הגוף ולא דמי למקדיש לומר דלמיהוי עם קדוש קאמר וי'ל דאפי' בחרמים הניתנין לכהנים יש בהן קדושת הגוף כדתני לקמן בפירקין (דף כט.) חרמים כל זמן שהן בבית בעלים הרי הן כהקדש לכל דבריהם נתנם לכהן הרי הן כחולין אלמא אית בהו קדושת הגוף: טו] </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 28
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>(אלא) [ת'ל]
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>(אלא) [ת'ל] </span>בהמה מה בהמה יש לו רשות למכור לעולם. </span>וא'ת טז] א'כ שדה אחוזה נמי שהרי אם מכרה חוזרת לבעלים ביובל וי'ל דמ'מ יש לו רשות להוציא מידו לעולם כגון אם הקדישה וגאלה אחר שמתחלקת לכהנים ביובל א'נ יז] י'ל דה'פ מה בהמה יש לו רשות למוכרה יח]  ושדה אחוזה נמי כל זמן שהיא בידו יכול הוא למוכרה משא'כ בבתו דמשתגדיל אין לו רשות למוכרה יט] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>החרים </span> מטלטלין נותנן לכל כהן שירצה שנאמר כל חרם בישראל לך יהיה. [א] אין זה עיקר דרש דהא קרא איצטריך כדדריש ליה לקמיה נתנו לכהן הרי הוא כחולין לכל דבריו שנאמר כל חרם בישראל לך יהיה והא דאמר הכא נותנן לכל כהן שירצה מסברא הוא כמו תרומה שנותנה לכל כהן ואין צריך ליתנה לכהן שבאותו משמר ועוד אי הוי עיקר דרשא מאי הא דפריך לקמן ליקיש מטלטלין לקרקעות והלא גזירת הכתוב היא אלא ש'מ דלאו עיקר דרשה הוא זה:  שדה</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 28
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שדה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שדה </span>היוצאה לכהנים ביובל נותנין (למי) [למשמר] שפגע בו יובל. </span>האי מלתא אינו מן הברייתא אלא ממילתא דרבי חייא בר אבין אמר רב חסדא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 28
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כמאן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כמאן </span>דלא מקיש. </span>וא'ת הא דאמרן לעיל בשלמא כהנים אין מחרימין דחרמים שלהם והלא שדה חרמים צריך ליתנם לכהן שבאותו משמר וא'כ אם החרים כהן שדהו אם אינו במשמרתו אמאי אינו צריך ליתנה לכהן שבאותו משמר וצ'ל דלרווחא דמילתא אמר הכי שהרי אם החרים כהן שדהו אינו חרם דכתיב אחוזת עולם הוא להם ואע'ג דגבי לוים הוא דכתיב מסתמא לכהנים נמי הכי הוא ואם החרים הכהן מטלטלים למאן דמקיש פשיטא דאינו יכול להחרים ואפילו למאן דלא מקיש החרמים שלהן כדאמרן נותנו לכל כהן שירצה וניחא נמי הא דאמר לעיל ורבי שמעון בשלמא כהנים כדאמרי' ומשום מטלטלין הוא דאמר הכי אע'ג דאין מקיש מ'מ החרמים שלהם אבל בקרקעות אחוזת עולם דכתיב גבי לוים ה'ה לכהנים כן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 28
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>חרמי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חרמי </span>כהנים. </span>פי' חרמים (ליתן) הניתנים לכהנים אין להן פדיון כדכתיב (ויקרא כז) לא ימכר ולא יגאל וע'כ בחרמי כהנים איירי אע'ג דסתמא כתיב דאי בחרמי בדק הבית פשיטא דנפדין הן כדי לעשות מהן צרכי בדק הבית: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 28
