# tsftbvl

lvr: 53
pgn: 119
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ורב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ורב </span>במאי מוקי לה אי ביד קשיא רישא. </span>ה'מ למימר לר' יוחנן אי ביד אי בשומר קשיא סיפא ולאו קושיא גמורה היא דמקשה לרב אלא פירוש בעלמא דמפרש מילתיה אליבא דכולהו תנאי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 119
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ורבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ורבי </span>יוחנן אמר כולה ביד וכת'ק. </span>ה'מ למימר כולה בשומר וכת'ק דלת'ק אפילו בשלשה עצמות שיש בכל אחד פחות מכפול מצטרפין לכזית ושני עצמות דנקט להודיעך כחו דר' יהודה בן נקוסא אלא משום דאמר הש'ס לרב אי ביד קשיא רישא קאמר דרבי יוחנן מוקי לה ביד ולא קשיא רישא הוא הדין בשומר ומשום דלרבי יוחנן א'ש בין ביד בין בשומר כת'ק דייק מעיקרא אליבא דרב: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 119
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ורבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ורבי </span>יוחנן אמר כולה בשומר והוא דאמר כאחרים. </span>וביד לא בעי לאוקומי אע'ג דהוה ניחא טפי כדפירש בקונטרס משום דמשמע דבשומר מיירי והא דמוקי לה ביד לרב כי היכי דליקום כרבי יהודה דהלכתא כוותיה לגבי ז] ר'מ דאחרים היינו ר' מאיר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 119
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>רבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רבי </span>יוחנן אמר אין זה שיעור. </span>אין להקשות הא א'ר יוחנן לעיל (קיח:) יש יד לפחות מכזית ושומר לפחות מכפול וא'כ ע'כ אחרים לאו שיעורא קאמרי כדאקשינן ושנינן לעיל דהכא אתא לפרושי מילתא דאחרים דלא תטעה לאוקמיה ביד ולמימר דהוי דוקא ומהך מילתא לא הוה שמעינן דסבירא ליה כאחרים דדלמא הא דאיצטריך ח] לאחרים דאין זה שיעור משום דהכי הוה שמיע ליה מרביה דהשתא נמי דסבר ר' יוחנן הכי צ'ל כדפי' מדלא מוקי לה ביד והוי כפול דוקא כי היכי דמוקי לה רב ביד למיקם כר' יהודה אף ע'ג דמשמע דבשומר מיירי הכי נמי ה'ל לר' יוחנן לאוקומי ביד כי היכי דלהוי כפול דוקא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 119
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שרביט
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שרביט </span>שריקנו. </span>פירש בקונטרס קופא קוש'ט ולא משמע כן דהא כתיב בכל הספרים שייר גרגיר אחד בכל שומר טמא מכלל דשרביט לאו היינו קופא שהוא שומר עצמו אלא הוא הקלח שהשומרים דבוקים בו שקורין ריי'ס שריקנו שהוציא האוכל מן השומרים טהור: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 119
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שייר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שייר </span>גרגיר אחד לכל שומר ושומר טמא. </span> ט] וקס'ד המקשה דמיירי כשנגע טומאה בשומר וכל הגרגרין שבשאר שומרים מצטרפין לכביצה אלמא יש שומר לפחות מכפול וקשיא לרבי חנינא דאמר הרי זה שיעור ואע'ג דאליבא דאחרים קאמר מ'מ פריך ה'ל לפרושי מלתייהו כמו שמפרש רבי יוחנן דאין זה שיעור ולא לפלוגי אחרים אהך ברייתא ומשני בקולחא דנגע בקולחא ומשום יד ולא בשומר ולפי מה שפי' מייתי מינה שפיר ראייה לקמן גבי אוכל י] דקס'ד דמיירי כגון שנגע בשומרים ומשום שומר ומצטרפין כל השומרים יחד אבל לפירוש הקונטרס דגריס שייר בה גרגיר אחד טמא צ'ל דלקמן ס'ד דמיירי בהרבה שרביטים כדפירש בקונטרס לקמן דאי לא מיירי אלא בחד א'כ לא איירי מידי בצירוף דלא איירי אלא בשומר אחד: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 119
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הכא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכא </span>נמי בקולחא ומשום יד. </span>ואם תאמר א'כ מ'ל ריקנו ומה לי לא ריקנו כיון דקולחא הוי יד ליותר מכזית דלמאי דס'ד מעיקרא ניחא דקמשמע לן דאף על גב דליכא כפול הוי שומר ויש לומר דקמשמע לן דאף על גב דליכא כזית במקום אחד אלא כאן גרגיר וכאן גרגיר הוי קולחא יד:  שומר</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 119
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שומר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שומר </span>אוכל שחלקו. </span>לא שחלקו לגמרי דא'כ פשיטא דלא מצטרף כדפרישית לעיל ולהכי נקט נמי דוקא חלקו אבל שני אגוזים שהן שני אוכלים שלמים פשיטא דלא מצטרפין אלא מיירי כגון שיש כאן בשר ועליו עור וחלקו לעור והיה חציו מצד זה וחציו מצד זה ומייתי ראיה מר' אלעזר בן עזריה דמטמא בשל קטנית משום דכל השומרים שבשרביט מצטרפין אע'ג דכל חד לא מגין אלא אדידיה וא'ת ואמאי לא משני דאין השומרין מצטרפין ומיירי כגון שיש בין כל הגרגרין כביצה בלא שומרין והשומרין מכניסין ומוציאין ואין מצטרפין ואמאי משני ליה בקולחא ומשום יד וי'ל דבלאו הכי ניחא ליה טפי לאוקומי בקולחא ומשום יד ומעיקרא לא הוה מוקי לה משום שומר אלא משום דבמשמישן הוה משמע ליה משום שומר אבל השתא דמפרש מאי במשמישן בתשמישן ניחא ליה טפי לאוקומא בקולחא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 119
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>בחטי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בחטי </span>דר'ש בן שטח. </span>ועדשים נמי כעדשים דר' שמעון בן שטח שהיו כדינרי זהב ועם שומריהם יש בהם כביצה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 119
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לא </span>משום שומר. </span>וא'ת אמאי קאמר ר'ש לעיל אבל נימא לא הוי יד מטעם שומר מיהא ליטמא וי'ל דלעיל מיירי בנוגע בנימא שלא כנגד הבשר וכן פירש בקונטרס וא'ת ורבי יוחנן דמוקי לה משום יד אמאי נקט ובשער שכנגדו וצ'ל דכשכנגדו לאו דוקא כדפירש בקונטרס: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 119
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>איכא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>איכא </span>דמתני לה אמתניתין כו' עד לא שנו אלא עצם. </span>ה'נ הוה מצי למימר לא שנו אלא קרנים וטלפים שהן עצמן משום שומר אלא איידי דנקט לעיל לא שנו אלא עצם נקט נמי הכא עצם:  הוא</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 120
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הוא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הוא </span>עצמו יטמא טומאת אוכלין. </span>הוה מצי למימר יטמא טומאת נבלות א'נ טומאת נבלות לא מטמא דאיכא מילי טובא דמטמא טומאת אוכלין ולא מטמא טומאת נבלות כדתנן (לעיל דף קיז:) השוחט בהמה לעובד כוכבים ומפרכסת כו': </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 120
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הקפה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הקפה </span>הדם ואכלו. </span>הקפהו בחמה מיירי כדפרשינן בהקומץ רבה (מנחות דף כא.) אבל באור לא דדם שבשלו אינו עובר עליו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 120
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לרבות
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לרבות </span>השותה. </span>וא'ת ולמה לי קרא הא שתיה הויא בכלל אכילה כדדרשי' בפ'ג דשבועות  (דף כג.) מדכתיב ואכלת לפני וגו' מעשר דגנך תירושך וקרי תירוש אכילה וי'ל דהתם במילי דשתיה כגון יין ושמן והכא במידי דבר אכילה דממחי להו ושתי להו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 120
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לחם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לחם </span>עוני אמר רחמנא. </span>הוה מצי למימר נמי אכילה כתיב ביה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 120
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>אם חמץ הוא ענוש כרת הא אכילה כתיב ביה. </span>אע'ג דהוא אסור בהנאה הנאת חמץ לית ביה כרת אלא לאו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 120
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>חמץ
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חמץ </span>לא אתי מיניה שכן לא היתה לו שעת הכושר. </span>וא'ת חלב נמי הוי לו שעת הכושר כשהיה במעי אמו דאפילו רבי יוחנן דאמר (לעיל דף עה.) תלש חלב מבן ט' חי דחדשים גרמי בבן ח' מודה ויש לומר דחמץ כמו שהוא עתה היתה לו שעת הכושר ושוב לא נשתנה אבל חלב אחר שיצא לאויר העולם לא היתה לו שעת הכושר להיתר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 120
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>חלב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חלב </span>לא אתי מיניה שלא הותר מכללו. </span>הקשה הר'ר שמואל מוורדו'ן לר' יוסי דלא חייש להא פירכא בפסחים (דף כג:) וחשיב חלב לא הותר מכללו דקאמר ורבי יוסי הגלילי אנן בבהמה קאמרינן בבהמה מיהא לא אשתרי ח] וליכא למיפרך נמי מה לחמץ שכן אסור בהנאה דהא לר' יוסי הגלילי חמץ מותר בהנאה כדאמר התם וי'ל דלרבי יוסי [הגלילי] ודאי אתא נפש לדרשה אחריתי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 120
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>להנך שכן לא היתה להם שעת הכושר. </span>דנבלה כמו שהיא עתה מתה לא היה לה שעת הכושר א'נ מחיים היה בה איסור אבר מן החי ואפילו למ'ד (לאו) לאיברים עומדת היה בה איסור שאינה זבוחה :  </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 120
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שכן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שכן </span>טומאתן במשהו. </span>תימה דבכל מקום מזכיר כעדשה וכאן נקט משהו וכן בפרק השוחט והמעלה  (זבחים דף קו:) דפריך לאו בחלב למה לי כו' תיתי משרצים טמאין מה לשרצים טמאין שכן מטמא בכל שהוא ומיהו בלאו הכי התם נראה דלא גרסינן ליה דלא אצטריך להזכיר משהו גבי חלב דהא חלב לא מטמא כלל וסופרים שבשו משום דבתר הכי קאמר ואי משרצים טהורים מה לשרצים טהורים שכן איסורן במשהו פירוש משום בריה וכתבו כמו כן גבי טמאים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 120
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והא </span>דתנן הטמאים כו'. </span>דתניא גרסינן דאינה משנה:  ליכתוב</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 120
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ליכתוב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ליכתוב </span>בשרצים וליתו הנך כו'. </span>ובמה הצד חד מכולהו לא אתי דחמץ מכולהו לא אתי שלא היה להם שעת הכושר וחלב נמי לא אתי מכולהו שכן לא הותרו מכללן אך קשה דתיתי נבלה מכולהו ושמא לא הייתי אומר אלא לענין איסור אכילה אבל לענין טומאת נבלת עוף טהור לא ואע'ג דאפקיה בלשון אכילה לא יאכל לטמאה בה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 120
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>היכא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>היכא </span>דלאו איסור הבא מאליו מנלן. </span>וא'ת בהי מבעיא ליה דחדש ושביעית איסור הבא מאליו ואי טבל הא יליף חלול חלול מתרומה בסוף אלו הן הנשרפין (סנהדרין דף פד.) ותרומה ילפינן מבכורים ובסמוך משמע דצריך למילף במה הצד ואי כלאים הא לא כתיב בהו אכילה והקדש נמי לא כתיב ביה אכילה ועוד דאיכא למילף חטא חטא מתרומה וצ'ל דאכלאים בעי דאע'ג דלא כתיב בהו אכילה סברא היא דלא אסרה תורה אלא כשהאיסור בעין ולעיל דפריך אלא חלב אכילה כתיב ביה בלאו הכי ה'מ למיפרך אלא כיון דכתב בה בהדיא אכילה פריך מינה וה'ר שמואל היה אומר דגבי חלב שהמחהו אי לא הוה כתיב ביה אכילה הוה מחייבין כיון שהוא גוף החלב וכן החמץ אלא שנמוח אבל משקה היוצא מכלאים אפילו לא כתיב בהו אכילה כמאן דכתיב בהו דמי שאין זה גוף הפרי ומה שפירש בקונטרס דכולהו קרי איסור הבא מאליו לבר מהקדש אי אפשר לומר כן אלא אכלאים קאמר כדפירשתי שאין זה איסור הבא מאליו שע'י מעשה של זריעה נאסרין הכלאים וגם העבירה היה בשעת זריעה וא'ת ושביעית היכי אתי מכולהו דאית בהו לאו ובשביעית עשה כלה לחיה מן השדה כו' וי'ל דילפינן מטומאת שרצים דלא שייך בהו לאו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 120
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הביא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הביא </span>ענבים ודרכן כו'. </span>אע'ג דשתיה בכלל אכילה בענבים וזיתים לענין הבאת בכורים לא כתיבא אכילה דתהוי שתיה בכלל ד] פרי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 120
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>לתרומה שכן חייב עליה מיתה וחומש. </span>לרבי דאמר בסנהדרין  (דף פג.) הזיד במעילה במיתה ע'כ לאו אהקדש בעי לעיל כדפי' בקונט' דהא בהקדש נמי איכא מיתה וחומש לרבי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 120
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>אי מתרומה וחד מהנך כו'. </span>פי' מנבלה ובכורים או תרומה או משרצים ובכורים או תרומה אבל לא כמו שפי' בקונטרס חמץ ובכורים או תרומה דמה להנך שכן יש בהן נטילת נשמה מיתה וכרת וכן מחלב ותרומה או בכורים לא אתי מהאי טעמא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 120
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דון
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דון </span>מינה ומינה. </span>פי' בקונטרס דלאו דוקא ומיהו אפשר דהוי דוקא משום דגן שהמחהו ה]   דתרומת דגן דאורייתא דרבי אליעזר מחייב דגן מדאורייתא ושאר מינין מדרבנן ורבי יהושע פוטר בדגן שהמחהו דדון מינה ואוקי באתרה תירוש ויצהר אין שאר מינין לא ואפילו דגן ולהכי פטר נמי בשאר מינין שאין להחמיר בהן יותר מדגן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>אף </span> 