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אומדין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אומדין </span>כמה אדם רוצה ליתן בשור זה להעלותו עולה אע'פ שאינו רשאי. </span>(ליתן) פירוש שאינו חייב כמו נושה דמתרגמינן רשיא כך פירש'י ולפ'ז אומר הרב רבי יעקב בר שמשון הא דאיתא בפ'ק דקדושין (דף לג. ושם) אין בעלי אומניות רשאין לעמוד בפני תלמידי חכמים בשעה שעוסקים במלאכתן מיירי אפילו בעסוקין במלאכתם ורשאין ר'ל חייבין כמו אע'פ שאינו רשאי דהכא ר'ל אע'פ שאינו חייב ואי מיירי במלאכת אחרים ניחא למימר רשאין ממש : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 28
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לבן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לבן </span>בתו או לבן אחותו כהן. </span>ולא מצי למימר יט] לבן בנו או לבן אחיו דכיון דחזיא ליה הוי ליה ככהן המסייע בבית הגרנות כדאיתא בפ' עד כמה (בכורות כו:) וכן פירש'י:  שקול</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 29
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שקול
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שקול </span>ד' זוזי ואחיל עלייהו ושדינהו בנהרא ולישתרי לך. </span>ואם תאמר והא אמר יח] בפרק קמא דע'ז (דף יג. ושם)  אין מקדישין ואין מחרימין ואין מעריכין בזמן הזה ואם הקדיש והחרים והעריך בהמה תעקר פירות וכלים ירקבו והכא בזמן הזה איירי כדמסיק הכא ואמאי לא אמרי' ירקבו וצ'ל דדוקא במטלטלין קאמר דירקבו דלא אתי בהו לידי תקלה אם ממתינים עד שירקבו והכא במקרקעי איירי דאם ימתין (לאו) אתי לידי תקלה והכי נמי איתא בסמוך דאמר  יט] והא מעשה דפומבדיתא מקרקעי היה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 29
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הקדש
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הקדש </span>עלוי. </span>פי' להעלותו בדמים ליתן טובת הנאה לכהן:  הדרן עלך המקדיש שדהו</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 29
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>המוכר.
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>המוכר. </span>היתה שנת שדפון וירקון או שביעית אינה עולה לו מן המנין. </span>בפ' המקבל (ב'מ דף קו.) מפרש שהשדפון וירקון הוה נמי כמו כן בכל העולם דאי יט] השדפון בבאגא בהכי לא תנן  דעולה לו מן המנין דיקא נמי דקתני דומיא דשביעית שאסור לזרוע בו (בכל העולם): </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 29
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>נרה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נרה </span>או הובירה עולה לו מן המנין. </span>בגמרא מפרש אמאי תנא נרה כיון דתנא הובירה דעולה כ'ש נרה והוה מצי למימר לא זו אף זו קתני: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 29
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>התם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>התם </span>לא הדרא ומזבנא. </span>פי' רש'י בתו שמכרה בקטנותה ויצאה בת חורין בסימני נערות לא הדרא ומזבנא כדאמר בקדושין (דף יח. ושם) דאין אדם מוכר בתו לשפחות אחר שפחות כדנפקא לן מבבגדו בה כיון שבגד בה שמכרה לשפחות שוב אינו יכול למוכרה הלכך יציאה גמורה היא ואיכא למימר ק'ו עכ'ל ול'נ דהא פלוגתא דתנאי היא התם לכך פירש ר'י דאפי' למ'ד