lvr: 53
pgn: 120
dfh: b
trm: תרומה אפילו שאר מינין.
txt:
<span class='five'>תרומה אפילו שאר מינין. </span>ואם תאמר אכתי אימא דוקא שבעה מינים שהבכורים נוהגים בהן ויין תפוחים מנלן וי'ל כיון דהויא אפילו במילי דרבנן הויא בכולהו:  והדר</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 121
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והדר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והדר </span>מייתי [לה] לערלה פרי פרי מבכורים. </span>וא'ת דבפ' כל שעה  (פסחים כד:) פשיט מהך משנה דכל איסורים שבתורה אין לוקין עליהם אלא כדרך הנאתן והכא קאמר משום דגמר לה מבכורים וי'ל דרבוי דהכא צריכי דלא נימא זיעה בעלמא הוא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 121
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מרטקא.
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מרטקא. </span>פי' ר'ח בשר מת וכן נראה לר'ת ולא כפי' הקונטרס שפי' גידי הצואר מדאמרינן פרק כל הפסולים (זבחים דף לה.) פגל באלל נתפגלה מוראה פגל במוראה לא נתפגלה אלל ובעוף אין גידי צואר קשין ומוראה לא שייך אלא בעוף ולמאן דמפרש בשר שפלטתו סכין לא קשה ליה מהתם דהא אמרי' בסמוך דלכ'ע מרטקא נמי הוי אלל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>ר' </span>יהודה אומר חייבים עליו. </span>הא דלא קאמר מטמא טומאת נבלות דלא תימא מדרבנן להכי קאמר חייבין עליו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 121
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והוא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והוא </span>שכנסו. </span>תימה מה שייכא מחשבה לאיסור דגבי טומאה שייך לחלק דאי מבטל ליה עץ בעלמא הוא אבל (ב) משום דבטליה לא משתרי באכילה לכך נראה דחייבין עליו לא מיירי לענין אכילה דלא צריך כנסו אלא לענין אם נכנס למקדש כמו שפי' בקונטרס בלשון אחר והא דלא נקט טמא דלא תימא מדרבנן כדפי' וכן נראה דאי אאכילה הא כיון דאכלו אין לך כינוס גדול מזה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 121
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ורבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ורבי </span> יוחנן אמר יא] אף מרטקא מצטרף. ולאו בכה'ג דהוי שומר דא'כ מ'ט דר'ל (ג)   יב] עור ועצם מצטרפים משום שומר וצירוף שומר מקראי דרשינן לעיל (דף קיח.) אלא מיירי כגון שיש בראשו כזית בשר דאע'ג דלא הוי שומר מצטרף דראוי הוא שיאכל אגב בשר וריש לקיש סבר דלא מצטרף דאין ראוי לאכילה דעץ בעלמא הוא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>ה'ג </span>במשנה בטהרות החרטום והצפרנים מטמאין כו'. </span>ולא גרסינן בה קרנים וקרנים דמפרש בה רב פפא בסמוך אמתני' דהכא קאי:  הואיל</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 121
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הואיל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הואיל </span>ויכול לגוררה ולהעמידה על פחות מכזית. </span>פ'ה שיכול לחותכה בחתיכות קטנות פחותות מכזית בעודה מפרכסת ולא היה צריך לפרש כן אלא אפילו חתיכות גדולות ובלבד שלא יהיו אברים דבשר מן החי לא מטמא כדאמר לקמן בפרקין (דף קכח:) ועל הנבלה הוא דקאמר צריך שישייר ויעמיד על (טומאה) פחות מכזית: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 121
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ולהעמידה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ולהעמידה </span>על פחות מכזית. </span>וא'ת השתא נמי סופו לטמא טומאה חמורה כיון דאילו מצטרף ליה עם חצי זית אחר מטמא כדאמר פ' דם שחיטה (כריתות דף כא.)  וי'ל דהתם בנבלה שמתה לגמרי מהני צירוף אבל הכא הואיל וסופו לטמא טומאה חמורה אחר שתמות שיצרפנה לכזית לא אמרי': </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 121
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ומי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומי </span>אמר חזקיה הכי. </span>דחזקיה אחזקיה ניחא ליה לאקשויי אע'ג דהוי מצי לאקשויי בלאו הכי ממתניתין דקתני אבל לא טומאת נבילות אחזקיה דאמר מתה היא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 121
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>נחרה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נחרה </span>אין בה טומאה של כלום. </span>היינו נמי אין מטמאה טומאת אוכלין דקתני גבי שחט בה סימן אחד אלא משום דלא עשה בה דרך שחיטה נקט האי לישנא כלומר נחרה והתם פשוט דאין בה טומאה כלל כיון דלא עבד כלל דרך שחיטה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 121
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ועובד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ועובד </span>כוכבים ששחט בהמה טהורה לישראל. </span>רבותא נקט דאפי' לישראל דבשחיטה תליא מילתא אבר הפורש ממנה כפורש מן החי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 121
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אביי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אביי </span>אמר אינה מצלת כו'. </span>וטעמא משום דכי חיה היא לכל דבריה ולכך רובעה חייב ומ'מ מטמא טומאת אוכלין כיון דבת אכילה היא ובקונט' פירש משום דלחומרא ותימה אי ספיקא היא אמאי רובעה חייב:  אי</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 122
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אי </span>אמרת בשלמא פלטתו סכין לרבי ישמעאל לא בטלה רב הונא דאמר כר' ישמעאל. </span>וא'ת והא ר' ישמעאל בלא כנסו קאמר ור' יהודה בעי כנוס כדאמר רב הונא וי'ל דפלוגתייהו דר' ישמעאל ור'ע בפלטתו חיה לכך לא בעי ר' ישמעאל כנוס אבל פלטתו סכין אי לא בטל לרבי ישמעאל צריך נמי כניסה ועוד דרבי ישמעאל נמי (א)  בכנסו איירי ואין זה דוחק ה] כמו דמפרש מילתיה דרבי יהודה הכי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 122
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>רב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רב </span>הונא דאמר כמאן. </span>לעיל (דף קכא.) כי קאמר וחד אמר מקצת פלטתו חיה ומקצת פלטתו סכין דבעי למימר דפלטתו סכין הוי פלוגתא דר' יהודה ורבנן דלר' יהודה לא בטל לא מצי למפרך דאמר כמאן אי אמרת לר' ישמעאל דבטל כדפריך הכא דאיכא לאוקומי דר' יהודה דאית ביה כזית יחד אבל לרב הונא פריך שפיר כדפי' בקונט': </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 122
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דאמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דאמר </span>כמאן. </span>וא'ת ודילמא הא דאמר רב הונא ב' חצאי זיתים שישנן על העור העור מבטלו מיירי בלא כנסו אבל כנסו מודה דלא בטל וי'ל דהא פשיטא ולא איצטריך ליה לרב הונא לאשמועינן דעור מבטלן (ועוד דהעור מבטלן משמע מתחלה העור מבטל ותו לא מהני להו כנוס): </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 122
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>עור
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עור </span>אדם טהור. </span>כדמפרש טעמא בריש דם הנדה (נדה דף נה.) דלא הוי דומיא דעצם אדם דעור גזעו מחליף: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 122
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>עורות
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עורות </span>אביו ואמו שטיחין כו'. </span>ואע'ג דמת אסור בהנאה ובכל אדם אסור לעשות מעורו שטיחין כו' מ'מ לא הוו גזרי רבנן משום הך חששא שיהיה טמא אלא משום אביו ואמו דחמיר טובא וא'צ לומר דנקט אביו ואמו משום דשכיחי גביה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 122
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אבל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אבל </span>רישא טומאה דאורייתא היא. </span>והשתא חשיב עור אין גזעו מחליף משום דמקומו נעשה צלקת על בשר כדאמרינן פרק דם הנדה (גז'ש) :  ואם</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 122
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואם </span>איתא והוא שיונק מבעי ליה. </span>תימה אכתי ה'מ למבעי או דילמא ה'ק עולא בן שנתו בין יונק בין שאין יונק ואמר ליה ר' יוחנן כל זמן שיונק בין בן שנתו בין שאין בן שנתו וי'ל דלא מסתברא דבעי לאיפלוגי כולי האי ולהכי לא בעי הכי וה'ר יעקב מקורבי'ל תירץ דכולה שמעתין סברה דיותר קשה אפילו תוך שנתו כשאין יונק מיונק אחר שנתו ולכך כיון דר' יוחנן כל זמן שיונק קאמר א'כ פשיטא דעולא והוא שיונק קאמר דאי תוך שנתו בין יונק בין שאינו יונק קאמר א'כ כ'ש לאחר שנתו אם הוא יונק דחשיב ליה רך א'כ מה הוסיף ר' יוחנן כל זמן שיונק הא עולא מודה דכל שכן הוא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 122
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>עור
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עור </span>הראש של עגל הרך מהו שיטמא. </span>על מעשה היה שואל היאך הלכה דמתני' הוה ידע כדפריך מינה לרבי יוחנן בסמוך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 122
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>למינהו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>למינהו </span>הפסיק הענין. </span>תימה דאמר לעיל (דף קיב:)  דהאי הטמאים לאסור צירן ורוטבן דהתם נמי למינהו הפסיק הענין דפסוק אחד הוא לפירוש הקונט' וי'ל דהכא כל הנהו דממעטינן אית להו גישתא סברא הוא (ב) לאוקומי אהנך דכתיב בתר למינהו ואע'ג דכתיבא תנשמת בהדייהו דיש לה גישתא ומרבינן לה אבל צירן ורוטבן דלעיל סברא הוא לאוקומי בכולהו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 122
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>למינהו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>למינהו </span>הפסיק הענין. </span>קצת תימה כיון דהפסיק הענין למה לי אלה: (ג) </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 122
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כרבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כרבי </span>יהודה דאזיל בתר גישתא. </span>פירש בקונטרס דלית ליה דרשה דהטמאים ה] ולפירושו לא הוי תנא דברייתא לא רבי יהודה ולא בר פלוגתיה ובחנם קאמר רב תנא הוא ופליג דהא תנא דברייתא כוותיה ויש לפרש דכולהו אית להו דרשה דהטמאים ומוקי מסברא רבויא בהנהו דלית להו גישתא ומיעוטא בהנהו דאית להו גישתא ולית להו למינהו הפסיק הענין אבל רב דאית ליה למינהו הפסיק הענין ע'כ פליג עלייהו וחשיב תנשמת: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 122
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אוזן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אוזן </span>חמור שטלאה לקופה טהור. </span>ונתבטל הבשר שהיה באזן פ'ה דפריך דהכא נמי במתני' להוי סגי בהנחה לפני הדורסן בלא הלוך ותימה א'כ מאי משני טלאה אפילו דלא הילך דאכתי תקשה ליתני במתני' הנחה לפני הדורס בלא הלוך ע'כ נראה דה'פ הילך אין טלאה לא מדלא קתני במתניתין טלאה דס'ד דטלאה גרע מהילך ומשני טלאה אף על גב דלא הילך כלומר כך לי זה כמו זה ואין חדוש בזה יותר מבזה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>לגבל. </span>פ'ה מי שיש לו לגבל עיסת חבירו בטהרה צריך לטרוח עד ד' מילין להטביל כליו ולפי זה לא קאי לפניו ולאחריו אגבל דאין רגילות להשכיר אדם בדרך לעשות לו עיסה ונראה כפירוש הערוך דפי' אם יש גבל העושה עיסה בטהרה ברחוק ד' מילין ימתין עד שיגיע לאותו גבל ומיירי באדם ההולך בדרך ומיהו מה שפירש בערוך לתפלה לרחוץ ידיו לתפלה אין נראה דהיכי דמי אי דמטא זמן צלויי הא לייט עלה אביי בברכות (דף טו.) אמאן דמהדר אמיא בעידן צלותא דכתיב ארחץ בנקיון כפי כל מידי דמנקי ואי לא מטא זמן תפלה מאי איריא ד' מילין אפילו טובא נמי ונראה כפירוש הקונטרס דלענין להתפלל בעשרה איירי ותימה דאמאי לא חשיב עבודה דבסמוך ועוד למאן דחשיב עבודה אמאי לא חשיב שלשים ריס דפרק לא יחפור (ב'ב דף כג.) דמדת המיל ז' ומחצה ריס ור'ח פי' לתפלה לטבול לתפלתו דאע'ג דקי'ל (לקמן דף קלו:)  כרבי יהודה בן בתירא בדברי תורה ה'מ ללמוד ולק'ש אבל לתפלה  לא אי נמי לא סבירא ליה דרבי יהודה בן בתירא ולפירוש ר'ח ניחא דלא חשיב עבודה דלא חשיב אלא הנך תלתא שהן ענין טהרה מאן דחשיב עבודה שהיא כמו מענין טהרה שמטהר העור מן הטומאה ולהכי חשיב לה ולא חשיב ההיא דשלשים ריס:  טהור</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 123
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>טהור
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>טהור </span>המופשט. </span>למאי דפירש בקונטרס דסבר רב דכל יד שאין מטלטלין בו את האוכל אינו יד תימה דאמאי עד כדי אחיזה חשיב יד טפי ונראה משום דבכדי אחיזה ואילך יכול לאחוז בבשר עצמו ולטלטלו אי נמי משום דכל זמן שלא הפשיט כדי אחיזה הוא קשה להפשיטו ופעמים שמניחו כך וצריך לו לטלטלו ממקום למקום אבל משהפשיט כדי אחיזה שוב אין קשה להפשיט ואין זז משם עד שיפשיט כולו וכן בחמת עד שיפשיט את החזה לפי שהחזה קשה להפשיט ולכך לפעמים מניחו כך שעה אחת ותוך כך יצטרך לטלטלו אבל משהופשט החזה (א) ח] אין דרך להניחו כך ועוד יש לפרש טעמא דרב דאמר מכאן ואילך טהור המופשט מפני שכדי אחיזה צריך העור להיות יד לצורך הפשטה אבל ביותר מכדי אחיזה לא לפי שאם מחזיק בשפת העור אין יכול למשוך בכח ולהפשיט ובכדי אחיזה סמוך לבשר אין יכול להחזיק בידו העור היטב ולמשוך הלכך עד [כדי] אחיזה יכול להחזיק ולמשוך בשפת העור טפי לא כדפי' הקונט' גבי הא דמשני בסמוך ההוא בטפח ראשון שכשהפשיט שלשה טפחים שאין יכול להחזיק לא בשפת העור ולא באמצע העור וי'מ כולה מתני' משום שומר דעד כדי אחיזה הוי חבור וכ'ש פחות אם נגע שרץ בעור המופשט מכניס טומאה לבשר משום שומר ואע'ג דאמר לעיל (דף קיח.) דעור כנגד הבשר דוקא הוי שומר הכא חשיב כנגד הבשר כיון דחשיב הכל כמחובר וכן לחמת כל זמן שהחזה מחובר חשיב הכל מחובר אבל משום יד אין לפרש דלרב אסי דאמר טפח סמוך לבשר טמא משום יד (ב) דלחמת אמאי כל העור חבור לא היה לטמא אלא טפח הסמוך לחזה דמאי שנא בין חזה לשאר אברים אלא ודאי משום שומר הוי דחשיב כל העור מחובר וכן לשון דהרי זה חבור משמע דהוי משום שומר דביד מה שייך לשון חבור והכי מוכח בת'כ דתניא התם בנבלתה ולא במפשיט לשטיח כדי אחיזה ולחמת עד שיוציא כל החזה יכול שאני מוציא פחות מכשיעור ת'ל יטמא אלמא דטעמא דשטיח כדי אחיזה הוי משום שומר דהא מיטמא דרשינן לעיל (שם) שומר דנבלה ויד דריש לעיל מלכם כך פי' הרב רבינו יעקב מאורלינ'ש ואין הגי' כן בת'כ ולפי פירושו לא מטמא בת'כ וגם בשמעתין אלא עד כדי אחיזה ולא כדי אחיזה בכלל דהיינו פחות מכשיעור שמזכיר לשם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 123
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>בפירוש
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בפירוש </span>ר'ח גרסינן בטפח הסמוך לבשר טמא ופריך לרב דאמר טהור המופשט ומשני הכא במאי עסקינן בטפח ראשון פירוש טפח ראשון כשמתחיל להפשיט העור עד כדי אחיזה וטפח הוי טפח כפול כמו שמפרש בסמוך ופרושי קא מפרש עד כמה כדי אחיזה היינו טפח סמוך לבשר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>טלית </span>שהתחיל בה לקורעה כו'. </span>פר'ת כיון שנקרע רובה הויא טהורה למפרע מתחלת קריעה ולשון שהתחיל לקורעה משמע כפירושו ומה שקשה לפירוש הקונטרס מפורש בפרק בהמה המקשה (לעיל דף עב: ד'ה בשעת) :  עולת</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 123
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>עולת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עולת </span>העוף לרבי אלעזר בר' שמעון לגזור. </span>וא'ת ומאי קושיא שאני התם דגזירת הכתוב הוא שלא להבדיל וי'ל דמשמע דלא מצריך אלא רוב מצומצם ולהכי פריך דלגזור וה'ל לאצרוכי רוב הנראה לעינים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 123
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אבל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אבל </span>שייר בה כדי מעפורת לא. </span>בפרק דם חטאת (זבחים דף צד:) אמרינן אפילו שייר בה כדי מעפורת אינו טמא אלא מדרבנן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 123
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לא </span>שנו אלא טלית אבל עור חלים ור' יוחנן אמר אפילו עור נמי לא חלים. </span>נראה (ב) דר' יוחנן לא סגי בעור כדי מעפורת כמו בטלית אלא כל אחד למאי דחשיב לגבי דידיה סגי וצריך בעור ה' על ה' והשתא פריך שפיר בסמוך כי אמעט ליה מה' טפחים טהור (ג) דאי בעור נמי סגי לרבי יוחנן כדי מעפורת לא יתיישב בסמוך דאי כדי מעפורת פחות מה' כמו שמשמע באיכא דאמרי תקשה ליה לר' יוחנן אמאי טהור כי ממעט ליה מה' ואם הוא יותר מה' כשיש בו נמי ה' אמאי טמא הא אין בו כדי מעפורת ומיהו יש ליישב דלהאי לישנא סגי לר' יוחנן בעור בחשיבות מעפורת שהוא פחות מה' כדמשמע לקמן והא דקאמר (ד) וכי ממעט ליה מה' טהור אע'פ שיש בו כדי מעפורת כגון דקא בעי ליה למושב זב כדאמר לקמן לר'ל אבל לאיכא דאמרי לרבי יוחנן ודאי בעי ה': (לעיל)  </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 123
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דלמא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דלמא </span> לא אתי למעבד יב] כדי אחיזה. תימה לר'י דמאי פריך הא לא חייס עלה דמפשיט הבהמה (ה) והיה רוצה שיהיה כולה מופשט וי'ל דהכא חייס שלא להפשיט הרבה שאז הוא נוח לטלטל ולהפשיט: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>הא </span>יותר מכדי אחיזה טהור ואמאי והא חלים. </span>תימה לר'י דהיכי מדמה דין דיד להא דאיירי ביה לעיל וי'ל דנראה לו לדמות דכי היכי דאמרינן דעור הקרוע חשוב כמחובר הכי נמי נימא דעור המופשט ליחשב כמחובר ולהוי יד כאילו לא הופשט: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 123
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>עור
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עור </span>שעל הצואר רבי יוחנן בן נורי אומר אינו חבור ואמאי הא חלים וקאי. </span>וא'ת לרבי יוחנן נמי דאמר עור לא חלים מודה היכא שכבר תפר שטמא וכ'ש היכא שלא נקרע מעולם וי'ל דקס'ד שעל גב הצואר אע'פ שהוא ניתק מאליו לא גרע מעור שעדיין לא נתפר ולא נתחבר דהוי כמחובר וכי היכי דעור הנקרע הוי כחלים עור שעל גב הצואר נמי אע'ג דניתק מאליו הוי ליה למימר דהוי חבור ומשני כיון דעשוי לנתק מאליו גרע מעור הנקרע ולא הוי חבור:  כי</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 124
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כי </span>ממעט ליה מד' מיהא הוי טהור ואמאי והא חלים וקאי. </span>ה'נ האי תנור דקאי ע'י טפילה לא חשיב והוי כעור שלא נתחבר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 124
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הכי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכי </span>גרסינן במשנת כלים (בפ'ק) וחכ'א בד'א בגדול אבל בקטן תחלתו כל שהוא שיריו ברובו משתגמור מלאכתו ולא קאי משתגמור מלאכתו אשיריו ברובו אלא אשני תנורים גדול וקטן השנויים בה קאי דאין טמא עד שתגמור מלאכתו ובתר הכי מפרשה איזהו גמר מלאכתו : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>הא </span>בתנורא בר תשעה והא בתנורא בר שבעה. </span>כמו שפירש בקונטרס לקולא כן נראה דאין לפרש לחומרא דבר תשעה בארבעה ובר שבעה ברובו דלא עדיף שיריו מתחלתו דהוי בארבעה והכא לא בעי לשנויי הא דצלקיה מצלק בארבעה הא דעבדיה גיסטרא ברובו דכיון דמשנה אחת היא מסתבר בענין אחד מיירי או תרוייהו דצלקיה מצלק או תרוייהו דעבדיה גיסטרא הילכך הוצרך לתרץ בב' תנורים ובענין אחד ריב'א : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 124
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אבל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אבל </span>פלטתו סכין בטל. </span>וא'ת למאן  דמשני לה ארישא דאפי' כזית פלטתו סכין בטליה היכי מוקי מילתיה דר' יהודה דאמר האלל המכונס כו' אי כשכנסו וכי עדיף כנסו מפלטתו יחד כזית וי'ל דאין ה'נ אי נמי לדידיה ר' יהודה פליג אר' ישמעאל ור' עקיבא וס'ל בכזית אפילו פלטתו סכין לא בטל ות'ק דר' יהודה יד] כר' ישמעאל ור'ע דאפי' בכזית בפלטתו סכין בטל ולמאן דתני לה אסיפא א'ש דהא דקאמר הכא בטל היינו בלא כנסו אבל אם כנסו לא בטיל: (לעיל) </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 124
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שהם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שהם </span>תחובים בקיסם והסיטן. </span>וה'ה בלא תחובים ונגע בהם דטמא דאי לא תימא הכי אפילו במשא לא ליטמו דאת שבא לכלל מגע בא לכלל משא לר'ע כדאמר בגמרא וקסבר יש נוגע וחוזר ונוגע אלא משום דפליג ר'ע ארבי ישמעאל בעור שיש עליו שתי חצאי זיתים קאמר דבקיסם כה'ג מודה ליה:  אבל</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 124
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אבל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אבל </span>מלפניו יש נוגע וחוזר ונוגע. </span>וסבר כת'ק דאחרים דריש פירקין (דף קיט.) דאין שומר לפחות מכזית: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 124
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אין </span>מאהיל וחוזר ומאהיל. </span>וא'ת מ'ש אהל ממשא וי'ל דמשא מרבינן בסמוך מיטמא דקתני יכול אף במשא כן ת'ל והנושא יטמא ואע'ג דבמגע נמי כתיב יטמא יתירא דאמרינן בריש פירקין (דף קיח:) מילתא דאתיא בק'ו טרח וכתב לה קרא ולא מוקמינן לנוגע וחוזר ונוגע ונראה דגבי משא דרשינן מדהוה ליה למכתב והנוגע בנבלתה יטמא עד הערב והנושא יטמא דסיפא למה לי אלא לאוסופי טומאה בנושא שאין בנוגע: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 124
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>רבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רבי </span>עקיבא אומר הנוגע והנושא כו'. </span>לר'ע גופיה לא צריך קרא דאיהו ס'ל דעור מבטלם אלא לדברי רבי ישמעאל קאמר לדידך דלית לך עור מבטלו תיפוק ליה מיהא דכיון דאין בא לכלל מגע כו': </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 124
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>והכא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והכא </span>היינו טעמא משום דבא לכלל מגע לפניו. </span>רב אויא סבר כבר פדא דאית ליה נוגע וחוזר ונוגע: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 124
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>רב פפא במרודד. </span>וא'ת ואי חשיב מרודד לצרופינהו לשני חצאי זיתים כגון שאינו מרודד יותר מדאי במגע נמי ליטמא ואי לא חשיב במשא נמי לא ליטמא דלאו נישא הוא וכ'ת דאתא (א) ו] כר'א דאמר לא שנו אלא מלאחריו כו' וקסבר כיון דלא מצטרף אלא ע'י מרודד לא חשיב למהוי שומר ומ'מ נישא הוא מ'מ תקשה דהא רישא דעור שיש עליו כזית בשר אוקימנא במרודד וקאמר הנוגע בשערה שכנגדו טמא אלמא דאיכא שומר אפילו למרודד ודוחק לומר דהאי מרודד דהכא גרע מאותו שלמעלה ונראה דקסבר אוחז בקטן ואין גדול עולה עמו אין כמוהו וה'נ איירי באוחז בקטן ואין גדול עולה עמו לכך אין מטמא במגע אבל במשא מטמא דנישא הוא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 124
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אימא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אימא </span>והוא דנישא. </span>תימה אמאי מגיה הברייתא אימא איפכא דרבנן סברי אחד הנוגע ואחד המסיט והוא דנישא אבל לא נישא לא ואתא ר' אליעזר למימר אף הנושא אע'פ שאין נישא ויתיישב שפיר לשון אף ונראה דסבר ז] הש'ס דמסיט בכל ענין אפילו אין נישא לכך דחק לפרש כן:  נוגע</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>נוגע
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נוגע </span>אין מאהיל לא. </span>וא'ת מנא ליה למידק מאהיל לא אי משום דלא קתני לה הא לא קתני נמי משא אע'ג דעצם כשעורה מטמא במשא וי'ל דמשא לא אצטריך (ג) למתני אבל אהל הוה ליה למתני כיון דאין עצם מטמא באהל אע'ג דלא מתני ליה במוקדשין מ'מ הוה ליה למתני באפי נפשיה אמת אע'ג דלא הוי אהל דומיא דנוגע דנוגע בכל מקום טמא אבל מאהיל לא מטמא אלא כנגד המוח מ'מ במאי דהוי לתנייה ואם תאמר ולשני ליה הא מני רבי יוסי דלית ליה טומאה בוקעת ועולה לקמן בשמעתין ושמא לא מסתבר ליה לאוקמה כר' יוסי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 125
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואי </span>מוח שבפנים מעלה ארוכה מבחוץ. </span>פירש הקונטרס אע'ג דליכא מוח כלל וזה דחקו מדלא מוקי לה דלית ביה מוח ובחנם דחק דמדנקט קולית משמע דמיירי דאיכא מוח קצת: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 125
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אי </span>הכי מוקדשים כו'. </span>פירוש בשלמא אי איירי בדאיכא כזית א'ש מוקדשין אפי' למ'ד בערבי פסחים  (פסחים קכא.) נותר בכביצה דכל חד איירי בשיעור דידיה אלא כיון דבמת איירי בדליכא שיעור מוקדשין אמאי כו' תימה דמאי קמ'ל רב מרי מתניתין היא ועוד דבפ' כיצד צולין (שם דף פג.) מייתי סייעתא לרב מרי ודחי לה לייתי הך מתניתין דהכא ונראה דרב מרי אשמועינן עצמות ששמשו נותר כבר אפי' אין בהן עכשיו כלום ומתני' איכא לאוקומי בדאיכא אכתי כזית ומ'מ חדוש הוא דאיכא שימוש נותר בעולם ובפסחים דבעי לאתויי מעצמות פסח דקאמר אלא לאו דאית ביה מוח היינו שהיה בה מוח כבר דעכשיו לא קאמר דפשיטא דטעונין שרפה משום מוח: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 125
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הכא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכא </span>במאי עסקינן בששיפה. </span>דתו לא מעלה ארוכה והלכך כיון דליכא כזית מוח לא מטמא באהל דליכא שיעור ולא הוי נמי אבר ואשמועינן דשיפה אינו מטמא באהל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 125
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ומאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומאי </span>נוגע דקתני מאהיל. </span>וקמ'ל דנוגע היינו מאהיל ומצטרפין וא'ת ליתני כזית מן המת הנוגע בו טמא ואנא ידענא דנוגע היינו מאהיל וי'ל דלא הוה שמעינן ליה מהכא אלא משום דקים לן בעלמא דכזית מן המת מטמא באהל אבל השתא דקתני קולית  י] מן המת וקתני נוגע מוכיח דנוגע היינו מאהיל דאי אפשר ליגע במוח ממש בתוך הקולית אלא ע'י אהל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 125
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הכא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכא </span>במאי עסקינן בכזית מוח המתקשקש. </span>הא דלא קאמר כששיפה כדאמר לעיל אפשר דסבירא ליה דשיפה מעלה ארוכה מבחוץ:  אמר</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>ר' זירא רישא בטומאה רצוצה בין ב' מגדלים עסקינן. </span>הוה מצי למימר בטומאה למטה מטפח עסקינן כדאמרינן בסמוך אלא משמעות אהל משמע ליה למעלה מטפח אי נמי לית ליה סברא דלקמן וא'ת אי בטומאה רצוצה דווקא עסקינן אמאי נקט בסיפא המשכה ע'י דבר אחר טהור ה'ל למינקט אבל אם אינה רצוצה טהור וי'ל דאתא לאשמועינן דאפילו בין שני מגדלים דומיא דרישא לא הוי טומאה רצוצה בהמשכה ע'י דבר אחר דתרתי בעינן בין ב' מגדלים וגם שהוא עצמו מאהיל על הטומאה או הטומאה עליו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 125
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ומאן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומאן </span>תנא דקרי לאהל נוגע רבי יוסי היא. </span>פי' בקונט' דלא מייתי ראיה אלא אליבא דרבא וכן עיקר דהא לאביי מאי משני דע'כ צריך לאוקומי מתניתין בכל ענין דאם לא כן מאי דחה רבי זירא לעיל בטומאה בין שני מגדלים נוקי נמי מתניתין בכה'ג אלא ע'כ צריך לפרש בכל ענין דלא תקשה אכתי נוגע אין מאהיל בלא טומאה רצוצה לא הילכך אליבא דאביי לא מיתוקמא כיון דאיכא אהל למעלה מטפח דלא הוי נגיעה אבל רבא דלא מפיק אלא אהל דהמשכה ליכא למיפרך מידי דמתני' לא איירי בהמשכה מדקתני הנוגע משמע אהל דומיא דנוגע דאיהו גופיה ולא ע'י דבר אחר ואביי ורבא לית להו דרבי זירא דשני לעיל בטומאה בין שני מגדלים דאי אית להו מנא ח] לן לפרש כדמפרש דלמא בטומאה רצוצה בין שני מגדלים עסקינן אלא ודאי לית להו וא'ת וכיון דלית להו דרבי זירא וההוא דלעיל מתוקמא לאביי כדאית ליה ולרבא כדאית ליה ואתיא טפי שפיר לרבא דמתוקמא בפשיטות דרישא מצטרפין דכאילו נגיעה היא כיון שאין בהמשכה ובסיפא דאין מצטרפין כיון דע'י המשכה היא וא'כ אמאי איצטריך להביא מהכא מההיא דלעיל יכול להביא ראיה דקרי לאהל מגע לפי סברת רבא וי'ל דניחא ליה טפי לאתויי מהכא שנזכר בה שם חכם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 125
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שלא </span>כנגד הנקב טהור. </span>וא'ת כיון דלא מבטל להו כדפי' בקונטרס יהא טמא אפילו שלא כנגד הנקב כדאמרינן פרק לא יחפור (ב'ב דף יט:) דכל מידי דלא מבטל ליה אין חוצץ בפני הטומאה ומיהו שם פירש דכל דבר שסותם כל החלון א'צ בטול ושם (כ. ד'ה היא) מפורש: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 125
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>קסבר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>קסבר </span>רבי יוסי טומאה אינה בוקעת ועולה. </span>וא'ת היכי מוקמינן לעיל מתניתין כוותיה והא מתניתין סבר דבוקעת ועולה דקתני בקולית סתומה הנוגע בה טמא ואוקמינן דמאי נוגע מאהיל וי'ל אע'ג דסבר רבי יוסי טומאה טמונה אינה בוקעת מודה בקולית סתומה שמטמא באהל כמו במת בכסותו דמודה רבי יוסי דמטמא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 125
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>טומאה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>טומאה </span>בבית מה שבתוכה טהור. </span>שהמגדל חוצץ בין הטומאה ובין מה שבתוכו דאינו מקבל טומאה דעשוי לנחת הוא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 125
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>יכול
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>יכול </span>הוא להוציאה ולשורפה במקומה. </span>נראה דמודה רבי יוסי בהא דאמרינן בביצה (דף י.) המת בבית ולו פתחים הרבה כולן טמאים מפני שסוף טומאה לצאת דרך שם דהתם במת שלם דאין דרך לשורפו ולנתחו פחות מכזית:  אם</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 126
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אם </span>יש בצוארו פותח טפח כו'. </span>תימה אי צוארו של כלב חשיב דבר שאין מקבל טומאה כי יש בצוארו פותח טפח מאי הוי נהי דרבי מאיר אית ליה חוקקים להשלים מ'מ הא ממעט הבשר את האויר מטפח ואינה יכולה טומאה לבא ואי חשיב דבר המקבל טומאה היכי קאמר ר' יוסי רואים את חלל הטומאה הא אם אין בחללה טפח אינו מביא ואמאי והא אינו יכול לחוץ והרי הוא כפתוח לבית ומיהו אפשר דמ'מ לרבי יוסי הבית טהור דכיון שאין בחלל טפח אין כאן אהל שימשוך טומאה לבית ופוסקת הטומאה בחוץ אך קשה נהי דבשר אפשר שאינו חוצץ עצמות אמאי אין חוצצים וי'ל כיון דאית ליה לר'מ חוקקין ויש בהם אויר קצת דהעצמות אין סותמים כל הנקב אלא ממעטין ומסתמא אין מבטלין וסופו להוציאם משם לא חייצי כדפרישית פ' לא יחפור  (ב'ב דף יט:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 126
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מאי </span>לאו אאין בצוארו פותח טפח. </span>ורואין היינו רואין את הטומאה אם היא כנגד השקוף או לא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 126
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>רבא ה'ק כו'. </span>לא הוה מצי למימר דאיש בצוארו פותח טפח קאי ולא בא לחלוק אלא דלא חשיב לשקוף אהל ורואין אצואר כלב קאי דלא שייך למימר לשון רואין אהא דהא מונח קמן אלא אטומאה שהיא בפנים או אחלל שייך לומר רואין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 126
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אנן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אנן </span>בתר חלל אזלינן. </span>ור'מ דלא בעי חלל טפח לטעמיה דאית ליה בפ'ק דשבת (דף ז:) דחוקקין להשלים גבי זרק ונח בחור כל שהוא ונהי דבפ'ק דערובין (דף יא:) גבי כיפה לא אמר חוקקין להשלים אלא כשיש ברגליה ארבע ה'מ גבי מזוזה דכתיב  (דברים יא) ובשעריך ובעינן שער חשוב אבל בעלמא אפי' אין שם ד' חוקקין וצ'ע שם ונראה דהך שמעתא מיירי כשאין טפח מן השקוף ולחוץ וכשסוגרים הדלת הוא כאהל בפני עצמו ואין אהל פחות מטפח ור' אלעזר אמר פיו לפנים הבית טהור לחוץ הבית טמא מפני שטומאה יוצאה דרך שוליו ונראה דר' אלעזר לאו אכלב דרבי יוסי קאי דר' יוסי בכלב שיש בצוארו חלל פותח טפח איירי ורבי אלעזר שאין בחלל פותח טפח מדקאמר פיו לפנים הבית טהור אלמא בסתם כלבים איירי שאין בצוארם פותח טפח: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 126
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מאן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מאן </span>תנא דפליג עליה דרבי יוסי ר'ש היא. </span>פ'ה מאן תנא דאמר לעיל נוגע בחצי זית ודבר אחר מאהיל עליו ועל חצי זית טהור דלא מצטרף אלמא תרי שמי נינהו דאהל לאו היינו נגיעה וקשה דהתם אפי' רבי יוסי מודה בין לאביי בין לרבא דהא למעלה מטפח אהל בהמשכה הוא ונראה לפרש דאמאי דקאמר לעיל מאן האי תנא דחשיב לאהל נגיעה ר' יוסי מכלל דאיכא דפליג עליה וקאמר מאן הוי האי תנא:  עצם</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 126
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>עצם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עצם </span>כשעורה מטמא במגע ובמשא אבל לא באהל. </span>פי' בקונטרס דהלמ'מ הוא ואי אפשר לומר כן דמקראי ילפינן לה בנזיר פרק כהן גדול (דף נג:) ולא הוי הלכה אלא מה שהנזיר מגלח עליו אע'ג דלא מטמא באהל: יט] </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 126
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>גולל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>גולל </span>ודופק מטמא במגע ובאהל ואין מטמא במשא. </span>למ'ד בפרק בהמה המקשה (לעיל דף עב.) דגולל ודופק הוו מהלכה איכא למימר דהכי גמירי לה אלא למאן דמייתי לה מעל פני השדה קשה מנא לן ונראה משום דההוא קרא דכל אשר יגע על פני השדה מוקמינן בנזיר (דף נג:) באהל הילכך מטמא באהל ובמגע נמי מטמא משום דאפקיה בלשון נגיעה אבל במשא לא מצינו שיטמא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 126
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>בנבלתה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בנבלתה </span>ולא בקולית סתומה. </span>מהאי קרא נמי ממעטינן בפ' בהמה המקשה (לעיל עז: )  עצמות וגידין וקשה דא'כ היכי נמעט מיניה קולית סתומה ומיהו כיון דלא מרבינן שומר אלא בנקובה שיכול ליגע ממילא כי אמעיטו עצמות אמעיט נמי קולית סתומה אע'פ דשומר הוי כסתום כגון חטה בקליפתה התם מרבינן מקרא דזרע אשר יזרע כדרך שבני אדם מוציאים לזריעה אבל הכא גלי קרא דשומר לא הוי אלא בשאפשר ליגע וכן גבי שרצים מרבינן לקמן מיטמא דשרצים קולית השרץ נקובה ואע'ג דמהטמאים דרשינן לקמן לרבות קולית השרץ וביצת השרץ עיקר קרא לא אתא אלא לביצת השרץ אבל קולית נפקא מיטמא ואע'ג דמהטמאים דרשינן דרשות טובא אפשר דדרשינן מטמא טמאים הטמאים או טובא טמאים כתיב התם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 126
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>יכול
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>יכול </span>אפילו לא רקמה ת'ל השרץ. </span>וא'ת ולרקמה למה לי קרא לענין טומאה הא לענין אכילה פשיטא לן בלא קרא בפרק אלו טרפות  (לעיל דף סד.) שאם רקמה ואכלה לוקה משום השרץ השורץ על הארץ אלמא שרץ איקרי ויש לומר דודאי רקמה שרץ איקרי אבל צב ועכבר לא איקרי וכה'ג אמרינן בפ' בהמה המקשה (לעיל עה.)  גבי חלב דלא איקרי חלב שור כשב ועז עד שיצא העובר לאויר העולם אי נמי מקרא דהכא קים לן באלו טרפות לענין אכילה שלוקה:  תלמוד</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 127
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>תלמוד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תלמוד </span>לומר בשרץ. </span>וא'ת למה לי קרא דבשרץ ממילא כיון דאיכא לאקושי לקולא ולחומרא לחומרא מקשינן דהא לעיל אי לא על הארץ למעוטי עכבר שבים הוה אזלינן לחומרא ואומר רבינו יצחק דאצטריך בשרץ לעכבר שחציו בשר וחציו אדמה משום דהשורץ משמע טפי כל שהוא משריץ: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 127
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>לי הכא ומה לי הכא. </span>ומ'מ אצטריך השורץ כל מקום ששורץ דלא נמעט מעל הארץ תרוייהו ירד לים ועכבר שבים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 127
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הני
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הני </span>ביברי דנרש אינן מן הישוב. </span>פירש בקונטרס יג]  ביברונ'ש בלע'ז שאין לוקים עליהן משום השרץ השורץ שהן גדלות במים ור'ת אומר דגרסינן ביברי ונרש ועיירות הן כדמשמע בכיצד מעברין  (עירובין דף נו.) הני מעלות ומורדות  דביברי ונרש אזקינן ובפ'ק דסוטה  (דף י.) גבי וירד שמשון תמנתה ויעל יהודה תמנתה אמר רב פפא חדא תמנת הואי דמהאי גיסא סלקי ומהאי נחתי כמו [שם] ורדיניא וביברי [ושוקא] דנרש וקאי הכא אקרא דאייתי לעיל האזינו כל יושבי חלד וקאמר דהני אינן מן הישוב כלומר בכלל יושבי חלד כי רשעים הם וכיוצא בזה אמר פ'ק דקדושין (דף מ:) כל שאינו לא במקרא ולא במשנה ולא בדרך ארץ אינו מן הישוב והיינו דאמר רב פפא בסמוך בשמתא נרש כו':  דרחמנא</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 127
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דרחמנא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דרחמנא </span>אמר כי יפול עד שיפול. </span>תימה מאי משמע כי יפול לענין זה דאבר המדולדל ועוד דהאי קרא בשרצים כתיב ונראה דהכי דריש כי יפול מהם במותם ואמר בפרק בהמה המקשה (לעיל דף עד.) מיתה עושה ניפול וא'כ ממילא שמעינן דקודם מיתה אינה ט] עושה ניפול ואבהמה דרשי ליה דאמר התם מיתה עושה ניפול ואין שחיטה עושה ניפול ופירש בקונטרס דמקרא יתירא דרשינן ואם אינו ענין לשרצים תנהו ענין לבהמה דבת שחיטה היא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 127
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>טומאת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>טומאת </span>נבלה. </span>שמזכיר כאן הש'ס לאו דוקא אלא היינו טומאת אבר מן החי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 127
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מסייע
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מסייע </span>ליה לרב חייא כו'. </span>וא'ת למאי מייתי ליה סייעתא אי להא דאמר תאנים שצמקו באיביהן מטמאין טומאת אוכלין טפי הוה ליה למסייעיה ממתניתין ונראה דמייתי סייעתא אמאי דקאמר התולש מהן בשבת חייב חטאת דמשמע נמי מברייתא דלאו לכל מילי הוה כתלוש מדקא ממעט טומאת נבלה כלומר טומאת אבר מן החי ומקרא ממעט ליה ובמתניתין ליתיה בפירוש אלא מדיוקא שמעינן ליה טומאת אוכלין אין טומאת נבלות לא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 127
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לימא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לימא </span>מסייע ליה ירקות שצמקו. </span>הא מייתי שפיר אפילו אטומאת אוכלין ומייתי סייעתא אהא דצמקו הוי כמדולדלים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 127
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>וקצצן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וקצצן </span>על מנת ליבשן איצטריכא ליה. </span>וא'ת ליתני הכי כרוב ודלעת שקצצן על מנת ליבשן מטמא טומאת אוכלין למה ליה למתני רישא שצמקו באיביהן וי'ל דהכי מתני ליה טפי שפיר הכרוב והדלעת שצמקו כו' ואם לא צמקו אלא קצצן ע'מ ליבש כו': </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 127
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ומר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומר </span>סבר אין בהמה נעשית יד לאבר. </span>נראה דרבה מצי סבר דלר'ש שחיטה מכשרת ולא דם וה'ק אין בהמה נעשית יד לאבר הא אם נעשית יד לאבר היה מוכשר משחיטת בהמה אע'פ שהוא אסור באכילה מדרבנן וכן סברי כולהו אמוראי דמפרשי מתניתין לבר מר' אחא דאמר בנתקנח הדם בין סימן לסימן קמיפלגי דלדידיה דם מכשיר לר'ש וצ'ל דלרב אחא לא שמיע ליה ברייתא דהשוחט (לעיל דף לו.) דשמעינן מיניה דלר' שמעון שחיטה מכשיר ולא דם אבל שאר אמוראי דהכא הוו ידעי לה שפיר דהא רב פפא נמי מפרש לה לפלוגתייהו בסמוך ובפרק השוחט (גז'ש) אמר רב פפא עלה דברייתא הכל מודים היכא דאיתיה לדם כו' אלמא ידע לה:  רבי</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 128
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>רבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רבי </span>מאיר אומר אם אוחז בקטן וגדול עולה עמו. </span>ה'ג בספרים ובפי' ר'ת ובמסכת טבול יום (פ'ג מ'א) אינו כן דגרסינן ר'מ אומר אם אוחז בגדול וקטן עולה עמו הרי הוא כמוהו רבי יהודה אומר אם אוחז בקטן וגדול עולה עמו הרי הוא כמוהו ולהך גירסא תימה מאי פריך הכא דר'מ אדר'מ ולא מסתבר לפרש דר' יוחנן דאמר באוחז בקטן ואין גדול עולה עמו אליבא דר'מ לאו דוקא אלא גם הקטן אין עולה עם הגדול דלא משמע הכי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 128
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>בהמה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בהמה </span>בחייה מהו שתעשה יד לאבר. </span>תימה מאי מבעיא ליה אי משום דבהמה בחייה לאו בת קבולי טומאה היא כל ידות שבעולם נמי לא מקבלי טומאה אלא שמכניסות ומוציאות טומאה וי'ל דלא דמי לשאר ידות דמאי דלא מקבלי טומאה משום שאינן אוכל אבל בעלי חיים כי נמי הוי אוכל כגון בן פקועה איכא למ'ד פרק בהמה המקשה (לעיל דף עה.) דלא מקבל טומאה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 128
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>קישות
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>קישות </span>שנטעה בעציץ והגדילה ויצאה חוץ לעציץ טהורה. </span>ואע'ג יג] דאמר בפרק המביא גט (גיטין כב. ע'ש) אילן בארץ ונופו נוטה בחוצה לארץ בתר עיקרו אזלינן התם מרובה יניקתו במקום העיקר אבל עיקרו בעציץ אין יניקת השרשים מרובה ואין הנופות יונקות מן העציץ: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 128
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>הטמא בטומאתו והטהור בטהרתו. </span>ואע'ג דבעציץ נקוב אמרינן בהמצניע (שבת צה:) דלרבי שמעון הוי כמחובר לענין הכשר זרעים ומסתמא הוא הדין לענין טומאה התם ע'י הנקב הוי כמחובר אבל הכא ע'י מה שיוצא לחוץ לא יהא מה שבפנים כמחובר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 128
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הרי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הרי </span>אמרו המשתחוה לחצי דלעת אסרה בעי רבי זירא מהו שתעשה יד לחברתה. </span>לפי' שני שבקונטרס דמבעיא ליה אי הויא חציה שלא השתחוה לה יד להוציא טומאה או לא כלום נעשה יד אוכל לאוכל אחר או לא תימה דבכולה שמעתין מוכח דאוכל נעשה יד לאוכל לקמן כוליא של נבלה בחלבה נעשה החלב יד לכוליא ולעיל נמי לא פליגי אלא בבהמה אם נעשית יד לאבר משום שהבהמה דבר גדול ואינה ראויה להיות יד אבל אם היו שוין הבהמה והאבר הויא יד לכ'ע ועוד אמאי נקט דלעת ליבעי בשתי חתיכות בשר המדובקין בעור ונטמאה אחת מהן בשרץ ואין לומר נמי דבדלעת מחוברת איירי והחצי טמא מידי דהוה אאשרה וקא מבעיא ליה אי הוי יד אידך להוציא טומאה כיון שהוא מחובר כדמבעיא ליה בקישות שנטעה בעציץ דאכתי אמאי נקט דלעת לימא המשתחוה לחצי אילן ונראה כלשון ראשון שפירש בקונטרס דבעי אם נגע שרץ בחצי שהשתחוה אם נעשית יד לחצי האחר הואיל ואין ראוי לקבל טומאה לר'ש דאמר אוכל שאין יכול להאכילו לאחרים אינו אוכל ולא דמי לשאר ידות דהתם אין מקבלות טומאה לפי שאינן ראויות לאכילה ועץ בעלמא הן אבל הכא אוכל גמור הוא אבל דבר אחר גורם לו שאין ראוי להאכילו לאחרים כדפרישית לעיל גבי בהמה בחייה מהו כו':  רבי</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 128
dfh: b
trm: יהודה מטהר.
txt:
<span class='five'>יהודה מטהר. </span>הא דאמר לעיל (דף קכז:) תאנים שצמקו באיביהן מטמא טומאת אוכלין אתיא דלא כרבי יהודה א'נ צמקו לא הוי אפילו כמעורה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>כוליא </span>וניב שפתים איכא בינייהו. </span>פירוש כוליא שלמה וניב שפתים שלם אבל חצי כוליא וחצי ניב שפתים אע'פ שאין עושה חליפין אינו מטמא דגמרינן מבהמה מתה שהיא דבר חשוב אף אבר שהוא חשוב ואע'ג דרבי יוסי הגלילי לא יליף מבהמה לענין דבעי חשיבות קצת יליף אבל אין לומר שאפילו חצי כוליא וחצי ניב שפתים הואיל ואין עושין חליפין מטמו דהא עצם אין עושה חליפין ואם נשבר ונפל מבהמה בחייה מסתמא לא מטמא דלא עדיף עצם מן החי מעצם דנבלה דאמר בנבלתה ולא בעצמות ועצם כשעורה מן המת מטמא אבל פחות לא אע'ג דאין עושה חליפין וא'ת דהכא אמר דבשר עושה חליפין חוץ מכוליא וניב שפתים ובפרק דם הנדה (דף נה.)  אמר מה עצם שאין גזעו מחליף ופריך והרי בשר כו' ומשני דמקומו נעשה צלקת וי'ל דהכא מעניניה דקרא והתם מעניניה התם דומיא דעצם שמתרפא קצת אבל אין מתרפא כבתחלה ובשר נמי נעשה צלקת והכא דומיא דמיתה שאינה עושה חליפין כלל ולכך נקט הכא לשון חליפין והתם נקט גזעו מחליף: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 128
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>בין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בין </span>רבי לר'ע איכא בינייהו בשר. </span>אית ספרים דגרסי רכובה וכן נראה דמשום הכי לא בעי ר'ע בשר דאיכא אבר בבהמה דהיינו רכובה שאין עליו בשר ורבי לא אזיל אלא בתר רוב אברים ולא מטמא אפילו ברכובה גופה אבל אי לאו רכובה לא הוה ידעינן טעמא דר'ע מ'ט לא דריש נמי מבהמה דנבעי בשר דטעמא דר' יוסי הגלילי ניחא דלא דריש מידי מבהמה וריב'א פי' דברכובה כ'ע לא פליגי כיון שנבראת כך בלא בשר לא גרעה משאר איברים ולא פליגי אלא דוקא באבר שהיה עליו בשר והוסר:  וטומאת</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 129
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וטומאת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וטומאת </span>בית הסתרים לא מטמא. </span>פירושה בפרק בהמה המקשה (לעיל עב: ד'ה בשעת) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 129
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ולא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ולא </span>שני ליה לר' מאיר בין טומאה דבעי הכשר כו'. </span>הלשון אין מיושב דלא ה'ל למימר טפי אלא הכא לא הוכשר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 129
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>למה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>למה </span>לי הכשר והא מטמא טומאה חמורה אגב אביו. </span>תימה אמאי לא פריך למה ליה לאוקומיה כר'מ הא מטמא טומאה חמורה אגב אביו ואין צריך לא הכשר מים ולא הכשר שרץ כדאמר פרק בא סימן (נדה דף נ:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 129
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כששימש
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כששימש </span>מעשה עץ שימש. </span>פירוש מאותו שם שהיה מטמא טומאה חמורה דהיינו משום אבר מן החי עתה אין אבר מן החי שאין בו אלא בשר ואין קרוי אבר ול'ד לנבלת עוף טהור ופרים הנשרפים שכשטימא טומאה חמורה היה משום שורף פרים והשתא נמי הם פרים וה'פ כששימש מעשה עץ שימש לא מתורת אוכל כמו שהוא עתה אלא מתורת עץ בעלמא וא'ת אע'ג דמעשה עץ שימש ליטמא דנגמר מזרעים שאין סופן לטמא טומאה חמורה בשום ענין וי'ל דזרעים נמי סופן לטמא טומאה חמורה ע'י שמוש עץ כדאמר בסמוך כופת שאור שיחדה לישב עליה בטלה ומטמאה טומאת מדרס: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 129
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>טומאתה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>טומאתה </span>לאו דאורייתא. </span>תימה דאי לאו מדאורייתא בטלה אמאי מותר להניחה בביתו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 129
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>בית
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בית </span>שסככו בזרעים טהרו. </span>מכאן קשה על פירוש רבינו שמואל בפ'ק דסוכה (דף יג:) דאמר ירקות שאדם יוצא בהן ידי חובתו בפסח אין חוצצין בפני הטומאה אבל מביאין הטומאה ופוסלין הסוכה משום אויר פירוש ולא משום סכך פסול דסכך פסול בארבעה ואויר בשלשה ואמר התם מאי טעמא כיון דכי יבשי נפלי כמאן דמפרשי דמו ופירש רבינו שמואל דהא דקאמר מאי טעמא לאו אאין חוצצין בפני הטומאה קאי משום דהוי אוכל ומקבל טומאה ואין חוצץ בפני הטומאה אלא אפוסלים את הסוכה קאי וקשה לפירושו דהכא משמע דבטלי לגבי בית ולא מקבלי טומאה ומיהו יש לומר לפירושו דמילי מילי קתני ואין חוצצין לאו כשסכך בהם קאמר אבל מכל מקום לא היה צריך לפרש כן דאיכא לפרושי כשסיכך בהן ולא מקבלי טומאה והאי דאין חוצצין כדמפרש התם משום דכי יבשי נפלי וכן פירש בקונטרס שם:  כזית</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 129
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כזית
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כזית </span>בשר הפורש מאבר מן החי ר' אליעזר מטמא. </span>לכאורה נראה דאבר האדם מן החי מבנין אב דשרצים ובהמה אתי אבל במשנה לא משמע כן מדאמרו ליה לר' אליעזר השוה מדותיך וקא יהיב טעמא אמאי מרבה בשר וממעט עצם וצריך לומר מקרא אחד דרשינן מר מוקי ליה בבשר ומר מוקי ליה בעצם כדיהיב טעמא ומר דריש לדרשא אחרינא אבל אי מבניינא דשרצים ודבהמה אתי אמאי אמרו ליה לר' אליעזר מאי טעמא מרבה בשר וממעט עצם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 129
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>בין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בין </span>תנא קמא לר' שמעון נמי כזית בשר ועצם כשעורה איכא בינייהו. </span>פירוש או עצם כשעורה דהא תרוייהו ליכא למימר לת'ק טמא דאם כן מאי איכא בין אבר מן המת לאבר מן החי:  הדרן עלך העור והרוטב</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 130
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הזרוע
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הזרוע </span>והלחיים. תלמוד לומר ואתן אותם. </span>ואי לאו קל וחומר לא הוה צריך קרא אע'ג דסתמא כתיב בין בחולין בין במוקדשים דה'א דבר הלמד מענינו במה הכתוב מדבר בחולין דכתיב לעיל מהאי קרא דגנך תירושך ויצהרך וגו' גז צאנך וראשית הגז אינו נוהג במוקדשין כדאמר לקמן פרק ראשית הגז (דף קלה.) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 130
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>תיתי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תיתי </span>מלקוח ויתום. </span>הוה מצי למימר נמי תיתי מכלאים וטרפה ועוד טובא דתנן בפרק מעשר בהמה (בכורות דף נז.) שאין נכנסין לדיר להתעשר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 130
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>זה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>זה </span>אין מידי אחרינא לא. </span>תימה דקאי במתנות וממעט חזה ושוק אדרבה ה'ל למעוטי מיניה מוקדשין ממתנות ויש לומר דכבר אמעיטו מאותם וכה'ג פירש' בפ'ק (לעיל דף כד.) גבי וזאת אשר ללוים:  אי</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 130
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אי </span>אגואי הא קא מעייל חולין בעזרה. </span>משום דכל חולין מדאורייתא אסור להביא בעזרה וכן אמר בהמוכר את הספינה (ב'ב דף פא:)  גבי בכורים ולא מסתבר דהתם אגוזלות דמייתי בהדייהו קפיד דאפשר דמתני עלייהו ומביאם נדבה וכן בפ' התודה (מנחות דף פ:)  גבי תודה שנתערבה בתמורות קאמר ולייתי לחם כו' הא קא מכניס חולין לעזרה ומדקאמר שאין לה תקנה ש'מ הוי מדאורייתא ב] ותימה דבפ' כל התדיר (זבחים דף צ:) אמרינן ובכולן הכהנים רשאים לשנות באכילתן ולאוכלן צלויין שלוקין ומבושלים ולתת לתוכן תבלין של חולין ואמר בהקומץ רבה (מנחות דף כא:) יאכלוה שיאכלו עמה חולין ותרומה כדי שתהא נאכלת על השובע ונראה דדוקא חזה ושוק וכן בכורים דדרך קדושה מייתי להו דעביד בהו תנופה וכן לחם לצורך תודה שהוא הכשר קרבן יש קפידא טפי בהבאתה בעזרה שלא לצורך : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 130
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואב'א
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואב'א </span>משום דהוי ליה ממון שאין לו תובעין. </span>ולהאי לישנא אייתר וזה יהיה לכדאמר לקמן בסמוך שמתנות דין ואין חזה ושוק דין וללישנא קמא איכא למימר דתרתי שמע מינה ודריש בסמוך מדכתביה אצל משפט דמשמע זה משפט וזה אין משפט ואיכא בין הני תרי לישני דלהאי לישנא דאין לו תובעין נהי דאין יכול לתובעו בדיינין בדיני שמים מיהא מיחייב וללישנא קמא דדריש ליה מוזה אפילו בדיני שמים נמי לא מיחייב: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 130
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מנין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מנין </span>שאין נותנין מתנות לכהן ע'ה כו'. </span>היינו דווקא כשיש כהן חבר אבל אי ליכא כהן חבר אלא ע'ה יתנו לו ואל ימתין עד שיזדמן לו חבר כדתנן במסכת חלה (פ'ד מ'ט)  אלו נותנין לכל מי שירצה החרמים והבכורות ופדיון הבן ופטר חמור והזרוע והלחיים והקבה וראשית הגז כו' ואין לפרש לכל כהן בין לאנשי משמר בין לשאר כהנים דהא בירושלמי בפרק שתי נשים קאמר דיש מהן ניתנין לכל כהן ויש מהן ניתנין לאנשי משמר א'כ ע'כ לכל כהן דקאמר היינו בין כהן חבר בין כהן ע'ה והיינו היכא דליכא חבר או איכא ואין רוצה לקבל כדפרישית בריש כל הבשר (לעיל דף קד:) אבל אין לתרץ דרבי שמואל בר נחמני דהכא כרבי יהודה דגרסינן בירושלמי ר' יהודה אומר אין נותנין אותה אלא לחבר דהתם אבכורים קאי כדאמר התם לעיל מינה רבי אדא אוסר בבכורים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 130
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>וכשיחזור
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וכשיחזור </span>לביתו ישלם. </span>ללישנא בתרא דקאמר משום דהוי ממון שאין לו תובעין פריך שפיר דישלם משמע שיכול להוציאו בדיינין וללישנא קמא נמי דפטר משום דכתיב זה פרכינן דכיון דבמתנות פטור משום דכתיב זה מסברא אין לנו לחלק בין מתנות ללקט שכחה ופאה ולקמן בפרקין (דף קלד.) פריך מספק לקט דחייב משום עני ורש הצדיקו להא דאמר אין ספק מתנות לכהן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 130
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>רבא </span>גרס ולא גרסינן אמר ליה רבא דהוה משמע דלרב חסדא דבר ואם כן מאי קאמר לבסוף מדת חסידות שנו כאן הלא כבר שמע התירוץ ולמה חזר ואמר רב חסדא אלא רבא שמע בבית המדרש הקשיא והתירוץ בשם רב חסדא ארישא והשיב להם דארישא לא שייך לשנויי ולא לאותיב מיניה אלא מסיפא הוקשה לרב חסדא ועל זה תירץ רב חסדא וי'ס שכתוב בהן ואמר רב חסדא בוי'ו בסוף מילתיה דרבא וכן משמע דאי לרב חסדא הוה מדבר לא היה אומר ואת אמרת אלא ומר אמר מדת חסידות שנו כאן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 130
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>תנא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תנא </span>תני ישלם ואת אמרת כו'. </span>וא'ת והאמר בפרק קמא דב'ק (דף ז.) א'ל אביי מי כתיב ישולם ישלם כתיב מדעתו ואמר נמי פרק הפועלים (ב'מ דף צא. ) גבי חוסם פי פרה ודש בה לוקה ומשלם ארבעה קבין לפרה כו' ובעי למימר משלם לצאת ידי שמים וללישנא קמא דלעיל דפטור אפילו לצאת ידי שמים פריך שפיר ומיהו לההוא לישנא נמי דאין לו תובעין דחייב לצאת ידי שמים איכא למימר דהיינו דוקא במזיק מתנות כהונה או אכלן שלקחן באיסור אבל הכא שלקחן בהיתר שהיה אז עני אפילו לצאת ידי שמים לא מחייב להכי פריך שפיר ואת אמרת מדת חסידות שנו כאן ולא מחייב אפילו לצאת ידי שמים ומיהו בסמוך קשה דקאמר טעמא דעני הא עשיר חייב ומאי קשיא אימא עני פטור אפילו מלצאת ידי שמים אבל עשיר חייב א] ומפר'ת דה'ק תנא תני ישלם לרבי אליעזר ורבנן פליגי עליה ואת אמרת מדת חסידות כו' דעל מדת חסידות לא הוי פליגי רבנן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 130
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אין </span>לך בהן אלא משעת הרמה. </span>ואם תאמר והא קרא לאו לאחר הרמה איירי אלא בעתיד ליתרם דמפקינן מיניה בפרק [אלו] הנשרפים (סנהדרין דף פג.) דטבל במיתה חלול חלול מתרומה דדריש לא יחללו את קדשי בני ישראל את אשר ירימו בעתידים ליתרם הכתוב מדבר ויש לומר דהכא דריש מדסמך ירימו אצל לה' לומר לך שאין לגבוה בהן אלא משעת הרמה אי נמי משום דקאי אקרא דסמיך ליה ואיש כי יאכל קודש דאיירי לאחר הרמה:  דאתו</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 131
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דאתו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דאתו </span>לידיה בטבלייהו וקסבר האי תנא מתנות שלא הורמו כמי שהורמו דמיין. </span>ומשעת הרמה ואילך היינו מכי אתו לידיה אפילו בטבלייהו וא'ת אמאי לא משני דפשטא דברייתא דקתני פטור מן התשלומין היינו דאתו ליד כהן בטבלייהו וקסבר האי תנא מתנות שלא הורמו לאו כמי שהורמו דמיין ומש'ה פטור דאין לו לכהן אלא משעת הרמה ממש והוה ניחא טפי דהוי לשון הרמה דוקא וי'ל דאי הוה מוקי לה הכי אז לא היה חדוש הדיוק כלל הא משעת הרמה ואילך משלם דהא פשיטא דמשלם כיון דאתו ליד כהן והורמו אבל השתא עיקר הברייתא משמיענו דמזיק מתנות כהונה או שאכלן פטור ודיוקא קמ'ל דאע'ג דאתו לידיה א] בטבלייהו חייב דכמי שהורמו דמיין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 131
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שאני
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שאני </span>התם דקא משתרשי ליה. </span>דבמקום זה הניח לו המלך שאר ממון ואם תאמר מתנות כהונה כשאכלם משתרשי ליה שבמקום זה לא אכל דבר אחר ואמאי פטור וי'ל דלא דמי לאנסו בית המלך גרנו דתחתיהן לא לקח משלו אבל באכלו אפשר דלא משתרשי ליה שהיה מתענה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 131
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הכי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכי </span>גרסי' בפי' ר'ח שבעה נכסי כהן. </span>ולא חשיב הכא כל כ'ד מתנות כהונה דחשיב לקמן בפירקין  (דף קלג:) דלא חשיב הכא אלא הנך דאסורים לזרים והם ממון כהן והא דחשיב מתנות אע'פ שמותרות לזרים משום דטבלי ודמו לתרומה כדאמר לקמן (קלב:) אע'ג דלית הלכתא הכי היינו דלא הוי כאוכל טבלים אבל מ'מ איסורא איכא לאכול מבהמה שלא הורמה מתנותיה א'נ לא חשיב אלא מידי דבר אכילה והא דלא חשיב בכור משום דאכתי לאו בר אכילה הוא שצריך שחיטה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 131
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מעשר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מעשר </span>עני המתחלק בתוך הבית. </span>דוקא נקט המתחלק בתוך הבית דשני דיני מעשר הם אחד מתחלק תוך הבית ואחד מתחלק בתוך הגרנות כדמשמע בפ'ב דנדרים (דף פד:) ואותו המתחלק תוך הגרנות אין לבעלים בו טובת הנאה אלא באותו המתחלק בתוך הבית ובספרי מפרש להו מקראי כתוב אחד אומר מקצה שלש שנים תוציא את כל מעשר תבואתך והנחת אלמא צריך להניחו בגורן ובאין עניים ונוטלין אותו וכתוב אחד אומר כי תכלה לעשר וגו' ונתת ללוי וגו' אלמא בתוך הבית מחלקו מדכתיב והנחת הא כיצד עד הפסח שהוא זמן גשמים ואם מניחו בחוץ נפסד מחלקו בתוך ביתו וזה מעשר עני המתחלק בתוך הבית מכאן ואילך שהוא ימי הקיץ מניחו בחוץ בגרנות ועניים באים ונוטלין אותו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 131
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>יש
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>יש </span>בו טובת הנאה לבעלים. </span>נראה דדבר שיש בו טובת הנאה לבעלים אפילו בא עני ולקחו מוציאין מידו ודבר שאין בו טובת הנאה לבעלים לקחו אין מוציאין מידו ומיהו אם לא לקחו ובא עני ושאלו ממנו אם ירצה לא יתן לו דקרי ליה לעיל ממון שאין לו תובעין ואם היה צריך ליתנו לתובעו א'כ הוי יש לו תובעין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 131
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>גמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>גמר </span>אחריך אחריך מזית. </span>ואע'ג דאצטריכו למכתב ולא הוי מופנה גלוי מילתא בעלמא הוא דכמו שיש בזה אחריך פאה ה'נ יש בזה אחריך פאה ולאו ג'ש ממש היא אי נמי מדכתיב שכחה בלשון אחריך ש'מ לג'ש אתא וצ'ע למה לא גמרינן בג'ש דאחריך דלהוי פרט בזית כמו בכרם ונהי דלענין עוללות לא אפשר למילף באילן דלא שייך ביה איזהו עוללות כל שאין לו לא כתף ולא נטף:  כגון</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 131
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כגון
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כגון </span>זרוע ולא זרוע. </span>דאי זרוע ממש למה לי למימר כגון לימא ושאר מתנות כהונה הזרוע כו' אלא מדקאמר כגון לאו בזרוע מיירי אלא בדכוותיה דהיינו מעשר ראשון ואצטריך ליה למימר כגון זרוע דאי הוה אמר בהדיא מעשר ראשון הוה אמינא דה'ה מתנות כהונה להכי תנא כגון הזרוע והכי קאמר ושאר מתנות כהונה שהן דוגמת זרוע כגון מעשר ראשון מוציאין אבל זרוע עצמה לא דמספקא לן כרב: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 131
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>תא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תא </span>שמע כל דבר שבקדושה כו'. </span>תימה מאי פריך ליה לרב מהכא דילמא משום הכי אין מוציאין משום דמספקא ליה לתנא אי איקרו עם או לא וי'ל דלא משמע ליה שיהיה ספק לתנא ובפי' ר'ח גרס לימא מסייע ליה כל דבר שבקדושה כו':  דבי</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 132
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דבי </span>רבי ישמעאל תנא כהן ולא כהנת. </span>נראה דלא ממעט אלא בנשאת לזר אבל לא נשאת כיון דאכלה בתרומה דחמירא כ'ש דיהבי ליה מתנות ומיהו אפשר דלא יהבינן לה לר' ישמעאל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 132
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>רב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רב </span>כהנא אכל בשביל אשתו. </span>זהו רב כהנא שגלה מבבל לא'י דפרק הגוזל בתרא (ב'ק דף קיז.) שלא היה כהן כדאמרינן בסוף אלו עוברין  (פסחים דף מט.) אמר רב כהנא אי לאו דנסיבת כהנתא לא גלאי ואחר יש שהיה כהן בפ'ק דקדושין (דף ח.)  רב כהנא שקל סודרא בפדיון הבן.  [וע'ע תוס' קדושין ח. ד'ה ר'כ ותוס' ב'ב קי. ד'ה ולא ובפסחים מט: ד'ה אמר] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 132
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ה'ג
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ה'ג </span>מאי נוהגין נמי דקתני בחצי מתנות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>חלבו </span>אסור כחלב בהמה ודמו טעון כסוי כחיה וחייב במתנות כבהמה. </span>הא דלא קתני הני תרתי דשוה לבהמה ביחד משום דניחא ליה למיתני דם וחלב בזה אחר זה שסמוכין בכל מקום: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 132
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואם </span>איתא חייב בחצי מתנות מבעי ליה. </span>בההיא דלעיל ניחא ליה טפי דלא תני בה חייב אלא נוהגין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 132
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>בזמן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בזמן </span>שמאה שוחטים כולן פטורים. </span>ע'כ כשכולן בעלי מומין איירי דאין שוחטין בכור אא'כ נפל בו מום ומדנתערב ואין מכירין בו א'כ גם האחרים בעלי מומין הם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 132
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וצריך
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וצריך </span>לרשום. </span>סימן על הבשר רגילין היו לרשום בשר שפטור מן המתנות והיו מכירין רישומיהן וא'ת כיון דלית ליה לכהן אלא חצי חצי ליפטר וחצי ליחייב מידי דהוי אצבי הבא על התיישה דמחייבי רבנן בחצי מתנות וי'ל דהתם כל שיות שבו מחייב והכא לא מחייב כל שיות שבו לכך פטרי לגמרי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 132
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמאי </span>יבא עליו משני צדדים. </span>בפ'ב דבכורות (דף יח:)  איכא פלוגתא גבי שתי רחלות אחת בכרה ואחת לא בכרה וילדו שני זכרים אחד לו ואחד לכהן והשני ירעה עד שיסתאב וחייב במתנות ור' יוסי פוטר והך סתמא כר'מ דבתוספתא  (פ'ב דבכורות) מסיים בה דברי ר'מ ומפרש בגמ' טעמא דר'מ משום דבא עליו כהן משני צדדין ואע'ג שכבר לקח אחד והשתא לא מבעיא לר'מ דפריך הכא שפיר אלא אפילו רבי יוסי דפליג התם היינו משום דלא מצי אמר אי בכור הוא כוליה דידי הוא שכבר לקח אחד אבל הכא מודי משום דמצי אמר אי בכור הוא כוליה דידי הוא ומשני שמכרו לישראל במומו ואפי' לר'מ דמחייב התם משום דממה נפשך אית ליה מתנות גביה אבל הכא ספק גמור והמוציא מחבירו עליו הראיה:  כשהוא</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 132
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כשהוא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כשהוא </span>אומר מאת זובחי הזבח. </span>דמיירי בטבח ולא קאי אעם דנמעט טבח כהן מדלא כתיב מאת העם זובחי הזבח וכתיב מאת זובחי יתירה הפסיק הענין דאכל שהוא טבח קאמר ואפילו כהן הואיל ושחיט בהמת ישראל אבל אם היתה שלו אפילו למכור רחמנא פטריה אלא דמדרבנן גזרו כשהוא טבח ליתן מתנות כהונה אפילו הבהמה שלו שלא ירגילו טבחי ישראל לשתף כהנים עמהם ליפטר מן המתנות ועד ג' שבתות דאיכא למימר דדידיה שחיט לא גזרו רבנן ואוקמוה על דין תורה ומכאן ואילך גזרו וכי קבע מסחתא מיד מוכח דלאו לדידיה שחיט ולכך גזרו לאלתר כדמוכח בסמוך ולא כפי' הקונטרס דפירש דחייב מה'ת בשוחט למכור דא'כ שנים או שלשה שבתות אמאי פטור אטו שלשה שבתות כתיבי בקרא ועוד אי מן התורה א'א שלא היה יודע ר' טבלא דבר זה אלא ודאי תקנת חכמים היא כדפירשנו ור' טבלא לא הוה שמיע ליה הך תקנתא עד דאמר ליה ר'נ: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 132
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כאילו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כאילו </span>אוכל טבלים. </span>ממש דמתנות ילפינן נתינה נתינה מתרומה בפ' ראשית הגז (לקמן דף קלו.) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 132
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אין </span>נאכלין אלא צלי ואלא בחרדל. </span>וא'ת דבפ' כל התדיר (זבחים דף צ:) אמרי' ובכולן רשאין הכהנים לשנות באכילה לאוכלן צלויין שלוקין מבושלין ואמר בגמרא טעמא משום דכתיב בהו למשחה פירוש לגדולה כדרך שהמלכים אוכלין ונראה דודאי כמו שטוב לו ונהנה יותר מצי אכיל להו אבל אדם שטוב לו צלי כשלוק ומבושל יאכל צלי שהוא דרך גדולה יותר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 132
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ולאו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ולאו </span>מילתא היא דתניא כו'. </span>הוה מצי למימר מדאמרינן בריש פירקין המחזיקין בתורת ה' יש להם מנת משמע מחזיק אפילו שאין בקי :  קבלות</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 133
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>קבלות.
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>קבלות. </span> ב] וא'ת תיפוק ליה קבלות מהמקריב את דם השלמים דהקרבה הוי לשון קבלה כדאמרינן פרק הקומץ [רבה]  (מנחות דף יט.) והקריבו בני אהרן מקבלה ואילך מצות כהונה וי'ל דהכא כיון דכתיב המקריב את דם השלמים ואת החלב ובחלב לא שייך קבלה דם נמי לא משתעי בקבלה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>היציקות. </span>בריש הקומץ [רבה]  (שם דף יח:) פריך מינה להא דאמר התם לא יצק כהן אלא זר כשר והכא קאמר שהיא עבודה המסורה לבני אהרן ומסקינן דלא כר'ש: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>משקל </span>נמי לא שקילנא. </span>שלא אקרא גרגרן ולא אגזול ממי שצריך יותר ממני אע'פ שגם הוא לא היה עשיר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 133
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לבר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לבר </span>ממעלי יומא דכפורי. </span>שיום טוב הוא כדאמר בפרק אותו ואת בנו (לעיל דף פג.)  ומתנות מרובות וכהנים מתאספין ואילו לא היה נוטל היו אומרים שאינו כהן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 133
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>ליה רבא לשמעיה כו'. </span>רבא גרסי' דרבה כהן הוה כדאמר פרק עד כמה (בכורות דף כז.) (רבא) [רבה] הוה מבטל לה ברוב ואמרי' נמי (ר'ה דף יח.) אביי ורבה מדבית עלי קא אתו:  זבחי</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 133
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>זבחי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>זבחי </span>שלמי צבור. </span>הן כבשי עצרת ויש להם דין אשמות ליאכל לפנים מן הקלעים כדתנן באיזהו מקומן (זבחים דף נד:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 133
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ועורות
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ועורות </span>קדשים. </span>תימה אמאי חשיב עורות קדשים מהארבע שהיו בירושלים הלא בעזרה היו מפשיטין אפילו קדשים קלים משום אימורים שלא היו יכולים להוציא חוץ לעזרה וה'ל למימניה עם עשר שבמקדש : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 133
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>או
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>או </span>דילמא בתר עיקר בהמה אזלינן. </span>הא לא דמי כלל למתניתין דתנן חוץ מן המתנות פטור מן המתנות דהא לא מחייב התם ישראל במתנות משום שהמתנות נשארו ביד כהן:  חוץ</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 134
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>חוץ
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חוץ </span>שיורא הוא ע'מ לאו שיורא הוא. </span>וא'ת כי א'ל ע'מ דאמרינן נותנן לכל כהן שירצה א'כ המקח בטל שלא נתן לו הבהמה אלא ע'מ שיהיו המתנות שלו וי'ל דמיירי שהתנו שיהיו המתנות שלו ואם לא יתן לו לא יהיה המקח בטל אי נמי הוי כמו מתנה על מה שכתוב בתורה שהרשתו תורה ליתנם לכל מי שירצה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 134
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דמר </span>אית ליה דרב חסדא. </span>אין לפרש דרב אית ליה דרב חסדא ועם הראשון דקאמר רב היינו אפי' עם הראשון דא'כ לרב אסי הדין עם השני ולא עם הראשון (ב)  בגזל ולא נתייאשו הבעלים ובא אחר ואכלו דהא ליכא מאן דפליג שלא יוכל לגבות מן הראשון הגוזל ובאחר שאכלו הוא דאיכא דלית ליה דרב חסדא אלא יש לפרש איפכא דרב לית ליה דרב חסדא דהדין דוקא עם הטבח ורב אסי אית ליה דרב חסדא והדין אף עם הלוקח ודחי דכ'ע אית להו דרב חסדא ובמתנות כהונה נגזלות קא מיפלגי דרב סבר נגזלות והדין עם הטבח היינו אף עם הטבח כרב חסדא ורב אסי סבר דהדין דווקא עם הלוקח לפי שהמתנות אין נגזלות והוי איפכא ממאי דהוה בעי למימר מעיקרא ותימה דבמאי קא מיירי אי בשאין מתנות בעין הא אמרינן בריש פירקין דמזיק מתנות כהונה או אכלן פטור ואם הם בעין היכי קאמר דבדרב חסדא קא מיפלגי הא משמע בריש הגוזל בתרא (ב'ק דף קיא:) דהיכא דהם בעין ליכא מאן דפליג אדרב חסדא אלא דווקא כשאכלן דתני רבי אושעיא הגוזל ומאכיל את בניו פטורין מלשלם הניח לפניהן גזלה קיימת חייבים לשלם אין גזלה קיימת פטורין כו' ופריך לימא תהוי תיובתא דרב חסדא משמע דלמאן דפליג עליה אתי שפיר דדוקא אין גזילה קיימת פטורים אבל בגזלה קיימת חייבים לשלם וצ'ע: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 134
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ורמינהי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ורמינהי </span>חורי הנמלים שבתוך הקמה כו'. </span>מרבנן נמי פריך דלא פליגי רבנן אלא משום דסברי דתחתונים ודאי נמלים כנסום הילכך הם של בעה'ב הא אם היו ספק היו מודים דהוי לקט כמו עליונים שספק לקט לקט:  ראשית</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 134
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ראשית
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ראשית </span>הגז והמתנות. </span>תימה למאן דאית ליה לעיל (דף קלב:)  דמתנות טבלי ליתני נמי מתנות לחיוב קודם שהורמו ולפטור אחר שהורמו המתנות דהוו שלו כי היכי דתני בבכור בהמה טמאה לחיוב ולפטור: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 134
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>פיקה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>פיקה </span>של גרגרת. </span>היא טבעת הגדולה שעשויה עגולה כפיקה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 134
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הזרוע
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הזרוע </span>המיומנת. </span>אפילו לרבנן דדרשי פרק גיד הנשה  (לעיל דף צו:) הירך דפשיט איסוריה בכוליה ירך הכא מודו דלא שייך למדרש הכי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 134
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דורשי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דורשי </span>חמורות. </span>פירש בערוך בשם רב סעדיה גאון כמין המעשה דבלשון ארמי מהו חמרך מה מעשיך:  הדרן עלך הזרוע והלחיים</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 135
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ראשית
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ראשית </span>הגז: ליפרוק וליתיב ליה. </span>תימה אמאן קאי אי אמאן דעבר וגזז אטו קנסא הוא דקניס ליה משום דעבר וגזז לפדותו ובעלים שהקדישו נמי אמאי מיחייבי ואי אכהן לא הול'ל לפרוק וליתיב ונהי דהאי לא תקשי מה מרויח שפודה דמרויח שפודה בשוה פרוטה אפילו שוה מנה דמחולל:  </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 135
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והא </span>בעי העמדה והערכה. </span>וא'ת מה שייך העמדה והערכה בגיזה דהויא כמקדיש עצים ואבנים וי'ל כיון שהיה מתחלה מחובר בבהמה שהיא בת העמדה והערכה צריך העמדה והערכה וא'ת ולימא כשהעמיד והעריך ואחר כך עבר וגזז ופדה ויש לומר דבשעת פדייה בעינן העמדה והערכה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 135
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>במקדיש
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>במקדיש </span>גיזה עצמה. </span>ורבי מני בר פטיש דלעיל אית ליה שפיר הך דרשא אבל רבא לית ליה דרשה דרבי מני בר פטיש דפטר מקדיש בהמה חוץ מגיזתה וכחישתה מדבעי בסמוך ואלא צאנך למאי אתא:  ורבנן</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 135
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ורבנן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ורבנן </span>לא לכתוב לא וי'ו ולא ראשית. </span>וא'ת לרבנן נמי תקשי לא לכתוב צאנך ולא ראשית ואנא ילפינא מדגנך דשותפות עובד כוכבים פטור מראשית הגז דמדאמרי רבנן לעיל ראשית הפסיק הענין משמע הא לאו ראשית הוה ילפינן מרישיה דקרא וי'ל דרבנן לדבריו דר' אלעאי קא אמרי לדבריך דבעי למילף מרישיה דקרא הא ראשית הפסיק הענין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 135
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואב'א
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואב'א </span>שותפות עובד כוכבים בתרומה רבנן חיובי מחייבי. </span>מתוך פ'ה אחרון משמע דמדגנך ליכא למעוטי שותפות עובד כוכבים דסברא הוא לחלק בין של עובד כוכבים לגמרי בין של שותפות אבל בגז אין סברא לחלק שבכל בהמה ובהמה יש לעובד כוכבים חלק בה ולא קרינא בחדא מינייהו צאנך ותימה דא'כ מה איצטריך לרבנן קרא דצאנך הא מדגנך דרשינן ולא של עובד כוכבים וילפינן בגז דשל עובד כוכבים פטור וכיון דשל עובד כוכבים פטור של שותפות נמי פטור כדפרישית שאין סברא לחלק (ד) צ'ל דלאו סברא הוא כלל דאפילו ידעינן דשל עובד כוכבים פטור מ'מ לא ידעינן דשל שותפות פטור בשותפות עובד כוכבים והשתא מדגנך ילפינן בגז דשל עובד כוכבים פטור ואיצטריך צאנך לשל שותפות אך לפי' קמא בקונטרס דדגנך אתא ולא דיגון עובד כוכבים צ'ל האי סברא דאי לא תימא הכי לרבנן מנא להו דשותפות עובד כוכבים פוטר בראשית הגז אימא צאנך למעוטי של עובד כוכבים אבל שותפות עובד כוכבים חייב: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 135
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>רבא ומודה רבי אלעאי בתרומה. </span>נראה דסבר כלישנא בתרא דאין סברא למעט של עובד כוכבים טפי משל ישראל דללישנא קמא דלית לן למעוטי מחד קרא אלא שותפות עובד כוכבים ולא שותפות ישראל לא הוה צריך בכל הנהו דמייתי קרא לרבות שותפות ישראל:  ביתך</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 136
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ביתך
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ביתך </span>דרך ביאתך. </span>תימה אמאי לא אמר שותפות דעובד כוכבים כדקאמר בכל הני דלעיל : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 136
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>ארצך ל'ל למעוטי חו'ל. </span>אע'ג דמצוה התלויה בארץ היא מכל מקום אצטריך למעוטי משום דאתקש לבשר בחלב בחד קרא. רשב'ם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 136
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אי </span>מה תרומה חייבין עליה מיתה וחומש כו'. </span>ואע'ג דבראשית הגז לא שייכא ביה אכילה ואין בתרומה חומש אלא באכילתה הנאת ראשית ד] היא אכילתה:  </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 136
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אף
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אף </span>ראשית הגז ששיריה נכרין. </span>תימה מנלן דבעינן ששיריה נכרין אי מדכתיב ראשית בראשית הגז נמי כתיב ראשית ומה צריך למילף מתרומה ויש לומר דהא דבעינן בתרומה שיריה נכרים משום דילפינן תרומה מחלה דחלה נקראת תרומה ובחלה כתיב מראשית דמשמע ולא כל ראשית:  כרבי</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 136
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כרבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כרבי </span>אלעאי בראשית הגז. </span>וה'ה במתנות כדפי' בקונט' אע'ג דכולהו אמוראי בפרק הזרוע (לעיל דף קלב.) סברי שנוהג בחו'ל דהוו יהבי מתנתא בבבל אפילו הכי הלכה כר' אלעאי וה'נ קאמר כרבי יאשיה בכלאים ורוב אמוראין לית להו דר' יאשיה כדמוכח בפ' תולין (שבת דף קלט.) גבי כשותא בכרמא וכן נמי הא דקאמר כר' יהודה בן בתירא בדברי תורה וטובא אמוראי ותנאי סברי בפרק מי שמתו (ברכות דף כב.) דבעל קרי אסור בדברי תורה וא'ת דרב נחמן בר יצחק קאמר הכא דנהוג עלמא כרבי אלעאי וה'ה במתנות ובפ' הזרוע (לעיל דף קלב:)  אמר דרב נחמן בר יצחק קניס גלימא ושמא קודם דנהוג הוה קניס גלימא פי' רב האי גאון דהא דאמר בפסחים  (דף ז:) כל המצות כולן מברך עליהן עובר לעשייתן חוץ מן הטבילה היינו בטבילת גר דלא הוי ישראל אלא כשטבל ולא מצי למימר וצונו אבל בשאר טבילות אף על פי שהוא טמא מברך דנהוג עלמא כרבי יהודה בן בתירא בדברי תורה וי'מ דאכל טבילות קאמר דאע'ג דנהוג עלמא כר' יהודה בן בתירא הרבה מהם היו מחמירין לטבול:  </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 136
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שהמתנות
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שהמתנות </span>נוהגות בין במרובה בין במועט כו'. </span>וא'ת וליתני נמי הא דתניא לעיל לקח גז צאנו של עובד כוכבים פטור זה חומר בזרוע ולחיים מראשית הגז וי'ל דלא תני אלא דברים שזה נוהג וזה אין נוהג אבל זה פטור וזה חייב לא קתני: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 136
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>פרט
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>פרט </span>לטרפה שאינה עוברת. </span>תימה מן הארכובה ולמטה נמי אינה עוברת ושמא דאין הכי נמי דאין נכנסת לדיר להתעשר ודוחק : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 136
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לילף
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לילף </span>צאן צאן מבכור. </span>וא'ת א'כ ג'ש ל'ל דבלא ג'ש ממילא ידעינן דראשית הגז נוהג בטרפה דמהיכא תיתי למעט וי'ל דצאן לא הויא ג'ש אלא גילוי מילתא מה צאן זה דינו בכך אף צאן זה דינו בכך דבדלא צאן לא אפשר שלא לכותבו דאיצטריך לגופיה (ב) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 136
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שכן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שכן </span>יתום. </span>תימה דהיא גופה נילף שלא ינהוג יתום בראשית הגז בבכור ה'מ למימר נמי שכן צאנך מצאנך דבמעשר כתיב וכל מעשר בקר וצאן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>לפני. </span>בקונט' מגיה וגרס בפני ופי' בפני הבית משא'כ במעשר שבטלו וקשה וכי מפני שבטל מדרבנן יש לבטל ג'ש אלא לפני גרסינן בכל הספרים ופירוש שמעשר מקודש לפניו ולאחריו משא'כ בבכור וראשית הגז:  מה'מ</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 137
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מה'מ.
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה'מ. </span> פירוש דראשית הגז אינו נוהג אלא ברחלים ולא בעזים דעזים נמי אקרו צאן דכתיב (בראשית כז) לך נא אל הצאן וקח לי משם שני גדיי עזים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>אתיא </span>גיזה גיזה. </span>אע'ג דדברי תורה מדברי קבלה לא ילפינן  גילוי מילתא בעלמא הוא דגז דכבשים הוא ואין זה דבר חדש וקצת משמע דגזרה שוה היא מדפריך בסמוך אלא גיזה גיזה למאי אתא מ'מ אינו דבר חדש: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 137
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ולילף
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ולילף </span>גיזה גיזה מבכור. </span>וא'ת והיכי מצינן למילף מבכור דאפילו שור הא צאן כתיב וי'ל דהוה אמינא דצאן לאו דוקא כי היכי דלא תגוז בכור צאנך לאו דוקא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 137
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>עוקר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עוקר </span>מנין ת'ל לקצור תולש מנין תלמוד לומר בקוצרך. </span>ואיצטריך תרי קראי משום דעוקר הוא קצת אורחיה טפי מתולש:  עד</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 137
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>עד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עד </span>שצבעו פטור. </span>פירש בקונטרס משום דהוי כמו מזיק מתנות או אוכלן דפטור וה'נ גוזל ותימה דא'כ מאי קמ'ל רב חסדא  כיון דמתני' היא ובפי' רש'י הראשונים במכתב ידו פירש שקודם שגזז חמש צאן דהיינו כדי חיוב צבע מה שגזז שלא בא לידי חיוב עד שצבעו והעביר עליו קולמוס ונראה דקמ'ל רב חסדא שלא נפרש מתני' כפירוש שמחק בקונטרס אלא פטור משום דמזיק מתנות כהונה שקנאן בשינוי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 137
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>והא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והא </span>אנן תנן. </span>שיעור תרומה עין יפה אחד מארבעים ולא בעי למימר דשמואל איירי בעין רעה דאם כן מאי קמ'ל מתניתין היא במסכת תרומות (פרק ד מ'ג) עין רעה אחד מששים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 137
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלו </span>דברים שאין להם שיעור הפאה כו'. </span>בירושלמי דמסכת פאה פריך אמאי לא חשיב נמי תרומה בהדייהו דחטה אחת פוטרת הכרי כדשמואל ומשני דתרומה יש לה שיעור למעלה שאין יכול לעשות כל גרנו תרומה כדתנן העושה כל גרנו תרומה וכל עיסתו חלה לא עשה ולא כלום ופריך והרי פאה דאין אדם עושה כל שדהו פאה וקתני ומשני פאה בשעת חיובא דהיינו משמתחיל לקצור אדם עושה כל שדהו פאה דהוי פאה למה שכבר קצר אבל תרומה בתר חיובא דהיינו אחר מירוח אין יכול לעשות כל גרנו תרומה בגמ' דהראיון פריך אמאי לא חשיב אפר פרה ועפר סוטה ורוק יבמה ומשני דלא חשיב במתני' אלא דברים דאי עביד טובא הוי מצוה אבל אין מחויב לעשות אלא כל שהוא:  הכי</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 138
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הכי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכי </span>גרסינן הניחא למאן דאמר לא זהו אבנטו כו'. </span>כדמוכח בפ'ק דיומא (דף יב.) :  אלמא</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 138
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלמא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלמא </span>מתנות דכהן לא מזבני אינשי. </span>פירוש לא מזבני כמו לא זבני דכי היכי דכשלקח ממנו במשקל מנכה לו משום דכשאמר ליה מכור לי ליטרא בשר לא רצה לקנות מתנות ה'נ מתני' שייר אצל מוכר הוי כלוקח הימנו במשקל ולא זבין מתנה דכהן אבל בשלא שייר כלום לא שייך לומר לא זבין שהרי קנה הכל ומיהו הא דקאמר דא'ל מוכר מתנה דכהן לא זבני לך לא א'ש:  הדרן עלך ראשית הגז </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 138
dfh: b
trm: לבד מראשית הגז.
txt:
<span class='five'>לבד מראשית הגז. </span>וה'ה לבד ממתנות וחדא מינייהו נקט: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>כל </span>היכא דתנן בחולין ובמוקדשין לצורך כו'. </span>תימה כיון (א) דאין חילוק בין חולין ומוקדשים אלא בגיד הנשה ובאותו ואת בנו א'כ הכי נמי הוה מצי למימר איפכא שלא לצורך לבד מאותו ואת בנו וי'ל דכיון דחדוש הוא באותו שהוא שלא לצורך כדמפרש ואזיל ולאו מי אוקימנא כו' ניחא טפי לומר לבד מאותו דבר שהייתי סבור שהוא לצורך והוא שלא לצורך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 138
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מאי </span>טעמא אוקימנא לאו משום דקשיא לן כו'. </span>דהא דאשמועינן דולדות קדשים במעי אמן או בהוייתן הן קדושין הוה מצי לאשמועינן בעלמא בלא גיד הנשה אלא איידי דתנא לצורך תנא נמי שלא לצורך ומ'מ מוקמינן לה בולדות קדשים כיון דמצינן לפרושי דאשמועינן חדוש קצת: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 138
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>יצא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>יצא </span>זה שאין אתה מצווה לשלחו אלא להביאו ליד גזבר. </span> פ'ה דטעמא משום דלא אמרה תורה שלח לתקלה וקשה חדא דלישנא לא משמע הכי ועוד דמסיק ומוקי לה בלא נגמר דינו וא'כ אין בו תקלה ונראה דפשטיה דקרא דריש דמשמע דבמידי שיכול לשלחו משתעי אבל הקדש מצוה להביאו ליד גזבר ופירש בקונטרס מתקח לך לא מצי לאתויי דהא ביצי תורים לא מועלים ולא נהנים ואע'ג דבקדשי בדק הבית מועלים מתניתין איירי בקדשי מזבח לכ'ע ולא פליגי בסמוך אלא בקדשי בדק הבית ולהכי לא מצי ממעט מתקח לך ומיהו לשון להביאו ליד גזבר אין מיושב כל כך דגזבר לא שייך אלא בקדשי בדק הבית:  כיון</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 139
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כיון
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כיון </span>דמרדו פקעה קדושתייהו. </span>שמעינן מהכא דאווזים ותרנגולים של חולין שמרדו בבעליהם והלכו להן הוו הפקר והמחזיק בהן זכה דהא הכא היינו טעמא כיון דמרדו הוו הפקר וחייבין בשלוח: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 139
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דוקא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דוקא </span>מת ונפל דליתנהו. </span>לאו דוקא נקט מת דהא שור אפילו נגנב או נאבד נמי חייב באחריותו שהוא קדשי המזבח ולרבי יוחנן נפל נמי לאו דוקא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 139
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לפי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לפי </span>שמצינו בהקדשות ומעשר שני כו'. </span>תימה באיזה הקדש מיירי אי דאמר הרי זה מאי איריא דנקט לאחר שנתחללו אפילו הקדש עצמו נגנב או נאבד אין חייב באחריותו אלא על כרחך דאמר עלי אף על גב דבהקדש גופיה חייב באחריותו כיון שנתחלל אינו חייב באחריות המעות ואם כן מה קאמר יכול אף זה כן היאך דומה ערך להקדש שנתחלל:  שכסוי</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 139
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שכסוי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שכסוי </span>הדם נוהג כו'. </span>תימה אמאי לא תני שכסוי הדם נוהג בזכרים ונקבות ושלוח הקן אינו נוהג אלא בנקבות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 139
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>בדרך
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בדרך </span>כדרב יהודה כו'. </span>וא'ת אמאי איצטריך ריבויא לקן שבים דאי משום דכתיב על הארץ א'כ לא ליכתוב בדרך ולשתוק מעל הארץ ומיהו על הארץ איצטריך למעוטי נשר בשמים אבל קשה דא'כ מאי פריך בסמוך מצא קן בשמים הכי נמי דמחייב ומאי קושיא הא כתיב על הארץ ונראה דפריך דקן בשמים נחייב מבדרך ומעל הארץ נמעט שבים במה ראית: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 139
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>תא שמע
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תא שמע </span>תבנית כל צפור כנף וגו'. </span>וא'ת והא כתיב (תהלים יא) איך תאמרו לנפשי נודי הרכם צפור י'ל דפשיטא דדוד לעוף טהור היה מדמה עצמו וכן  (שם קכד) כצפור נמלטה מפח יוקשים (ישעיה לא) כצפרים עפות וא'ת והא כתיב (תהלים פד) גם צפור מצאה בית דאיירי נמי בטמא דאטו טהור מצא טמא לא מצא ומיהו אפשר דמיירי בטהור כדמוכח סיפא דקרא דכתיב ודרור קן לה וצפור דרור היא טהורה כדמוכח באלו טריפות (לעיל דף סב.) והא דכתיב  (תהלים קד) אשר שם צפרים יקננו חסידה וגו' אפשר דבכלל חסידה הם כל הטמאים וצפרים היינו טהורה:  טרפות</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 140
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>טרפות
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>טרפות </span>מחיות נפקא. </span>תימה הא דרשינן מיניה שחיין ראשי אברים וליכא למימר דה'ק דטרפה ידעינן מכל שכן דמחוסר אבר דאמעיט מחיות דאכתי אימא דקרא למעוטי טרפה אתא ולא למחוסר אבר וע'ק דקאמר הניחא למ'ד טרפה חיה דמשמע לדידיה לא ממעטינן טרפה מחיות ובפ'ק דע'ז (דף ה:) אמרינן מנין למחוסר אבר שאסור לבני נח שנאמר מכל החי אמרה תורה הבא בהמה שחיין ראשי אברים שלה ופריך והא מבעי ליה למעוטי טרפה טרפה מלהחיות זרע נפקא הניחא למ'ד טרפה אינה יולדת אלא למאן דאמר טרפה יולדת כו' אלמא ממעט טרפה מקרא דמכל החי אפילו למ'ד טרפה חיה דלמ'ד דיולדת כ'ש דחיה דאפילו למ'ד דחיה מצי סבר דאינה יולדת כדמשמע באלו טרפות (לעיל דף נז:)  ומשמע נמי התם דליכא לאוקומי קרא אתרוייהו וי'ל דהתם דלקיום העולם אין סברא למעט מחוסר אבר אלא טרפה דאע'ג דחיה אינה חיה זמן מרובה אבל הכא איכא לאוקומי אתרוייהו ולמ'ד טרפה חיה לא מסתבר למעט מיניה טרפה כיון דאיכא לאוקומי אמחוסר אבר או שמא יש לחלק בין חי לחיות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 140
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>למעוטי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>למעוטי </span>צפרי עיר הנדחת. </span>תימה הא נמי נפקא מדתנא דבי רבי ישמעאל דכיון שאסורים בהנאה לא קרינן ביה ממשקה ישראל ואפשר דלא ממעטינן ממשקה ישראל אלא דומיא דערלה וכלאי הכרם שלא היה להם שעת הכושר כדאמר פ'ק דמנחות (דף ו.)  והילכך אפילו לכפרה מותרות דאי משום הנאה מצות לאו ליהנות ניתנו  ג] וצ'ע בבהמת עיר הנדחת אם עבר והקדישה והקריבה אם הוא קרבן כשר כיון דלשרפה קיימא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 140
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שלא </span>יזווג לה אחר. </span>צ'ע היאך משמע זה מטהורות וא'ת וחיות ל'ל וי'ל דרבה ורב נחמן בר יצחק לא פליגי אהדדי ותרי מיעוטי חד לדמר וחד לדמר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 140
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לצפרים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לצפרים </span>שהחליפן בעבודה זרה. </span>כאן נמי צ'ל דלכפרה כשרות דאל'כ תיפוק ליה מדתני דבי רבי ישמעאל ומשום הכי נקט שהחליפם בעבודה זרה אבל צפרים הנעבדים פשיטא דאסורין דאין ראויין לכפרה:  הכי</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 140
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הכי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכי </span>גרסינן וכן נמצא בספר ישן והתניא אם אפרוח טרפה חייב וקא סלקא דעתך דטרפה קאי אאפרוח ומשני הכי קאמר אפרוח שאמו טרפה אבל לספרים דגרסי אפרוחים טריפות אינו מיושב: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>שני </span>סדרי ביצים זה על גב זה מהו. </span>פי' אי הוי חציצה ויכול ליקח התחתונים קודם שילוח ואי לא הויא חציצה אסור ליקח עד שישלח כדאמרינן לקמן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 53
pgn: 140
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>ביניהן דלא נגע עלייהו. </span>תימה הא דמחייב לעיל ברובדי אילן היכי מיירי אי אפילו בלא נגע מן הצד כלל מאי משני הכא אף על גביהן דלא נגעה עלייהו והיינו רובדי אילן משמע הא מן הצד נגעה אכתי תקשה דהא חייב ברובדי אילן לעיל אע'ג דלא נגעה כלל ואי לא מחייב לעיל אלא בנגעה מן הצד דוקא אם כן מאי קאמר בסמוך מעופפת איצטריכא ליה דאפילו כנפיה נוגעות בקן כיון דההוא נוגעים במן הצד אכתי תקשה ליתני רובדי אילן וכ'ש מעופפת דהא ברובדי אילן מיירי נמי בנוגעים מן הצד:  לא</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 141
dfh: a
txt:
<div class='shastext4'>                         <div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>לא </span> צריכא דעבר ושקליה דלאו עבריה ב] כו'. מכאן קשה לפי' ריב'א בפ' אלו עוברין (פסחים דף מז:) דאמר אחרישה לא ליחייב הואיל וחזי לכסויי בהו דם צפור והקשה והא יום טוב עשה ולא תעשה הוא ותירץ דנהי דלא דחי מיהו אם עבר על אותו לאו אינו לוקה דהא דלא דחי היינו משום עשה אבל הלאו כמאן דליתיה דעשה דחי ליה והכא משמע דכל זמן דלא עבר ושקלה איכא עשה ולא תעשה וצריך לומר לפירושו שמא דוקא לענין דלא לקי על אותו לאו אבל לא מדחי ליה לגמרי:  אי</div>                     </div>                 


lvr: 53
pgn: 141
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אי </span>כרבנן משלח ואינו לוקה. </span>הוה מצי למימר דסבר קיימו ולא קיימו הילכך לוקה ומשלח אליבא דרבנן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>אי </span> 


lvr: 53
pgn: 141
dfh: b
trm: הכי אמאי אסורות משום גזל.
txt:
<span class='five'>הכי אמאי אסורות משום גזל. </span>מפורש בסוף השואל  (ב'מ דף קב.) :  הדרן עלך שילוח הקן</div>                     </div>                 


# michna

lvr: 53
prk: 01
id: 5301
nru: א,א
thu:
  הכול שוחטין, ושחיטתן כשרה--חוץ מחירש שוטה וקטן, שמא יקלקלו בשחיטתן; וכולם ששחטו, ואחרים רואים אותם--שחיטתם כשרה.  שחיטת הנוכרי--נבילה, ומטמא במשא.  השוחט בלילה, וכן הסומא ששחט--שחיטתו כשרה; השוחט בשבת וביום הכיפורים--אף על פי שהוא מתחייב בנפשו, שחיטתו כשרה


lvr: 53
prk: 01
id: 5301
nru: א,ב
thu:
  השוחט במגל יד, בצור, ובקנה--שחיטתו כשרה.  הכול שוחטין, ולעולם שוחטין; ובכל שוחטין--חוץ ממגל קציר, והמגרה, והשיניים, והציפורן, מפני שהן חונקין.  השוחט במגל קציר כדרך הולכתה--בית שמאי פוסלין, ובית הלל מכשירין; אם החליקו שיניה, הרי זו כסכין


lvr: 53
prk: 01
id: 5301
nru: א,ג
thu:
  השוחט מתוך הטבעת, ושייר בה מלוא החוט על פני כולה--שחיטתו כשרה; רבי יוסי ברבי יהודה אומר, מלוא החוט על פני רובה


lvr: 53
prk: 01
id: 5301
nru: א,ד
thu:
  השוחט מן הצדדין, שחיטתו כשרה; המולק מן הצדדין, מליקתו פסולה; השוחט מן העורף, שחיטתו פסולה; המולק מן העורף, מליקתו כשרה:  שכל העורף כשר למליקה, וכל הצוואר כשר לשחיטה; נמצא הכשר בשחיטה, פסול במליקה, והכשר במליקה, פסול בשחיטה.  [ה] הכשר בתורין, פסול בבני יונה, והכשר בבני יונה, פסול בתורין; תחילת הציהוב, בזה ובזה פסול


lvr: 53
prk: 01
id: 5301
nru: א,ה
thu:
  [ו] הכשר בפרה, פסול בעגלה; והכשר בעגלה, פסול בפרה.  הכשר בכוהנים, פסול בלויים; והכשר בלויים, פסול בכוהנים.  הטהור בכלי חרס, טמא בכל הכלים; והטהור בכל הכלים, טמא בכלי חרס.  הטהור בכלי עץ, טמא בכלי מתכות; והטהור בכלי מתכות, טמא בכלי עץ.  החייב בשקדים המרים, פטור במתוקים; והחייב במתוקים, פטור במרים


lvr: 53
prk: 01
id: 5301
nru: א,ו
thu:
  [ז] התמד--עד שלא החמיץ--אינו נלקח בכסף מעשר, ופוסל את המקוה; משהחמיץ--נלקח בכסף מעשר, ואינו פוסל את המקוה.  האחים והשותפים--שחייבין בקולבון, פטורין ממעשר בהמה; ושחייבין במעשר בהמה, פטורין מן הקולבון.  כל מקום שיש מכר, אין קנס; וכל מקום שיש קנס, אין מכר.  כל מקום שיש מיאון, אין חליצה; כל מקום שיש חליצה, אין מיאון.  כל מקום שיש תקיעה, אין הבדלה; וכל מקום שיש הבדלה, אין תקיעה.  כיצד:  יום טוב שחל להיות ערב שבת, תוקעין ולא מבדילין; לאחר שבת, מבדילין ולא תוקעין.  כיצד מבדילין, בין קודש לקודש; רבי יוסי אומר, בין קודש החמור לקודש הקל.


lvr: 53
prk: 02
id: 5302
nru: ב,א
thu:
  השוחט אחד בעוף, ושניים בבהמה--שחיטתו כשרה; ורובו של אחד, כמוהו.  רבי יהודה אומר, עד שישחוט את הוורידין.  חצי אחד בעוף, ואחד וחצי בבהמה--שחיטתו פסולה; רוב אחד בעוף, ורוב שניים בבהמה--שחיטתו כשרה


lvr: 53
prk: 02
id: 5302
nru: ב,ב
thu:
  השוחט שני ראשים כאחד, שחיטתו כשרה; שניים אוחזים בסכין ושוחטין, ואפילו אחד למעלן ואחד למטן--שחיטתן כשרה.  [ג] התיז את הראש בבת אחת, פסולה; היה שוחט, והתיז את הראש בבת אחת--אם יש בסכין מלוא צוואר, כשר.  היה שוחט, והתיז שני ראשים כאחת--אם יש בסכין מלוא צוואר אחד, כשר.  במה דברים אמורים, בזמן שהוליך ולא הביא, או הביא ולא הוליך; אבל אם הוליך והביא--אפילו כל שהוא, ואפילו באוזמיל--כשר


lvr: 53
prk: 02
id: 5302
nru: ב,ג
thu:
  נפלה הסכין ושחטה--אף על פי ששחטה כדרכה, פסולה:  שנאמר "וזבחת . . . ואכלת" (דברים יב,כא; דברים כז,ז)--מה שאתה זובח, אתה אוכל.  נפלה הסכין והגביהה, נפלו כלים והגביהן, השחיז את הסכין ועף, ובא חברו ושחט--אם שהה כדי שחיטה אחרת, פסולה; רבי שמעון אומר, אם שהה כדי ביקור


lvr: 53
prk: 02
id: 5302
nru: ב,ד
thu:
  שחט את הוושט ופסק את הגרגרת, שחט את הגרגרת ופסק את הוושט, או ששחט את אחד מהן והמתין לה עד שמתה, או שהחליד את הסכין תחת השני ופסקו--רבי ישבב אומר, נבילה; רבי עקיבה אומר, טריפה.  כלל אמר רבי ישבב משום רבי יהושוע, כל שנפסלה משחיטתה, נבילה; וכל ששחיטתה כראוי, ודבר אחר גרם לה להיפסל--טריפה.  והודה לו רבי עקיבה


lvr: 53
prk: 02
id: 5302
nru: ב,ה
thu:
  השוחט בהמה וחיה ועוף, ולא יצא מהן דם--כשרים; ונאכלים בידיים מסואבות, לפי שלא הוכשרו בדם.  רבי שמעון אומר, הוכשרו בשחיטה


lvr: 53
prk: 02
id: 5302
nru: ב,ו
thu:
  השוחט את המסוכנת--רבן גמליאל אומר, עד שתפרכס ביד וברגל; רבי אליעזר אומר, דייה אם זינקה.  אמר רבי שמעון, אף השוחט בלילה, ובשחר עמד ומצא כותלים מלאים דם--כשרה, שזינקה כמידת רבי אליעזר; וחכמים אומרין, עד שתפרכס ביד וברגל או שתכשכש בזנבה, אחד בהמה דקה ואחד בהמה גסה.  בהמה דקה שפשטה ידה, ולא החזירה--פסולה, שאינה אלא הוצאת נפש.  במה דברים אמורים, שהייתה בחזקת מסוכנת; אבל אם הייתה בחזקת בריאה--אפילו לא היו בה אחד מכל הסימנין האלו, כשרה


lvr: 53
prk: 02
id: 5302
nru: ב,ז
thu:
  השוחט לנוכרי, שחיטתו כשרה; רבי אליעזר פוסל.  אמר רבי אליעזר, אפילו שחטה שיאכל נוכרי מחצר כבד שלה--פסולה, שמחשבת נוכרי לעבודה זרה.  אמר רבי יוסי, קל וחומר הדברים:  מה אם במקום שהמחשבה פוסלת במוקדשין, אין הכול הולך אלא אחר העובד--מקום שאין המחשבה פוסלת בחולין, לא יהא הכול הולך אלא אחר השוחט


lvr: 53
prk: 02
id: 5302
nru: ב,ח
thu:
  השוחט לשם הרים, לשם גבעות, לשם ימים, לשם נהרות, לשם מדברות--שחיטתו פסולה; שניים אוחזין בסכין ושוחטין, אחד לשם אחד מכל אלו ואחד לשם דבר אחר--שחיטתו פסולה


lvr: 53
prk: 02
id: 5302
nru: ב,ט
thu:
  אין שוחטין לא לתוך ימים, ולא לתוך נהרות, ולא לתוך הכלים; אבל שוחט הוא לתוך העוגל של מים, ובספינה על גבי כלים.  אין שוחטין בגומה, אבל עושה אדם גומה לתוך ביתו, בשביל שייכנס הדם לתוכה; ובשוק לא יהא עושה כן, שלא יחקה את המינין


lvr: 53
prk: 02
id: 5302
nru: ב,י
thu:
  השוחט לשם עולה, לשם שלמים, לשם אשם תלוי, לשם פסח, ולשם תודה--שחיטתו פסולה; רבי שמעון מכשיר.  שניים אוחזים בסכין ושוחטין, אחד לשם אחד מכל אלו ואחד לשם דבר אחר כשר--שחיטתו פסולה.  השוחט לשם חטאת, לשם אשם ודאי, לשם בכור, ולשם מעשר, ולשם תמורה--שחיטתו כשרה.  זה הכלל:  כל דבר שהוא נידר ונידב--השוחט לשמו, פסול; ודבר שאינו לא נידר ולא נידב--השוחט לשמו, כשר.


lvr: 53
prk: 03
id: 5303
nru: ג,א
thu:
  אלו טריפות בבהמה:  נקובת הוושט, ופסוקת הגרגרת, ניקב קרום של מוח, ניקב הלב לבית חללו, נשברה השדרה ונפסק החוט שלה, ניטלה הכבד ולא נשתייר ממנה כלום.  הריאה שניקבה או שחסרה; רבי שמעון אומר, עד שתינקב לבית הסמפונות.  ניקבה הקיבה, ניקבה המרה, ניקבו הדקין.  הכרס הפנימית שניקבה, או שנקרע רוב החיצונה; רבי יהודה אומר, בגדולה טפח, ובקטנה רובה.  המסס ובית הכוסות שניקבו לחוץ.  נפלה מן הגג, נשתברו רוב צלעותיה, ודרוסת הזאב.  רבי יהודה אומר, דרוסת הזאב בדקה, ודרוסת הארי בגסה; דרוסת הנץ בעוף הדק, ודרוסת הגס בעוף הגס.  זה הכלל--כל שאין כמוה חיה, טריפה


lvr: 53
prk: 03
id: 5303
nru: ג,ב
thu:
  אלו כשרות בבהמה:  נקובת הגרגרת, או שנסדקה; עד כמה תחסר--רבן שמעון בן גמליאל אומר, עד כאיסר האיטלקי.  נפחתה הגולגולת, ולא ניקב קרום של מוח; ניקב הלב, ולא לבית חללו; נשברה השדרה, ולא נפסק החוט שלה; ניטלה הכבד, ונשתייר ממנה כל שהוא.  המסס ובית הכוסות שניקבו זו לתוך זו, ניטל הטחול, ניטלו הכליות, ניטל לחי התחתון, ניטלה האום שלה, וחרותה בידי שמיים.  הגלודה--רבי מאיר מכשיר, וחכמים פוסלין


lvr: 53
prk: 03
id: 5303
nru: ג,ג
thu:
  אלו טריפות בעוף:  נקובת הוושט, ופסוקת הגרגרת, הכתה חולדה על ראשה מקום שהיא עושה אותה טריפה, ניקב הקורקבן, ניקבו הדקין.  נפלה לאור, ונחמדו בני מעיה--אם ירוקים, פסולה; ואם אדומים, כשרה.  דרסה, או שטרפה לכותל, או שריצצתה בהמה והיא מפרכסת; אם שהת מעת לעת ושחטה, כשרה


lvr: 53
prk: 03
id: 5303
nru: ג,ד
thu:
  אלו כשרות בעוף:  ניקבה הגרגרת, או שנסדקה, הכתה חולדה על ראשה מקום שאין עושה אותה טריפה, ניקב הזפק; רבי מאיר אומר, אפילו ניטל.  יצאו בני מעיה ולא ניקבו, נשתברו רגליה, נשתברו גפיה, נמרטו כנפיה; רבי יהודה אומר, אם ניטלה הנוצה, פסולה


lvr: 53
prk: 03
id: 5303
nru: ג,ה
thu:
  אחוזת הדם, והמעושנת, ושאכלה הרדופני, ושאכלה צואת התרנגולין, או ששתת מים הרעים--כשרה.  אכלה סם המות, או שנשכה נחש--מותרת משום טריפה, ואסורה משום סכנת נפשות


lvr: 53
prk: 03
id: 5303
nru: ג,ו
thu:
  סימני בהמה וחיה נאמרו מן התורה, וסימני העוף לא נאמרו.  אמרו חכמים, כל עוף דורס, טמא; וכל שיש לו אצבע יתרה, וזפק, וקורקבן נקלף--טהור.  רבי אלעזר ברבי צדוק אומר, כל עוף חולק את רגליו, טמא


lvr: 53
prk: 03
id: 5303
nru: ג,ז
thu:
  ובחגבים--כל שיש לו ארבע רגליים, וארבע כנפיים, וקרסולין, וכנפיו חופות את רובו; רבי יוסי אומר, ושמו חגב.  ובדגים, כל שיש לו סנפיר וקשקשת; רבי יהודה אומר, שני קשקשים וסנפיר אחד.  אלו הן הקשקשין, הקבועין בו; והסנפירין, שהוא פורח בהן.