בעלמא דאדם מוכר בתו לשפחות אחר שפחות היכא דהביאה סימנים מיהא [מודה דלא מזדבנא] איכא ק'ו (דלא מזדבנא) מיהו ק'ק גבי מוכר שדהו נמי אתיא מהאי ק'ו דלא תימכר עוד מיהו יש לחלק דלא דמיא לק'ו דבתו כיון שבאו לה סימני נערות  כ] לא יפרקו עוד מעליה אבל מוכר שדהו בשעת היובל אין הק'ו טוב כל כך כמו גבי מוכר בתו שהרי היובל יעבור ויהיה כבתחלה ועוד יש לפרש כמו שפרש'י לפי שאין אדם מוכר בתו לשפחות אחר שפחות ואע'ג דפליגי בה תנאי מיהו קיימא לן כר'ש דסבירא ליה התם דאסור למכור: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 29
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ולא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ולא </span>ידענא הי מינייהו המקח בטל. </span>ואי קשיא פשיטא דאהך דהמוכר שדהו בשנת היובל קאמר שמואל דהמקח בטל ומעות חוזרים דאי מעות  אבודין</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 30
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דלמא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דלמא </span>אינה מכורה ומעות מתנה מידי דהוה אמקדש אחותו. </span>ומיהו לפי האמת שהוכחנו דמעות חוזרים אמרי' דלא דמי למקדש אחותו לפי שאדם יודע שאין קדושין תופסין באחותו וגמר ונתן לשם מתנה אבל במוכר שדהו בשנת היובל אין העולם בקיאין בכך ולא גמר לשום מתנה כה] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 30
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לא </span>ימכור ברחוק ויגאול בקרוב. </span>ה'ה איפכא דלא אלא אורחא דמילתא נקט: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 30
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>איכא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>איכא </span>בינייהו דאייקר וזל ואייקר. </span>ה'ה דהוה מצי למימר דאייקר וזל בלוקח אחד בלבד דאילו לרבי דלא דריש העודף בין לאיש אשר מכר בין לאיש אשר בתוכה צריך לגואלה כפי המכר דהיינו ביוקר ולרבי דוסתאי ברבי יהודה אזלינן בתר העלוי שבקרקע ונגאלת כפי העלוי אלא לפי דאיירי במתניתין בשני מוכרין ניחא ליה למינקט נמי איכא בינייהו בשני מוכרין:  דתניא</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 30
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דתניא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דתניא </span>כי טוב לו עמך. </span>הכי איתא בכל הספרים ונראה דלא גרסינן הכי דאין זה כי אם סיפור דברים של העבד כי אהבך ואת ביתך כי טוב לו עמך ואין זה ציווי אלא גרס כדאיתא בסיפרי כתושב כשכיר יהיה עמך דהיינו ציווי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 30
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כמה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כמה </span>קשה אבקה של שביעית. </span>פירוש דהיינו סחורה דאין זה עיקר האיסור דעיקר האיסור הוא חרישה וזריעה ואם תאמר ומנלן דעל ידי סחורה בלבד קלקולים אלו שמפרש כאן באין עליו דלמא על ידי חרישה וזריעה דוקא הם באים וי'ל דהיינו מדה כנגד מדה ע'י שמכר פירות שביעית הוא מוכר את אשר לו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 30
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>או