lvr: 53
prk: 04
id: 5304
nru: ד,א
thu:
  בהמה שהיא מקשה לילד, והוציא העובר את ידו והחזירה--מותר; הוציא את ראשו--אף על פי שהחזירו, הרי זה כיילוד.  חותך מן העובר במעיה, מותר באכילה; מן הטחול ומן הכליות, אסור באכילה.  זה הכלל--דבר שהוא גופה, אסור; ודבר שאינו גופה, מותר


lvr: 53
prk: 04
id: 5304
nru: ד,ג
thu:
  בהמה שמת עוברה בתוך מעיה, והושיט הרועה את ידו ונגע בו--בין בבהמה טמאה, ובין בבהמה טהורה--טהור.  רבי יוסי הגלילי אומר, בטמאה, טמא; ובטהורה, טהור.  וכן האישה שמת ולדה בתוך מעיה, והושיטה החיה את ידה ונגעה בו--החיה טמאה טומאת שבעה, והאישה טהורה עד שייצא הוולד


lvr: 53
prk: 04
id: 5304
nru: ד,ד
thu:
  בהמה המקשה לילד, והוציא העובר את ידו וחתכה, ואחר כך שחט את אימו--הבשר טהור.  שחט את אימו, ואחר כך חתכה--הבשר מגע נבילה, דברי רבי מאיר; וחכמים אומרין, מגע טריפה שחוטה.  מה מצינו בטריפה, ששחיטתה מטהרתה--אף שחיטת בהמה תטהר את העובר.  אמר להם רבי מאיר, לא, אם טיהרה שחיטת טריפה אותה, בדבר שהוא גופה--תטהר את העובר, בדבר שאינו גופה.  ומניין לטריפה ששחיטתה מטהרתה:  בהמה טמאה אסורה באכילה, וטריפה אסורה באכילה; מה בהמה טמאה, אין שחיטתה מטהרתה--אף טריפה, לא תטהרנה שחיטתה.  אמרו לו, לא, אם אמרת בבהמה טמאה, שלא הייתה לה שעת הכושר--תאמר בטריפה, שהייתה לה שעת הכושר.  טול לך מה שהבאת, הרי שנולדה טריפה מן הבטן, מניין.  לא, אם אמרת בבהמה טמאה, שאין למינה שחיטה--תאמר בטריפה, שיש למינה שחיטה.  בן שמונה חי--אין שחיטתה מטהרתו, לפי שאין למינו שחיטה


lvr: 53
prk: 04
id: 5304
nru: ד,ה
thu:
  השוחט את הבהמה, ומצא בה בן שמונה חי או מת, או בן תשעה מת--קורעו, ומוציא את דמו.  מצא בה בן תשעה חי--טעון שחיטה, וחייב משום "אותו ואת בנו" (ויקרא כב,כח), דברי רבי מאיר; וחכמים אומרין, שחיטת אימו מטהרתו.  ורבי שמעון שזורי אומר, אפילו הוא בן חמש שנים, והוא חורש בשדה--שחיטת אימו מטהרתו.  קרעה, ומצא בה בן תשעה חי--טעון שחיטה, לפי שלא נשחטה אימו


lvr: 53
prk: 04
id: 5304
nru: ד,ו
thu:
  בהמה שנחתכו רגליה--מן הארכובה ולמטן, כשרה; מן הארכובה ולמעלן, פסולה.  וכן שניטל צומת הגידים.  נשבר העצם--אם רוב הבשר קיים, שחיטתה מטהרתו; ואם אין רוב הבשר קיים, אין שחיטתה מטהרתו


lvr: 53
prk: 04
id: 5304
nru: ד,ז
thu:
  השוחט את הבהמה, ומצא בה שליה--הנפש היפה תאכל; ואינה מיטמאה טומאת אוכלין, אף לא טומאת נבילות.  חישב עליה--מיטמאה טומאת אוכלים, אבל לא טומאת נבילות.  שליה שיצאת מקצתה, אסורה באכילה.  כסימן הוולד באישה, כך סימן הוולד בבהמה.  מבכרת שהפילה שליה, ישליכנה לכלבים; ובמוקדשין, תיקבר.  אין קוברין אותה בפרשת דרכים, ואין תולין אותה באילן, מפני דרכי האמורי.


lvr: 53
prk: 05
id: 5305
nru: ה,א
thu:
  "אותו ואת בנו" (ויקרא כב,כח)--נוהג בארץ ובחוצה לארץ, בפני הבית ושלא בפני הבית, בחולין ובמוקדשין.  כיצד:  השוחט "אותו ואת בנו"--חולין בחוץ--שניהם כשרין, והשני סופג את הארבעים; קודשים בחוץ--הראשון חייב כרת, ושניהם פסולין, ושניהם סופגין את הארבעים.  חולין בפנים--שניהם פסולין, והשני סופג את הארבעים; קודשים בפנים--הראשון כשר ופטור, והשני סופג את הארבעים ופסול.  [ב] חולין וקודשים בחוץ--הראשון כשר ופטור, והשני סופג את הארבעים ופסול; קודשים וחולין בחוץ--הראשון חייב כרת ופסול, והשני כשר, ושניהם סופגין את הארבעים.  חולין וקודשים בפנים--שניהם פסולים, והשני סופג את הארבעים; קודשים וחולין בפנים--הראשון כשר ופטור, והשני סופג את הארבעים ופסול.  חולין בחוץ ובפנים--הראשון כשר ופטור, והשני סופג את הארבעים ופסול; קודשים בחוץ ובפנים--הראשון חייב כרת, ושניהם פסולין, ושניהם סופגין את הארבעים.  חולין בפנים ובחוץ--הראשון פסול ופטור, והשני סופג את הארבעים וכשר; קודשים בפנים ובחוץ--הראשון כשר ופטור, והשני סופג את הארבעים ופסול


lvr: 53
prk: 05
id: 5305
nru: ה,ב
thu:
  [ג] השוחט ונמצא טריפה, והשוחט לעבודה זרה, והשוחט פרת חטאת, ושור הנסקל, ועגלה ערופה--רבי שמעון פוטר, וחכמים מחייבין.  השוחט ונתנבלה בידו, והנוחר, והמעקר--פטור משום "אותו ואת בנו" (ויקרא כב,כח)


lvr: 53
prk: 05
id: 5305
nru: ה,ג
thu:
  שניים שלקחו פרה ובנה--איזה שלקח ראשון, ישחוט ראשון; ואם קדם השני, זכה.  השוחט פרה, ושני בניה--סופג שמונים; שחט שני בניה, ואחר כך שחטה--סופג את הארבעים.  שחטה, ואת בתה, ואת בת בתה--סופג שמונים.  שחטה, ואת בת בתה, ואחר כך שחט את בתה--סופג את הארבעים; סומכוס אומר משום רבי מאיר, סופג שמונים


lvr: 53
prk: 05
id: 5305
nru: ה,ד
thu:
  בארבעה פרקים בשנה, המוכר בהמה לחברו צריך להודיעו, אימה מכרתי לשחוט, בתה מכרתי לשחוט; ואלו הן--ערב יום טוב האחרון של חג, וערב יום טוב הראשון של פסח, וערב העצרת, וערב ראש השנה, וכדברי רבי יוסי הגלילי, אף ערב יום הכיפורים בגליל.  אמר רבי יהודה, אימתיי, בזמן שאין לו ריוח; אבל אם יש לו ריוח, אינו צריך להודיע.  מודה רבי יהודה, במוכר את האם לחתן ואת הבת לכלה, שהוא צריך להודיע, שהדבר ידוע, ששניהם שוחטין ביום אחד


lvr: 53
prk: 05
id: 5305
nru: ה,ה
thu:
  [ד] בארבעה פרקים אלו, משחיטין את הטבח על כורחו, שאפילו שור שווה אלף דינר, ואין ללוקח אלא דינר--כופין אותו לשחוט; לפיכך אם מת, מת ללוקח.  אבל בשאר כל ימות השנה, אינו כן; לפיכך אם מת, מת למוכר


lvr: 53
prk: 05
id: 5305
nru: ה,ו
thu:
  [ה] יום אחד האמור ב"אותו ואת בנו" (ויקרא כב,כח), היום הולך אחר הלילה.  זו דרש שמעון בן זומא, נאמר במעשה בראשית "יום אחד" (בראשית א,ה), ונאמר ב"אותו ואת בנו" "יום אחד" (ויקרא כב,כח):  מה "יום אחד" האמור במעשה בראשית, היום הולך אחר הלילה--אף "יום אחד" האמור ב"אותו ואת בנו", היום הולך אחר הלילה.


lvr: 53
prk: 06
id: 5306
nru: ו,א
thu:
  כיסוי הדם--נוהג בארץ ובחוצה לארץ, בפני הבית ושלא בפני הבית, בחולין אבל לא במוקדשין.  נוהג בחיה ובעוף, במזומן ובשאינו מזומן.  ונוהג בכוי, מפני שהוא ספק, ואין שוחטין אותו ביום טוב; ואם שחטו, אין מכסין את דמו


lvr: 53
prk: 06
id: 5306
nru: ו,ב
thu:
  השוחט ונמצא טריפה, והשוחט לעבודה זרה, והשוחט חולין בפנים, וקודשים בחוץ, חיה ועוף הנסקלין--רבי מאיר מחייב, וחכמים פוטרין.  השוחט ונתנבלה בידו, והנוחר, והמעקר--פטור מלכסות


lvr: 53
prk: 06
id: 5306
nru: ו,ג
thu:
  חירש שוטה וקטן ששחטו, ואחרים רואים אותם--חייבין לכסות; בינן לבין עצמן, פטורין מלכסות.  וכן לעניין "אותו ואת בנו" (ויקרא כב,כח), ששחטו ואחרים רואין אותן--אסור לשחוט אחריהם.  בינן לבין עצמן--רבי מאיר מתיר לשחוט אחריהן, וחכמים אוסרין.  ומודים שאם שחט, שאינו סופג את הארבעים


lvr: 53
prk: 06
id: 5306
nru: ו,ד
thu:
  השוחט מאה חיה במקום אחד, כיסוי אחד לכולן; מאה עופות במקום אחד, כיסוי אחד לכולן.  חיה ועוף במקום אחד, כיסוי אחד לכולן; רבי יהודה אומר, שחט חיה--יכסה, ואחר כך ישחוט את העוף.  שחט ולא כיסה, וראהו אחר--חייב לכסותו.  כיסהו ונתגלה, פטור מלכסות; כיסתו הרוח, חייב לכסות


lvr: 53
prk: 06
id: 5306
nru: ו,ה
thu:
  דם שנתערב במים--אם יש בו מראה דם, חייב לכסות; נתערב ביין, רואין אותו כאילו הוא מים.  נתערב בדם בהמה ובדם חיה, רואין אותו כאילו הוא מים; רבי יהודה אומר, אין דם מבטל דם


lvr: 53
prk: 06
id: 5306
nru: ו,ו
thu:
  דם הניתז ושעל הסכין, חייב לכסות.  אמר רבי יהודה, אימתיי, בזמן שאין שם דם אלא הוא; אבל אם יש שם דם שלא הוא, פטור מלכסות


lvr: 53
prk: 06
id: 5306
nru: ו,ז
thu:
  במה מכסין, ובמה אין מכסין:  מכסין בזבל דק, ובחול דק, ובסיד, ובחרסית, ובלבנה ובמגופה שכתשה; אבל אין מכסין לא בזבל גס, ולא בחול גס, ולא בלבנה ולא במגופה שלא כתשה, ולא יכפה עליו את הכלי.  כלל אמר רבן שמעון בן גמליאל--דבר שהוא מגדל צמחים, מכסין בו; ודבר שאינו מגדל צמחים, אין מכסין בו.


lvr: 53
prk: 07
id: 5307
nru: ז,א
thu:
  גיד הנשה--נוהג בארץ ובחוצה לארץ, בפני הבית ושלא בפני הבית, בחולין ובמוקדשין.  נוהג בבהמה ובחיה, בירך של ימין ובירך של שמאל; ואינו נוהג בעוף, מפני שאין לו כף.  ונוהג בשליל; רבי יהודה אומר, אינו נוהג בשליל.  וחלבו מותר.  ואין הטבחים נאמנין על גיד הנשה, דברי רבי מאיר; וחכמים אומרין, נאמנין עליו ועל החלב


lvr: 53
prk: 07
id: 5307
nru: ז,ב
thu:
  שולח אדם לנוכרי ירך שגיד הנשה בתוכה, מפני שמקומו ניכר.  הנוטל גיד הנשה, צריך שייטול את כולו; רבי יהודה אומר, כדי שיקיים בו מצות נטילה


lvr: 53
prk: 07
id: 5307
nru: ז,ג
thu:
  האוכל מגיד הנשה כזית, סופג את הארבעים; אכלו ואין בו כזית, חייב.  אכל מזה כזית, ומזה כזית--סופג שמונים; רבי יהודה אומר, אינו סופג אלא ארבעים


lvr: 53
prk: 07
id: 5307
nru: ז,ה
thu:
  גיד הנשה שנתבשל עם הגידים--בזמן שהוא מכירו, בנותן טעם; ואם אינו מכירו, כולם אסורין.  והרוטב, בנותן טעם.  וכן חתיכה של נבילה וחתיכה של דג טמא שנתבשלו עם החתיכות--בזמן שהוא מכירן, בנותן טעם; ואם אינו מכירן, כולם אסורות.  והרוטב בנותן טעם


lvr: 53
prk: 07
id: 5307
nru: ז,ו
thu:
  נוהג בטהורה, ואינו נוהג בטמאה; רבי יהודה אומר, אף בטמאה.  אמר רבי יהודה, והלוא על בני יעקוב נאסר גיד הנשה, ועדיין בהמה טמאה מותרת להם; אמרו לו, מסיניי נאסר, אלא שנכתב במקומו.


lvr: 53
prk: 08
id: 5308
nru: ח,א
thu:
  כל הבשר אסור לבשל בחלב, חוץ מבשר דגים וחגבים; ואסור להעלותו עם הגבינה על השולחן, חוץ מדגים וחגבים.  הנודר מן הבשר, מותר בבשר דגים וחגבים.  העוף עולה עם הגבינה על השולחן, ואינו נאכל, כדברי בית שמאי; בית הלל אומרין, לא עולה, ולא נאכל.  אמר רבי יוסי, זו מקולי בית שמאי, ומחומרי בית הלל.  ובאיזה שולחן אמרו, בשולחן שהוא אוכל עליו; אבל בשולחן שהוא סודר עליו את התבשיל, נותן זה בצד זה, ואינו חושש


lvr: 53
prk: 08
id: 5308
nru: ח,ב
thu:
  צורר אדם בשר וגבינה במטפחת אחת, ובלבד שלא יהו נוגעים זה בזה.  רבן שמעון בן גמליאל אומר, אף שני אכסניים אוכלין על שולחן אחד, זה בשר וזה גבינה, ואינן חוששין


lvr: 53
prk: 08
id: 5308
nru: ח,ג
thu:
  טיפת חלב שנפלה על חתיכה--אם יש בה בנותן טעם באותה חתיכה, נוער את הקדירה; אם יש בה בנותן טעם באותה הקדירה, אסור.  הכחל--קורעו, ומוציא את חלבו; לא קרעו, אינו עובר עליו.  הלב--קורעו, ומוציא את דמו; לא קרעו, אינו עובר עליו.  המעלה את העוף ואת הגבינה על השולחן, אינו עובר בלא תעשה


lvr: 53
prk: 08
id: 5308
nru: ח,ד
thu:
  בשר בהמה טהורה וחלב בהמה טהורה--אסור לבשל, ואסור בהניה.  בשר בהמה טהורה וחלב בהמה טמאה, או בשר בהמה טמאה וחלב בהמה טהורה--מותר לבשל, ומותר בהניה.  רבי עקיבה אומר, חיה ועוף אינן מן התורה, שנאמר "לא תבשל גדי, בחלב אימו" "לא תבשל גדי, בחלב אימו" (שמות כג,יט; שמות לד,כו; דברים יד,כא):  שלושה פעמים--פרט לחיה, ולעוף, ולבהמה טמאה.  רבי יוסי הגלילי אומר, נאמר "לא תאכלו כל נבילה" (דברים יד,כא), ונאמר "לא תבשל גדי, בחלב אימו" (שם)--את שהוא אסור משום נבילה, אסור לבשל בחלב; עוף, שהוא אסור משום נבילה, אינו דין שיהא אסור לבשל בחלב:  תלמוד לומר "בחלב אימו"--יצא העוף, שאין לו חלב אם


lvr: 53
prk: 08
id: 5308
nru: ח,ה
thu:
  קיבת הנוכרי, ושל נבילה--הרי זו אסורה; המעמיד בעורה של קיבה--אם יש בו בנותן טעם, הרי זו אסורה.  כשרה שינקה מן הטריפה, קיבתה אסורה; וטריפה שינקה מן הכשרה, קיבתה מותרת:  מפני שהוא כנוס במעיה


lvr: 53
prk: 08
id: 5308
nru: ח,ו
thu:
  חומר בחלב מבדם, ובדם מבחלב:  שהחלב--מועלין בו וחייבין עליו משום פיגול ונותר וטמא, מה שאין כן בדם.  חומר בדם:  שהדם נוהג בבהמה ובחיה ובעופות, בין טמאים ובין טהורים; והחלב אינו נוהג, אלא בבהמה טהורה בלבד.


lvr: 53
prk: 09
id: 5309
nru: ט,א
thu:
  העור, והרוטב, והקופה, והאלל, והעצמות, והגידים, והקרניים, והטלפיים--מצטרפין לטמא טומאת אוכלין, אבל לא טומאת נבילות.  כיוצא בו, השוחט בהמה טמאה לנוכרי, והיא מפרכסת--מטמאה טומאת אוכלין; אבל לא טומאת נבילות, עד שתמות או עד שיתיז את ראשה.  ריבה לטמא טומאת אוכלין, ממה שריבה לטמא טומאת נבילות; רבי יהודה אומר, האלל המכונס--אם יש כזית במקום אחד, חייבין עליו


lvr: 53
prk: 09
id: 5309
nru: ט,ב
thu:
  אלו שעורותיהן כבשרן:  עור האדם, ועור החזיר של יישוב; רבי יוסי אומר, אף עור חזיר של בר.  עור חטורת הגמל הרכה, ועור הראש של עגל הרך, ועור הפרסות, ועור בית הבושת, עור השליל, ועור שתחת האליה, עור האנקה והכוח והלטאה והחומט; רבי יהודה אומר, הלטאה כחולדה.  וכולן שעיבדן, או שהילך בהן כדי עבדה--טהורים, חוץ מעור האדם.  רבי יוחנן בן נורי אומר, שמונה שרצים, יש להן עורות


lvr: 53
prk: 09
id: 5309
nru: ט,ג
thu:
  המפשיט בבהמה ובחיה, בטמאה ובטהורה, בדקה ובגסה--לשטיח--כדי אחיזה; ולחמת, עד שיוציא את כל החזה.  המרגיל--כולו חיבור לטומאה, ליטמא ולטמא


lvr: 53
prk: 09
id: 5309
nru: ט,ד
thu:
  עור שעל הצוואר--רבי יוחנן בן נורי אומר, אינו חיבור; וחכמים אומרין, חיבור, עד שיפשיט את כולו.  [ד] עור שיש עליו כזית בשר--הנוגע בציב היוצא ממנו, ובשערה שכנגדו--טמא.  היו עליו כשני חציי זיתים--מטמאין במגע, אבל לא במשא, דברי רבי ישמעאל; רבי עקיבה אומר, לא במגע, ולא במשא.  ומודה רבי עקיבה בכשני חציי זיתים שהן תחובין בקיסם והסיטן, שהוא טמא; מפני מה רבי עקיבה מטהר בעור, מפני שהעור מבטלן


lvr: 53
prk: 09
id: 5309
nru: ט,ה
thu:
  קולית המת וקולית המוקדשין--הנוגע בהן, בין נקובין ובין סתומין--טמא.  קולית הנבילה וקולית השרץ--הנוגע בהן סתומין, טהורים; נקובין כל שהן, מטמאין במגע.  ומניין אף במשא:  תלמוד לומר, "הנוגע . . . והנושא" (ויקרא יא,כז-כח; ויקרא יא,לט-מ)--את שבא לכלל מגע, בא לכלל משא; לא בא לכלל מגע, לא בא לכלל משא


lvr: 53
prk: 09
id: 5309
nru: ט,ו
thu:
  ביצת השרץ המרוקמת, טהורה; אם ניקבה כל שהוא, טמאה.  שרץ שחצייו בשר וחצייו אדמה--הנוגע בבשר, טמא; ובאדמה, טהור.  רבי עקיבה אומר, הנוגע באדמה שכנגד הבשר, טמא


lvr: 53
prk: 09
id: 5309
nru: ט,ז
thu:
  האבר והבשר המדולדלין בבהמה--מיטמאין טומאת אוכלין במקומן, וצריכין הכשר.  נשחטה הבהמה, הוכשרו בדמיה, דברי רבי מאיר; ורבי שמעון אומר, לא הוכשרו.  מתה הבהמה, הבשר צריך הכשר.  האבר מטמא משום אבר מן החי, ואינו מטמא משום אבר מן הנבילה, דברי רבי מאיר; ורבי שמעון מטהר


lvr: 53
prk: 09
id: 5309
nru: ט,ח
thu:
  האבר והבשר המדולדלין באדם, טהורים; מת האדם, הבשר טהור.  והאבר מטמא משום אבר מן החי, ואינו מטמא משום אבר מן המת, דברי רבי מאיר; ורבי שמעון מטהר.


lvr: 53
prk: 10
id: 5310
nru: י,א
thu:
  הזרוע והלחיים והקיבה--נוהגים בארץ ובחוצה לארץ, בפני הבית ושלא בפני הבית, בחולין אבל לא במוקדשין.  שהיה בדין, ומה אם החולין, שאינן חייבין בחזה ובשוק, חייבין במתנות--קודשים, שהן חייבין בחזה ובשוק, אינו דין שיהו חייבין במתנות:  תלמוד לומר "ואתן אותם לאהרון הכוהן ולבניו, לחוק עולם" (ויקרא ז,לד), אין לך אלא מה שאמור בעניין


lvr: 53
prk: 10
id: 5310
nru: י,ב
thu:
  כל קודשים שקדם מום קבוע להקדשן, ונפדו--חייבין בבכורה ובמתנות, ויוצאין לחולין להיגזז ולהיעבד, וולדן וחלבן מותר לאחר פדיונן, והשוחטן בחוץ פטור, ואין עושין תמורה, ואם מתו ייפדו:  חוץ מן הבכור ומן המעשר.  וכל שקדם הקדשן את מומן, או מום עובר להקדשן, ולאחר מכן נולד להן מום קבוע ונפדו--פטורין מן הבכורה ומן המתנות, ואינן יוצאין לחולין להיגזז ולהיעבד, וולדן וחלבן אסור לאחר פדיונן, והשוחטן בחוץ פטור, ועושין תמורה; ואם מתו, ייקברו


lvr: 53
prk: 10
id: 5310
nru: י,ג
thu:
  בכור שנתערב במאה--בזמן שמאה שוחטין את כולם, פוטרין את כולם; אחד שוחט את כולן, פוטרין אחד.  השוחט לכוהן ולנוכרי, פטור מן המתנות.  והמשתתף עימהם, צריך שירשום; אם אמר חוץ מן המתנות, פטור מן המתנות.  אמר לו מכור לי בני מעיה של פרה, והיו בה מתנות--נותנן לכוהן, ואינו מנכה לו מן הדמים.  לקחן הימנו במשקל--נותנן לכוהן, ומנכה לו מן הדמים


lvr: 53
prk: 10
id: 5310
nru: י,ד
thu:
  גר שנתגייר והייתה לו פרה--נשחטה עד שלא נתגייר, פטור; ומשנתגייר, חייב; אם ספק, פטור--שהמוציא מחברו, עליו הראיה.  ואיזה הוא זרוע--מפרק של ארכובה, עד כף של יד; והוא של נזיר.  וכנגדו ברגל, שוק; רבי יהודה אומר, שוק--מפרק של ארכובה, עד סובך של רגל.  איזה הוא הלחי--מפרק של לחי, ועד פיקה של גרגרת.


lvr: 53
prk: 11
id: 5311
nru: יא,א
thu:
  ראשית הגז--נוהג בארץ ובחוצה לארץ, בפני הבית ושלא בפני הבית, בחולין אבל לא במוקדשין.  חומר בזרוע ובלחיים ובקיבה, מראשית הגז:  שהזרוע והלחיים והקיבה--נוהגין בבקר ובצאן, בין מרובה בין ממועט; ראשית הגז--אינו נוהג אלא ברחלים, ואינו נוהג אלא במרובה.  [ב] וכמה הוא מרובה--בית שמאי אומרין, שתי רחלים, שנאמר "יחייה איש עגלת בקר, ושתי צאן" (ישעיהו ז,כא); ובית הלל אומרין, חמש, שנאמר "וחמש צאן עשויות" (שמואל א כה,יח).  חמש רחלות גוזזות מנה מנה ופרס, חייבות בראשית הגז, דברי רבי דוסא; וחכמים אומרין, חמש רחלות גוזזות כל שהן


lvr: 53
prk: 11
id: 5311
nru: יא,ב
thu:
  וכמה הוא נותן לו:  משקל חמש סלעים ביהודה, שהן עשר סלעים בגליל, מלובן ולא צואי, כדי לעשות ממנו בגד קטן--שנאמר "תיתן לו" (דברים יח,ד), שיהא בו כדי מתנה


lvr: 53
prk: 11
id: 5311
nru: יא,ג
thu:
  לא הספיק ליתנו לו עד שצבעו, פטור; ליבנו ולא צבעו, חייב.  הלוקח גז צאנו של נוכרי, פטור מראשית הגז.  לקח גז צאנו של חברו--אם שייר המוכר, המוכר חייב; ואם לאו, הלוקח חייב.  היו לו שני מינין, טחופות ולבנות--מכר לו טחופות אבל לא לבנות, זכרים אבל לא נקבות--זה נותן לעצמו, וזה נותן לעצמו.


lvr: 53
prk: 12
id: 5312
nru: יב,א
thu:
  שילוח הקן--נוהג בארץ ובחוצה לארץ, בפני הבית ושלא בפני הבית, בחולין אבל לא במוקדשין.  חומר בכיסוי הדם משילוח הקן:  שכיסוי הדם--נוהג בחיה ובעוף, במזומן ובשאינו מזומן; ושילוח הקן--אינו נוהג אלא בעוף, ואינו נוהג אלא בשאינו מזומן.  ואיזה הוא שאינו מזומן, כגון אווזין ותרנגולין שקננו בפרדס.  קננו בתוך הבית, וכן יונים רודסייות--פטור מלשלח


lvr: 53
prk: 12
id: 5312
nru: יב,ב
thu:
  עוף טמא, פטור מלשלח.  עוף טמא רובץ על ביצי עוף טהור, וטהור רובץ על ביצי עוף טמא--פטור מלשלח.  קורא זכר--רבי אליעזר מחייב, וחכמים פוטרין


lvr: 53
prk: 12
id: 5312
nru: יב,ג
thu:
  הייתה מעפעפת--בזמן שכנפיה נוגעות בקן, חייב לשלח; אין כנפיה נוגעות בקן, פטור מלשלח.  אין שם אלא אפרוח אחד, או ביצה אחת--חייב לשלח:  שנאמר "קן" (דברים כב,ו), "קן" מכל מקום.  היו שם אפרוחין מפרחין, או ביצים מוזרות--פטור מלשלח:  שנאמר "והאם רובצת על האפרוחים, או על הביצים" (שם)--מה אפרוחין בני קיימה, אף הביצים בני קיימה; יצאו מוזרות.  מה הביצים צריכין לאימן, אף האפרוחים צריכין לאימן; יצאו מפרחין.  שילחה וחזרה, שילחה וחזרה, אפילו ארבעה וחמישה פעמים--חייב לשלח, שנאמר "שלח תשלח" (דברים כב,ז).  אמר הריני נוטל את האם, ומשלח את הבנים--חייב לשלח, שנאמר "שלח תשלח את האם, ואת הבנים תיקח לך" (שם).  נטל את הבנים והחזירן לקן, ואחר כך חזרה האם עליהן--פטור מלשלח


lvr: 53
prk: 12
id: 5312
nru: יב,ד
thu:
  הנוטל אם על הבנים--רבי יהודה אומר, לוקה, ואינו משלח; וחכמים אומרין, משלח, ואינו לוקה.  זה הכלל--כל מצוה בלא תעשה שיש בה קום עשה, אין חייבין עליה


lvr: 53
prk: 12
id: 5312
nru: יב,ה
thu:
  לא ייטול אדם אם על הבנים, אפילו לטהר בהן את המצורע.  ומה אם מצוה קלה שהיא באיסר, אמרה תורה "למען ייטב לך, והארכת ימים" (דברים כב,ז)--קל וחומר על מצוות החמורות שבתורה.


# bavli

id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף ב,א משנה
pgu: ב
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>הכל שוחטין</span> ושחיטתן כשרה חוץ מחרש שוטה וקטן שמא יקלקלו את שחיטתן <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>וכולן</span> ששחטו ואחרים רואין אותן שחיטתן כשרה


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף ב,א גמרא
pgu: ב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>הכל שוחטין</span> לכתחלה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ושחיטתן כשרה דיעבד</span> אמר ליה רב אחא בריה דרבא לרב אשי <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>וכל הכל לכתחלה הוא</span> אלא מעתה הכל ממירין אחד האנשים ואחד הנשים ה``נ דלכתחלה הוא והא כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0327' data-rgl=''> ויקרא כז </span> לא יחליפנו ולא ימיר אותו <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>טוב</span> ב<span class='tlm-rsh' data-nro='6'>רע</span> או רע בטוב <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>התם כדקתני טעמא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לא שהאדם רשאי</span> להמיר אלא שאם המיר <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מומר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>וסופג את הארבעים</span> אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>הכל <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מעריכין</span></span> ונערכין נודרין ונידרין הכי נמי דלכתחלה והא כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0523' data-rgl=''> דברים כג </span> וכי תחדל לנדור <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>לא יהיה בך חטא</span> וכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='3105' data-rgl=''> קוהלת ה </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>טוב אשר לא תדור</span> משתדור ולא תשלם ותניא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>טוב מזה ומזה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>שאינו נודר כל עיקר</span> דברי רבי מאיר ר' יהודה אומר טוב מזה ומזה נודר ומשלם ואפי' רבי יהודה לא קאמר אלא באומר הרי ז


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף ב,ב גמרא
pgu: ב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אבל אמר הרי עלי לא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>וכל הכל לאו לכתחלה הוא</span> אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>הכל חייבים בסוכה</span> הכל חייבין בציצית הכי נמי דלאו לכתחלה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>חייבין לא קאמינא</span> אלא מעתה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>הכל סומכין</span> אחד האנשים ואחד הנשים הכי נמי דלאו לכתחלה והא כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0301' data-rgl=''> ויקרא א </span> וסמך ידו ונרצה אין איכא הכל לכתחלה ואיכא הכל דיעבד אלא הכל דהכא ממאי דלכתחלה הוא דתקשי לך דלמא דיעבד הוא ולא תקשי לך א``ל אנא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>שחיטתן כשרה</span> קשיא לי מדקתני שחיטתן כשר' דיעבד מכלל דהכל לכתחלה הוא דאי דיעבד <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>תרתי דיעבד למה לי</span> אמר רבה בר עולא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>הכי קתני</span> הכל שוחטין ואפי' טמא בחולין טמא בחולין מאי למימרא בחולין שנעשו על טהרת הקדש וקסבר חולין שנעשו על טהרת הקדש <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>כקדש דמו</span> כיצד הוא עושה מביא סכין ארוכה ושוחט בה כדי שלא יגע בבשר ובמוקדשים לא ישחוט שמא יגע בבשר ואם שחט ואומר ברי לי שלא נגעתי שחיטתו כשרה חוץ מחרש שוטה וקטן דאפילו בחולין <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>גרידי</span> דיעבד נמי לא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>שמא ישהו</span> שמא ידרסו ושמא יחלידו וכולן <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>ששחטו</span> אהייא אילימא אחרש שוטה וקטן עלה קאי ואם שחטו מיבעי ליה אלא אטמא בחולין הא אמרת לכתחלה נמי שחיט ואלא אטמא במוקדשים בברי לי סגי דליתיה קמן דנשייליה האי טמא במוקדשים <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>מהכא נפקא</span> מהתם נפקא כל הפסולין ששחטו שחיטתן כשרה שהשחיטה כשרה <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>בזרים</span> בנשים ובעבדים ובטמאים ואפילו בקדשי קדשים ובלבד שלא יהיו טמאין נוגעין בבשר <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>הכא עיקר</span> התם איידי דתנא שאר פסולין תנא נמי טמא במוקדשים ואב``א התם עיקר דבקדשים קאי הכא איידי דתנא טמא בחולין תני נמי טמא במוקדשים האי טמא דאיטמא במאי אילימא דאיטמי במת<span class='tlm-sfr' data-chp='0419' data-rgl=''> במדבר יט </span> בחלל חרב אמר רחמנ


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף ג,א גמרא
pgu: ג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>חרב הרי הוא כחלל</span> אב הטומאה הוא לטמייה לסכין ואזל סכין וטמיתיה לבשר אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>דאיטמי בשרץ</span> ואי בעית אימא לעולם דאיטמי במת וכגון שבדק <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>קרומית של קנה</span> ושחט בה דתניא בכל שוחטים בין בצור בין בזכוכית בין בקרומית של קנה אביי אמר הכי קתני הכל שוחטין <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ואפילו כותי</span> במה דברים אמורים כשישראל עומד על גביו אבל יוצא ונכנס לא ישחוט ואם שחט חותך כזית בשר ונותן לו <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אכלו מותר לאכול</span> משחיטתו לא אכלו אסור לאכול משחיטתו חוץ מחרש שוטה וקטן דאפילו דיעבד נמי לא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>שמא ישהו</span> שמא ידרסו ושמא יחלידו וכולן ששחטו אהייא אילימא אחרש שוטה וקטן עלה קאי ואם שחטו מבעי ליה אלא אכותי הא אמרת כשישראל עומד על גביו שחיט <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אפילו לכתחלה</span> קשיא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אמר רבא</span> ויוצא ונכנס לכתחלה לא והתנן המניח <עובד כוכבים> {גוי} בחנותו וישראל יוצא ונכנס מותר התם <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מי קתני</span> מניח המניח קתני דיעבד אלא מהכא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אין השומר</span> צריך להיות יושב ומשמר אלא אע``פ שיוצא ונכנס מותר אלא אמר רבא הכי קתני הכל שוחטין ואפי' כותי בד``א כשישראל יוצא ונכנס אבל בא ומצאו ששחט חותך כזית בשר ונותן לו אכלו מותר לאכול משחיטתו לא אכלו אסור לאכול משחיטתו חוץ מחרש שוטה וקטן דאפילו דיעבד נמי לא שמא ישהו ושמא ידרסו ושמא יחלידו וכולן ששחטו אהייא אילימא אחרש שוטה וקטן עלה קאי ואם שחטו מבעי ליה אלא אכותי הא אמרת אפילו יוצא ונכנס שחיט לכתחלה קשיא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>רב אשי אמר</span> הכי קתני הכל שוחטין ואפילו ישראל מומר מומר למאי לאכול נבילות <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>לתיאבון</span> וכדרבא דאמר רבא ישראל מומר אוכל נבילות לתיאבו


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף ג,ב גמרא
pgu: ג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  בודק סכין ונותן לו ו<span class='tlm-rsh' data-nro='24'>מותר</span> לאכול משחיטתו אבל לא בדק ונתן לו לא ישחוט ואם שחט בודק סכינו אחריו <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>נמצאת סכינו יפה מותר</span> לאכול משחיטתו ואם לאו אסור לאכול משחיטתו חוץ מחרש שוטה וקטן דאפילו דיעבד נמי לא שמא ישהו שמא ידרסו ושמא יחלידו וכולן ששחטו אהייא אילימא אחרש שוטה וקטן עלה קאי ואם שחטו מיבעי ליה אלא אישראל מומר אי דבדק סכין ונותן לו הא אמרת <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>שוחט לכתחלה</span> אלא דלא בדק אי דאיתיה לסכין <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ליבדקיה השתא</span> ואי דליתיה לסכין כי אחרים רואין אותו <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מאי הוי</span> דלמא בסכין פגומה שחיט קשיא רבינא אמר הכי קתני הכל שוחטין הכל <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מומחין</span> שוחטין מומחין ואע``פ שאין מוחזקין בד``א שיודעין בו שיודע לומר הלכות שחיטה אבל אין יודעין בו שיודע לומר הלכות שחיטה לא ישחוט ואם שחט בודקין אותו אם יודע לומר הלכות שחיטה מותר לאכול משחיטתו ואם לאו אסור לאכול משחיטתו חוץ מחרש שוטה וקטן דאפילו דיעבד נמי לא שמא ישהו שמא ידרסו ושמא יחלידו וכולן ששחטו אהייא אילימא אחרש שוטה וקטן עלה קאי ואם שחטו מבעי ליה אלא אשאין מומחין בבודקין אותו סגי דליתיה לקמן דליבדקיה ואיכא דאמרי רבינא אמר הכי קתני הכל שוחטין הכל מוחזקין שוחטין מוחזקין אע``פ שאין מומחין בד``א ששחטו לפנינו ב' וג' פעמים ולא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>נתעלף</span> אבל לא שחט לפנינו ב' וג' פעמים לא ישחוט שמא יתעלף ואם שחט ואמר ברי לי שלא נתעלפתי שחיטתו כשרה חוץ מחרש שוטה וקטן דאפילו דיעבד נמי לא שמא ישהו שמא ידרסו ושמא יחלידו וכולן ששחטו אהייא אילימא אחרש שוטה וקטן עלה קאי ואם שחטו מיבעי ליה אלא אשאין מוחזקין והאמרת בברי לי סגי דליתיה קמן דלישייליה רבינא ורבה בר עולא כ<span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אביי ורבא ורב אשי</span> לא אמרי משום דקשיא להו וכולן כולהו כרבה בר עולא לא אמרי להך לישנא דאמרת <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>הכא</span> עיקר <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אדרבה התם עיקר</span> דבקדשים קאי להך לישנא דאמרת התם עיקר והכא איידי דתנא טמא בחולין תנא נמי טמא במוקדשין טמא בחולין גופיה לא איצטריכא ליה חולין שנעשו על טהרת קדש לאו כקדש דמו כולהו כרבינא לא אמרי להך לישנא דאמר מומחין אין שאין מומחין לא רוב מצויין אצל שחיטה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מומחין הן</span> להך לישנא דאמר מוחזקין אין שאין מוחזקין לא לעלופי לא חיישינן רבא לא אמר כאביי <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>כי קושייה</span> אביי לא אמר כרבא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>התם לא נגע</span> הכא נגע רב אשי לא אמר כתרוייהו קסבר כותים גרי אריות הן אביי לא אמר כרב אשי <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>לא סבירא ליה הא דרבא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>אלא רבא</span> מאי טעמא לא אמר כשמעתיה <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>לדבריו דאביי</span> קאמר וליה לא סבירא ליה:  תנו רבנן שחיטת כותי מותרת במה דברים אמורים כשישראל עומד על גביו אבל בא ומצאו ששחט חותך כזית ונותן לו אכלו מותר לאכול משחיטתו ואם לאו אסור לאכול משחיטתו כיוצא בו מצא ביד


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף ד,א גמרא
pgu: ד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>דקוריא</span> של צפרים קוטע ראשו של אחד מהן ונותן לו אכלו <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מותר</span> לאכול משחיטתו ואם לאו <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אסור</span> לאכול משחיטתו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אביי</span> דייק מרישא רבא דייק מסיפא אביי דייק מרישא טעמא דישראל עומד על גביו אבל יוצא ונכנס לא רבא דייק מסיפא טעמא דבא ומצאו ששחט אבל יוצא ונכנס שפיר דמי ולאביי קשיא סיפא אמר לך יוצא ונכנס נמי בא ומצאו קרי ליה ולרבא קשיא רישא אמר לך יוצא ונכנס נמי <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>כעומד על גביו דמי</span> כיוצא בו מצא בידו דקוריא של צפרין קוטע ראשו כו' אמאי ליחוש דלמא האי הוא דהוה שחיט שפיר אמר רב מנשה <סימן מכני``ס איזמ``ל בזכרי``ם> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>במכניסן תחת כנפיו</span> ודלמא סימנא הוה יהיב ליה בגויה אמר רב משרשיא ד<span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ממסמס</span> ליה מסמוסי ודלמא קסברי כותים <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אין שחיטה לעוף מן התורה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ולטעמיך</span> שהייה דרסה חלדה הגרמה ועיקור מי כתיבן אלא כיון דאחזיקו בהו אחזיקו בהו ה``נ כיון דאחזיקו אחזיקו <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ואחזוק ולא אחזוק בדלא כתיבא תנאי היא</span> דתניא מצת כותי מותרת ואדם יוצא בה ידי חובתו בפסח ר``א אוסר לפי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>שאין בקיאין</span> בדקדוקי מצות כישראל רשב``ג אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>כל מצוה</span> שהחזיקו בה כותים הרבה מדקדקין בה יותר מישראל אמר מר מצת כותי מותרת ואדם יוצא בה ידי חובתו בפסח <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>פשיטא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מהו דתימא</span> לא בקיאי בשימור קמ``ל ר``א אוסר לפי שאין בקיאין בדקדוקי מצות <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>קסבר לא בקיאי בשימור</span> רשב``ג אומר כל מצוה שהחזיקו בה כותים הרבה מדקדקין בה יותר מישראל היינו ת``ק <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>איכא בינייהו</span> דכתיבא ולא אחזיקו בה ת``ק סבר כיון דכתיבא אע``ג דלא אחזיקו בה ורשב``ג סבר אי אחזוק אין אי לא אחזוק לא אי הכי כל מצוה שהחזיקו בה כותים <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>אם החזיקו מיבעי ליה</span> אלא איכא בינייהו דלא כתיבא ואחזיקו בה תנא קמא סבר כיון דלא כתיבא אע``ג דאחזיקו בה נמי לא רשב``ג סבר כיון דאחזוק אחזוק גופא אמר רבא ישראל מומר אוכל נבילות לתיאבון בודק סכין ונותן לו ומותר לאכול משחיטתו מאי טעמא <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>כיון דאיכא התירא ואיסורא</span> לא שביק התירא ואכיל איסורא אי הכי כי לא בדק נמי מיטרח לא טרח אמרו ליה רבנן לרבא <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>תניא דמסייע לך</span> חמצן <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>של עוברי עבירה</span> אחר הפס