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>או </span>לעקר זה הנמכר לעבודת כוכבים עצמה. </span>לפי שסופן של עבודות כוכבים ליעקר דריש הכי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 30
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואימא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואימא </span>היכא דעבד תרתי ופיישי ד' כו'. </span>פירש רש'י ולא בהכסיף והשביח מישתעי מידי ול'נ דא'כ אין זה כי אם מפשטיה דקרא ובלא ייתור שמעינן ליה ומשמע דרב נחמן בר יצחק מיתורא קא מפיק [ה] לכן נראה לפרש ואימא היכא דעבד תרתי ופייש ארבע ניתיב ליה ארבע מכסף מקנתו בין הכסיף בין השביח והיכא דעבד ארבע ופייש ליה תרתי ניתיב ליה תרתי כפי שניו בין הכסיף בין השביח ולהכי אתא יתורא דקרא דלעולם אחר הסמוך אזלינן:  תני</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 31
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>תני
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תני </span>חדא לוה וגואל לחצאין. </span>פירש רש'י דאמקדיש שדה אחוזה קאי ול'נ דא'כ הוי סתם מתני' דתנן בהקדש מותר בכולן כר'ש ולא כרבנן ואור'י דקאי אמוכר בית בבתי ערי חומה וכן מוכחת הסוגיא בפ'ק דקדושין (דף כא. ושם כ:) אבל מקדיש שדה אחוזה אפי' רבנן מודו דלוה וגואל לחצאין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 31
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>תניא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תניא </span>בת'כ גבי מוכר שדה אחוזה וחשב שני ממכרו שנים אתה מחשב ואי אתה מחשב חדשים ומנין אם רצה לעשות חדשים שנה יעשה ת'ל וחשב וא'ת היכי מצינו ששניהם לצורך המוכר שיהא בו ריוח למוכר בשלמא כשמחשב חדשים מצינו כגון שבא לגאלה באמצע השנה דמחשבינן ליה חדשים שעברו שאכל הלוקח לגרע פדיונו כמו שאנו מחשבין השנים שעברו שאכל הלוקח אבל אי אתה מחשב חדשים היכי משכחת לה ויש לומר דמשכחת ליה כגון אם מכר בניסן בעשרה ליטרין ומחצה ויש עד היובל י' שנים ומחצה ובא לגואלה בר'ה ויש עוד להבא עד היובל ה' שנים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>מיום </span>ליום ומעת לעת מעד תום שנת ממכרו נפקא. </span>במס' נדה  (דף מז: ושם ד'ה כולן) פירש ה'ר ר' אלחנן דדוקא בבתי ערי חומה בעינן מעת לעת [לשעות] אבל אינך דהתם  ז] דמצי למימר דאזלינן בהן בתר שנים שלהם ולא בתר שנות עולם בכולהו לא בעינן מעת לעת [לשעות] דבבתי ערי חומה דוקא הוא דגלי ליה קרא אבל דאינך לא והתוס' כתבו כאן הוא הדין בכולהו בעינן מעת לעת [לשעות] דילפינן שנה [שנה] מבתי ערי חומה כדאמר הש'ס לקמן גבי מילתא אחריתי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 31
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והתניא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והתניא </span>הרי זו רבית גמורה אלא שהתורה התירתו. </span>ומסיק רבי יוחנן הא ר' יהודה הא רבנן פירוש מתני' כר' יהודה דאמר צד אחד ברבית מותר וברייתא דתני רבית גמורה אתיא כרבנן וא'ת מאי שנא ממשכנתא בלא נכייתא דאינו אלא אבק רבית כדאיתא באיזהו נשך  (ב'מ דף סב. ושם) א'ל רבינא והרי משכנתא בלא נכייתא דבדיניהם מוציאין מלוה למלוה ובדיננו אין מחזירין ממלוה ללוה אלמא לאו רבית גמורה היא והכא אמר דהוי ריבית גמורה ולפי ח] פירוש רש'י דמחלק