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף ד,ב גמרא
pgu: ד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מותר מיד</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>מפני שהן מחליפין</span> סברוה הא מני רבי יהודה היא דאמר חמץ אחר הפסח דאורייתא וקתני מפני שהן מחליפין אלמא לא שביק התירא ואכיל איסורא ממאי דלמא ר``ש היא דאמר חמץ אחר הפסח דרבנן וכי מקילינן בדרבנן <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>בדאורייתא לא מקילינן</span> ותיהוי נמי ר``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מי קתני שאני אומר החליפו</span> מפני שמחליפין קתני דודאי מחליפין ומה בדרבנן לא שביק התירא ואכיל איסורא בדאורייתא לא כ``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>לימא מסייע ליה</span> הכל שוחטין ואפילו כותי ואפילו ערל ואפילו ישראל מומר האי ערל ה``ד אילימא מתו אחיו מחמת מילה האי ישראל מעליא הוא אלא פשיטא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>מומר לערלות</span> וקא סבר מומר לדבר אחד <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>לא הוי מומר לכל התורה כולה</span> אימא סיפא ואפילו ישראל מומר האי מומר ה``ד <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אי מומר לדבר אחר</span> היינו מומר לערלות אלא לאו מומר <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>לאותו דבר</span> וכדרבא לא לעולם אימא לך מומר לאותו דבר לא מ``ט כיון דדש ביה כהתירא דמי ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אלא מומר</span> <לעבודת כוכבים> {לעבודה זרה} וכדרב ענן דאמר רב ענן אמר שמואל ישראל מומר <לעבודת כוכבים> {לעבודה זרה} מותר לאכול משחיטתו גופא אמר רב ענן אמר שמואל ישראל מומר <לעבודת כוכבים> {לעבודה זרה} מותר לאכול משחיטתו שכן מצינו ביהושפט מלך יהודה שנהנה מסעודת אחאב שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='25b18' data-rgl=''> דברי הימים ב יח </span> ויזבח לו אחאב צאן ובקר לרוב ולעם אשר עמו <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>ויסיתהו</span> לעלות אל רמות גלעד ודלמא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מיזבח זבח</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>מיכל לא אכל</span> ויסיתהו כתיב ודלמא בדברים אין הסתה בדברים ולא והכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0513' data-rgl=''> דברים יג </span> כי יסיתך אחיך באכילה ובשתיה והכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='2702' data-rgl=''> איוב ב </span> ותסיתני בו לבלעו חנם <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>למעלה שאני</span> ודלמא משתא אשתי מיכל לא אכל <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>מאי שנא שתיה</span> דאמרינן מומר <לעבודת כוכבים> {לעבודה זרה} לא הוי מומר לכל התורה כולה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>אכילה נמי</span> מומר <לעבודת כוכבים> {לעבודה זרה} לא הוי מומר לכל התורה כולה הכי השתא שתיה סתם יינן הוא ועדיין לא נאסר יינן של <עובדי כוכבים> {גוים} אבל אכילה אימא לך מומר <לעבודת כוכבים> {לעבודה זרה} הוי מומר לכל התורה כולה איבעית אימא לאו אורחיה דמלכא משתיא בלא מיכלא ואיבעית אימא ויזבח ויסיתהו כתיב במה הסיתו בזביחה ודלמא עובדיה זבח לרוב כתיב עובדיה <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>לא הוה ספיק</span> ודלמא שבעת אלפים זבוח דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='09a19' data-rgl=''> מלכים א יט </span> והשארתי בישראל שבעת אלפים כל הברכים אשר לא כרעו לבעל וגו' טמורי הוו מיטמרי מאיזבל ודלמא <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>גברי דאחאב</span> הוו מעלו לא ס``ד דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='2829' data-rgl=''> משלי כט </span> מושל מקשיב על דבר שקר כל משרתיו רשעים ודלמא גברי דיהושפט נמי לא הוו מעלו זבוח גברי דאחאב אכול גברי דיהושפט זבוח עובדיה אכל יהושפט לא סלקא דעתך מדמושל מקשיב על דבר שקר כל משרתיו רשעים הא לדבר אמת משרתיו צדיקים ודלמא זבוח גברי דאחאב אכל אחאב וגבריה זבוח גברי דיהושפט אכל יהושפט וגברי


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף ה,א גמרא
pgu: ה
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לא הוה מפליג נפשיה מיניה</span> מנלן אילימא מדכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='09a22' data-rgl=''> מלכים א כב </span> כמוני כמוך <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>כעמי כעמך</span> אלא מעתה כסוסי כסוסיך הכי נמי אלא מה דהוי אסוסיך תהוי אסוסי ה``נ מאי דהוי עלך ועילוי עמך תיהוי עלי ועילוי עמי אלא מהכא<span class='tlm-sfr' data-chp='09a22' data-rgl=''> מלכים א כב </span> ומלך ישראל ויהושפט מלך יהודה יושבים איש על כסאו מלובשים בגדים <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>בגורן</span> פתח שער שומרון מאי גורן אילימא גורן ממש אטו שער שומרון גורן הוה אלא כי גורן דתנן סנהדרין היתה כחצי גורן עגולה כדי <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>שיהו רואין זה את זה</span> לימא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מסייע ליה</span><span class='tlm-sfr' data-chp='09a17' data-rgl=''> מלכים א יז </span> והעורבים מביאים לו לחם ובשר בבקר ולחם ובשר בערב ואמר רב יהודה אמר רב מבי טבחי דאחאב <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>על פי הדבור שאני</span> מאי עורבים אמר רבינא עורבים ממש א``ל רב אדא בר מניומי ודלמא תרי גברי דהוי שמייהו עורבים <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מי לא כתיב</span><span class='tlm-sfr' data-chp='0707' data-rgl=''> שופטים ז </span> ויהרגו את עורב בצור עורב ואת זאב וגו' א``ל איתרמאי מילתא דתרוייהו הוה שמייהו עורבים <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ודלמא על שם מקומן</span> מי לא כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='09b05' data-rgl=''> מלכים ב ה </span> וארם יצאו גדודים וישבו מארץ ישראל נערה קטנה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>וקשיא לן קרי לה נערה</span> וקרי לה קטנה וא``ר פדת קטנה דמן נעורן אם כן עורביים מיבעי ליה לימא מסייע ליה הכל שוחטין ואפילו כותי ואפילו ערל ואפילו ישראל מומר האי ערל ה``ד אילימא שמתו אחיו מחמת מילה האי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ישראל מעליא הוא</span> אלא פשיטא מומר לערלות אימא סיפא ואפילו ישראל מומר ה``ד אי מומר לדבר אחד היינו מומר לערלות אלא לאו מומר <לעבודת כוכבים> {לעבודה זרה} וכדרב ענן לא לעולם אימא לך מומר <לעבודת כוכבים> {לעבודה זרה} לא דאמר מר חמורה <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>שכל הכופר בה כמודה בכל התורה</span> כולה אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>מומר לאותו דבר</span> וכדרבא מיתיבי<span class='tlm-sfr' data-chp='0301' data-rgl=''> ויקרא א </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מכם</span> ולא כולכם להוציא את המומר מכם בכם חלקתי ולא באומות מן הבהמה להביא בני אדם שדומים לבהמה מכאן אמרו מקבלין קרבנות <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>מפושעי ישראל</span> כדי שיחזרו בהן בתשובה חוץ מן המומר <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>ומנסך את היין</span> ומחלל שבתות בפרהסיא הא גופא קשיא אמרת מכם ולא כולכם להוציא את המומר והדר תני מקבלין קרבנות מפושעי ישראל הא לא קשיא רישא מומר לכל התורה כולה מציעתא מומר לדבר אחד אימא סיפא חוץ מן המומר ומנסך את היין ומחלל שבת בפרהסיא האי מומר היכי דמי אי מומר לכל התורה כולה היינו רישא ו<span class='tlm-rsh' data-nro='23'>אי מומר לדבר אחד קשיא מציעתא</span> אלא לאו הכי קאמר חוץ מן המומר לנסך את היין ולחלל שבתות בפרהסיא אלמא מומר <לעבודת כוכבים> {לעבודה זרה} הוה מומר לכל התורה כולה ותיובתא דרב ענן תיובתא והא מהכא נפקא מהתם נפק


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף ה,ב גמרא
pgu: ה
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
 <span class='tlm-sfr' data-chp='0304' data-rgl=''> ויקרא ד </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מעם</span> הארץ פרט למומר ר``ש בן יוסי אומר משום ר``ש<span class='tlm-sfr' data-chp='0304' data-rgl=''> ויקרא ד </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אשר לא תעשינה בשגגה ואשם</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>השב מידיעתו</span> מביא קרבן על שגגתו אינו שב מידיעתו אינו מביא קרבן על שגגתו ואמרינן <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מאי בינייהו</span> ואמר רב המנונא מומר לאכול חלב <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>והביא קרבן על הדם</span> איכא בינייהו חדא בחטאת וחדא בעולה וצריכי דאי אשמעינן חטאת משום <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>דלכפרה הוא</span> אבל עולה דדורון הוא אימא לקבל מיניה ואי אשמעינן עולה משום <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>דלאו חיובא</span> הוא אבל חטאת דחיובא הוא אימא לקבל מיניה צריכא וכל היכא דכתיב בהמה גריעותא היא והכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='2636' data-rgl=''> תהילים לו </span> אדם ובהמה תושיע ה' ואמר רב יהודה אמר רב אלו בני אדם שהן ערומין בדעת ומשימין עצמן כבהמה התם כתיב אדם ובהמה הכא בהמה לחודיה כתיב וכל היכא דכתיב אדם ובהמה מעליותא היא והא כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='1131' data-rgl=''> ירמיהו לא </span> וזרעתי את בית ישראל זרע אדם <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>וזרע בהמה</span> התם הא חלקיה קרא זרע אדם לחוד וזרע בהמה לחוד <סימן נקלף> א``ר חנן א``ר יעקב בר אידי א``ר יהושע בן לוי משום בר קפרא ר``ג ובית דינו נמנו על שחיטת כותי ואסרוה א``ל רבי זירא לרבי יעקב בר אידי שמא לא שמע רבי אלא בשאין ישראל עומד על גביו א``ל דמי האי מרבנן כדלא גמירי אינשי שמעתא בשאין ישראל עומד על גביו <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>למימרא בעי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>קבלה מיניה</span> או לא קבלה מיניה ת``ש דאמר ר``נ בר יצחק א``ר אסי אני ראיתי את רבי יוחנן ש<span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אכל משחיטת כותי</span> אף רבי אסי אכל משחיטת כותי ותהי בה רבי זירא לא שמיעא להו דאי הוה שמיעא להו הוו מקבלי לה או דלמא שמיע להו ולא קבלוה הדר פשיט לנפשיה מסתברא דשמיע להו ולא קבלוה דאי ס``ד <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>לא שמיע להו</span> ואי הוה שמיע להו הוו מקבלי לה היכי מסתייעא מילתא למיכל איסורא <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>השתא בהמתן של צדיקים</span> אין הקב``ה מביא תקלה על ידן צדיקים עצמן לא כל שכ


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף ו,א גמרא
pgu: ו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ואי סלקא דעתיך לא קבלה מיניה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לישני ליה</span> כאן כשישראל עומד על גביו כאן כשאין ישראל עומד על גביו אלא לאו ש``מ קבלה מיניה ש``מ ומ``ט גזרו בהו רבנן כי הא דר``ש בן אלעזר שדריה ר``מ לאתויי חמרא מבי כותאי אשכחיה ההוא סבא א``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='2823' data-rgl=''> משלי כג </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ושמת סכין <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>בלועך</span></span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'><span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אם בעל נפש אתה</span></span> הלך ר``ש בן אלעזר וספר דברים לפני ר``מ וגזר עליהן מאי טעמא אמר רב נחמן בר יצחק דמות יונה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מצאו להן</span> בראש הר גריזים שהיו עובדין אותה ור``מ לטעמיה דחייש למיעוטא וגזר רובא אטו מיעוטא ורבן גמליאל ובית דינו נמי כר``מ סבירא להו פשטיה דקרא במאי כתיב בתלמיד היושב לפני רבו דתני רבי חייא<span class='tlm-sfr' data-chp='2823' data-rgl=''> משלי כג </span> כי תשב ללחום <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>את מושל</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>בין</span> תבין את אשר לפניך ושמת סכין בלועך אם בעל נפש אתה אם יודע תלמיד ברבו שיודע להחזיר לו טעם בין <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ואם לאו תבין את אשר לפניך</span> ושמת סכין בלועך אם בעל נפש אתה פרוש הימנו רבי יצחק בן יוסף שדריה רבי אבהו לאתויי חמרא מבי כותאי אשכחיה ההוא סבא א``ל לית כאן שומרי תורה הלך רבי יצחק וספר דברים לפני רבי אבהו והלך רבי אבהו וספר דברים לפני רבי אמי ורבי אסי ולא זזו משם עד שעשאום <עובדי כוכבים> {גוים} גמורין למאי אי לשחיטה ויין נסך <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מהתם גזרו</span> בהו רבנן אינהו גזור ולא קבלו מינייהו אתו רבי אמי ורבי אסי גזרו <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>וקבלו מינייהו</span> מאי <עובדי כוכבים> {גוים} גמורין אמר ר``נ בר יצחק <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>לבטל רשות</span> וליתן רשות וכדתניא ישראל מומר <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>משמר שבתו בשוק</span> מבטל רשות ונותן רשות ושאינו משמר שבתו בשוק אינו מבטל רשות ונותן רשות מפני שאמרו ישראל נותן רשות ומבטל רשות <ובעובד כוכבים> {ובגוי} עד שישכור כיצד אמר לו רשותי קנויה לך רשותי מבוטלת לך קנה ואינו צריך <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>לזכות</span> רבי זירא ורב אסי איקלעו <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>לפונדקא דיאי</span> אייתו לקמייהו ביצים ה<span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מצומקות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ביין</span> רבי זירא לא אכל ורב אסי אכל א``ל רבי זירא לרב אסי ולא חייש מר לתערובת דמאי א``ל לאו אדעתאי א``ר זירא <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>אפשר</span> גזרו על התערובת דמאי ומסתייעא מילתא דרב אסי למיכל איסורא השתא בהמתן של צדיקים אין הקב``ה מביא תקלה על ידן צדיקים עצמן לא כל שכן נפק רבי זירא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>דק ואשכח</span> דתנן הלוקח יין <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>לתת לתוך המורייס</span> או לתוך האלונתית כרשינין לעשות מהן <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>טחינין</span> עדשים לעשות מהן רסיסין חייב משום דמאי ואין צריך לומר משום ודאי והן עצמן מותרין מפני שהן תערובת ולא גזרו על תערובת דמאי והתניא הנותן <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>לשכנתו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>עיסה לאפות</span> וקדירה לבשל אינו <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>חושש</span> לשאור ותבלין שבה לא משום שביעית ולא משום מעשר ואם אמר לה עשי לי משליכי חושש לשאור ותבלין שבה משום שביעית ומשום מעשר שאני התם דכיון דקאמר לה עשי לי משליכי כמאן דעריב בידים דמי רפרם אמר שאני שאור ותבלין דלטעמא עביד <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>וטעמא לא בטיל</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>ולחלופי לא חיישינן</span> והתנן <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>הנותן לחמותו</span> מעשר את שהוא נותן לה ואת שהוא נוטל ממנה <span class='tlm-rsh' data-nro='33'>מפני שחשודה מחלפת המתקלקל</span> התם כדתניא טעמא א``ר יהודה רוצה היא בתקנת בתה ובושה מחתנ


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף ו,ב גמרא
pgu: ו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ולעלמא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לא חיישינן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>והתנן הנותן לפונדקית שלו</span> מעשר את שהוא נותן לה ואת שהוא נוטל הימנה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מפני שחשודה מחלפת</span> התם נמי <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מוריא</span> ואמרה בר בי רב ליכול חמימא ואנא איכול קרירא ולחלופי לא חיישינן והתניא אשת חבר <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>טוחנת</span> עם אשת עם הארץ <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>בזמן</span> שהיא טמאה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אבל לא בזמן שהיא טהורה</span> רבי שמעון בן אלעזר אומר אף בזמן שהיא טמאה לא תטחון מפני <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>שחבירתה נותנת לה ואוכלת</span> השתא מיגזל גזלה חלופי מיבעיא אמר רב יוסף התם נמי מוריא ואמרה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>תורא מדישיה קאכיל</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>העיד רבי יהושע</span> בן זרוז בן חמיו של רבי מאיר לפני רבי על ר``מ שאכל <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>עלה של ירק</span> בבית שאן <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>והתיר רבי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>את בית שאן כולה</span> על ידו חברו עליו אחיו ובית אביו אמרו לו מקום שאבותיך ואבות אבותיך נהגו בו איסור אתה תנהוג בו היתר דרש להן מקרא זה<span class='tlm-sfr' data-chp='09b18' data-rgl=''> מלכים ב יח </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>וכתת נחש הנחשת</span> אשר עשה משה כי עד הימים ההמה היו בני ישראל מקטרים לו ויקרא לו נחושתן אפשר בא אסא ולא ביערו בא יהושפט ולא ביערו והלא כל עבודה זרה שבעולם אסא ויהושפט ביערו


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף ז,א גמרא
pgu: ז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מקום הניחו</span> לו אבותיו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>להתגדר</span> בו אף אני מקום הניחו לי אבותי להתגדר בו <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מכאן</span> לתלמיד חכם שאמר דבר הלכה שאין מזיחין אותו ואמרי לה אין <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מזניחין</span> אותו ואמרי לה אין <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מזחיחין</span> אותו מאן דאמר מזיחין כדכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0228' data-rgl=''> שמות כח </span><span class='tlm-sfr' data-chp='0139' data-rgl=''>  שמות לט </span> ולא יזח החשן ומאן דאמר אין מזניחין דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='3203' data-rgl=''> איכה ג </span> כי לא יזנח לעולם ה' ומאן דאמר מזחיחין דתנן משרבו <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>זחוחי</span> הלב רבו מחלוקות בישראל מתקיף לה יהודה בריה דר' שמעון בן פזי ומי איכא למאן דאמר דבית שאן לאו מארץ ישראל היא והכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0701' data-rgl=''> שופטים א </span> ולא הוריש מנשה את בית שאן ואת בנותיה ואת תענך ואת בנותיה אישתמיטתיה הא דאמר ר' שמעון בן אליקים משום ר' אלעזר בן פדת שאמר משום ר' אלעזר בן שמוע הרבה כרכים כבשום עולי מצרים ולא כבשום עולי בבל וקסבר קדושה ראשונה קדשה לשעתה ולא קדשה לעתיד לבא והניחום כדי שיסמכו עליהן עניים בשביעית אמר ליה ר' ירמיה לרבי זירא והא ר' מאיר <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>עלה בעלמא</span> הוא דאכיל אמר ליה מאגודה אכליה ותנן ירק <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>הנאגד</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>משיאגד</span> ודלמא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>לאו אדעתיה</span> השתא בהמתן של צדיקים אין הקב``ה מביא תקלה על ידן צדיקים עצמן לא כל שכן ודלמא עישר עליהם <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ממקום אחר</span> לא נחשדו חברים <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>לתרום שלא מן המוקף</span> ודלמא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>נתן עיניו בצד זה</span> ואכל בצד אחר אמר ליה חזי מאן גברא רבה קמסהיד עליה מאי בהמתן של צדיקים דרבי פנחס בן יאיר הוה קאזיל לפדיון שבויין פגע ביה ב<span class='tlm-rsh' data-nro='18'>גינאי</span> נהרא אמר ליה גינאי חלוק לי מימך ואעבור בך אמר ליה אתה הולך לעשות רצון קונך ואני הולך לעשות <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>רצון קוני</span> אתה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>ספק עושה</span> ספק אי אתה עושה אני ודאי עושה אמר ליה אם אי אתה חולק גוזרני עליך שלא יעברו בך מים לעולם חלק ליה הוה ההוא גברא דהוה דארי חיטי לפיסחא אמר ליה חלוק ליה נמי להאי <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>דבמצוה עסיק</span> חלק ליה הוה ההוא <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>טייעא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>דלווה בהדייהו</span> אמר ליה חלוק ליה נמי להאי דלא לימא כך עושים <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>לבני לויה</span> חלק ליה אמר רב יוסף כמה נפיש גברא ממשה ושתין רבוון דאילו התם חד זימנא והכא תלתא זימנין ודלמא הכא נמי חדא זימנא אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>כמשה ושתין רבוון</span> אקלע לההוא אושפיזא רמו ליה שערי לחמריה לא אכ


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף ז,ב גמרא
pgu: ז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>חבטינהו</span> לא אכל <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>נקרינהו</span> לא אכל אמר להו דלמא לא מעשרן עשרינהו ואכל אמר ענייה זו הולכת לעשות רצון קונה ואתם מאכילין אותה טבלים <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ומי מיחייבא</span> והתנן הלוקח לזרע ולבהמה וקמח <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>לעורות</span> ושמן לנר ושמן לסוך בו את הכלים פטור מהדמאי התם הא אתמר עלה אמר רבי יוחנן לא שנו אלא שלקחן מתחלה לבהמה אבל לקחן מתחלה לאדם ונמלך עליהם לבהמה חייב לעשר <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>והתניא</span> הלוקח פירות מן השוק לאכילה ונמלך עליהן לבהמה הרי זה לא יתן לא לפני בהמתו ולא לפני בהמת חברו אלא אם כן עישר <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>שמע רבי</span> נפק לאפיה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אמר ליה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>רצונך סעוד אצלי</span> אמר לו הן <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>צהבו פניו</span> של רבי אמר לו כמדומה אתה שמודר הנאה מישראל אני ישראל קדושים הן יש רוצה ואין לו <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ויש שיש</span> לו ואינו רוצה וכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='2823' data-rgl=''> משלי כג </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אל תלחם</span> [את] לחם רע עין ואל תתאו למטעמותיו כי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>כמו שער</span> בנפשו כן הוא אכול ושתה יאמר לך ולבו בל עמך ואתה רוצה ויש לך מיהא השתא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>מסרהיבנא</span> דבמלתא דמצוה קא טרחנא כי הדרנא אתינא עיילנא לגבך כי אתא איתרמי על בההוא פיתחא דהוו קיימין ביה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>כודנייתא</span> חוורתא אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>מלאך המות</span> בביתו של זה ואני אסעוד אצלו שמע רבי נפק לאפיה אמר ליה מזבנינא להו אמר ליה<span class='tlm-sfr' data-chp='0319' data-rgl=''> ויקרא יט </span> ולפני עור לא תתן מכשול <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>מפקרנא להו</span> מפשת היזקא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'><span class='tlm-rsh' data-nro='21'>עקרנא</span></span> להו איכא צער בעלי חיים קטילנא להו איכא<span class='tlm-sfr' data-chp='0520' data-rgl=''> דברים כ </span> בל תשחית הוה קא <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>מבתש</span> ביה טובא <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>גבה טורא בינייהו</span> בכה רבי ואמר מה <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>בחייהן</span> כך במיתתן <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>על אחת כמה וכמה</span> דאמר ר' חמא בר חנינא גדולים צדיקים במיתתן יותר מבחייהן שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='09b13' data-rgl=''> מלכים ב יג </span> ויהי הם <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>קוברים איש</span> והנה ראו [את] הגדוד וישליכו את האיש בקבר אלישע וילך <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>ויגע האיש בעצמות אלישע ויחי</span> ויקם על רגליו אמר ליה רב פפא לאביי ודילמא לקיומי ביה ברכתא דאליהו דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='09b02' data-rgl=''> מלכים ב ב </span> ויהי נא <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>פי שנים</span> ברוחך אלי אמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>אי הכי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>היינו דתניא</span> על רגליו עמד ולביתו לא הלך אלא במה איקיים כדאמר ר' יוחנן שריפא צרעת נעמן שהיא שקולה כמת שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0412' data-rgl=''> במדבר יב </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>אל נא תהי כמת</span> אמר ר' יהושע בן לוי למה נקרא שמן ימים שאימתם מוטלת על הבריות דאמר ר' חנינא מימי <span class='tlm-rsh' data-nro='34'>לא שאלני</span> אדם על מכת פרדה לבנה <span class='tlm-rsh' data-nro='35'>וחיה</span> והא קחזינא דחיי אימא <span class='tlm-rsh' data-nro='36'>וחיית</span> והא קחזינא דמיתסי דחיוורן ריש כרעייהו קא אמרינן<span class='tlm-sfr' data-chp='0504' data-rgl=''> דברים ד </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='37'>אין עוד מלבדו</span> אמר רבי חנינא ו<span class='tlm-rsh' data-nro='38'>אפילו <span class='tlm-rsh' data-nro='41'>כשפים</span></span> ההיא איתתא דהות קא <span class='tlm-rsh' data-nro='39'>מהדרא</span> למישקל עפרא מתותיה כרעיה דרבי חנינא אמר לה שקולי לא מסתייעא מילתיך אין עוד מלבדו כתיב והאמר ר' יוחנן למה נקרא שמן כשפים שמכחישין פמליא של מעלה שאני ר' חנינא דנפישא זכותיה ואמר ר' חנינא אין אדם <span class='tlm-rsh' data-nro='42'>נוקף</span> אצבעו מלמטה אלא א``כ <span class='tlm-rsh' data-nro='43'>מכריזין</span> עליו מלמעלה שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='2637' data-rgl=''> תהילים לז </span> מה' מצעדי גבר כוננו<span class='tlm-sfr' data-chp='2820' data-rgl=''> משלי כ </span> ואדם מה יבין דרכו א``ר אלעזר דם ניקוף <span class='tlm-rsh' data-nro='44'>מרצה</span> כדם עולה אמר רבא ב<span class='tlm-rsh' data-nro='45'>גודל ימין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='46'>ובניקוף שני</span> והוא דקאזיל לדבר מצוה אמרו עליו על ר' פנחס בן יאיר מימיו לא <span class='tlm-rsh' data-nro='47'>בצע</span> על פרוסה שאינה שלו ומיום שעמד על דעתו לא נהנה מסעודת אביו


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף ח,א גמרא
pgu: ח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  א``ר זירא אמר שמואל <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ליבן</span> סכין ושחט בה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>שחיטתו כשרה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>חידודה קודם לליבונה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>והאיכא צדדין</span> בית השחיטה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מירווח רווח</span> איבעיא להו ליבן שפוד <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>והכה בו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>משום <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>שחין</span> נדון</span> או משום מכוה נדון <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>למאי נפקא מינה</span> לכדתניא שחין ומכוה מטמאין בשבוע אחד <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>בשני סימנין</span> בשער לבן ובפסיון <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ולמה חלקן הכתוב</span> לומר <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>שאין מצטרפין זה עם זה</span> ותניא איזהו שחין ואיזהו מכוה לקה בעץ באבן <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>בגפת</span> בחמי טבריא ובכל דבר שלא בא מחמת האור לאתויי <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אבר מעיקרו</span> זהו שחין ואיזהו מכוה נכוה ב<span class='tlm-rsh' data-nro='17'>גחלת</span> ב<span class='tlm-rsh' data-nro='18'>רמץ</span> בסיד רותח ב<span class='tlm-rsh' data-nro='19'>גפסית</span> רותח ובכל דבר הבא מחמת האור לאתויי חמי האור זו היא מכוה ותניא שחין ומכוה אם שחין קודם למכוה בטל מכוה את השחין ואם מכוה קודמת לשחין בטל שחין את המכוה והכא היכי דמי כגון דהוה ביה חצי גריס שחין מעיקרא <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>וליבן שפוד והכה בו</span> ונפק ביה חצי גריס אחר מאי <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>חבטא קדים</span> ואתי הבלא ומבטל ליה לחבטא והוה ליה שחין ומכוה ולא מצטרפין או דלמא הבלא קדים ואתי חבטא ומבטל ליה להבלא והוה ליה שחין ושחין ומצטרף ת``ש דאמר ר' זירא אמר שמואל ליבן סכין ושחט בה שחיטתו כשירה חידודה קודם לליבונה <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>אלמא חבטא קדים</span> חדוד שאני ת``ש ליבן שפוד והכה בו נדון משום מכות אש אלמא חבטא קדים התם נמי דברזייה מיברז דהיינו חדוד:  אמר רב נחמן אמר רבה בר אבוה סכין של <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} מותר לשחוט בה ואסור <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>לחתוך</span> בה בשר מותר לשחוט בה <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>מקלקל הוא</span> ואסור לחתוך בה בשר מתקן הוא אמר רבא פעמים שהשוחט אסור <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>במסוכנת</span> ומחתך מותר באטמי דקיימין לקורבנא <span class='tlm-rsh' data-nro='34'>ותיפוק ליה</span> משום שמנונית דאיסור


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף ח,ב גמרא
pgu: ח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ב<span class='tlm-rsh' data-nro='1'>חדשה</span></span> חדשה בין לר' ישמעאל בין לר' עקיבא משמשי <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} הן ומשמשי <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} אינן אסורין עד שיעבדו איבעית אימא דפסק ביה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>גווזא</span> <לעבודת כוכבים> {לעבודה זרה} ואיבעית אימא בישנה שליבנה באור אתמר השוחט בסכין של <עובדי כוכבים> {גוים} רב אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>קולף</span> ורבה בר בר חנה אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מדיח</span> לימא בהא קמיפלגי דמר סבר בית השחיטה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>צונן</span> ומר סבר <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>בית השחיטה רותח</span> לא דכ``ע בית השחיטה רותח הוא מאן דאמר קולף שפיר ומאן דאמר מדיח איידי דטרידי סימנין לאפוקי דם לא בלעי איכא דאמרי דכ``ע בית השחיטה צונן מאן דאמר מדיח שפיר מאן דאמר קולף אגב דוחקא דסכינא בלע <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>סכין טריפה</span> פליגי בה רב אחא ורבינא חד אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>בחמין</span> וחד אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>בצונן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>והלכתא אפילו בצונן</span> ואי איכא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'><span class='tlm-rsh' data-nro='15'>בליתא</span> דפרסא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>למיכפריה</span></span> לא צריך ולמאן דאמר בחמין מ``ט <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>משום דקא בלע</span>ה איסורא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>דהיתירא נמי</span> בלעה אבר מן החי אימת בלעה לכי חיימא אימת קא חיימא לכי גמרה שחיטה ההיא שעתא היתירא הוה:  אמר רב יהודה אמר רב הטבח צריך שלשה סכינין <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>אחת ששוחט בה</span> ואחד שמחתך בה בשר ואחד שמחתך בה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>חלבים</span> וליתקן ליה חדא וליחתוך בה בשר והדר ליחתוך בה חלבים גזירה שמא יחתוך חלבים <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>ואחר כך</span> בשר השתא נמי מיחלף ליה כיון דאצרכינהו תרי אית ליה היכרא וא``ר יהודה אמר רב הטבח צריך שני כלים של מים אחד שמדיח בו בשר ואחד שמדיח בו חלבים וניתקן ליה חדא ונדיח בו בשר והדר נדיח בו חלבים גזירה <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>שמא ידיח חלבים</span> ואח``כ בשר השתא נמי מיחלפי ליה כיון דאצרכיניה תרתי אית ליה היכרא אמר אמימר משמיה דרב פפא <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>לא ליסחוף איניש כפלי</span> עילוי בישרא דדאיב תרבא ובלע בישרא אי הכי <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>כי תריצי נמי</span> דאיב תרבא ובלע בשרא <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>קרמא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>מפסיק</span> מתתאי אי הכ


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף ט,א גמרא
pgu: ט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מעילאי נמי</span> קרמא איכא איידי ד<span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ממשמשא</span> ידא דטבחא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מפתת</span> ואמר רב יהודה אמר רב תלמיד חכם צריך שילמוד ג' דברים <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>כתב</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>שחיטה</span> ומילה ורב חנניא בר שלמיא משמיה דרב אמר אף <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>קשר של תפילין</span> וברכת חתנים וציצית ואידך <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>הני שכיחן</span> ואמר רב יהודה אמר שמואל כל טבח שאינו יודע הלכות שחיטה אסור לאכול משחיטתו ואלו הן הלכות שחיטה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>שהייה דרסה חלדה הגרמה ועיקור</span> מאי קמ``ל כולהו תנינהו לא צריכא ששחט לפנינו ב' וג' פעמים ושחט שפיר מהו דתימא מדאידך שחט שפיר האי נמי שחט שפיר קמ``ל כיון דלא גמר זימנין דשהי ודריס <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ולא ידע</span> ואמר רב יהודה אמר שמואל הטבח צריך שיבדוק בסימנים לאחר שחיטה אמר רב יוסף אף אנן נמי תנינא ר``ש אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אם שהה כדי ביקור</span> מאי <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>לאו כדי ביקור סימנין</span> א``ל אביי לא הכי א``ר יוחנן <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>כדי ביקור חכם</span> א``כ נתת דבריך לשיעורים אלא כדי ביקור <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>טבח חכם</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>לא בדק</span> מאי ר' אליעזר בן אנטיגנוס משום רבי אלעזר בר' ינאי אמר טרפה ואסורה באכילה במתניתא תנא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>נבלה</span> ומטמאה במשא במאי קמיפלגי בדרב הונא דאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>בהמה בחייה בחזקת איסור</span> עומדת עד שיודע לך במה נשחטה נשחטה הרי היא בחזקת היתר עד שיודע לך במה נטרפה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>מר סבר בחזקת איסור</span> קיימא והשתא מתה היא <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>ומר סבר בחזקת איסור אמרינן</span> בחזקת טומאה <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>לא אמרינן</span> גופא אמר רב הונא בהמה בחייה בחזקת איסור עומדת עד שיודע לך במה נשחטה נשחטה בחזקת היתר עומדת עד שיודע לך במה נטרפה ולימא נשחטה הותרה הא קמ``ל דאע``ג דאיתיליד בה ריעותא כדבעא מיניה רבי אבא מרב הונא בא זאב ונטל בני מעים מהו <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>נטל הא ליתנהו</span> אלא נקב בני מעים מהו נקב הא קא חזינן דהוא נקבינהו אלא נטלן והחזירן כשהן נקובין מהו מי חיישי' שמא במקום נקב נקב או לא א``ל אין חוששין שמא במקום נקב נקב איתיביה ראה צפור ה<span class='tlm-rsh' data-nro='27'>מנקר</span> בתאנה ועכבר המנקר באבטיחי


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף ט,ב גמרא
pgu: ט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  חוששין שמא במקום נקב נקב אמר ליה מי קא מדמית איסורא לסכנתא סכנה שאני א``ל רבא מאי שנא ספק סכנתא לחומרא ספק איסורא נמי לחומרא א``ל אביי ולא שאני בין איסורא לסכנתא והא אילו ספק טומאה ברה``ר ספיקו טהור ואילו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ספק מים מגולין</span> אסורין א``ל התם הלכתא גמירי לה מסוטה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מה סוטה</span> ברה``י אף טומאה ברה``י מתיב רב שימי <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>שרץ</span> בפי חולדה וחולדה מהלכת על גבי ככרות של תרומה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ספק נגע</span> ספק לא נגע ספיקו טהור ואילו ספק מים מגולין אסורין התם נמי הלכתא גמירי לה מסוטה מה סוטה דבר שיש בה דעת לישאל אף הכא נמי דבר שיש בו דעת לישאל אמר רב אשי ת``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>צלוחית</span> שהניחה מגולה ובא ומצאה מכוסה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>טמאה</span> שאני אומר אדם טמא נכנס לשם וכיסה הניחה מכוסה ובא ומצאה מגולה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'><span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אם יכולה חולדה לשתות</span> ממנה</span> או נחש לדברי רבן גמליאל <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>או שירד בה טל בלילה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>פסולה</span> ואמר רבי יהושע בן לוי מה טע


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף י,א גמרא
pgu: י
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מפני שדרכן של שרצים לגלות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ואין דרכן לכסות</span> <אי נמי טעמא דהניחה מגולה ובא ומצאה מכוסה מכוסה ובא ומצאה מגולה הא מצאה כמה שהניחה לא טומאה איכא ולא פסולה איכא> ואילו ספק מים מגולים אסורין ש``מ חמירא סכנתא מאיסורא ש``מ תנן התם ג' משקין אסורין משום גלוי מים ויין וחלב <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>כמה ישהו</span> ויהיו אסורין כדי שיצא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>הרחש</span> ממקום קרוב וישתה וכמה מקום קרוב א``ר יצחק בריה דרב יהודה כדי שיצא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מתחת אוזן כלי</span> וישתה ישתה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>הא קא חזי ליה</span> אלא ישתה ויחזור לחורו:  איתמר השוחט בסכין ונמצאת פגומה אמר רב הונא אפילו שיבר בה עצמות כל היום פסולה חיישינן <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>שמא בעור</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>נפגמה</span> ורב חסדא אמר כשרה שמא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>בעצם נפגמה</span> בשלמא רב הונא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>כשמעתיה</span> אלא רב חסדא מאי טעמא אמר לך עצם ודאי פוגם עור ספק פוגם ספק לא פוגם הוי ספק וודאי ואין ספק מוציא מידי ודאי מתיב רבא לסיועיה לרב הונא טבל ועלה ונמצא עליו דבר חוצץ אע``פ שנתעסק באותו המין <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>כל היום כולו</span> לא עלתה לו טבילה עד שיאמר ברי לי שלא היה עלי קודם לכן והא הכא דודאי טבל ספק הוה עליה ספק לא הוה עליה וקאתי ספק ומוציא מידי ודאי שאני התם דאיכא למימר העמד טמא על חזקתו ואימא לא טבל ה``נ העמד בהמה על חזקתה ואימר לא נשחטה הרי שחוטה לפניך ה``נ הרי טבל לפניך הא איתילידא ביה ריעותא ה``נ איתילידא בה ריעותא סכין איתרעאי בהמה לא איתרעאי מיתיבי <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>שחט את הושט</span> ואח``כ <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>נשמטה הגרגרת</span> כשרה נשמטה הגרגרת ואח``כ שחט את הושט פסולה שחט את הושט ונמצא הגרגרת שמוטה ואינו יודע אם קודם שחיטה נשמטה אם לאחר שחיטה נשמטה זה היה מעשה ואמרו כל ספק בשחיטה פסול כל ספק בשחיטה לאתויי מאי לאו לאתויי כה``ג לא לאתויי ספק שהה ספק דר


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף י,ב גמרא
pgu: י
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ומאי שנא</span> התם איתילידא בה ריעותא בבהמה הכא סכין איתרעאי בהמה לא איתרעאי והילכתא כוותיה דרב הונא כשלא שיבר בה עצם והילכתא כוותיה דרב חסדא כששיבר בה עצם מכלל דרב חסדא אע``ג דלא שיבר בה עצם אלא במאי איפגים אימא בעצם דמפרקת איפגים הוה עובדא וטרף רב יוסף עד <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>תליסר חיותא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>כמאן</span> כרב הונא ואפילו בקמייתא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'><span class='tlm-rsh' data-nro='10'>לא כרב חסדא</span></span> ולבר מקמייתא ואיבעית אימא לעולם כרב הונא דאי כרב חסדא מכדי מתלא תלינן ממאי דבעצם דמפרקת דקמייתא איפגים דלמא בעצם דמפרקת דבתרייתא איפגים אמר ליה רב אחא בריה דרבא לרב אשי רב כהנא מצריך בדיקותא בין כל חדא וחדא כמאן כרב הונא ולמיפסל קמייתא לא כרב חסדא ולאכשורי בתרייתא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אי הכי</span> תיבעי נמי בדיקת חכם <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>עד אחד נאמן באיסורין</span> אי הכי מעיקרא נמי לא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>האמר רבי יוחנן</span> לא אמרו להראות סכין לחכם אלא מפני כבודו של חכם מנא הא מלתא דאמור רבנן אוקי מילתא אחזקיה אמר רבי שמואל בר נחמני אמר ר' יונתן אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0314' data-rgl=''> ויקרא יד </span> ויצא הכהן מן הבית אל פתח הבית והסגיר את הבית שבעת ימים דלמא אדנפיק ואתא בצר ליה שיעורא אלא לאו משום דאמרינן אוקי אחזקיה מתקיף לה רב אחא בר יעקב ודילמא כגון שיצא דרך אחוריו דקא חזי ליה כי נפק אמר ליה אביי שתי תשובות בדבר חדא דיציאה דרך אחוריו לא שמה יציאה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ועוד אחורי הדלת</span> מאי איכא למימר וכי תימא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>דפתח ביה כוותא</span> והתנן בית אפל אין פותחין בו חלונות לראות את נגעו א``ל רבא דקאמרת יציאה דרך אחוריו לא שמה יציאה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>כהן גדול ביום הכפורים</span> יוכיח דכתיב ביה יציאה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>ותנן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>יצא ובא לו דרך כניסתו</span> ודקאמרת בית אפל אין פותחין בו חלונות לראות את נגעו הני מילי היכא דלא איתחזק אבל היכא דאיתחזק איתחזק <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>תניא דלא כרב אחא בר יעקב</span> ויצא הכהן מן הבית <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>יכול</span> ילך לתוך ביתו ויסגיר תלמוד לומר אל פתח הבית אי פתח הבית יכול יעמוד <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>תחת המשקוף</span> ויסגיר תלמוד לומר מן הבית עד שיצא מן הבית כולו הא כיצד עומד בצד המשקוף ומסגיר ומנין שאם הלך לתוך ביתו והסגיר או שעמד <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>בתוך הבית</span> והסגיר שהסגרו מוסגר תלמוד לומר והסגיר את הבית מכל מקום <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>ורב אחא</span> בר יעק


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף יא,א גמרא
pgu: יא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>כגון דקיימי דרא דגברי</span> ואמרי כדקאי קאי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>מנא הא מילתא</span> דאמור רבנן זיל בתר רובא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מנלן</span> דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0223' data-rgl=''> שמות כג </span> אחרי רבים להטות רובא דאיתא קמן כגון ט' חנויות <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>וסנהדרין</span> לא קא מיבעיא לן כי קא מיבעיא לן רובא דליתיה קמן כגון <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>קטן וקטנה</span> מנלן א``ר אלעזר <סימן זמן שבח מכנש> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אתיא מרישא של עולה</span> דאמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0301' data-rgl=''> ויקרא א </span> ונתח אותה לנתחיה אותה לנתחיה ולא נתחיה לנתחים וניחוש שמא ניקב קרום של מוח אלא לאו משום דאמרינן זיל בתר רובא ממאי דילמא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ד<span class='tlm-rsh' data-nro='8'>פלי</span> ליה</span> ובדק ליה ואי משום אותה לנתחיה ולא נתחיה לנתחים ה``מ היכא דחתיך ליה לגמרי אבל היכא ד<span class='tlm-rsh' data-nro='9'>לייף</span> לית לן בה מר בריה דרבינא אמר אתיא משבירת עצם בפסח דאמר רחמנא<span class='tlm-sfr' data-chp='0212' data-rgl=''> שמות יב </span> ועצם לא תשברו בו וניחוש שמא ניקב קרום של מוח אלא לאו משום דאמרינן זיל בתר רובא ממאי דלמא דמנח <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>גומרתא</span> עליה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>וקלי ליה</span> ובדיק ליה דתניא המחתך בגידים והשורף בעצמות אין בו משום שבירת עצם ר``נ בר יצחק אמר אתיא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מאליה</span> דאמר רחמנא<span class='tlm-sfr' data-chp='0303' data-rgl=''> ויקרא ג </span> חלבו האליה תמימה וליחוש שמא נפסקה <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>חוט השדרה</span> אלא לאו משום דאמרינן זיל בתר רובא וכי תימא דמתתאי פסיק לה<span class='tlm-sfr' data-chp='0303' data-rgl=''> ויקרא ג </span> לעומת העצה אמר רחמנא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>מקום שהכליות יועצות</span> ממאי דלמא דפתח לה ובדיק לה ואי משום תמימה הני מילי היכא דחתכה לגמרי אבל <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>היכא דלייף</span> לית לן בה רב ששת בריה דרב אידי אמר אתיא מעגלה ערופה דאמר רחמנא<span class='tlm-sfr' data-chp='0521' data-rgl=''> דברים כא </span> הערופה <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>כשהיא שלמה</span> תיהוי וליחוש דלמא טרפה היא אלא לאו משום דאמרינן זיל בתר רובא וכי תימא <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>מאי נפקא מינה</span> הא אמרי דבי רבי ינאי <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>כפרה כתיב בה כקדשים</span> רבה בר רב שילא אמר אתיא מפרה אדומה דאמר רחמנא<span class='tlm-sfr' data-chp='0419' data-rgl=''> במדבר יט </span> ושחט ושרף מה שחיטתה כשהיא שלמה אף שריפתה כשהיא שלמה וליחוש דילמא טרפה היא אלא לאו משום דאמרינן זיל בתר רובא וכי תימא מאי נפקא מינה <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>חטאת קרייה רחמנא</span> רב אחא בר יעקב אמר אתיא משעיר המשתלח דרחמנא אמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0316' data-rgl=''> ויקרא טז </span> ולקח את שני השעירים שיהו שניהם שוים וליחו


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף יא,ב גמרא
pgu: יא
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  דילמא חד מינייהו טריפה הוא אלא לאו משום דאמרינן זיל בתר רובא וכי תימא מאי נפקא לן מינה הא אין גורל קובע לעזאזל אלא בדבר הראוי לשם וכי תימא ד<span class='tlm-rsh' data-nro='2'>בדקינן ליה</span> והתנן לא היה מגיע למחצית ההר עד שנעשה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אברים אברים</span> רב מרי אמר אתיא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl=''> שמות כא </span> ממכה אביו ואמו דאמר רחמנא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>קטליה</span> וליחוש דלמא לאו אביו הוא אלא לאו משום דאמרינן זיל בתר רובא ורוב בעילות אחר הבעל ממאי דלמא כגון שהיו אביו ואמו חבושים <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>בבית האסורין</span> אפילו הכי אין אפוטרופוס לעריות רב כהנא אמר אתיא מהורג את הנפש דאמר רחמנא קטליה וליחוש דלמא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>טרפה הוה</span> אלא לאו משום דאמרינן זיל בתר רובא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>וכי תימא דבדקינן ליה</span> הא קא מינוול <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>וכי תימא משום איבוד נשמה</span> דהאי <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>נינווליה</span> וניחוש שמא במקום סייף נקב הוה רבינא אמר אתיא מעדים זוממין דאמר רחמנא<span class='tlm-sfr' data-chp='0519' data-rgl=''> דברים יט </span> ועשיתם לו כאשר זמם וגו' וליחוש דלמא הך דאסהידו ביה טרפה הוה אלא לאו משום דאמרינן זיל בתר רובא וכי תימא דבדקינן ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>והתניא ברבי אומר</span> לא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>הרגו</span> נהרגין הרגו אין נהרגין רב אשי אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אתיא משחיטה עצמה</span> דאמר רחמנא שחוט ואכול וליחוש שמא במקום נקב קא שחיט אלא לאו משום דאמרינן זיל בתר רובא אמר רב אשי אמריתא לשמעתא קמיה דרב כהנא ואמרי לה רב כהנא קמיה דרב שימי ואמר ליה ודלמא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>היכא דאפשר</span> אפשר היכא דלא אפשר לא אפשר דאי לא תימא הכי לר``מ דחייש למיעוטא הכי נמי דלא אכיל בישרא וכי תימא הכי נמ


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף יב,א גמרא
pgu: יב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>פסח</span> וקדשים מאי איכא למימר <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>אלא</span> היכא דאפשר אפשר היכא דלא אפשר לא אפשר ה``נ היכא דאפשר אפשר היכא דלא אפשר לא אפשר:  א``ר נחמן אמר רב ראה אחד ששחט אם ראהו מתחלה ועד סוף מותר לאכול משחיטתו ואם לאו אסור לאכול משחיטתו היכי דמי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אי דידע דגמיר</span> למה לי ראה ואי <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>דידע דלא גמיר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>פשיטא</span> ואלא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>דלא ידע אי גמיר אי לא גמיר</span> לימא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>רוב מצויין אצל שחיטה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מומחין הן</span> מי לא תניא הרי שמצא תרנגולת שחוטה בשוק או שאמר לשלוחו צא שחוט <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>והלך</span> ומצא שחוט חזקתו שחוט אלמא אמרינן רוב מצויין אצל שחיטה מומחין הן הכא נמי לימא רוב מצויין אצל שחיטה מומחין הן לעולם דידע דלא גמיר וכגון דשחט קמן חד סימן שפיר מהו דתימא מדהאי שפיר הך נמי שפיר קמ``ל האי אתרמויי איתרמי ליה אידך שמא שהה שמא דרס בעא מיניה רב דימי בר יוסף מרב נחמן האומר לשלוחו צא ושחוט והלך ומצא שחוט מהו אמר לו חזקתו שחוט האומר לשלוחו צא ותרום והלך <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ומצא תרום</span> מאי אמר ליה אין חזקתו תרום מה נפשך אי חזקה שליח עושה שליחותו אפילו תרומה נמי ואי אין חזקה שליח עושה שליחותו אפילו שחיטה נמי לא אמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>לכי תיכול עלה כורא דמלחא</span> לעולם אין חזקה שליח עושה שליחותו ושחיטה אי נמי דילמא אינש אחרינא שמע ואזל שחט רוב מצויין אצל שחיטה מומחין הן תרומה דילמא אינש אחרינא שמע ואזל תרם הוה ליה תורם שלא מדעת והתורם שלא מדעת אין תרומתו תרומה לימא רוב מצויין אצל שחיטה מומחין הן תנאי היא דתניא הרי שאבדו לו גדייו ותרנגוליו והלך ומצאן שחוטים רבי יהודה אוסר רבי חנינא בנו של רבי יוסי הגלילי מתיר אמר רבי נראין דברים של רבי יהודה שמצאן באשפה ודברי רבי חנינא בנו של ר' יוסי הגלילי שמצאן בבית מאי לאו בהא קמיפלגי דמ``ס אמרינן רוב מצויין אצל שחיטה מומחין הן ומר סבר לא אמרינן רוב מצויין אצל שחיטה מומחין הן אמר רב נחמן בר יצחק לא דכולי עלמא רוב מצויין אצל שחיטה מומחין הן ובבית דכ``ע לא פליגי דשרי באשפה שבשוק דכולי עלמא לא פליגי <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>דאסור</span> כי פליגי באשפה שבבית מ``ס אדם עשוי להטיל נבלתו באשפה שבבית ומר סבר <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>אין אדם עשוי להטיל נבלתו באשפה שבבית</span> אמר מר אמר רבי נראין דברי רבי יהודה שמצאן באשפה מאי אשפה אילימא אשפה שבשוק הא אמרת דכולי עלמא לא פליגי דאסור אלא לאו פשיטא באשפה שבבית אימא סיפא ודברי רבי חנינא בנו של רבי יוסי הגלילי שמצאן בבית מאי בית אילימא בית ממש האמרת <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>דכולי עלמא לא פליגי דשרי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>אלא פשיטא</span> באשפה שבבית קשיא דרבי אדרב


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף יב,ב גמרא
pgu: יב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>הכי קאמר</span> נראין דברי רבי יהודה לרבי חנינא בנו של רבי יוסי הגלילי באשפה שבשוק שאף רבי חנינא בנו של רבי יוסי הגלילי לא נחלק עליו אלא באשפה שבבית אבל באשפה שבשוק מודי ליה ונראין כו':  חוץ מחרש שוטה וקטן שמא יקלקלו את שחיטתן:  <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>שמא קלקלו לא קתני</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אלא שמא יקלקלו</span> אמר רבא זאת אומרת אין מוסרין להן חולין לכתחלה:  וכולן ששחטו ואחרים רואים אותם שחיטתן כשרה:  <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מאן תנא דלא בעינן כוונה לשחיטה</span> אמר רבא רבי נתן היא דתני אושעיא זעירא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>דמן חבריא</span> זרק סכין לנועצה בכותל והלכה ושחטה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>כדרכה</span> רבי נתן מכשיר וחכמים פוסלין <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>הוא תני לה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>והוא אמר לה הלכה כרבי נתן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>והא בעינן מוליך ומביא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>שהלכה ובאה כדרכה</span>:  א``ר חייא בר אבא בעי רבי יוחנן <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>קטן יש לו מחשבה או אין לו מחשבה</span> א``ל רבי אמי ותיבעי ליה מעשה מ``ש מעשה דלא קא מבעיא ליה דתנן יש להן מעשה מחשבה נמי לא תיבעי ליה דתנן אין להן מחשבה דתנן <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>האלון</span> והרמון והאגוז <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>שחקקום</span> תינוקות למוד בהן עפר או שהתקינום לכף מאזנים <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>טמאין</span> מפני שיש להן מעש


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף יג,א גמרא
pgu: יג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ואין להן מחשבה</span> אמר ליה מחשבה גרידתא לא קא מיבעיא ליה כי קא מיבעיא ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מחשבתו ניכרת מתוך מעשיו</span> כגון דהוה קיימא עולה בדרום ואתיוה בצפון ושחטה מאי מדאתייא בצפון ושחט איכוין לה או דילמא מקום הוא דלא איתרמי ליה הא נמי אמרה רבי יוחנן חדא זימנא דתנן המעלה פירותיו לגג <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מפני הכנימה</span> וירד עליהם טל <span class='tlm-rsh' data-nro='6'><span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אינן בכי יותן</span></span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ואם נתכוין לכך</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>הרי הן בכי יותן</span> העלום חרש שוטה וקטן אף על פי שנתכוונו לכך אינן בכי יותן מפני ש<span class='tlm-rsh' data-nro='18'>יש להן מעשה</span> ואין להן מחשבה וא``ר יוחנן ל``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אלא שלא היפך בהן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אבל היפך בהן</span> הרי זה בכי יותן <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>הכי קא מיבעיא ליה</span> דאורייתא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>או דרבנן</span> רב נחמן בר יצחק מתני הכי א``ר חייא בר אבא בעי רבי יוחנן קטן יש לו מעשה או אין לו מעשה אמר ליה רבי אמי <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>ותיבעי ליה מחשבה</span> מאי שנא מחשבה דלא קא מיבעיא ליה דתנן אין להן מחשבה מעשה נמי לא תיבעי ליה דתנן יש להן מעשה הכי קא מיבעיא ליה דאורייתא או דרבנן ופשיט יש להן מעשה ואפילו מדאורייתא אין להן מחשבה ואפי' מדרבנן מחשבתו ניכרת מתוך מעשיו <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>מדאורייתא אין לו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>מדרבנן יש לו</span> בעא מיניה שמואל מרב הונא <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>מנין למתעסק בקדשים שהוא פסול</span> שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0301' data-rgl=''> ויקרא א </span> ושחט את בן הבקר שתהא שחיטה לשם בן בקר אמר לו <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>זו בידינו היא</span> לעכב מנין <ת``ל> [אמר ליה]<span class='tlm-sfr' data-chp='0319' data-rgl=''> ויקרא יט </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>לרצונכם תזבחוהו</span> לדעתכם זבוחו


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף יג,א גמרא
pgu: יג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  נבלה אין איסור הנאה לא מאן תנא א``ר חייא ברבי אבא א``ר יוחנן דלא כרבי אליעזר דאי ר``א האמר סתם מחשבת <עובד כוכבים> {נכרי} <לעבודת כוכבים> {לעבודה זרה} רבי אמי אמר הכי קתני שחיטת <עובד כוכבים> {נכרי} נבלה הא דמין <לעבודת כוכבים> {לעבודה זרה} תנינא להא דת``ר <span class='tlm-rsh' data-nro='33'>שחיטת מין</span> <לעבודת כוכבים> {לעבודה זרה} פיתו פת כותי יינו יין נסך <span class='tlm-rsh' data-nro='35'>ספריו</span> ספרי קוסמין פירותיו טבלין וי``א א


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף יג,ב גמרא
pgu: יג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  בניו ממזרין ות``ק אשתו לא מפקר אמר מר שחיטת <עובד כוכבים> {נכרי} נבלה וניחוש שמא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>מין</span> הוא אמר רב נחמן אמר רבה בר אבוה אין מינין <באומות עובדי כוכבים> {בנכרים} והא קאחזינן דאיכא אימא אין רוב <עובדי כוכבים> {נכרים} מינין סבר לה כי הא דאמר ר' חייא בר אבא א``ר יוחנן נכרים שבחוצה לארץ לאו עובדי <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} הן אלא מנהג אבותיהן בידיהן אמר רב יוסף בר מניומי אמר רב נחמן אין מינין <באומות עובדי כוכבים> {בנכרים} למאי אילימא לשחיטה השתא שחיטת מין דישראל אמרת אסירא <דעובד כוכבים> {דנכרים} מבעיא אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>למורידין</span> השתא דישראל מורידין <דעובדי כוכבים> {דנכרים} מבעיא אמר רב עוקבא בר חמא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>לקבל מהן קרבן</span> דתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0301' data-rgl=''> ויקרא א </span> מכם ולא כולכם להוציא את המומר מכם <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>בכם חלקתי</span> ולא <בעובדי כוכבים> {בנכרים} ממאי דלמא הכי קאמר מישראל מצדיקי קבל מרשיעי לא תקבל אבל <בעובדי כוכבים> {בנכרים} כלל כלל לא לא ס``ד דתניא איש מה ת``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>איש איש</span> לרבות <העובדי כוכבים> {הגוים} שנודרים נדרים ונדבות כישראל:  ו<span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מטמאה במשא</span>:  פשיטא כיון דנבלה היא מטמאה במשא אמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>הכי קתני</span> זו מטמאה במשא ויש לך אחרת שהיא מטמאה אפילו באהל ואיזו זו תקרובת <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} וכרבי יהודה בן בתירא איכא דאמרי אמר רבא הכי קתני זו מטמאה במשא ויש לך אחרת שהיא כזו שמטמאה במשא ואינה מטמאה באהל ואיזו זו תקרובת <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} ודלא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>כר' יהודה בן בתירא</span> דתניא ר' יהודה בן בתירא אומר מנין לתקרובת <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} שהיא מטמאה באהל שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='26A6' data-rgl=''> תהילים קו </span> ויצמדו לבעל פעור ויאכלו זבחי מתים מה מת מטמא באהל אף תקרובת <עבוד' כוכבי'> {עבודה זרה} מטמאה באהל


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף יג,ב גמרא
pgu: יג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  השוחט דיעבד אין <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>לכתחלה לא</span> ורמינהי לעולם שוחטין בין ביום ובין בלילה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>בין בראש הגג בין בראש הספינה</span> אר``פ בשאבוקה כנגדו אמר רב אשי דיקא נמי דקתני התם דומיא דיום והכא דומיא דסומא ש``מ


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף יד,א גמרא
pgu: יד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אמר רב הונא דרש חייא בר רב משמיה דרב <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אסורה באכילה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ליומא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ונסבין חבריא</span> למימר רבי יהודה היא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>הי רבי יהודה</span> א``ר אבא רבי יהודה דהכנה היא דתנן מחתכין <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>את הדילועין</span> לפני הבהמה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ואת הנבלה</span> לפני הכלבים רבי יהודה אומר אם לא היתה נבלה מערב שבת אסורה לפי <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>שאינה מן המוכן</span> אלמא כיון <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>דלא איתכן</span> מאתמול אסורה ה``נ כיון דלא איתכן מאתמול אסורה א``ל אביי מי דמי התם מעיקרא מוכן לאדם והשתא מוכן לכלבים <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>הכא</span> מעיקרא מוכן לאדם והשתא מוכן לאדם מי סברת בהמה בחייה לאכילה עומדת בהמה בחייה לגדל עומדת א``ה בהמה לרבי יהודה בי``ט היכי שחטינן אמר לו עומדת לאכילה ועומדת לגדל <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>נשחטה</span> הובררה דלאכילה עומדת <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>לא נשחטה</span> הובררה דלגדל עומדת <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>והא לית ליה לרבי יהודה ברירה</span> מנא לן אי נימא מדתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>הלוקח יין מבין הכותים</span> אומר שני לוגין שאני עתיד להפריש <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>הרי הן תרומה</span> עשרה מעשר ראשון תשעה מעשר שני <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ומיחל</span> ושותה מיד דברי ר``מ רבי יהודה ורבי יוסי ור``ש אוסרי


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף יד,ב גמרא
pgu: יד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>התם</span> כדקתני טעמא אמרו לו לרבי מאיר אי אתה מודה שמא יבקע הנוד ונמצא שותה טבלים למפרע אמר להן <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לכשיבקע</span> אלא מדתני <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>איו</span> דתני איו רבי יהודה אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אין אדם מתנה</span> על שני דברים כאחד אלא אם בא חכם למזרח עירובו למזרח למערב עירובו למערב ואילו לכאן ולכאן לא והוינן בה מאי שנא לכאן ולכאן דלא דאין ברירה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מזרח ומערב נמי</span> אין ברירה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ואמר רבי יוחנן וכבר בא חכם</span> אלא אמר רב יוסף רבי יהודה דכלים היא דתנן כל הכלים הניטלין בשבת <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>שבריהן ניטלין</span> ובלבד שיהו עושין <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מעין מלאכה</span> שברי עריבה לכסות בהן פי חבית שברי זכוכית לכסות בהן פי הפך רבי יהודה אומר ובלבד שיהו עושין <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מעין מלאכתן</span> שברי עריבה לצוק לתוכן <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מקפה</span> שברי זכוכית לצוק לתוכן שמן מעין מלאכתן אין מעין מלאכה אחרת לא אלמא כיון דלא איתכן מאתמול להך מלאכה אסירי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>הכא נמי</span> כיון דלא איתכן מאתמול אסורה אמר ליה אביי מי דמי התם מעיקרא כלי והשתא שבר כלי והוה ליה נולד ואסור <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>הכא מעיקרא אוכלא</span> ולבסוף אוכל אוכלא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>דאיפרת</span> הוא ושמעינן ליה לרבי יהודה דאמר אוכלא דאיפרת שפיר דמי דתנן אין סוחטין את הפירות להוציא מהן משקין ואם יצאו מעצמן <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אסורין</span> רבי יהודה אומר אם לאוכלין היוצא מהן מותר <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>ואם למשקין</span> היוצא מהן אסור לאו אתמר עלה אמר רב יהודה אמר שמואל מודה היה רבי יהודה לחכמים בסלי זיתים וענבים אלמא כיון דל<span class='tlm-rsh' data-nro='17'>סחיטה</span> קיימי <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>יהיב דעתיה</span> הכא נמי כיון דלשחיטה קיימא יהיב דעתיה <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>מידי הוא טעמא אלא לרב</span> האמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>חלוק היה</span> רבי יהודה אפילו בסלי זיתים וענבים אלא אמר רב ששת בריה דרב אידי רבי יהודה דנרות היא דתניא מטלטלין <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>נר חדש</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>אבל לא ישן</span> דברי רבי יהודה אימר דשמעת ליה לרבי יהודה במוקצה מחמת מיאוס מוקצה מחמת איסור מי שמעת ליה אין דתנן רבי יהודה אומ


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף טו,א גמרא
pgu: טו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  כל נרות של מתכת מטלטלין חוץ מן הנר שהדליקו בו באותה שבת ודלמא שאני התם דהוא דחי ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>בידים</span> אלא אמר רב אשי רבי יהודה דמבשל היא דתנן המבשל בשבת בשוגג <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>יאכל</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>במזיד</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>לא יאכל</span> דברי רבי מאיר <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>רבי יהודה אומר בשוגג יאכל במוצאי שבת</span> במזיד לא יאכל עולמית רבי יוחנן הסנדלר אומר בשוגג יאכל למוצאי שבת לאחרים ולא לו במזיד לא יאכל עולמית לא לו ולא לאחרים ונוקמה במזיד ורבי מאיר לא סלקא דעתך דקתני דומיא דיום הכפורים מה יום הכפורים לא שנא בשוגג ולא שנא במזיד לא אכיל אף הכא נמי לא שנא בשוגג ולא שנא במזיד לא אכיל ומי מצית מוקמת לה בשוגג ורבי יהודה והא אף על פי שמתחייב בנפשו קתני הכי קאמר אע``פ דבמזיד מתחייב בנפשו הוא הכא דבשוגג שחיטתו כשרה ונוקמה כרבי יוחנן הסנדלר דאמר לא שנא בשוגג ולא שנא במזיד לא אכיל רבי יוחנן הסנדלר קמפליג במוצאי שבת לאחרים ולא לו תנא דידן שחיטתו כשרה קתני לא שנא לו ולא שנא לאחרים תני תנא קמיה דרב המבשל בשבת בשוגג יאכל במזיד לא יאכל ומשתיק ליה רב מאי טעמא משתיק ליה אילימא משום דסבירא ליה כרבי יהודה ותנא תני כרבי מאיר משום דסבירא ליה כרבי יהודה מאן דתני כרבי מאיר משתיק ליה ועוד מי סבר לה כרבי יהודה והאמר רב חנן בר אמי <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>כי מורי להו רב לתלמידיה</span> מורי להו כר' מאיר וכי דריש <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>בפירקא</span> דריש כרבי יהודה משום עמי הארץ <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>וכי תימא תנא בפירקיה תנא קמיה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אטו</span> כולי עלמא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>לתנא צייתי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>לאמורא</span> צייתי אמר רב נחמן בר יצחק תנא שוחט תנא קמיה דרב השוחט בשבת בשוגג יאכל במזיד לא יאכל אמר ליה מאי דעתיך כרבי מאיר עד כאן לא קשרי רבי מאיר אלא במבשל דראוי לכוס אבל שוחט דאין ראוי לכוס לא והא מתניתין דשוחט הוא ואמר רב הונא דרש חייא בר רב משמיה דרב אסורה באכילה ליומא ונסבין חבריא למימר רבי יהודה היא הא רבי מאיר שרי כי שרי רבי מאי


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף טו,ב גמרא
pgu: טו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  כגון <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>שהיה לו חולה</span> מבעוד יום אי הכי מאי טעמא דרבי יהודה דאסר כגון שהיה לו חולה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>והבריא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>וכי הא</span> דאמר רב אחא בר אדא אמר רב ואמרי לה אמר רבי יצחק בר אדא אמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>השוחט לחולה</span> בשבת <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אסור</span> לבריא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>המבשל</span> לחולה בשבת מותר לבריא מאי טעמא האי ראוי לכוס <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>והאי</span> אינו ראוי לכוס אמר רב פפא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>פעמים שהשוחט</span> מותר כגון שהיה לו חולה מבעוד יום מבשל אסור כגון שקצץ לו דלעת אמר רב דימי מנהרדעא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>הלכתא השוחט לחולה בשבת</span> מותר לבריא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>באומצא</span> מ``ט כיון דאי אפשר לכזית בשר בלא שחיטה כי קא שחיט <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אדעתא דחולה קא שחיט</span> המבשל לחולה בשבת אסור לבריא גזירה שמא ירבה בשבילו


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף טו,ב משנה
pgu: טו
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  השוחט <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>במגל יד</span> בצור ובקנה שחיטתו כשרה הכל שוחטין ולעולם שוחטין ובכל שוחטין חוץ מ<span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מגל קציר</span> וה<span class='tlm-rsh' data-nro='18'>מגירה</span> וה<span class='tlm-rsh' data-nro='19'>שינים</span> והציפורן מפני <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>שהם חונקין</span>


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף טו,ב גמרא
pgu: טו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  השוחט דיעבד אין לכתחלה לא בשלמא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>במגל יד</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>דלמא אתי למעבד באידך גיסא</span> אלא צור וקנה לכתחלה לא ורמינהי בכל שוחטין בין בצור בין בזכוכית בין ב<span class='tlm-rsh' data-nro='23'>קרומית</span> של קנה לא קשיא כאן בתלוש כאן במחובר דאמר רב כהנא השוחט במחובר לקרקע <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>רבי פוסל</span> ור' חייא מכשיר עד כאן לא קא מכשיר רבי חייא אלא בדיעבד אבל לכתחלה לא במאי אוקימתא כרבי חייא ודיעבד אלא הא דתניא בכל שוחטין בין בתלוש בין במחובר <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>בין שהסכין למעלה</span> וצואר בהמה למטה בין שהסכין למטה וצואר בהמה למעלה מני לא רבי ולא ר' חייא אי ר' חייא דיעבד אין לכתחלה לא אי רבי דיעבד נמי לא לעולם רבי חייא ואפילו לכתחלה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>והאי</span> דקמיפלגי בדיעבד להודיעך כחו דרבי ואלא מתניתין דקתני השוחט דיעבד אין לכתחלה לא מני לא רבי ולא רבי חייא אי רבי חייא אפילו לכתחלה אי רבי דיעבד נמי לא לעולם רבי חייא ואפילו לכתחלה ומתניתין דקתני השוחט רבי היא <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>קשיא דרבי אדרבי</span> לא קשיא כאן ב<span class='tlm-rsh' data-nro='30'>מחובר מעיקרו</span> כאן בתלוש ולבסוף חיברו ומנא תימרא דשני לן בין מחובר מעיקרו לתלוש ולבסוף חיברו דתניא השוחט <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>במוכני</span> שחיטתו כשרה במחובר לקרקע שחיטתו כשרה <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>נעץ סכין בכותל</span> ושחט בה שחיטתו כשרה היה צור יוצא מן הכותל או קנה עולה מאליו ושחט בו שחיטתו פסול


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף טז,א גמרא
pgu: טז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>קשיין אהדדי</span> אלא לאו ש``מ שאני בין מחובר מעיקרו לתלוש ולבסוף חברו ש``מ אמר מר השוחט במוכני שחיטתו כשרה והתניא שחיטתו פסולה ל``ק הא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>בסרנא ד<span class='tlm-rsh' data-nro='4'>פחרא</span></span> הא בסרנא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>דמיא</span> ואיבעית אימא הא והא בסרנא דמיא ולא קשיא הא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'><span class='tlm-rsh' data-nro='12'>בכח ראשון</span></span> הא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>בכח שני</span> וכי הא דאמר רב פפא האי מאן <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>דכפתיה</span> לחבריה ואשקיל עליה בידקא דמיא ומית <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>חייב</span> מ``ט גירי דידיה הוא דאהני ביה וה``מ בכח ראשון <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אבל בכח שני</span> גרמא בעלמא הוא יתיב רב אחוריה דרבי חייא ורבי חייא קמיה דרבי ויתיב רבי וקאמר מנין לשחיטה שהוא בתלוש שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0122' data-rgl=''> בראשית כב </span> ויקח את המאכלת לשחוט א``ל רב לרבי חייא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>מאי קאמר</span> א``ל וי``ו דכתיב אאופתא קאמר והא קרא קאמר קרא זריזותיה דאברהם קמ``ל אמר רבא פשיטא לי תלוש ולבסוף חברו לענין <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} הוי תלוש דאמר מר <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>המשתחוה לבית שלו</span> אסרו ואי ס``ד הוי מחובר<span class='tlm-sfr' data-chp='0512' data-rgl=''> דברים יב </span> אלהיהם על ההרים ולא ההרים אלהיהם <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>לענין הכשר זרעים תנאי היא</span> דתנן הכופה קערה על הכותל <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>בשביל שתודח</span> הרי זה בכי יותן <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>בשביל שלא ילקה הכותל</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>אינו בכי יותן</span> הא גופא קשיא אמרת בשביל שתודח הרי זה בכי יותן <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>הא בשביל שיודח הכותל</span> אין זה בכי יותן והדר תני בשביל שלא ילקה הכותל אינו בכי יותן הא בשביל שיודח הכותל ה``ז בכי יותן א``ר אלעזר <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>תברא</span> מי ששנה זו לא שנה זו רב פפא אמר כולה <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>חד תנא הוא</span> הא <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>בכותל מערה</span> הא בכותל בנין וה``ק הכופה קערה על הכותל בשביל שתודח ה``ז בכי יותן הא בשביל שיודח הכותל אין זה בכי יותן בד``א בכותל מערה אבל בכותל בנין בשביל שלא ילקה הכותל הוא דאינו בכי יותן הא בשביל שיודח הכותל ה``ז בכי יותן בעי רב


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף טז,ב גמרא
pgu: טז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  תלוש ולבסוף חברו <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לענין שחיטה מאי</span> תא שמע היה צור יוצא מן הכותל או שהיה קנה עולה מאליו ושחט בו שחיטתו פסולה הכא במאי עסקינן בכותל מערה דיקא נמי דקתני דומיא דקנה עולה מאליו ש``מ ת``ש נעץ סכין בכותל ושחט בה שחיטתו כשרה שאני סכין דלא מבטל ליה ת``ש במחובר לקרקע שחיטתו כשרה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>דלמא פרושי קא מפרש לה</span> מאי מחובר לקרקע סכין דלא מבטל ליה אמר מר נעץ סכין בכותל ושחט בה שחיטתו כשרה אמר רב ענן אמר שמואל <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>לא שנו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אלא שהסכין למעלה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>וצואר בהמה למטה</span> אבל סכין למטה וצואר בהמה למעלה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>חיישינן שמא ידרוס</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>והא קתני</span> בין שהסכין למטה וצואר בהמה למעלה בין שהסכין למעלה וצואר בהמה למטה אמר רב זביד <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לצדדין קתני</span> סכין למטה וצואר בהמה למעלה בתלוש סכין למעלה וצואר בהמה למטה במחובר <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>רב פפא אמר</span> בעופא דקליל אמר רב חסדא א``ר יצחק ואמרי לה במתניתא תנא ה' דברים נאמרו בקרומית של קנה אין שוחטין בה ואין מלין בה ואין מחתכין בה בשר ואין מחצצין בה שינים ואין מקנחים בה אין שוחטין בה והתניא בכל שוחטין בין בצור בין בזכוכית בין בקרומית של קנה אמר רב פפא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>בסימונא דאגמא</span> ואין מחתכין בה בשר רב פפא מחתך בה קרבי דגים <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ד<span class='tlm-rsh' data-nro='14'>זיג</span>י</span> רבה בר רב הונא מחתך בה עופא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>דרכיך</span> ואין מקנחין בה תיפוק ליה משום דאמר מר המקנח בדבר שהאור שולטת בו <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>שיניו נושרות</span> אמר רב פפא קינוח פי מכה קאמרינן:  הכל שוחטין ו<span class='tlm-rsh' data-nro='18'>לעולם שוחטין</span>:  הכל שוחטין <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>הכל בשחיטה</span> ואפילו עוף לעולם שוחטין מאן תנא אמר רבה רבי ישמעאל היא דתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0512' data-rgl=''> דברים יב </span> כי ירחיב ה' אלהיך את גבולך כאשר דבר לך ואמרת אוכלה בשר וגו' ר' ישמעאל אומר לא בא הכתוב אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>להתיר להם בשר תאוה</span> שבתחלה <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>נאסר להם בשר תאוה</span> מש<span class='tlm-rsh' data-nro='23'>נכנסו לארץ</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>הותר להם</span> בשר תאוה ועכשיו שגלו יכול יחזרו לאיסורן הראשון לכך שנינו לעולם שוחטין מתקיף לה רב יוסף האי לעולם שוחטין <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>לעולם שוחטין ואוכלין מבעי ליה</span> ועוד <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>מעיקרא</span> מאי טעמא איתסר משום דהוו מקרבי למשכן ולבסוף מאי טעמא אישתרו דהוו מרחקי ממשכ


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף יז,א גמרא
pgu: יז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  וכ``ש השתא דארחיקו להו טפי אלא אמר רב יוסף רבי עקיבא היא דתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0512' data-rgl=''> דברים יב </span> כי ירחק ממך המקום אשר יבחר ה' אלהיך לשום שמו שם וזבחת מבקרך ומצאנך ר' עקיבא אומר לא בא הכתוב אלא לאסור להן בשר נחירה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>שבתחלה</span> הותר להן בשר נחירה משנכנסו לארץ נאסר להן בשר נחירה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ועכשיו שגלו</span> יכול יחזרו להתירן הראשון לכך שנינו לעולם שוחטין:  במאי קמיפלגי רבי עקיבא סבר <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>בשר תאוה לא איתסר כלל</span> ר' ישמעאל סבר <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>בשר נחירה לא אישתרי כלל</span> בשלמא לרבי ישמעאל היינו דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0301' data-rgl=''> ויקרא א </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ושחט</span> את בן הבקר אלא לרבי עקיבא מאי ושחט קדשים שאני בשלמא לרבי ישמעאל היינו דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0411' data-rgl=''> במדבר יא </span> הצאן ובקר ישחט להם <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אלא לר' עקיבא</span> מאי הצאן ובקר ישחט להם ינחר להם מיבעי ליה נחירה שלהן זו היא שחיטתן בשלמא לר' ישמעאל היינו דתנן השוחט <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ונתנבלה</span> בידו <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>והנוחר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>והמעקר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>פטור מלכסות</span> אלא לר' עקיבא אמאי פטור מלכסות הואיל ואיתסר איתסר בשלמא לר' עקיבא דאמר בשר תאוה לא איתסר כלל היינו דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0512' data-rgl=''> דברים יב </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אך כאשר יאכל</span> את הצבי ואת האיל כן תאכלנו אלא לרבי ישמעאל צבי ואיל גופיה מי הוי שרי <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>כי אסר רחמנא</span> בהמה דחזיא להקרבה אבל חיה דלא חזיא להקרבה לא אסר רחמנא בעי רבי ירמיה אברי בשר נחירה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>שהכניסו ישראל</span> עמהן לארץ מהו אימת אילימא בשבע שכבשו השתא דבר טמא אישתרי להו דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0506' data-rgl=''> דברים ו </span> ובתים מלאים כל טוב ואמר ר' ירמיה בר אבא אמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>כתלי דחזירי</span> בשר נחירה מבעיא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אלא לאחר מכאן</span> ואיבעית אימא לעולם בשבע שכבשו כי אשתרי להו שלל של <עובדי כוכבים> {גוים} דידהו לא אישתרי תיקו אמר רבה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>שנית הכל שוחטין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>ולעולם שוחטין</span> בכל שוחטים מאי משנית ליה וכי תימא בין בצור בין בזכוכית בין בקרומית של קנה הא דומיא דהנך קתני אי הנך בשוחטין האי נמי בשוחטין ואי הנך בנשחטין האי נמי בנשחטין <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>אלא אמר רבא</span> הכל שוחטין חדא לאתויי כותי וחדא לאתויי ישראל מומר לעולם שוחטין בין ביום <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>בין בלילה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>בין בראש הגג</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>בין בראש הספינה</span> בכל שוחטין בין בצור בין בזכוכית בין בקרומית של קנה:  חוץ ממגל קציר והמגירה:  אבוה דשמואל <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>פגם ושדר פגם ושדר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>שלחו ליה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>כמגירה שנינו</span> תנו רבנ


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף יז,ב גמרא
pgu: יז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>סכין שיש בה פגימות הרבה תידון כמגירה</span> ושאין בה אלא פגימה אחת אוגרת פסולה מסוכסכת כשרה היכי דמיא אוגרת היכי דמיא מסוכסכת א``ר אליעזר אוגרת משתי רוחות מסוכסכת <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מרוח אחת</span> מאי שנא משתי רוחות ד<span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מורשא קמא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מחליש</span></span> ומורשא בתרא בזע מרוח אחת נמי <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>חורפא דסכינא</span> מחליש מורשא בזע דקאים ארישא דסכינא סוף סוף כי אזלא מחלשא כי אתא בזע כגון שהוליך ולא הביא אמר רבא ג' מדות בסכין אוגרת לא ישחוט ואם שחט שחיטתו פסולה מסוכסכת לא ישחוט בה לכתחלה ואם שחט שחיטתו כשרה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>עולה ויורד</span> בסכין שוחט בה לכתחלה א``ל רב הונא בריה דרב נחמיה לרב אשי אמרת לן משמיה דרבא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מסוכסכת פסולה</span> והא <אמר רבא> [תניא] מסוכסכת כשרה לא קשיא כאן שהוליך והביא כאן שהוליך ולא הביא אמר ליה רב אחא בריה דרב אויא לרב אשי <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>דמיא לסאסאה</span> מאי אמר ליה מאן יהיב לן מבשריה ואכלינן אמר רב חסדא מנין לבדיקת סכין מן התורה שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='08a14' data-rgl=''> שמואל א יד </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ושחטתם בזה</span> ואכלתם פשיטא כיון דכי נקב טריפה בעיא בדיקה לחכם קאמרינן והאמר רבי יוחנן לא אמרו להראות סכין לחכם אלא מפני כבודו של חכם מדרבנן וקרא אסמכתא בעלמא הוא במערבא בדקי לה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>בשימשא</span> בנהרדעא בדקו לה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>במיא</span> רב ששת בדק לה בריש לישניה רב אחא בר יעקב בדק לה בחוט השערה בסורא אמרי <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>בישרא אכלה</span> בישרא לבדקה אמר רב פפא צריכא בדיקה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אבישרא</span> ואטופרא <<span class='tlm-rsh' data-nro='19'>ואתלתא רוחתא</span>> [ואתרי גיסני] אמר ליה רבינא לרב אשי אמר לן רב סמא בריה דרב משרשיא משמך דאמרת ליה משמיה דרבא צריכא בדיקה אבישרא ואטופרא ואתלתא רוחתא אמר ליה אבישרא ואטופרא אמרי ואתלתא רוחתא לא אמרי איכא דאמרי אבישרא ואטופרא ואתלתא רוחתא אמרי משמיה דרבא לא אמרי רבינא ורב אחא בריה דרבא הוו יתבי קמיה דרב אשי אייתו סכין לקמיה דרב אשי לבדקה אמר ליה לרב אחא בריה דרבא בידקא בדקה אטופרא ואבישרא ואתלתא רוחתא אמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>יישר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>וכן אמר רב כהנא</span> רב יימר אמר אטופרא ואבישרא צריכא אתלתא רוחתא לא צריכא מי לא א``ר זירא אמר שמואל ליבן סכין ושחט בה שחיטתו כשרה <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>שחידודה קודם לליבונה</span> וקשיא לן האיכא צדדין ואמרינן בית השחיטה מרווח רווח הכא נמי בית השחיטה מרווח רווח אמר רב הונא בר רב קטינא אמר רבי שמעון בן לקיש שלש פגימות הן <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>פגימת עצם בפסח</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>פגימת אוזן בבכור</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>פגימת מום בקדשים</span> ורב חסדא אמר אף פגימת סכין ואידך בחולין לא קא מיירי וכולן פגימתן כדי פגימת המזב


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף יח,א גמרא
pgu: יח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  וכמה פגימת המזבח כדי <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>שתחגור</span> בה צפורן מיתיבי כמה פגימת המזבח ר' שמעון בן יוחאי אומר טפח ר``א בן יעקב אומר כזית לא קשיא הא בסידא הא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>באבנא</span> אמר רב הונא האי טבחא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>דלא סר סכינא</span> קמי חכם משמתינן ליה ורבא אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מעברינן ליה</span> ומכרזינן אבשריה דטרפה היא ולא פליגי כאן בש<span class='tlm-rsh' data-nro='4'>נמצאת סכינו יפה</span> כאן בשלא נמצאת סכינו יפה רבינא אמר היכא דלא נמצאת סכינו יפה ממסמס ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>בפרתא</span> דאפי' <לעובד כוכבים> {לגוי} נמי לא מזדבן ההוא טבחא דלא סר סכינו קמיה דרבא בר חיננא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>שמתיה ועבריה</span> ואכריז אבשריה דטרפה היא אקלעו מר זוטרא ורב אשי <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לגביה</span> אמר להו ליעיינו רבה במלתיה דתלו ביה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>טפלי</span> בדקה רב אשי לסכיניה ונמצאת יפה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ואכשריה</span> אמר ליה מר זוטרא ולא ליחוש מר <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>לסבא</span> א``ל שליחותיה קא עבדינן אמר רבה בר הונא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>שן תלושה</span> וצפורן תלושה מותר לשחוט בה לכתחלה והא אנן תנן חוץ מ<span class='tlm-rsh' data-nro='18'>מגל קציר</span> והמגירה והשינים והצפורן מפני שהן חונקין שן אשן לא קשיא הא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>בחדא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>הא בתרתי</span> צפורן אצפורן לא קשיא הא בתלושה הא ב<span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מחוברת</span>


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף יח,א משנה
pgu: יח
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  השוחט ב<span class='tlm-rsh' data-nro='18'>מגל קציר</span> בדרך הליכתה ב``ש פוסלין וב``ה מכשירין ואם החליקו שיניה הרי היא כסכין


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף יח,א גמרא
pgu: יח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  א``ר חייא בר אבא א``ר יוחנן אף כשהכשירו ב``ה לא הכשירו אלא לטהרה מידי נבילה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>אבל באכילה אסורה</span> א``ר אשי דיקא נמי דקתני ב``ש פוסלין וב``ה מכשירין ולא קתני ב``ש אוסרין וב``ה מתירין וליטעמיך ליתני ב``ש מטמאין וב``ה מטהרין אלא פוסלין ומכשירין ואוסרין ומתירין חדא מילתא היא


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף יח,א משנה
pgu: יח
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>השוחט מתוך הטבעת</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>ושייר בה <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>מלא החוט</span> על פני כולה</span> שחיטתו כשרה ר' יוסי בר' יהודה אומר מלא חוט על פני רובה


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף יח,א גמרא
pgu: יח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  רב ושמואל דאמרי תרוייהו הלכה כר' יוסי בר' יהודה ואף ר' יוסי בר' יהודה לא אמר אלא בטבעת הגדולה הואיל ומקפת את כל הקנה <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>אבל בשאר טבעות</span> לא ובשאר טבעות לא והתניא רבי יוסי ברבי יהודה אומ