בין שדה לבית ניחא גבי הא דתנן פרק איזהו נשך (שם סד:) המלוה את חבירו לא ידור בחצרו חנם ולא ישכור ממנו בפחות (ממנו) [מפני] שהוא רבית ופירש רש'י שם מאי שנא ממשכנתא דנכייתא דשרי ותירץ דיש לחלק בין שדה לבית דשמא השדה לא יעשה פירות אבל הבית אי אפשר שלא יהנה ממנו בדירתו ומשום הכי כי מנכה לו מן השכירות הוי רבית ולפי זה ניחא נמי הכא דבית שהוא דר בו בלא ספק הוי רבית גמורה אבל שדה דשמא לא יעשה פירות כי אכיל ליה נמי בלא נכייתא לאו רבית גמורה היא ואין נראה לר'ת חילוק זה דבבית נמי איכא ספיקא שמא יפול או ישרף אלא ודאי אין חילוק בין שדה לבית וההיא דמלוה את חבירו לא ישכור ממנו בפחות יש לתרץ דלא דמי למשכנתא בנכייתא דשרי דההיא משכנתא מיירי שהלוה לו על השדה ואין הלוה יכול להשכירו לאחר מפני שהוא ביד המלוה משום הכי אינו רבית ט] דהא בלאו הכי הוא בטל והא דתנן המלוה את חבירו לא ישכור ממנו בפחות מיירי שלא הלוה לו על שדה או על הבית וביד הלוה להשכירו לאחר נמצא כשמוזיל גביה רבית הואי ולפי' זה דר'ת אינו מחלק בין שדה לבית הדרא קושיא לדוכתיה מאי שנא ממשכנתא בלא נכייתא דלא חשבינן ליה רבית גמורה וצ'ל דרבית גמורה מדרבנן קאמר והאי דאמר אלא שהתורה התירתו הכי פירושו מדכתב לן רחמנא דין בתי ערי חומה גלי לן דכי ה'ג אין זה רבית דאורייתא : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 31
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ור'
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ור' </span>יהודה סבר צד אחד ברבית מותר. </span>וא'ת לר' יהודה משכנתא בלא נכייתא נמי תישתרי דצד אחד בריבית הוא ושמא לא יפדנו עוד וי'ל דלא חשבינן צד אחד ברבית אלא כגון עשה לו שדהו מכר דאיכא צד מכר אם לא יפדנו בתוך הזמן הקבוע לו אבל משכנתא בלא נכייתא דליכא ביה צד מכר דלעולם הוא ביד הלוה לפדותו ואם יפדנו כיון שאין מנכה לו מן הפירות שאכל הוה ליה רבית מידי דהוה אמלוה סאה בסאה ולא חשיב ליה ר' יהודה צד אחד ברבית אף על גב דשמא לא יתייקר מ'מ כיון דאין בו צד מכר אסור ולא חשיב ליה ר'י צד אחד ברבית:  רבא</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 31
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>רבא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רבא </span>אמר דכולי עלמא צד אחד ברבית אסור. </span>פירש'י ומתני' וברייתא בהא פליגי דתנא דברייתא סבר סוף סוף הואיל ולידי הרבית (לגבי) [אתי] צד אחד ברבית וכרבית גמורה היא אלא שהתורה התירתו [לשון] רש'י ועוד יש לפרש דבהכי פליגי מתני' וברייתא כגון שנכנס בבית להחזיר לו דמי שכירות שנה אם בא לפדותו בתוך י'ב חדש דתנא דמתני' סבר רבית על מנת להחזיר שרי ותנא דברייתא סבר דאסור אי נמי מר אמר חדא ומר אמר חדא ולא פליגי דמתני' מיירי כשמחזיר לו אם יפדנו וברייתא מיירי כשאין מחזיר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 31
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דאי </span>ר'מ הא אמר מתנה אינה כמכר. </span>י'ל דכיון דאינה כמכר אין בידו לגואלה לעולם אפי' תוך י'ב חדש ולפי זה מה שהקשינו בפ' המקדיש (לעיל כח:) כיון דכתיב אחוזת עולם היא להם היה לנו לומר שלא יתנו בתיהם במתנה אבל נוכל לפרש הכא דמתנה אינה כמכר ויכול הנותן לגאול לעולם אפי' אחר י'ב חדש ובהכי ניחא דיכולים כהנים ולוים ליתן לאחר בתיהם במתנה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 31
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>התקין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>התקין </span>הלל. </span>הכא משמע דבימי הלל שהיה בבית שני כדאמרינן בפ'ק דשבת (דף טו. ושם)  הלל ושמעון גמליאל ושמעון נהגו נשיאותן לפני הבית מאה שנה היו נוהגין יובל כיון דבתי ערי חומה היה נוהג כדאמר בפירקין דלעיל (דף כט.) דאין בתי ערי חומה אלא בזמן שהיובל נוהג וקשה לפירש'י דפרק השולח (גיטין דף לו.) דתנן הלל תיקן פרוזבול ופריך בגמ' עלה  מי</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 32
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מדאיצטריך
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מדאיצטריך </span> הלל לתקוני נתינה בעל כרחו טו] [הוי נתינה הא בעלמא נתינה בע'כ] לא הויא נתינה  טז] (פשיטא דאין לו לאדם לקבל מתנה בעל כרחו ולא הויא נתינה) וא'ת וכי איצטריך ליה להביא ראיה על זה דנתינה בעל כרחו לא הויא נתינה פשיטא דאין לו לאדם לקבל מתנה בעל כרחו ועוד היכי פליג על זה רב פפא יז] וי'ל דודאי מתנה דרשות שאין לו שום צורך פשיטא דלא הויא בעל כרחו ורב פפא נמי לא פליג על זה אלא במתנה שיש בה צורך פליגי כמו הכא דאמר לה זה גיטך ע'מ שתתן לי מאתים זוז שהיא צריכה כדי לקיים תנאי הגט וכגון קבלה דמתני'  יח] [אבל] היכא דאיכא חובה לנותן כגון חוב או פקדון בהא ודאי הוי נתינה בעל כרחו כדאיתא פרק הגוזל בתרא (ב'ק קיח. ושם) הלוהו או שהפקיד אצלו בישוב לא יחזיר לו במדבר משמע הא בישוב מחזיר לו בעל כרחו ואם תאמר הא דתנן בפרק מי שאחזו (גיטין עד. ושם) הרי זה גיטך על מנת שתתן לי איצטליתי ואבדה איצטליתו רבן שמעון בן גמליאל אומר תתן דמיה והתם מיירי אפי' בעל כרחו דבעל מדפליגי רבנן עליה ואמרי איצטליתו דוקא קאמר תו בעי התם בגמרא האומר לאשה הרי זה גיטך ע'מ שתתני מאתים זוז וחזר ואמר לה מחולין לך מהו תיבעי לרבנן תיבעי לרשב'ג תיבעי לרבנן עד כאן לא קא אמרי רבנן התם אלא היכא דלא אחליה לגבה אבל הכא הא קאמר מחולין לך יט] והא ע'כ דאמרי רבנן איצטליתו דוקא קאמר בעל כרחו מיירי דאי מדעתו לא גרע ממחולין לך ואפ'ה קאמר רשב'ג תתן לו דמיה אלמא סבירא ליה לרשב'ג דנתינה בעל כרחו הויא נתינה וא'כ היכי קאמר רבא הכא דלא הויא נתינה וצ'ל דלרבא מיירי התם דאמר רשב'ג תתן לו דמיה מדעתיה קאמר ואפילו הכי לרבנן איצטלית דוקא קאמר ואינה מגורשת והאי בעיא דהתם אינה אליבא דרבא דלרבא ודאי אליבא דרבנן אפילו מחולין לך לא מהני ואם תאמר לרבא דס'ל דאפילו בעיר לא הוי נתינה בע'כ א'כ למה היה ללוקח להטמין לימא לא מקבלינא ואז לא הוי נתינה כ] והחליט לו אחר י'ב חדשים וי'ל דאם היה בעיר היה בוש ממנו אם לא היה מקבל כא] וא'ת משמע דלרבא אפילו בפניו בע'כ לא הויא נתינה והיכי מצי להוכיח מהכא בפניו והלא תקנת הלל לא היתה כי אם שלא בפניו וכי איצטריך ליה להלל לתקוני שלא בפניו אבל בפניו בין מדעתו בין בעל כרחו הוי נתינה כדמתקיף ליה רב פפא וי'ל דמוכח הכי דאם איתא דבפניו הוי נתינה בעל כרחו לא הוה צריך להילל לתקוני שלא בפניו להיות חולש מעותיו ללשכה דהא אפשר לזכות לו ע'י אחר אלא שמע מינה מדאיצטריך ליה להלל לתקן נתינה בעל כרחו הא בעלמא כו' ורב פפא דאתקיף ליה לית ליה האי סברא: 


lvr: 55
pgn: 32
dfh: a
trm: חולסית.