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף יח,ב גמרא
pgu: יח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  השוחט בשאר טבעות אע``פ שאין מקיפות את כל הקנה הואיל ומקיפות את רוב הקנה שחיטתו כשרה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ומוגרמת</span> פסולה העיד רבי חנינא בן אנטיגנוס <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>על מוגרמת שהיא כשרה</span> אמר רב יוסף רבי יוסי בר יהודה תרתי קאמר רב ושמואל סברי כוותיה בחדא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ופליגי עליה בחדא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>והא לא אמר קאמרי</span> הכי קאמר הלכה כמותו בטבעת הגדולה ואין הלכה כמותו בשאר טבעות כי סליק רבי זירא אכל <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מוגרמת דרב ושמואל</span> אמרי ליה לאו מאתריה דרב ושמואל את אמר להו <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מאן אמרה</span> יוסף בר חייא יוסף בר חייא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מכולי עלמא גמיר</span> שמע רב יוסף איקפד אמר אנא מכולי עלמא גמירנא אנא מרב יהודה גמירנא דאפי' ספיקי דגברי גריס דאמר רב יהודה אמר ר' ירמיה בר אבא ספק משמיה דרב ספק משמיה דשמואל <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>שלשה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>מתירין את הבכור</span> במקום שאין מומחה ור' זירא לית ליה נותנין עליו חומרי המקום שיצא משם וחומרי המקום שהלך לשם אמר אביי הני מילי <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>מבבל לבבל</span> ומארץ ישראל לארץ ישראל אי נמי מארץ ישראל לבבל אבל מבבל לארץ ישראל כיון דאנן כייפינן להו <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>עבדינן כוותייהו</span> רב אשי אמר אפילו תימא מבבל לארץ ישראל הני מילי היכא דדעתו לחזור ר' זירא אין דעתו לחזור הוה אמר ליה אביי לרב יוסף ו<span class='tlm-rsh' data-nro='19'>הא רבנן דאתו ממחוזא אמרי אמר רבי זירא משמיה דרב נחמן מוגרמת</span> כשרה א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>נהרא נהרא ופשטיה</span> רבי שמעון בן לקיש אכשר <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>בחודא דכובעא</span> קרי עליה רבי יוחנן <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>גיסא גיסא</span> אמר רב פפי משמיה דרבא פגע ב<span class='tlm-rsh' data-nro='23'>חיטי</span> טרפה איבעיא להו פגע ונגע בהן דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='09a02' data-rgl=''> מלכים א ב </span> ויפגע בו וימת או דלמא <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>פגע ולא נגע</span> כדכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0132' data-rgl=''> בראשית לב </span> ויפגעו בו מלאכי אלהים איתמר אמר רב פפא משמיה דרבא <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>שייר בחיטי</span> כשרה אמר רב אמימר בר מר ינוקא הוה קאימנא קמיה דר' חייא בריה דרב אויא ואמר לי שייר בחיטי כשרה א``ל רבינא לרב אשי אמר לי רב שמן מסוברא איקלע מר זוטרא לאתרין ודרש שייר בחיטי כשרה מר בר רב אשי אמר פגע בחיטי כשרה שייר בחיטי טרפ


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף יט,א גמרא
pgu: יט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>והלכתא משיפוי כובע ולמטה כשרה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>והיינו דשייר בחיטי</span> רב נחמן אכשר משיפוי כובע ולמטה אמר ליה רב חנן בר רב קטינא לרב נחמן כמאן לא כרבנן ולא כרבי יוסי ברבי יהודה אמר ליה אנא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>לא חילק ידענא ולא בילק ידענא</span> אנא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>שמעתא</span> ידענא דא``ר חייא בר אבא א``ר יוחנן ואמרי לה א``ר אבא בר זבדא א``ר חנינא ואמרי לה א``ר יעקב בר אידי א``ר יהושע בן לוי משיפוי כובע ולמטה כשרה ואריב``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מוגרמת דרבנן</span> כשרה לרבי יוסי בר' יהודה ודרבי יוסי ברבי יהודה כשרה לרבי חנינא בן אנטיגנוס פשיטא מהו דתימא ר``ח בן אנטיגנוס אדרבנן קאי קא משמע לן ואימא ה``נ א``כ העיד עליה מיבעי ליה והלכתא כר' חנינא בן אנטיגנוס <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>דקאי רב נחמן כוותיה</span> אמר רב הונא אמר רב אסי <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מחלוקת</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>בששחט</span> שני שליש והגרים שליש דרבנן סברי כולה שחיטה בעינן בטבעת גדולה ורבי יוסי ברבי יהודה סבר <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>רובו ככולו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אבל הגרים שליש</span> ושחט שני שליש דברי הכל <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>פסולה</span> דכי נפקא חיותא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>בעינן רובא בשחיטה</span> וליכא א``ל רב חסדא אדרבה לימא מר איפכא מחלוקת כשהגרים שליש ושחט שני שליש דרבי יוסי ברבי יהודה סבר <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>מידי דהוה אחצי קנה פגום</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>ורבנן</span> התם מקום שחיטה הכא לאו מקום שחיטה אבל שחט שני שליש והגרים שליש דברי הכל כשרה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>דהא תנן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>רובו של אחד כמוהו</span> א``ל רב יוסף מאן נימא לן דההוא רובא דהתם לאו רבי יוסי ברבי יהודה קתני לה דלמא רבי יוסי בר' יהודה קתני לה אמר ליה אביי אטו כל רובי דעלמא רבי יוסי ברבי יהודה קתני להו אמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>אנא רובא דשחיטה קאמינא</span> דשמענא להו דפליגי לישנא אחרינא אמרי לה אמר רב הונא אמר רב אסי מחלוקת שהגרים שליש ושחט שני שליש דרבי יוסי בר ר' יהודה סבר מידי דהוה אחצי קנה פגום ורבנן התם מקום שחיטה הכא לאו מקום שחיטה אבל שחט שני שליש והגרים שליש דברי הכל כשרה דהא תנן רובו של אחד כמוהו מתקיף לה רב חסדא מאן לימא לן דההוא רובא דהתם לאו רבי יוסי ברבי יהודה קתני לה דלמא רבי יוסי ברבי יהודה קתני לה א``ל רב יוסף אטו כל רובי דעלמא רבי יוסי ברבי יהודה קתני להו אמר ליה אנא רובא דשחיטה קאמינא דשמענא להו דפליגי הגרים שליש ושחט שליש והגרים שליש רב הונא אמר רב כשרה רב יהודה אמר רב טרפה רב הונא אמר רב כשרה כי נפקא חיותא בשחיטה קא נפקא <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>רב יהודה אמר רב טרפה בעינן רובא בשחיטה</span> וליכא שחט שליש והגרים שליש ושחט שליש רב יהודה אמר רב כשרה <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>אתו שיילוה לרב הונא אמר להו טרפה</span> שמע רב יהודה איקפד אמר טריפנא ומכשר ומכשרנא טריף אמר רב הונא שפיר קא מיקפד חדא איהו שמיע ליה מיניה דרב ואנא לא שמיע לי ועוד האיכא רובא בשחיטה א``ל רב חסדא לא תהדר ב


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף יט,ב גמרא
pgu: יט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  דא``כ מפסדת לה לקמייתא התם מ``ט קא מכשרת דכי נפקא חיותא בהכשירה קא נפקא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>הכא נמי</span> כי נפקא חיותא בהגרמה קא נפקא איקלע רב נחמן לסורא בעו מיניה שחט שליש והגרים שליש ושחט שליש מהו אמר להו לאו היינו דר' אלעזר בר מניומי דא``ר אלעזר בר מניומי שחיטה העשויה כמסרק כשרה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ודלמא במקום שחיטה</span> במקום שחיטה מאי למימרא מהו דתימא בעינן שחיטה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מפורעת</span> וליכא קמ``ל <סימן בכ``ד> יתיב רבי אבא אחוריה דרב כהנא ויתיב רב כהנא קמיה דרב יהודה ויתיב וקאמר שחט שליש והגרים שליש ושחט שליש מהו א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='6'><span class='tlm-rsh' data-nro='19'>שחיטתו כשרה</span></span> הגרים שליש ושחט שליש והגרים שליש מהו א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>שחיטתו פסולה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'><span class='tlm-rsh' data-nro='9'>שחט במקום נקב</span></span> מהו א``ל שחיטתו כשרה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>שחט ופגע בו נקב</span> מהו א``ל שחיטתו פסולה אזל רבי אבא אמרה קמיה דר' אלעזר אזל ר``א אמרה קמיה דר' יוחנן א``ל מאי שנא א``ל שחט במקום נקב נעשה כמי ששחט <עובד כוכבים> {גוי} וגמר ישראל שחט ופגע בו נקב נעשה כמי ששחט ישראל וגמר <עובד כוכבים> {גוי} <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>קרי עליה</span> <עובד כוכבים> {גוי} <עובד כוכבים> {גוי} אמר רבא שפיר קרי עליה <עובד כוכבים> {גוי} <עובד כוכבים> {גוי} <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>בשלמא</span> התם <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>מדהוה ליה לישראל למשחט רובא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ולא שחט</span> כי נפקא חיותא בידא <דעובד כוכבים> {דגוי} קא נפקא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אלא הכא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מכדי משחט שחיט</span> מה לי במקום נקב מה לי פגע בו נקב


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף יט,ב משנה
pgu: יט
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>השוחט מן הצדדין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'><span class='tlm-rsh' data-nro='19'>שחיטתו כשרה</span></span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>המולק מן הצדדין מליקתו פסולה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>השוחט מן העורף</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>שחיטתו פסולה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>המולק מן העורף</span> מליקתו כשירה <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>השוחט מן הצואר</span> שחיטתו כשרה המולק מן הצואר מליקתו פסולה שכל העורף כשר למליקה וכל הצואר כשר לשחיטה נמצא כשר בשחיטה פסול במליקה כשר במליקה פסול בשחיטה


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף יט,ב גמרא
pgu: יט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  מאי עורף אילימא עורף ממש מאי אריא שוחט אפילו מולק נמי<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl=''> ויקרא ה </span> ממול ערפו אמר רחמנא ולא ערפו אלא מאי עורף ממול עורף <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>כדקתני סיפא</span> כל העורף כשר למליקה מנהני מילי דתנו רבנן ממול ערפו מול הרואה את העורף וכן הוא אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0422' data-rgl=''> במדבר כב </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>והוא יושב ממולי</span> ואומר<span class='tlm-sfr' data-chp='1102' data-rgl=''> ירמיהו ב </span> כי פנו אלי <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>עורף ולא פנים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>מאי ואומר</span> וכי תימא עורף גופיה לא ידעינן היכא דנדע מול דידיה היכא תא שמע כי פנו אלי עורף ולא פנים מכלל דעורף להדי פנים אמרי בני ר' חייא מצות מליקה מחזיר סימנים לאחורי העורף ומולק איכא דאמרי <span class='tlm-rsh' data-nro='34'>אף מחזיר</span> ואיכא דאמרי מחזיר דוקא ומסתברא כמאן דאמר אף מחזיר ממאי מדקתני <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>השוחט מן העורף</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>שחיטתו פסולה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>המולק מן העורף</span> מליקתו כשר


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף כ,א גמרא
pgu: כ
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ואי ס``ד מחזיר דוקא מאי איריא מולק אפי' שוחט נמי אלא לאו שמע מינה אף מחזיר ומתני' בדלא אהדר א``ר ינאי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>יקבלו הרובין את תשובתן</span> דקתני נמצא כשר בשחיטה פסול במליקה כשר במליקה פסול בשחיטה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>למעוטי מאי</span> לאו למעוטי מחזיר סימנין לאחורי העורף דלא אמר רבה בר בר חנה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>לא למעוטי שן וצפורן</span> שן וצפורן בהדיא קתני להו אלא א``ר ירמיה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>למעוטי מוליך ומביא</span> הניחא למ``ד מוליך ומביא במליקה פסול אלא למ``ד כשר מאי איכא למימר בני ר' חייא סברי לה כמ``ד מוליך ומביא במליקה פסול אמר רב כהנא מצות מליקה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>קוצץ ויורד</span> וזו היא מצותה סבר רבי אבין למימר קוצץ ויורד אין מוליך ומביא לא א``ל ר' ירמיה כ``ש דמוליך ומביא במליקה כשר ומאי זו היא מצותה אימא אף זו היא מצותה:  א``ר ירמיה אמר שמואל כל הכשר בשחיטה כנגדו בעורף כשר במליקה הא פסול בשחיטה פסול במליקה למעוטי מאי אילימא למעוטי עיקור סימנין <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>והא תני רמי</span> בר יחזקאל אין עיקור סימנין בעוף אמר רב פפא למעוטי ראשו <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ראשו פשיטא</span><span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl=''> ויקרא ה </span> ממול ערפו אמר רחמנא ולא בראשו מאי ראשו <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>שיפוי ראשו</span> כגון דנקט משיפוי ראשו <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>והגרים ואזל עד דמטא תתאי</span> וכדרב הונא אמר רב אסי דאמר רב הונא אמר רב אסי הגרים שליש ושחט שני שליש פסולה אמר ליה רב אחא בריה דרבא לרב אשי הא דתני רמי בר יחזקאל אין עיקור סימנין בעוף לא אמרן אלא למ``ד אין שחיטה לעוף מן התור


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף כ,ב גמרא
pgu: כ
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אבל למ``ד יש שחיטה לעוף מן התורה יש עיקור אמר ליה אדרבה איפכא מסתברא למאן דאמר יש שחיטה לעוף מן התורה איכא למימר דהכי אגמריה דאין עיקור ואפי' למאן דאמר כבהמה לענין עיקור לא ליהוי כבהמה אלא למ``ד אין שחיטה לעוף מן התורה אלא מדברי סופרים מהיכא גמירי לה מבהמה כולה מילתא כבהמה אמר רבינא אמר לי <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>רבין בר קיסי</span> הא דתני רמי בר יחזקאל אין עיקור סימנין בעוף <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>לא אמרן אלא במליקה</span> אבל בשחיטה יש עיקור והא``ר ירמיה אמר שמואל כל הכשר בשחיטה כנגדו בעורף כשר במליקה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>הא פסול פסול</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ההוא</span> פליגא אמר זעירי נשברה מפרקת <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ורוב בשר</span> עמה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>נבלה</span> אמר רב חסדא אף אנן נמי תנינא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מלק</span> בסכין מטמא בגדים אבית הבליעה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ואי אמרת</span> טרפה הויא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מליקתה זו היא שחיטתה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>תהני לה סכין</span> לטהרה מידי נבלה אמרי <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>התם</span> משום דלאו שחיטה היא כלל מאי טעמא רב הונא אמר מפני <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>שהוא מחליד</span> רבא אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מפני שהוא דורס</span> מ``ד מפני שהוא מחליד מ``ט לא אמר מפני שהוא דורס קסבר <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>מוליך ומביא במליקה כשר</span> ומ``ד מפני שהוא דורס מאי טעמא לא אמר מפני שהוא מחליד אמר לך חלדה היכי דמי כחולדה הדרה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>בעיקרי בתים</span> דמכסיא הכא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>הא מיגליא</span> אמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>אי קשיא</span> לי <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>הא קשיא לי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>וכי</span> מתה עומד ומולק א``ל אביי <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>ותקשי לך עולת העוף</span> דבעיא שני סימנין <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>וכי מתה עומד ומולק</span> אמר ליה התם כדי לקיים בה מצות הבדלה <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>אי הכי עור נמי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>כל המעכב בשחיטה</span> מעכב בהבדלה וכל שאינו מעכב בשחיטה אינו מעכב בהבדלה והא מיעוט סימנין לרבנן דלא מעכבי בשחיטה ומעכבי בהבדלה אלא אימא כל שישנו בשחיטה ישנו בהבדלה וכל שאינו בשחיטה אינו בהבדל


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף כא,א גמרא
pgu: כא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  מכל מקום קשיא אמר רבא אימא וכן הוא עושה חותך שדרה ומפרקת <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>בלא רוב</span> בשר כי סליק רבי זירא אשכחיה לר' אמי דיתיב וקאמר לה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>להא שמעתא</span> אמר ליה וכי מתה עומד ומולק<span class='tlm-sfr' data-chp='3404' data-rgl=''> דנייאל ד </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אשתומם</span> כשעה חדא אמר ליה אימא כך הוא עושה חותך שדרה ומפרקת בלא רוב בשר תניא נמי הכי כיצד מולקין חטאת העוף חותך שדרה ומפרקת בלא רוב בשר עד שמגיע לוושט או לקנה הגיע לוושט או לקנה חותך סימן אחד או רובו <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ורוב בשר עמו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ובעולה</span> שנים או רוב שנים מני אי רבנן הא אמרי שנים דוקא אי כר``א בר``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>האמר רוב שנים</span> אימא שנים לרבנן רוב שנים לרבי אלעזר בר``ש ואיבעית אימא הא והא ר' אלעזר בר``ש ומאי שנים שדומין לשנים אמר רב יהודה אמר שמואל <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>נשברה מפרקת</span> ורוב בשר עמה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מטמא באהל</span> וא``ת אותו מעשה דעלי מפרקת בלא רוב בשר הואי זקנה שאני דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='08a04' data-rgl=''> שמואל א ד </span> ויהי כהזכירו את ארון האלהים ויפול מעל הכסא אחורנית בעד יד השער ותשבר מפרקתו וימת כי זקן האיש וכבד וגו' אמר ר' שמואל בר נחמני א``ר יוחנן קרעו כדג מטמא באהל א``ר שמואל בר יצחק ומגבו אמר שמואל <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>עשאה גיסטרא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>נבלה</span> א``ר אלעזר <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ניטל הירך</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>וחלל שלה</span> <ניכר> נבלה ה``ד חלל שלה <ניכר> אמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>כל שרבוצה ונראית חסרה</span> תנן התם <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>הותזו ראשיהן</span> אע``פ שמפרכסין <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>טמאים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>כזנב הלטאה שמפרכסת</span> מאי הותזו ר``ל אמר הותזו ממש ר' אסי אמר רבי מני כהבדלת עולת העוף א``ל ר' ירמיה לרבי אסי <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>כהבדלת עולת העוף לרבנן</span> ולא פלגיתו או דלמא כהבדלת עולת העוף לר``א בר``ש ופלגיתו א``ל כהבדלת עולת העוף לר``א בר``ש ופליגינן <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>איכא דאמרי</span> ר``ש בן לקיש אמר הותזו ממש ר' אסי א``ר מני כהבדלת עולת העוף לרבי אלעזר בר``ש ברוב שנים מאי רבנן ומאי רבי אלעזר בר``ש דתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl=''> ויקרא ה </span> ואת השני יעשה עולה <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>כמשפט</span> כמשפט חטאת בהמה אתה אומר כמשפט חטאת בהמה <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>או אינו אלא כמשפט חטאת העוף</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>כשהוא אומר והקריבו</span> חלק הכתוב בין חטאת העוף לעולת העוף ומה אני מקיים כמשפט כמשפט חטאת בהמה מה חטאת בהמה אינה בא


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף כא,ב גמרא
pgu: כא
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אלא מן החולין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>וביום</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ובידו הימנית</span> אף עולת העוף אינה באה אלא מן החולין וביום ובידו הימנית <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אי מה</span> להלן ברוב שנים אף כאן ברוב שנים ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0301' data-rgl=''> ויקרא א </span> ומלק והקטיר מה הקטרה הראש בעצמו והגוף בעצמו אף מליקה הראש בעצמו והגוף בעצמו רבי ישמעאל אומר כמשפט כמשפט חטאת העוף מה חטאת העוף ממול עורף אף עולת העוף ממול עורף אי מה להלן מולק <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ואינו מבדיל בסימן אחד</span> אף כאן מולק ואינו מבדיל בסימן אחד תלמוד לומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0301' data-rgl=''> ויקרא א </span> והקריבו רבי אלעזר ברבי שמעון אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl=''> ויקרא ה </span> כמשפט כמשפט חטאת העוף מה להל


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף כב,א גמרא
pgu: כב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אוחז בראש ובגוף ומזה</span> אף כאן אוחז בראש ובגוף ומזה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>מאי קאמר</span> הכי קאמר מה להלן <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>כשהוא אחוז הראש בגוף</span> מזה אף כאן כשהוא אחוז הראש בגוף מזה אי מה להלן בסימן אחד אף כאן בסימן אחד ת``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>והקריבו</span> ות``ק וכי מאחר דנפקא לן מומלק והקטיר <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>והקריבו למה לי</span> אי לאו והקריבו הוה אמינא מאי כמשפט כמשפט חטאת העוף <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ואי משום ומלק והקטיר</span> הוה אמינא מה הקטרה בראשו של מזבח אף מליקה בראשו של מזבח השתא דכתב רחמנא והקריבו דרוש ביה נמי הא חטאת בהמה דאינה באה אלא מן החולין מנלן אמר רב חסדא דאמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0316' data-rgl=''> ויקרא טז </span> והקריב אהרן את פר החטאת אשר לו משלו ולא משל צבור ולא משל מעשר ביום<span class='tlm-sfr' data-chp='0307' data-rgl=''> ויקרא ז </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מביום צוותו נפקא</span> כדי נסבה ידו הימנית מדרבה בר בר חנה נפקא דאמר רבה בר בר חנה אר``ש בן לקיש כל מקום שנאמר אצבע או כהונה אינה אלא ימין <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ואידך</span> כהונה בעיא אצבע אצבע לא בעיא כהונה ותנא קמא ורבי אלעזר בר' שמעון ממול העורף מנא להו <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>גמרי מליקה ממליקה</span>


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף כב,א משנה
pgu: כב
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  כשר <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>בתורין</span> פסול בבני יונה כשר בבני יונה פסול בתורין תחלת הציהוב בזה ובזה פסול


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף כב,א גמרא
pgu: כב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ת``ר תורין גדולים כשרים קטנים פסולים בני יונה קטנים כשרים גדולים פסולין נמצא כשר <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>בתורין</span> פסול בבני יונה כשר בבני יונה פסול בתורין תנו רבנן תורים <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>גדולים ולא קטנים</span> שיכול והלא דין הו


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף כב,ב גמרא
pgu: כב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ו<span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מה בני יונה</span> שלא הוכשרו בגדולים</span> הוכשרו בקטנים תורים שהוכשרו בגדולים אינו דין שהוכשרו בקטנים ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0301' data-rgl=''> ויקרא א </span> תורים גדולים ולא קטנים בני יונה קטנים ולא גדולים שיכול והלא דין הוא ומה תורים שלא הוכשרו בקטנים הוכשרו בגדולים בני יונה שהוכשרו בקטנים אינו דין שהוכשרו בגדולים תלמוד לומר בני יונה קטנים ולא גדולים <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מאי תלמודא</span> אמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>לא לישתמיט קרא</span> ולכתוב מן בני התורים או מן היונה אימא בני יונה דכתב בהו רחמנא בני קטנים אין גדולים לא תורים אי בעי גדולים לייתי אי בעי קטנים לייתי דומיא דבני יונה מה בני יונה קטנים אין גדולים לא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אף תורים</span> גדולים אין קטנים לא ת``ר יכול יהו כל התורים וכל בני היונה כשרים תלמוד לומר מן התורים ולא כל התורים מן בני היונה ולא כל בני יונה פרט לתחילת הציהוב שבזה ושבזה שפסול מאימתי התורים כשרים <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>משיזהיבו</span> מאימתי בני יונה פסולין <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>משיצהיבו</span> תני יעקב קרחה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מאימתי בני יונה כשרים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>משיעלעו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>הוא תני לה</span> והוא אמר לה<span class='tlm-sfr' data-chp='2739' data-rgl=''> איוב לט </span> אפרוחיו יעלעו דם אימת אמר אביי מכי שמיט גדפא מיניה ואתי דמא בעי רבי זירא האומר הרי עלי עולה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מן התורים או מן בני היונה</span> והביא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>תחלת הציהוב</span> שבזה ושבזה מהו ספיקא הוי ונפיק או דילמא בריה הוי ולא נפיק <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>אמר רבא תא שמע</span> פרט לתחילת הציהוב שבזה ושבזה שפסול <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אי אמרת בשלמא</span> בריה הוי שפיר אלא אי אמרת ספיקא הוי <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>איצטריך קרא למעוטי</span> ספיק


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף כג,א גמרא
pgu: כג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  כי איצטריך קרא <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>למעוטי נרבע ונעבד</span> סלקא דעתך אמינא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>הואיל וכתיב</span><span class='tlm-sfr' data-chp='0322' data-rgl=''> ויקרא כב </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>כי משחתם בהם מום בם</span> ותנא דבי רבי ישמעאל כל מקום שנאמר השחתה אינו אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>דבר ערוה</span> <ו<span class='tlm-rsh' data-nro='4'>עבודת כוכבים</span>> {ועבודה זרה} דבר ערוה דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0106' data-rgl=''> בראשית ו </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>כי השחית כל בשר</span> את דרכו על הארץ <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0504' data-rgl=''> דברים ד </span> פן תשחיתון ועשיתם לכם פסל כל שהמום פוסל בו דבר ערוה <ועבודת כוכבים> {ועבודה זרה} פוסלין בו וכל שאין המום פוסל בו אין דבר ערוה <ועבודת כוכבים> {ועבודה זרה} פוסלין בו והני עופות הואיל ולא פסיל בהו מומא דאמר מר תמות וזכרות <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>בבהמה</span> ואין תמות וזכרות בעופות אימא דבר ערוה <ועבודת כוכבים> {ועבודה זרה} נמי לא לפסול בהו קא משמע לן בעי רבי זירא האומר הרי עלי עולת בהמה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מן האיל או מן הכבש</span> והביא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>פלגס</span> מהו אליבא דרבי יוחנן לא תבעי לך דאמר בריה הוי דתנן <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>הקריבו</span> מביא עליו נסכי איל <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ואין עולה לו מזבחו</span> וא``ר יוחנן<span class='tlm-sfr' data-chp='0415' data-rgl=''> במדבר טו </span> או לאיל לרבות את הפלגס כי תבעי לך אליבא דבר פד


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף כג,ב גמרא
pgu: כג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  דאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מייתי ומתני</span> מי אמרינן איל וכבש מתנה בבריה לא מתנה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>או דלמא בבריה נמי</span> מתנה דאמר אי בריה הוה ליהוי כוליה נדבה תיקו בעי רבי זירא האומר הרי עלי לחמי <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>תודה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מן החמץ או מן המצה</span> והביא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>שיאור</span> מהו שיאור דמאן אי שיאור דר``מ <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>לרבי יהודה</span> מצה מעלייתא היא אי דרבי יהודה לר``מ <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>חמץ הוא</span> ואי דר``מ לר' מאיר <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מדלקי עליה</span> חמץ הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אלא דרבי יהודה</span> לרבי יהודה מאי ספיקא הויא ונפיק ממה נפשך או דלמא בריה הוא ולא נפיק והאמר רב הונא האומר הרי עלי לחמי תודה מביא תודה ולחמה וכיון דאיחייב ליה בתודה ולחמה הא לא ידע האי גברא אי חמץ הוא דליתי מצה אי מצה הוא דליתי חמץ לא צריכא דאמר הרי עלי חלה לפטור תודתו של פלוני <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>סוף סוף</span> הא לא ידע האי גברא אי חמץ הוא דליתי מצה אי מצה הוא דליתי חמץ <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>לא צריכא דלא אמר לפטור</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>מיפק גברא ידי נדרו נפיק</span> או לא נפיק תיקו


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף כג,ב גמרא
pgu: כג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  תנו רבנן פרה בשחיטה כשרה בעריפה פסולה עגלה בעריפה כשרה בשחיטה פסולה נמצאת כשר בפרה פסול בעגלה כשר בעגלה פסול בפרה ותהא פרה כשרה בעריפה מק``ו <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>ומה עגלה שלא הוכשרה בשחיטה</span> הוכשרה בעריפה פרה שהוכשרה בשחיטה אינה דין שהוכשרה בעריפ


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף כד,א גמרא
pgu: כד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אמר קרא <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ושחט וחוקה</span> בשחיטה אין בעריפה לא וכל היכא דכתיב ביה חוקה לא דרשינן ק``ו ו<span class='tlm-rsh' data-nro='2'>הא גבי יום הכפורים</span> דכתיב ביה חוקה ותניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0309' data-rgl=''> ויקרא ט </span> ועשהו חטאת הגורל עושה חטאת ואין השם עושה חטאת <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>שיכול והלא דין הוא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ומה במקום שלא קדש הגורל</span> קדש השם מקום שקדש הגורל אינו דין שקדש השם ת``ל ועשהו חטאת הגורל עושה חטאת ואין השם עושה חטאת טעמא דכתב רחמנא ועשהו חטאת הא לאו הכי דרשינן ק``ו מיעט רחמנא גבי עגלה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>הערופה</span> זאת בעריפה ואין אחרת בעריפה ותהא עגלה כשרה בשחיטה מק``ו ומה פרה שלא הוכשרה בעריפה כשרה בשחיטה עגלה שכשרה בעריפה אינו דין שהוכשרה בשחיטה אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0521' data-rgl=''> דברים כא </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>וערפו העגלה</span> בעריפה אין בשחיטה לא


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף כד,א גמרא
pgu: כד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ת``ר כהנים במומין פסולים בשנים כשרים לוים במומין כשרים בשנים פסולים נמצא כשר בכהנים פסול בלוים כשר בלוים פסול בכהנים מנה``מ דת``ר<span class='tlm-sfr' data-chp='0408' data-rgl=''> במדבר ח </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>זאת אשר ללוים</span> מה ת``ל לפי שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0408' data-rgl=''> במדבר ח </span> ומבן חמשים שנה ישוב למדנו ללוים שהשנים פוסלין בהם יכול מומין פוסלין בהם ודין הוא ומה כהנים שאין השנים פוסלין בהן מומין פוסלין בהן לוים שהשנים פוסלין בהם אינו דין שיהו מומין פוסלין בהם ת``ל זאת אשר ללוים זאת ללוים ואין אחרת ללוים יכול יהו הכהנים פסולין בשנים והלא דין הוא ומה לוים שאין מומין פוסלין בהם שנים פוסלין בהם כהנים שהמומין פוסלין בהם אינו דין שיהו שנים פוסלין בהם ת``ל אשר ללוים ולא אשר לכהנים יכול אף בשילה ובבית עולמים כן ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0404' data-rgl=''> במדבר ד </span> לעבוד עבודת עבודה ועבודת משא לא אמרתי אלא בזמן שהעבודה בכתף כתוב אחד אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0408' data-rgl=''> במדבר ח </span> מבן חמש ועשרים שנה ומעלה וכתוב אחד אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0404' data-rgl=''> במדבר ד </span> מבן שלשים אי אפשר לומר שלשים שכבר נאמר כ``ה ואי אפשר לומר כ``ה שכבר נאמר שלשים הא כיצד כ``ה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ללמוד</span> ושלשים לעבודה מכאן לתלמיד <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>שלא ראה סימן יפה</span> במשנתו ה' שנים שוב אינו רואה ר' יוסי אומר ג' שנים שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='3401' data-rgl=''> דנייאל א </span> ולגדלם שנים שלש וללמדם ספר ולשון כשדים ואידך שאני לשון כשדים דקליל ואידך שאני הלכות עבודה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>דתקיפין</span> ת``ר כהן <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>משיביא שתי שערות</span> עד שיזקין כשר לעבודה ומומין פוסלין בו בן לוי מבן שלשים ועד בן חמשים כשר לעבודה ושנים פוסלין בו בד``א באהל מועד שבמדבר אבל בשילה ובבית עולמים אין נפסלין אלא בקול א``ר יוסי מאי קר


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף כד,ב גמרא
pgu: כד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
 <span class='tlm-sfr' data-chp='25b05' data-rgl=''> דברי הימים ב ה </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ויהי כאחד</span> למחצצרים ולמשוררים להשמיע <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>קול אחד</span>:  עד שיזקין עד כמה אמר רבי אלעא אמר ר' חנינא עד <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>שירתת</span> תנן התם בעל קרי שטבל <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ולא הטיל מים</span> לכשיטיל טמא ר' יוסי אומר בחולה ובזקן טמא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>בילד ובבריא טהור</span> ילד עד כמה אמר רבי אלעא אמר רבי חנינא כל שעומד על רגלו אחת וחולץ מנעלו ונועל מנעלו אמרו עליו על רבי חנינא שהיה בן שמונים שנה והיה עומד על רגלו אחת וחולץ מנעלו ונועל מנעלו אמר רבי חנינא חמין ושמן שסכתני אמי בילדותי הן עמדו לי בעת זקנותי ת``ר נתמלא זקנו ראוי ליעשות <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>שליח ציבור</span> ולירד לפני התיבה ולישא את כפיו מאימתי כשר לעבודה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>משיביא שתי שערות</span> רבי אומר אומר אני עד שיהא בן עשרים א``ר חסדא מ``ט דרבי דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='35a03' data-rgl=''> עזרא ג </span> ויעמידו [את] הלוים מבן עשרים שנה ומעלה לנצח על מלאכת בית ה' ואידך <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לנצח שאני</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'><span class='tlm-rsh' data-nro='15'>והא</span> האי קרא בלוים כתיב</span> כדר' יהושע בן לוי דאמר רבי יהושע בן לוי בעשרים וארבעה מקומות נקראו כהנים לוים וזה אחד מהן<span class='tlm-sfr' data-chp='1244' data-rgl=''> יחזקאל מד </span> והכהנים הלוים בני צדוק ת``ר<span class='tlm-sfr' data-chp='0321' data-rgl=''> ויקרא כא </span> איש מזרעך לדורותם מכאן אמר רבי אלעזר קטן פסול לעבודה ואפי' תם מאימתי כשר לעבודה משיביא שתי שערות אבל אחיו הכהנים אין מניחין אותו לעבוד עד שיהא בן כ' <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>איכא דאמרי הא רבי היא</span> ואפי' פסול דרבנן לית ליה ואיכא דאמרי רבי אית ליה פסול מדרבנן והא רבנן היא ולכתחלה הוא דלא אבל דיעבד עבודתו כשרה


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף כד,ב גמרא
pgu: כד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ת``ר <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אויר</span> כלי חרש טמא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>וגבו טהור</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אויר כל הכלים טהור</span> וגבן טמא נמצא טהור בכלי חרש טמא בכל הכלים טהור בכל הכלים טמא בכלי חרש מנהני מילי דת``ר <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>תוכו</span> ואע``פ שלא נגע אתה אומר אע``פ שלא נגע או אינו אלא אם כן נגע רבי יונתן בן אבטולמוס אומר נאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0311' data-rgl=''> ויקרא יא </span> תוכו לטמא <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>ונאמר תוכו ליטמא</span> מה תוכו האמור לטמא אע``פ שלא נגע <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>אף תוכו האמור</span> ליטמא אע``פ שלא נגע והתם מנלן אמר רבי יונתן התורה <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>העידה</span> על כלי חר


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף כה,א גמרא
pgu: כה
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ואפילו מלא חרדל</span> א``ל רב אדא בר אהבה לרבא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ויהא כלי חרס מיטמא מגבו</span> מק``ו ומה כל הכלים שאין מיטמאין מאוירן <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מיטמאין מגבן</span> כלי חרס שמיטמא מאוירו אינו דין שיטמא מגבו אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0419' data-rgl=''> במדבר יט </span> וכל <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>כלי פתוח</span> אשר אין צמיד <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>פתיל</span> עליו איזהו כלי שטומאתו קודמת לפתחו <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>הוי אומר זה כלי חרס</span> וכי אין צמיד פתיל עליו הוא דטמא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>הא יש צמיד פתיל עליו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>טהור</span> ויהיו כל הכלים מיטמאין מאוירן מק``ו <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ומה כלי חרס ש<span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אין מיטמא מגבו</span></span> מיטמא מאוירו כל הכלים שמיטמאין מגבן אינו דין שמיטמאין מאוירן אמר קרא תוכו תוכו של זה ולא תוכו של אחר והני תוכו <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>הא דרשינהו</span> ארבעה תוכו כתיבי<span class='tlm-sfr' data-chp='0311' data-rgl=''> ויקרא יא </span> תוכו תוך תוכו תוך <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>חד לגופיה</span> וחד לג``ש וחד תוכו של זה ולא תוכו של אחר וחד תוכו ולא תוך תוכו ואפילו <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>כלי שטף</span> ולא יהו כל הכלים מיטמאין מגבן <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אלא מתוכן ובנגיעה</span> מק``ו ומה כלי חרס שמיטמא מאוירו אינו מיטמא מגבו כל הכלים שאין מיטמאין מאוירן אינו דין שאין מיטמאין מגבן אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0419' data-rgl=''> במדבר יט </span> וכל כלי פתוח אשר אין צמיד פתיל עליו טמא הוא האי הוא דכי אין צמיד פתיל עליו טמא הא יש צמיד פתיל עליו טהור הא כל הכלים בין שיש צמיד פתיל עליהם בין שאין צמיד פתיל עליהם מיטמאין


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף כה,א גמרא
pgu: כה
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  תנו רבנן <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>גולמי</span> כלי עץ טמאין <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>פשוטיהן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>טהור</span>ין גולמי כלי מתכות <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>טהורין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>פשוטיהן טמאין</span> נמצא טהור בכלי עץ טמא בכלי מתכות טהור בכלי מתכות טמא בכלי עץ ואלו הן גולמי כלי עץ כל שעתיד <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>לשוף</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>לשבץ</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>לגרר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>לכרכב</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>להטיח בטונס</span> מחוסר כן או <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>אוגן</span> או <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>אוזן</span> טמא <span class='tlm-rsh' data-nro='33'>מחוסר חטיטה</span> טהור מחוסר חטיטה פשיטא לא צריכא <span class='tlm-rsh' data-nro='34'>דחק קפיזא בקבא</span> ואלו הן גולמי כלי מתכות כל שעתי


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף כה,ב גמרא
pgu: כה
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לשוף</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לשבץ</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>לגרר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>לכרכר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>להקיש בקורנס</span> מחוסר כן או אוגן או אוזן <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>טהור</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מחוסר כסוי טמא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מאי שנא</span> הני ומאי שנא הני רבי יוחנן אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>הואיל ולכבוד עשו<span class='tlm-rsh' data-nro='20'>יין</span></span> רב נחמן אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>הואיל ודמיהן יקרים</span> מאי בינייהו איכא בינייהו <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>כלי עצם</span> ואזדא רב נחמן לטעמיה דאמר רב נחמן כלי עצם ככלי מתכות דמו מכלל דכלי עצם מקבלי טומאה אין דתניא רבי ישמעאל בנו של ר' יוחנן בן ברוקה אומר מה תלמוד לומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0431' data-rgl=''> במדבר לא </span> וכל מעשה עזים תתחטאו <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>להביא דבר הבא מן העזים</span> מן הקרנים ומן הטלפים שאר בהמה וחיה מנין תלמוד לומר וכל מעשה א``כ מה ת``ל עזים פרט לעופות


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף כה,ב גמרא
pgu: כה
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ת``ר שקדים המרים <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>קטנים חייבין</span> גדולים פטורין <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מתוקים גדולים חייבין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>קטנים פטורין</span> רבי ישמעאל בר' יוסי אומר משום אביו <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>זה וזה לפטור</span> ואמרי לה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>זה וזה לחיוב</span> אמר רבי אלעא הורה רבי חנינא בצפורי כדברי האומר זה וזה לפטור ולמאן דאמר זה וזה לחיוב גדולים למאי חזו א``ר יוחנן הואיל ויכול למתקן ע``י האור


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף כה,ב משנה
pgu: כה
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>ה<span class='tlm-rsh' data-nro='21'>תמד</span> עד שלא החמיץ</span> אינו ניקח בכסף מעשר ופוסל את המקוה משהחמיץ ניקח בכסף מעשר ואינו פוסל את המקוה האחין השותפין כשחייבין בקלבון פטורין ממעשר בהמה כשחייבין במעשר בהמה פטורין מן הקלבון


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף כה,ב גמרא
pgu: כה
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  מני מתניתין לא רבי יהודה ולא רבנן דתניא המ<span class='tlm-rsh' data-nro='21'>תמד</span> ונתן מים במדה ומצא <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>כדי מדתו</span> פטור ו<span class='tlm-rsh' data-nro='27'>ר' יהודה מחייב</span> מני אי רבנן אע``ג דהחמיץ אי ר' יהודה אע``ג דלא החמיץ אמר ר``נ אמר רבה בר אבו


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף כו,א גמרא
pgu: כו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>בשהחמיץ מחלוקת</span> ומתניתין ר' יהודה וכן א``ר יוסי ברבי חנינא בשהחמיץ מחלוקת וא``ר נחמן אמר רבה בר אבוה תמד שלקחו בכסף מעשר ולבסוף החמיץ <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>קנה מעשר</span> מ``ט <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>איגלאי מילתא</span> למפרע דפירא הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אלא מתניתין דקתני</span> החמיץ אין לא החמיץ לא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>דלמא אי שבקיה הוה מחמיץ</span> אמר רבה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>כששייר ממנו</span> בכוס ולא החמיץ <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>רבא אמר</span> הא מני <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ר' יוחנן בן נורי היא</span> דתנן ג' לוגין מים חסר קורטוב שנפל לתוכן קורטוב יין ומראיהן כמראה יין ונפלו למקוה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>לא פסלוהו</span> ג' לוגין מים חסר קורטוב שנפל לתוכן קורטוב חלב <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ומראיהן כמראה מים</span> ונפלו למקוה לא פסלוהו רבי יוחנן בן נורי אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>הכל הולך אחר המראה</span> לאו א``ר יוחנן בתר חזותא אזלינן הכא נמי זיל בתר חזותא וטעמא וחזותא דהאי מיא נינהו ופליגא דרבי אלעזר דא``ר אלעזר <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>הכל מודים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>שאין מפרישין עליו ממקום אחר</span> אא``כ החמיץ קסבר בלא החמיץ מחלוקת ועד כאן לא מחייב רבי יהודה אלא מיניה וביה אבל מעלמא לא דלמא אתי לאפרושי מן החיוב על הפטור ומן הפטור על החיוב:  ת``ר התמד עד שלא החמי


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף כו,ב גמרא
pgu: כו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>משיקו במים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>משהחמיץ אין משיקו במים</span> אמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>לא שנו</span> אלא שתמדו במים טהורים ונטמאו אבל טמאים מעיקרא לא אזל רב גביהה מבי כתיל אמרה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>לשמעתא</span> קמיה דרב אשי מ``ש טמאין מעיקרא דלא דאמרינן איידי דמיא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>יקירי</span> שכני תתאי ופירא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>קפי</span> מלעיל ולא קא סלקא להו השקה למיא א``ה טהורים ולבסוף נטמאו נמי אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מבלבלי</span> ה``נ מבלבלי


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף כו,ב משנה
pgu: כו
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>כל מקום שיש מכר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אין קנס</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>וכל מקום שיש קנס</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אין מכר</span>


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף כו,ב גמרא
pgu: כו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אמר רב יהודה אמר רב זו דברי ר``מ אבל חכמים אמרו יש קנס במקום מכר דתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>קטנה מבת יום אחד</span> עד שתביא ב' שערות יש לה מכר ואין לה קנס משתביא ב' שערות עד שתיבגר יש לה קנס ואין לה מכר דברי רבי מאיר שהיה רבי מאיר אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>כל מקום שיש מכר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אין קנס</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>וכל מקום שיש קנס</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אין מכר</span> וחכ``א קטנה מבת ג' שנים ויום אחד עד שתיבגר יש לה קנס קנס אין <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מכר לא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אימא אף קנס</span> במקום מכר


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף כו,ב משנה
pgu: כו
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  כל מקום שיש <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מיאון</span> אין חליצה וכל מקום שיש חליצה אין מיאון


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף כו,ב גמרא
pgu: כו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אמר רב יהודה אמר רב זו דברי ר``מ אבל חכמים אומרים יש <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מיאון</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>במקום חליצה</span> דתניא עד מתי הבת ממאנת עד שתביא שתי שערות דברי ר``מ ר' יהודה אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>עד שירבה השחור</span> על הלבן