txt:
<span class='five'>חולסית. </span>פירש'י ליטול משם אבנים ומצולה ליטול משם חול ורשב'ם פירש בב'ב (דף סז. ושם) חולסית ליטול הימנה זכוכית ומצולה כמו (ברכות דף ט:) מצולה של דגים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>אשר </span>לו חומה. </span>פירש רש'י לוא כתיב משמע לו ומשמע לא כלומר אין לו עכשיו והיה לו קודם לכן ואינו כן בחומשין מדויקות כב] כתיב [לא באל'ף וקרי בוי'ו] ( בוי'ו ולא קרי באל'ף): </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 32
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מאי </span>קאמר. </span>וכי אין עיר מוקפת חומה בגליל אלא גמלא ובעבר הירדן אלא גדוד ואם תאמר אמאי לא פריך כמו כן אמתני' ויש לומר דפריך שפיר אברייתא לפי שדקדקה יותר דמפרשא בהדיא גמלא בגליל וגדוד בעבר הירדן:  הכא</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 32
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הכא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכא </span>נמי תרתי ירושלים הוו. </span>ותימה דלרבא נמי אנו צריכין לומר כן דתרי ירושלים הוו וי'ל דלרבא אין אנו צריכין לומר ביהודה תרי ירושלים הוו אלא בשאר ארצות אבל לרב אשי צ'ל ביהודה תרי ירושלים הוו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 32
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>וקדשו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וקדשו </span>ערי חומה. </span>פי' לענין מכירת בית בבתי ערי חומה ולענין שילוח מצורעים חוץ לעיר דדוקא בבתי ערי חומה צריך לשלוח המצורעים חוץ לחומה אבל שאר (ארצות) [עיירות] לא ואבנים מנוגעות צריך לשלוח חוץ לעיר ואפי' לא היו מוקפות מימות יהושע והכי תניא בתורת כהנים אתהן חוץ לעיר ואין אדם חוץ לכל העיר א] אלא חוץ לעיירות המוקפות חומה בלבד וא'ת מנלן הא לא כתיב בית חומה גבי אדם מצורע ואומר הרב רבינו יצחק דגמרינן חוץ למחנה מושבו דכתיב ביה במצורע  (ויקרא יג) ממושב דכתיב בית מושב עיר חומה (שם כה) ופירש רש'י כאן דמקדש ליה (לארעא) בשתי תודות ובשיר ובית דין מהלכין ושתי תודות אחריהן כדאיתא בשבועות (דף טז. ושם) ובמס' שבועות פירש'י דאשכחן שהיו מקדשין חומות ירושלים בשתי תודות ובשיר כשבאו להוסיף על העיר ועל (העיירות) [העזרות] אבל שאר (ארצות) [עיירות] לא ידעתי היאך היו מקדשין אותן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 32
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מנו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מנו </span>יובלות לקדש שמיטין. </span>מכאן תימה לברייתא דתני בירושלמי דמסכת גיטין ורש'י יח] כתב בפ' השולח (גיטין דף לו.) דתניא בירושלמי וזה דבר השמיטה שמוט בשתי שמיטות הכתוב מדבר אחד שמיטת יובל ואחד שמיטת שביעית בזמן שאתה משמט יט] [יובל] אתה משמט [שביעית] בזמן שאי אתה משמט יובל אי אתה משמט שביעית וכאן אומר דלא מנו יובלות אלא לקדש שמיטין ופירש רש'י פ' השולח (שם) דההיא דערכין כ] דמדרבנן היא ואין משמע כן בת'כ (ואומר אני כא] דתנאי היא (עכ'ל רש'י) (דהא דירושלמי רבי היא) ועוד אור'ת דהך ברייתא דמייתי) ריש פרק השולח (שם) כב] וזה דבר השמיטה שמוט בשתי שמיטות הכתוב מדבר אחת שמיטת קרקע ואחת שמיטת כספים כג] והא דירושלמי רבי היא אבל רבנן פליגי עליה דרבי ואמרי כד] מנין דיש שמיטה אף על פי שאין יובל ת'ל (ויקרא כה) והיו לך שבע שבתות השנים ומנין שיעשה יובל אע'פ שאין שביעית ת'ל (שם)  והיו לך תשע וארבעים שנה כה]  [וסוגיא] דהכא אתיא כרבנן מיהו יש ליישב ההיא דתורת כהנים אפי' כר' והא דתני שביעית אע'פ שאין יובל יש לפרשה אע'פ שלא נהגו יובל והניחו בחטאם וכדתני בפ'ק דראש השנה (דף ט: ושם) יובל היא אע'פ שלא שמטו ואע'פ שלא תקעו יכול אע'פ שלא שלחו ת'ל היא דברי ר' יהודה רבי יוסי אומר יובל אע'פ שלא שמטו ואע'פ שלא שלחו יכול אף על פי שלא תקעו ת'ל היא:  אלא</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 33
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>מלמד שהחזירן ירמיה ויאשיה מלך עליהם. </span>ותימה שהרי אחרי שהחזירן ירמיה לא עמדו בארץ קודם חורבן כ'א ל'ו שנה כדפרישית לעיל בפ'ב (דף יב:) וא'כ לא הגיעו עד היובל והיאך נוכל למצוא וישמעו וישלחו וי'ל דנוכל למצוא אותם עבדים שהיו להם קודם שגלו והא דפריך לעיל והכתיב וישמעו וישלחו עיקר הפירכא מדכתיב (ירמיה לד) וישמעו כל השרים וכל העם אשר באו בברית משמע שנכנסו בברית לשלח עבדיהם חפשים ביובל כשיגיע היובל:  הן</div>                     </div>                 


lvr: 55
pgn: 34
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הן </span> ומגרשיהן למיסתרינהו קיימי. [ו] וא'ת מאי נפקא מינה אם נסתרו כיון שהיו מוקפות חומה מעיקרא דהא תניא לעיל אשר לו חומה ואע'פ שאין לו עכשיו והיה לו קודם לכן ושמא י'ל דאתיא כרבי ח] אלעזר בר' יוסי ושאני הכא כיון שהם ראויות שלא יהא להם חומה לא תועיל להם קדושת חומה שהיה קודם לכן ט] כאילו לא היתה מעולם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>מי </span>דמי התם זוכה. </span>והכא נמי הוי מצי למיפרך י] כשהוא זוכה בשל אחרים והוי במשמר שלו אבל הכא רצה לזכות משמר אחר והיא אינה מתחלקת לכהנים של משמר אחר כדפי' לעיל (דף כה.) אלא דעדיפא מינה פריך יא] שאפילו באה משמרתו כשיוצאה לכהנים אין לזכות מהאי קל וחומר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 34
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>רמי בר חמא איצטריך כו' [אלא] אמר רב נחמן [איצטריך] ס'ד כו'. </span>ואם תאמר מאי היא דנאמר ודין הוא והלא אין לנו לומר שזוכה בו מטעם קל וחומר אלא מטעם דכתיבי קראי דאיש כי יקדיש לרמי בר חמא ולאחוזת עולם לרב נחמן וי'ל דמכל מקום ניחא ליה לאיתויי קל וחומר כך מסברא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 55
pgn: 34
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הא </span>קא משמע לן אחוזתו אחוזתו אין חרמו לא. </span>ואם תאמר הא לעיל ילפינן יב] מהקישא דמקיש שדה חרמו לשדה אחוזה לישראל ואמאי דריש ליה הכא מאחוזתו ויש לומר דהכי פירושו קא משמע לן מאחוזתו של כהן דאחוזתו דוקא יש לה גאולת עולם ואינה מתחלקת לכהנים ביובל אבל שדה חרמו מתחלק לכהנים ביובל  מהיקשא דמקשינן ליה לשדה אחוזה של ישראל ולא הויא כשדה אחוזתו ליגאל לעולם וכן פרש'י:  הדרן עלך המוכר שדהו וסליקא לה מסכת ערכין</div>                     </div>                 