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף כו,ב משנה
pgu: כו
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  כל מקום שיש <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>תקיעה</span> אין <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>הבדלה</span> וכל מקום שיש הבדלה אין תקיעה יו``ט שחל להיות בע``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>תוקעין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>ולא מבדילין</span> במ``ש מבדילין ולא תוקעין <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>כיצד מבדילין</span> המבדיל בין קודש לקודש ר' דוסא אומר בין קודש חמור לקודש הקל


id: 5301
lvr: 53
prk: 01
nru: דף כו,ב גמרא
pgu: כו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>היכי תוקע</span> אמר רב יהודה תוקע ומריע מתוך <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>תקיעה</span> ורב אסי אמר תוקע ומריע <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>בנשימה אחת</span> אתקין רב אסי בהוצל כשמעתיה מיתיבי יו``ט שחל להיות בע``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>תוקעין</span> ולא מריעין מאי לאו לא מריעין כלל לא רב יהודה מתרץ לטעמיה ורב אסי מתרץ לטעמיה רב יהודה מתרץ לטעמיה לא מריעין בפני עצמה אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>מתוך תקיעה</span> ורב אסי מתרץ לטעמיה לא מריעין בשתי נשימות אלא בנשימה אחת:  ובמוצאי שבת כו':  <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>היכא אמר לה</span> א``ר יהודה <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>בחתימתה</span> וכן אמר ר``נ בחתימתה ורב ששת בריה דרב אידי אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>אף בפתיחתה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='33'>ולית הלכתא כוותיה</span>:  רבי דוסא אומר בין קדש חמור לקדש הקל:  ולית הלכתא כוותיה א``ר זירא יו``ט שחל להיות <span class='tlm-rsh' data-nro='34'>באמצע שבת</span> אומר המבדיל בין קדש לחול ובין אור לחשך ובין ישראל לעמים ובין יום השביעי לששת ימי המעשה מ``ט <span class='tlm-rsh' data-nro='35'>סדר הבדלות</span> הוא מונה:
<BR


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף כז,א משנה
pgu: כז
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>השוחט</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אחד בעוף</span> ושנים בבהמה שחיטתו כשרה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ורובו של אחד</span> כמוהו רבי יהודה אומר עד שישחוט את ה<span class='tlm-rsh' data-nro='3'>וורידין</span> חצי אחד בעוף ואחד וחצי בבהמה שחיטתו פסולה רוב אחד בעוף ורוב שנים בבהמה שחיטתו כשרה


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף כז,א גמרא
pgu: כז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>השוחט</span> דיעבד אין לכתחלה לא שנים בבהמה לכתחלה לא עד כמה לשחוט וליזיל איבעית אימא א<span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אחד בעוף</span> ואיבעית אימא ארובו של אחד כמוהו <כמ``ש סימן> אמר רב כהנא מנין לשחיטה שהיא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מן הצואר</span> שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0301' data-rgl=''> ויקרא א </span> ושחט את בן הבקר ממקום <span class='tlm-rsh' data-nro='8'><span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ששח</span></span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>חטהו</span> ממאי דהאי חטהו לישנא דדכויי הוא דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0314' data-rgl=''> ויקרא יד </span> וחטא את הבית ואיבעית אימא מהכא<span class='tlm-sfr' data-chp='2651' data-rgl=''> תהילים נא </span> תחטאני באזוב ואטהר <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ואימא מזנבו</span> שח מכלל שזקוף בעינן והא שח ועומד הוא ואימא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מאזנו</span> בעינן <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>דם הנפש</span> וליכא ואימא דקרע ואזיל עד דם הנפש ותו שהייה דרסה חלדה הגרמה ועיקור מנלן אלא גמרא שחיטה מן הצואר נמי גמרא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>וקרא למאי אתא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'><span class='tlm-rsh' data-nro='21'>דלא לשוייה גיסטרא</span></span> רב יימר אמר אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0512' data-rgl=''> דברים יב </span> וזבחת ממקום <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>שזב</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>חתהו</span> מאי משמע דהאי חתהו לישנא דמתבר הוא דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0501' data-rgl=''> דברים א </span> אל תירא ואל תחת ואימא <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>מחוטמו</span> זב על ידי חתוי בעינן והאי זב מאליו הוא ואימא מ<span class='tlm-rsh' data-nro='20'>לבו</span> ותו שהייה דרסה חלדה הגרמה ועיקור מנלן אלא גמרא שחיטה מן הצואר נמי גמרא וקרא למאי אתא דלא לשוייה גיסטרא דבי ר' ישמעאל תנא ושחט אל תקרי ושחט אלא וסחט ממקום <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>שסח</span> חטהו ואימא מלשונו בעינן דם הנפש וליכא ואימא דקרע ואזיל עד דם הנפש ותו שהייה דרסה חלדה הגרמה ועיקור מנלן אלא גמרא שחיטה מן הצואר נמי גמרא וקרא למאי אתא דלא לשוייה גיסטרא <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>ותנא מייתי לה מהכא</span> דתניא ר' חייא אמר מנין לשחיטה מן הצואר שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0301' data-rgl=''> ויקרא א </span> וערכו בני אהרן הכהנים את הנתחים שאין ת``ל את הראש ואת הפדר מה ת``ל את הראש ואת הפדר והלא ראש ופדר בכלל כל הנתחי' היו למה יצאו לפי שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0301' data-rgl=''> ויקרא א </span> והפשיט את העולה ונתח <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>אין לי</span> אלא נתחים שישנן בכלל הפשטה <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>מנין לרבות</span> את הראש שכבר הותז תלמוד לומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0301' data-rgl=''> ויקרא א </span> את ראשו ואת פדרו וערך מדקאמר את הראש שכבר הותז <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>מכלל דשחיטה מן הצואר</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='30'>תנא פתח בראש ופדר</span> ומסיים בראשו ופדרו הכי קאמר מנין לרבות את הראש שכבר הותז ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0301' data-rgl=''> ויקרא א </span> את הראש ואת הפדר וראשו ופדרו למה לי מיבעי ליה לכדתניא מנין לראש ופדר שקודמין לכל הנתחים ת``ל את ראשו ואת פדרו וער


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף כז,ב גמרא
pgu: כז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ופדר קמא דכתב רחמנא למה לי מיבעי ליה לכדתניא כיצד הוא עושה חופה את הפדר על בית השחיטה ומעלהו וזהו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>דרך כבוד</span> של מעלה והאי תנא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מייתי לה מהכא</span> דתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0311' data-rgl=''> ויקרא יא </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>זאת</span> תורת <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>הבהמה והעוף</span> וכי באיזו תורה שוותה בהמה לעוף ועוף לבהמה בהמה מטמאה במגע ובמשא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>עוף אינו מטמא במגע ובמשא</span> עוף מטמא בגדים אבית הבליעה בהמה אינה מטמאה בגדים אבית הבליעה באיזו תורה שוותה בהמה לעוף ועוף לבהמה לומר לך <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מה בהמה בשחיטה</span> אף עוף בשחיטה אי מה להלן ברוב שנים אף כאן ברוב שנים ת``ל זאת ר' אליעזר אומר באיזו תורה שוותה בהמה לעוף ועוף לבהמה לומר לך <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מה עוף הכשרו מן הצואר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אף בהמה הכשרה מן הצואר</span> אי מה להלן ממול עורף אף כאן ממול עורף ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl=''> ויקרא ה </span> ומלק את ראשו ממול ערפו ולא יבדיל ראשו של זה ממול עורף ואין ראשו של אחר ממול עורף ור' אליעזר האי <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>זאת מאי עביד ליה</span> אי לאו זאת הוה אמינא מה עוף <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>בסימן אחד</span> אף בהמה בסימן אחד כתב רחמנא זאת תני בר קפרא זאת תורת הבהמה והעוף הטיל הכתוב לעוף בין בהמה לדגים לחייבו בשני סימנין אי אפשר שכבר הוקש לדגים לפוטרו בלא כלום אי אפשר שכבר הוקש לבהמה הא כיצד הכשרו בסימן אחד דגים דלאו בני שחיטה נינהו מנלן אילימא <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>משום דכתיב</span><span class='tlm-sfr' data-chp='0411' data-rgl=''> במדבר יא </span> הצאן ובקר ישחט להם אם את כל דגי הים יאסף להם באסיפה בעלמא סגי להו אלא מעתה גבי שליו דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0411' data-rgl=''> במדבר יא </span> ויאספו את השליו הכי נמי דלאו בשחיטה והא אמרת לפוטרו בולא כלום אי אפשר שכבר הוקש לבהמה התם לא כתיבא אסיפה במקום שחיטה דאחריני <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>הכא כתיבא אסיפה</span> במקום שחיטה דאחריני:  דרש עובר גלילאה בהמה שנבראת <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מן היבשה</span> הכשרה בשני סימנים דגים שנבראו מן המים הכשירן בולא כלום עוף שנברא מן ה<span class='tlm-rsh' data-nro='18'>רקק</span> הכשרו בסימן אחד אמר רב שמואל קפוטקאה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>תדע</span> שהרי עופות יש להן קשקשת ברגליהם כדגים:  <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>ועוד שאלו</span> כתוב אחד אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0101' data-rgl=''> בראשית א </span> ויאמר אלהים ישרצו המים <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>שרץ נפש חיה ועוף</span> יעופף אלמא ממיא איברו וכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0102' data-rgl=''> בראשית ב </span> ויצר ה' אלהים מן האדמה כל חית השדה ואת כל עוף השמים אלמא מארעא איברו אמר לו מן הרקק נבראו ראה תלמידיו מסתכלים זה בזה אמר להם קשה בעיניכם שדחיתי את אויבי בקש מן המים נבראו <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>ולמה הביאן אל האדם</span> לקרות להן שם ויש אומרים בלשון אחר אמר לאותו הגמון ובלשון הראשון אמר להן לתלמידיו משום דכתיב על ויצר אמר רב יהודה משום ר' יצחק בן פנחס <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>אין שחיטה לעוף מן התורה</span> שנאמר ושפך בשפיכה בעלמא סגי א``ה <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>חיה נמי</span> איתקש <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>לפסולי המוקדשין</span> עוף נמי <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>איתקש לבהמה</span> דכתיב זאת תורת הבהמה והעוף הא כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0317' data-rgl=''> ויקרא יז </span> ושפך את דמו ומאי חזית דשדייה ליה על עוף שדייה אחיה מסתברא משום <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>דסליק מיניה</span> <סימן נתנבל דם במליקה> מיתיבי <span class='tlm-rsh' data-nro='35'>השוחט</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>ונתנבלה בידו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>הנוחר והמעקר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>פטור מלכסות</span> ואי אמרת אין שחיטה לעוף מן התורה נחירתו זו היא שחיטתו <span class='tlm-rsh' data-nro='33'>ליבעי כסוי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='34'>מי סברת בעוף</span> לא בחיה ת``ש השוחט <span class='tlm-rsh' data-nro='36'>וצריך לדם</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='37'>חייב לכסות</span> כיצד הוא עושה או נוחרו או עוקר


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף כח,א גמרא
pgu: כח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מאי לאו <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>בעוף</span></span> דקא בעי ליה לדמיה ליניכא לא בחיה דקא בעי ליה לדמיה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ללכא</span>:  ת``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מלק</span> בסכין מטמא בגדים אבית הבליעה ואי אמרת אין שחיטה לעוף מן התורה נהי נמי דכי תבר ליה שדרה ומפרקת הויא לה טרפה תהני לה סכין לטהרה מידי נבלה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>הוא דאמר</span> כי האי תנא דתניא ר``א הקפר <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ברבי</span> אומר מה ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0512' data-rgl=''> דברים יב </span> אך כאשר יאכל את הצבי וגו' וכי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מה למדנו מצבי ואיל</span> מעתה הרי זה בא ללמד ונמצא למד מקיש צבי ואיל לפסולי המוקדשין <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מה פסולי המוקדשין בשחיטה</span> אף צבי ואיל בשחיטה ועוף אין לו שחיטה מדברי תורה אלא מדברי סופרים <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מאן תנא</span> דפליג עליה דרבי אלעזר הקפר רבי היא דתניא רבי אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0512' data-rgl=''> דברים יב </span> וזבחת <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>כאשר צויתיך</span> מלמד שנצטוה משה על הושט ועל הקנה ועל רוב אחד בעוף ועל רוב שנים בבהמה:  אחד בעוף:  איתמר ר``נ אמר או <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>וושט</span> או קנה רב אדא בר אהבה אמר וושט ולא קנה ר``נ אמר או וושט או קנה אחד קתני אחד כל דהו רב אדא בר אהבה אמר וושט ולא קנה מאי אחד מיוחד <סימן שחט חצאין גרגרת פגימה דחטאת העוף> מיתיבי <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>שחט את הוושט</span> ואחר כך נשמטה הגרגרת כשרה נשמטה הגרגרת ואח``כ שחט את הוושט פסולה שחט את הוושט ונמצאת גרגרת שמוטה ואינו יודע אם קודם שחיטה נשמטה אם לאחר שחיטה נשמטה זה היה מעשה ואמרו כל ספק בשחיטה פסולה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ואילו שחיטה בגרגרת לא קתני</span> משום דגרגרת עבידא לאישתמוטי ת``ש שחט <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>שני חצאי סימנין</span> בעוף פסולה ואין צריך לומר בבהמה ר' יהודה אומר בעוף עד שישחוט את הושט ואת הורידין משום דושט סמוך לורידין ת``ש שחט חצי גרגרת ושהה כדי שחיטה אחרת וגמר שחיטתו כשרה מאי לאו בעוף ומאי גמרה גמרה לגרגרת <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>לא בבהמה</span> ומאי גמרה גמרה לשחיטה כולה ת``ש הרי שהיה חצי קנה פגום והוסיף עליו כל שהוא <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>וגמרו</span> שחיטתו כשרה מאי לאו בעוף ומאי גמרו גמרו לקנה לא בבהמה ומאי גמרו <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>גמרו לוושט</span> ת``ש כיצד מולקין חטאת העוף חותך שדרה ומפרקת <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>בלא רוב בשר</span> עד שמגיע לוושט או לקנה הגיע לוושט או לקנה חותך סימן אחד ורוב בשר עמו ו<span class='tlm-rsh' data-nro='27'>בעולה</span> שנים או רוב שנים תיובתא דרב אדא בר אהבה תיובתא <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>מאי הוי עלה</span> מאי הוי עלה <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>כדקאמרת</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>דלמא</span> שאני התם דאיכא שדרה ומפרקת מאי ת``ש דההוא בר אווזא דהוה בי רבא אתא כי <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>ממסמס קועיה</span> דמא אמר רבא היכי נעבי


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף כח,ב גמרא
pgu: כח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  נשחטיה והדר נבדקיה דלמא במקום נקב קשחיט נבדקיה והדר נשחטיה האמר רבה וושט <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אין לו בדיקה מבחוץ</span> אלא מבפנים אמר ליה רב יוסף בריה נבדקיה לקנה ונשחטיה לקנה ולכשריה והדר לפכוה לושט ולבדקיה אמר רבא חכים יוסף ברי בטרפות כר' יוחנן אלמא אחד דקאמר או האי או האי:  ר' יהודה אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>עד שישחוט</span>:  אמר רב חסדא לא א``ר יהודה אלא בעוף <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>הואיל וצולהו כולו כאחד</span> אבל בהמה כיון דמנתחה אבר אבר לא צריך למימרא דטעמא דרבי יהודה משום דם הוא והתנן רבי יהודה אומר עד שישחוט את הוורידין אימא עד שינקב את הוורידין ומאי עד שישחוט עד שינקוב <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>בשעת שחיטה</span> תא שמע וורידין בשחיטה דברי ר' יהודה אימא וורידין צריך לנקבן בשעת שחיטה דברי רבי יהודה תא שמע אמרו לו לרבי יהודה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מאחר שלא הוזכרו וורידין</span> אלא להוציא מהן דם מה לי בשחיטה מה לי שלא בשחיטה מכלל דרבי יהודה סבר בשחיטה הכי קאמרי לה מה לי לנקבן בשעת שחיטה מה לי לנקבן שלא בשעת שחיטה והוא סבר בשעת שחיטה אתי דם דחיים שלא בשעת שחיטה לא אתי דם דקריר בעי ר' ירמיה וורידין לרבי יהודה שהה בהן <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>דרס בהן מהו</span> א``ל ההוא סבא הכי אמר רבי אלעזר ואמרי לה אמר ליה ההוא סבא לרבי אלעזר הכי אמר רבי יוחנן מנקבן בקוץ והן כשרין תניא כוותיה דרב חסדא שחט שני חצאי סימנין בעוף פסול ואין צריך לומר בבהמה רבי יהודה אומר בעוף עד שישחוט את הוושט ואת הוורידין:  חצי אחד בעוף וכו':  אתמר רב אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מחצה על מחצה</span> כרוב רב כהנא אמר מחצה על מחצה אינו כרוב רב אמר מחצה על מחצה כרוב הכי אמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>רחמנא למשה</span> לא תשייר רובא רב כהנא אמר מחצה על מחצה אינו כרוב הכי אמר ליה רחמנא למשה שחוט רובא <סימן חצי קטינא גרגרת פגימה> תנן חצי אחד בעוף ואחד וחצי בבהמה שחיטתו פסולה אי אמרת מחצה על מחצה כרוב אמאי פסול הא עבד ליה רוב <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מדרבנן</span> דלמא לא אתי למעבד פלגא א``ר קטינא ת``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>חלקו לשנים</span> והן שוין שניהם טמאין לפי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>שאי אפשר לצמצם</span> הא אפשר לצמצם טהורין אמאי טהורין זיל הכא איכא רובא זיל הכא איכא רובא אמר רב פפא תרי רובי בחד מנא ליכא ת``ש שחט חצי גרגרת ושהה ב


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף כט,א גמרא
pgu: כט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>כדי שחיטה אחרת</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>וגמרה</span> שחיטתו כשרה ואי אמרת <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מחצה על מחצה כרוב</span> איטרפא לה מי סברת בבהמה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>לא בעוף</span> ממה נפשך אי מחצה על מחצה כרוב הא עביד ליה רובא אי מחצה על מחצה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אינו כרוב</span> לא עבד ולא כלום ת``ש הרי שהיה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>חצי קנה פגום</span> והוסיף עליו כל שהוא וגמרו שחיטתו כשרה ואי אמרת מחצה על מחצה כרוב טרפה הויא אמר רבא שאני לענין טרפה דבעינן <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>רוב הנראה לעינים</span> א``ל אביי ולא כל דכן הוא ו<span class='tlm-rsh' data-nro='8'>מה טרפה</span> דבמשהו מיטרפא היכא דבעינן רובא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>בעינן רוב הנראה לעינים</span> שחיטה דעד דאיכא רובא לא מיתכשרא לא כ``ש דבעינן רוב הנראה לעינים אלא דכולי עלמא מחצה על מחצה אינו כרוב וכי איתמר דרב ודרב כהנא לענין פסח אתמר הרי שהיו ישראל מחצה טהורים ומחצה טמאים רב אמר מחצה על מחצה כרוב ורב כהנא אמר מחצה על מחצה אינו כרוב והתם מ``ט דרב דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0409' data-rgl=''> במדבר ט </span> איש איש כי יהיה טמא לנפש איש נדחה ואין ציבור נדחין:  רוב אחד בעוף:  תנינא חדא זימנא רובו של אחד כמוהו <הכש פשח סימן> אמר רב הושעיא חדא בחולין וחדא בקדשים וצריכא דאי אשמועינן חולין התם הוא דסגי ליה ברובא משום דלאו <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>לדם הוא צריך</span> אבל קדשים דלדם הוא צריך אימא לא תיסגי ליה ברובא עד דאיכא כוליה ואי אשמועינן קדשים משום דלדם הוא צריך אבל חולין דלדם לא צריך אימא בפלגא סגי ליה קמ``ל הי בחולין והי בקדשים אמר רב כהנא מיסתברא רישא בחולין וסיפא בקדשים ממאי מדקתני השוחט ואי סלקא דעתך רישא בקדשים המולק מיבעי ליה אלא מאי סיפא בקדשים שחיטתו כשרה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>מליקתו כשרה מיבעי ליה</span> הא ל``ק איידי דסליק מבהמה תנא נמי שחיטתו כשרה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אלא רישא</span> מכדי על עוף קאי אי ס``ד בקדשים המולק מיבעי ליה רב שימי בר אשי אמר רישא בחולין מהכא דקתני אחד בעוף ואי ס``ד בקדשים הא איכא עולת העוף דבעי שני סימנים אלא מאי סיפא בקדשים רוב אחד בעוף הא איכא עולת העוף דבעי שני סימנין מאי רוב אחד רוב כל אחד ואחד ובדין הוא דליתני רוב שנים כיון דאיכא חטאת דסגי ליה בחד סימן מש``ה לא פסיקא ליה רב פפא אמר רישא בחולין מהכא דקתני רבי יהודה אומר עד שישחוט את הורידין ופליגי רבנן עליה אי אמרת בשלמא בחולין <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>שפיר</span> אלא אי אמרת בקדשים אמאי פליגי רבנן עליה <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>הוא עצמו</span> לדם הוא צריך רב אשי אמר סיפא בקדשים מהכא דקתני השוחט שני ראשין כאחד שחיטתו כשרה השוחט דיעבד אין לכתחלה לא אי אמרת בשלמא בקדשים היינו דלכתחלה לא משום דתני רב יוסף <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>תזבח</span> שלא יהא שנים שוחטים זבח אחד<span class='tlm-sfr' data-chp='0319' data-rgl=''> ויקרא יט </span> תזבחהו שלא יהא אחד שוחט שני זבחים <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>ואמר רב כהנא</span> תזבחהו כתיב אלא אי אמרת בחולין אפילו לכתחלה נמי ואף רשב``ל סבר רישא בחולין וסיפא בקדשים דאמר רשב``ל מאחר ששנינו רובו של אחד כמוהו למה שנינו רוב אחד בעוף ורוב שנים בבהמה לפי ששנינו הביאו לו את התמיד <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>קרצו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>ומירק</span> אחר שחיטתו <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>על ידו</span> יכול לא מירק יהא פסול <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>לכך</span> שנינו רוב אחד בעוף ורוב שנים בבהמה אמר מר יכול לא מירק יהא פסו


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף כט,ב גמרא
pgu: כט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אם כן הויא ליה עבודה באחר ותניא כל עבודת יוה``כ אינן כשרות אלא בו ה``ק יכול יהא פסול מדרבנן דס``ד אמינא איכא פסול מדרבנן לכך שנינו רוב אחד בעוף ורוב שנים בבהמה ומאחר דאפילו פסולא דרבנן ליכא למה לי למרק <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מצוה למרק</span>:  אמר ר``ש בן לקיש משום לוי סבא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אינה לשחיטה</span> אלא בסוף ורבי יוחנן אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ישנה לשחיטה</span> מתחלה ועד סוף אמר רבא הכל מודים היכא דשחט סימן אחד <עובד כוכבים> {גוי} וסימן אחד ישראל שהיא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>פסולה</span> שהרי נעשה בה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מעשה טרפה</span> ביד <עובד כוכבים> {גוי} ב<span class='tlm-rsh' data-nro='5'>עולת העוף</span> נמי היכא דמליק סימן אחד למטה וסימן אחד למעלה פסולה שהרי עשה בה מעשה חטאת העוף למטה לא נחלקו אלא כגון ששחט סימן אחד בחוץ וסימן אחד בפנים למאן דאמר ישנה לשחיטה מתחלה ועד סוף <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מיחייב</span> למ``ד אינה לשחיטה אלא בסוף לא מיחייב א``ל רבה בר שימי <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>מר לא אמר הכי</span> ומנו רב יוסף היכא דשחט סימן אחד בחוץ וסימן אחד בפנים נמי פסול שהרי עשה בה מעשה חטאת העוף בחוץ לא נחלקו אלא כגון ששחט מיעוט סימנין בחוץ וגמרו בפנים למ``ד ישנה לשחיטה מתחלה ועד סוף מיחייב למ``ד אינה לשחיטה אלא בסוף לא מיחייב מתיב רבי זירא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>כל העסוקין בפרה</span> מתחלה ועד סוף מטמאין בגדים <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ופוסלין אותה במלאכה</span> אחרת אירע בה פסול <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>בשחיטתה</span> בין קודם פסולה בין לאחר פסולה <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אינה מטמאה בגדים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>בהזאתה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>קודם פסולה מטמאה בגדים</span> לאחר פסולה אינה מטמאה בגדים ואי אמרת ישנה לשחיטה מתחלה ועד סוף <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>לפלוג נמי</span> בשחיטתה אירע בה פסול בשחיטה קודם פסולה מטמאה בגדים לאחר פסולה אינה מטמאה בגדים אמר רבא נתקלקלה שחיטה קאמרת שאני התם דאגלאי מלתא למפרע <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>דלאו שחיטה היא כלל</span> אמר רבא אי קשיא לי הא קשיא לי למ``ד אינה לשחיטה אלא בסוף לפלוג בהכשרה דפרה כגון דשחטוה בתרי גברי דגברא קמא לא מטמאה וגברא בתרא מטמאה אמר רב יוסף תרי גברי בחד זיבחא קאמרת בר מיניה דההוא דתנינא<span class='tlm-sfr' data-chp='0512' data-rgl=''> דברים יב </span> תזבח שלא יהו שנים שוחטין זבח אחד<span class='tlm-sfr' data-chp='0319' data-rgl=''> ויקרא יט </span> תזבחהו שלא יהא אחד שוחט שני זבחים ואמר רב כהנא תזבחהו כתיב א``ל אביי לאו אתמר עלה אמר רבה בר בר חנה אמר רבי יוחנן זו דברי רבי אלעזר ברבי שמעו


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף ל,א גמרא
pgu: ל
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>סתימתאה</span> אבל חכמים אומרים ב' שוחטים <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>זבח אחד</span> ולרבי אלעזר ברבי שמעון נמי לפלוג כגון דשחט חד גברא בשני סודרים דסודר קמא לא מטמא וסודר בתרא מטמא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אלא</span> בפסולא דפרה קא מיירי בהכשרה לא קא מיירי מתיב רב אידי בר אבין <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ובמועד לשמו פטור</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>שלא לשמו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>חייב</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>והוינן בה</span> טעמא דשלא לשמו הא סתמא פטור ואמאי פטור פסח בשאר ימות השנה שלמים הוא ש``מ פסח בשאר ימות השנה בעי עקירה ואמר ר' חייא בר גמדא נזרקה מפי חבורה ואמרו הכא במאי עסקינן <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>כגון שהיו בעלים</span> טמאי מתים דנדחין לפסח שני דסתמא לשמו קאי והאי הוא דבעי עקירה הא אחר לא בעי עקירה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אי אמרת בשלמא ישנה לשחיטה מתחלה ועד סוף</span> איפסיל ליה מתחלת שחיטה אלא אי אמרת אינה לשחיטה אלא בסוף כיון דשחט ביה פורתא אידחי ליה מפסח אידך כי קא שחיט שלמים קא שחיט אמר ליה אביי נהי דאידחי ליה מפסח <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מדמי פסח</span> מי אידחי <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>וכי תימא</span> בעי העמדה והערכה והתנן שחט בה שנים או רוב שנים ועדיין היא מפרכסת הרי היא כחיה לכל דבריה אמר רב יהודה אמר רב השוחט <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>בשנים ושלשה מקומות</span> שחיטתו כשרה כי אמריתה קמיה דשמואל אמר לי בעינן שחיטה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>מפורעת</span> וליכא ואף ר``ש בן לקיש סבר בעינן שחיטה מפורעת דא``ר שמעון בן לקיש מנין לשחיטה שהיא מפורעת שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='1109' data-rgl=''> ירמיהו ט </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>חץ שחוט</span> לשונם מרמה דבר מתיב רבי אלעזר <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ב' אוחזין בסכין</span> ושוחטין אפילו אחד מלמעלה ואחד מלמטה שחיטתו כשרה אמאי והא ליכא שחיטה מפורעת אמר ליה ר' ירמיה משנתינו <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>בסכין אחד</span> ושני בני אדם אמר ליה רבי אבא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>אי הכי</span> היינו דתני עלה אין חוששין שמא יטרפו זה על זה אי אמרת בשלמא בשתי סכינין ושני בני אדם שפיר מהו דתימא ליחוש דלמא סמכי אהדדי והאי לא אתי למעבד רובא והאי לא אתי למעבד רובא קא משמע לן דאין חוששין אלא אי אמרת בסכין אחת ושני בני אדם האי אין חוששין שמא יטרפו זה על זה שמא ידרוסו זה על זה מיבעי ליה אמר ליה רבי אבין תני אין חוששי


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף ל,ב גמרא
pgu: ל
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>שמא ידרוסו</span> זה על זה מתיב רבי אבין שחט את הוושט למטה ואת הקנה למעלה או את הוושט למעלה ואת הקנה למטה שחיטתו כשרה אמאי והא ליכא שחיטה מפורעת הוא מותיב לה והוא מפרק לה בשחיטה העשויה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>כקולמוס</span> ההוא תורא דאישחט בשנים ושלשה מקומות על רב יצחק בר שמואל בר מרתא שקל משופרי שופרי א``ל רבי זירא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>למדתנו רבינו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>משנתינו</span> בשני סכינין וב' בני אדם אמר רב יהודה אמר רב החליד את הסכין בין סימן לסימן <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ופסקו</span> פסולה תחת העור כשרה מאי קמ``ל תנינא או שהחליד את הסכין <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>תחת השני</span> ופסקו רבי ישבב אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>נבלה</span> ר``ע אומר טרפה אי ממתני' ה``א ה``מ <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מלמטה למעלה</span> דלא קעביד כדרך שחיטה אבל מלמעלה למטה דקעביד כדרך שחיטה אימא שפיר דמי קמ``ל תחת העור כשרה בי רב אמרי תחת העור איני יודע איבעיא להו לבי רב דאמרי תחת העור איני יודע <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>תחת מטלית</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מהו</span> תחת צמר <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מסובך</span> מהו <span class='tlm-rsh' data-nro='11'><span class='tlm-rsh' data-nro='13'>תיקו</span></span> בעי רב פפא החליד במיעוט סימנים מהו תיקו


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף ל,ב משנה
pgu: ל
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  השוחט ב' ראשין כאחד שחיטתו כשרה שנים אוחזין בסכין ושוחטים אפילו אחד למעלה ואחד למטה שחיטתו כשרה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>התיז את הראש בבת אחת</span> פסולה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>היה שוחט</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>והתיז את הראש</span> בבת אחת <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אם יש בסכין מלא צואר</span> כשרה היה שוחט והתיז ב' ראשין בבת אחת <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>אם יש בסכין מלא צואר אחד</span> כשרה בד``א בזמן שהוליך ולא הביא או הביא ולא הוליך אבל אם הוליך והביא אפי' כל שהוא אפי' ב<span class='tlm-rsh' data-nro='20'>איזמל</span> כשרה


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף ל,ב גמרא
pgu: ל
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  מה``מ אמר שמואל דאמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='1109' data-rgl=''> ירמיהו ט </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>חץ שחוט</span> לשונם מרמה דבר תנא דבי רבי ישמעאל ושחט אין ושחט אלא ומשך וכן הוא אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='09a10' data-rgl=''> מלכים א י </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>זהב שחוט</span> ואומר חץ שחוט לשונם מרמה דבר מאי ואומר וכי תימא זהב שחוט <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>שנטווה כחוט</span> הוא ת``ש חץ שחוט לשונם רבא הוה בדיק ליה גירא לר' יונה בר תחליפא ושחט בה עופא בהדי דפרח ודלמא עביד חלדה חזינ


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף לא,א גמרא
pgu: לא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>גידפי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>דמיפרמי</span> והא בעי כסוי וכי תימא דמכסו ליה והאמר רבי זירא אמר רב השוחט <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>צריך שיתן עפר</span> למטה ועפר למעלה שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0317' data-rgl=''> ויקרא יז </span> וכסהו <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>בעפר</span> עפר לא נאמר אלא בעפר מלמד שהשוחט צריך שיתן עפר למטה ועפר למעלה דמזמין ליה לעפר דכולה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>פתקא</span>:  היה שוחט והתיז [וכו']:  אמר רבי זירא מלא צואר וחוץ לצואר <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>איבעיא להו</span> מלא צואר וחוץ לצואר כמלא צואר דהוו לה תרי צוארי או דלמא מלא צואר וחוץ לצואר משהו תא שמע היה שוחט והתיז שני ראשין בבת אחת אם יש לסכין מלא צואר אחד כשר מאי מלא צואר אחד אילימא מלא צואר אחד ותו לא השתא בבהמה אחת בעינן מלא צואר וחוץ לצואר בשתי בהמות סגי להו כמלא צואר אחד אלא פשיטא מלא צואר חוץ לשני צוארין ש``מ מלא צואר חוץ לצואר ש``מ:  בד``א בזמן שהוליך ולא הביא וכו':  אמר רב מנשה באיזמל <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>שאין לו קרנים</span> אמר ליה רב אחא בריה דרב אויא לרב מנשה מחטא מאי אמר ליה מחטא מבזע בזע <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מחטא דאושכפי</span> מאי אמר ליה תנינא אפילו כל שהוא מאי לאו מחטא דאושכפי לא איזמל איזמל בהדיא קתני לה פרושי קא מפרש מאי כל שהו איזמל ה``נ מסתברא דאי ס``ד מחטא דאושכפי השתא מחטא דאושכפי שריא איזמל מיבעיא איזמל אצטריכא ליה ס``ד אמינא ליגזר איזמל שאין לו קרנים אטו איזמל שיש לו קרנים קא משמע לן


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף לא,א משנה
pgu: לא
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  נפלה סכין ושחטה אע``פ ששחטה כדרכה פסולה שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0527' data-rgl=''> דברים כז </span> וזבחת ואכלת מה שאתה זובח אתה אוכל


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף לא,א גמרא
pgu: לא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  טעמא דנפלה הא הפילה הוא כשרה ואע``ג דלא מיכוין מאן תנא דלא בעינן כוונה לשחיטה אמר רבא ר' נתן היא דתני אושעיא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>זעירא דמן חבריא</span> זרק סכין לנועצה בכותל והלכה ושחטה כדרכה ר' נתן מכשיר וחכמים פוסלים <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>הוא תני לה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>והוא אמר</span> לה הלכה כר' נתן <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>והא אמרה רבא חדא זימנא</span> דתנן <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>וכולן ששחטו</span> ואחרים רואין אותן שחיטתן כשרה ואמרינן מאן תנא דלא בעי כוונה לשחיטה ואמר רבא רבי נתן היא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>צריכא</span> דאי אשמועינן התם משום דקא מיכוין לשום חתיכה בעולם אבל הכא דלא קא מיכוין אימא לא ואי אשמעינן הכא משום דקאתי מכח בן דעת אבל התם דלא קאתי מכח בן דעת אימא לא צריכא:  אתמר <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>נדה שנאנסה וטבלה</span> אמר רב יהודה אמר רב טהורה <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>לביתה</span> ואסורה לאכול בתרומה ור' יוחנן אמר אף לביתה לא טהרה א``ל רבא לר``נ לרב דאמר טהורה לביתה ואסורה לאכול בתרומה עון כרת הותרה איסור מיתה מיבעיא אמר ליה בעלה חולין הוא וחולין לא בעי כוונה <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>ומנא תימרא</span> דתנן גל <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>שנתלש</span> ובו ארבעים סאה ונפל על האדם ועל הכלים טהורין מאי לאו אדם דומיא דכלים <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>מה כלים דלא מיכווני</span> אף אדם נמי לא בעי כוונה ממאי דלמא ביושב ומצפה עסקינן אימתי יתלש הג


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף לא,ב גמרא
pgu: לא
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  וכלים דומיא דאדם מה אדם דבעינן כוונה אף כלים נמי דקא מכוין להו אדם וכי תימא ביושב ומצפה מאי למימרא מהו דתימא ליגזר משום <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>חרדלית של גשמים</span> אי נמי ליגזר ראשין אטו כיפין קמ``ל דלא גזרינן ומנא תימרא דלא מטבלינן בכיפין דתנן מטבילין בראשין ואין מטבילין בכיפין שאין מטבילין באויר אלא חולין דלא בעי כוונה מיהא מנלן דתנן פירות שנפלו לתוך אמת המים ופשט מי שידיו טמאות ונטלן <span class='tlm-rsh' data-nro='5'><span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ידיו טהורות</span></span> ופירות <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אינן בכי יותן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ואם בשביל שיודחו ידיו</span> טהורות ופירות בכי יותן איתיביה רבא לרב נחמן טבל <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>לחולין</span> והוחזק לחולין אסור למעשר הוחזק אין לא הוחזק לא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>הכי קאמר</span> אע``פ שהוחזק לחולין אסור למעשר איתיביה טבל ולא הוחזק כאילו לא טבל מאי לאו כאילו לא טבל כלל לא כאילו לא טבל למעשר אבל טבל לחולין הוא סבר דיחויי קא מדחי ליה נפק דק ואשכח דתניא טבל ולא הוחזק מותר לחולין ואסור למעשר אמר ליה אביי לרב יוסף לימא תיהוי תיובתא ד<span class='tlm-rsh' data-nro='12'>רבי יוחנן</span> מהא א``ל רבי יוחנן הוא דאמר כרבי יונתן בן יוסף דתניא רבי יונתן בן יוסף אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0313' data-rgl=''> ויקרא יג </span> וכובס מה ת``ל שנית מקיש תכבוסת שניה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>לתכבוסת ראשונה</span> מה תכבוסת ראשונה לדעת אף תכבוסת שניה לדעת אי מה להלן בעינן דעת כהן אף כאן בעינן דעת כהן ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0313' data-rgl=''> ויקרא יג </span> וטהר מכל מקום מתקיף לה רב שימי בר אשי ומי אמר רבי יוחנן הכי והאמר רבי יוחנן הלכה כסתם משנה ותנן נפלה סכין ו<span class='tlm-rsh' data-nro='27'>שחט</span>ה אע``פ ששחטה כדרכה פסולה והוינן בה טעמא דנפלה הא הפילה הוא כשרה ואע``ג דלא מיכוין ואמרינן מאן תנא דלא בעי כוונה לשחיטה אמר רבא רבי נתן היא בשחיטה אפילו רבי יונתן בן יוסף <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>מדגלי רחמנא מתעסק בקדשים</span> פסול מכלל דחולין לא בעינן כוונה <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>ורבנן</span> נהי דלא בעינן כוונה לזביחה לחתיכה בעינן אמר רבא בהא <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>זכנהו</span> רבי נתן לרבנן מי כתיב וחתכת<span class='tlm-sfr' data-chp='0512' data-rgl=''> דברים יב </span> וזבחת כתיב אי בעינן כוונה לחתיכה אפילו לזביחה נמי ליבעי אי לא בעינן כוונה לזביחה לחתיכה נמי לא ליבעי היכי דמי נדה שנאנסה וטבלה אילימא דאנסה חבירתה ואטבלה כוונה דחברתה כוונה מעלייתא היא ועוד בתרומה נמי אכלה דתנן החרשת והשוטה והסומא ושנטרפה דעתה אם יש להן פקחות מתקנות אותן אוכלות בתרומה א``ר פפא לר' נתן שנפלה מן הגשר <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>ולרבנן</span> שירדה להקר:  אמר רבא שחט פרה ושחט בהמה אחרת עמה ל<span class='tlm-rsh' data-nro='29'>דברי הכל</span> פסול


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף לב,א גמרא
pgu: לב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>נשחטה בהמה אחרת עמה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לרבי נתן</span> פרה פסולה בהמה <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>כשרה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>לרבנן פרה כשרה</span> בהמה פסולה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>פשיטא</span> נשחטה בהמה אחרת לרבי נתן איצטריכא ליה סד``א<span class='tlm-sfr' data-chp='0419' data-rgl=''> במדבר יט </span> ושחט אותה אמר רחמנא ולא אותה וחבירתה והיכי דמי כגון ששחט שתי פרות בהדי הדדי אבל בהמה דחולין אימא לא קמ``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>חתך דלעת עמה דברי הכל פסולה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>נחתכה דלעת עמה דברי הכל כשרה</span>


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף לב,א משנה
pgu: לב
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>נפלה סכין והגביהה</span> נפלו <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>כליו</span> והגביהן השחיז את הסכין <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ועף</span> בא חבירו ושחט אם שהה כדי שחיטה פסולה רבי שמעון אומר אם שהה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>כדי ביקור</span>


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף לב,א גמרא
pgu: לב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מאי כדי שחיטה אמר רב כדי שחיטת בהמה אחרת</span> אמרי ליה רב כהנא ורב אסי לרב כדי שחיטת <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>בהמה לבהמה ועוף לעוף</span> או דלמא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>אף בהמה לעוף</span> אמר להו לא הוה בדיחנא ביה בחביבי דאישייליה אתמר אמר רב כדי שחיטת בהמה לבהמה ועוף לעוף ושמואל אמר אפילו בהמה לעוף וכן כי אתא רבין אמר רבי יוחנן אפילו בהמה לעוף רבי חנניא אמר כדי שיביא בהמה אחרת וישחוט יביא אפילו מעלמא נתת דבריך <span class='tlm-rsh' data-nro='18'><span class='tlm-rsh' data-nro='32'>לשיעורין</span></span> אמר רב פפא <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>עומדת</span> להטיל <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>איכא</span> בינייהו אמרי במערבא משמיה דרבי יוסי ברבי חנינא כדי שיגביהנה וירביצנה וישחוט <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>דקה לדקה</span> וגסה לגסה אמר רבא השוחט <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>בסכין רעה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>אפילו כל היום כולו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>כשרה</span> בעי רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>שהיות <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>מהו</span> שיצטרפו</span> ותפשוט לה <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>מדידיה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>התם בדלא שהה</span> בעי רב הונא בריה דרב נתן שהה <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>במיעוט סימנים</span> מהו <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>תיקו</span>:  ר``ש אומר אם שהה [<span class='tlm-rsh' data-nro='12'>כדי ביקור</span>]:  מאי כדי ביקור אמר רבי יוחנן כדי ביקרו של חכם אם כן נתת דבריך לשיעורין אלא כדי ביקור <span class='tlm-rsh' data-nro='33'>טבח חכם</span>


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף לב,א משנה
pgu: לב
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  שחט את הוושט <span class='tlm-rsh' data-nro='34'>ופסק את הגרגרת</span> או פסק את הגרגרת ואח``כ שחט את הוושט או שחט אחד מהן והמתין לה עד שמתה או שהחליד את הסכין <span class='tlm-rsh' data-nro='35'>תחת השני</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='36'>ופסקו</span> רבי <span class='tlm-rsh' data-nro='37'>ישבב</span> אומר נבלה ר``ע אומר טרפה כלל אמר רבי ישבב משום רבי יהושע כל שנפסלה בשחיטתה נבלה כל ששחיטתה כראוי ודבר אחר גרם לה ליפסל טרפה והודה לו רבי עקיבא


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף לב,ב גמרא
pgu: לב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>נקובת הוושט</span> ופסוקת הגרגרת אמר רבא לא קשיא כאן <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ששחט</span> ולבסוף פסק כאן שפסק ולבסוף שחט שחט ולבסוף פסק נפסלת בשחיטה היא פסק ולבסוף שחט כי דבר אחר גרם לה ליפסל דמיא איתיביה רב אחא בר הונא לרבא שחט את הוושט ופסק את הגרגרת פסק את הגרגרת ואחר כך שחט את הוושט <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>נבלה</span> אימא וכבר שחט את הוושט מעיקרא אמר ליה שתי תשובות בדבר חדא דהיינו קמייתא ועוד הא תנן ואח``כ <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אלא</span> אמר רבא אלו אסורות קתני <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ויש מהן נבלות</span> ויש מהן טרפות <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>וליחשוב נמי דחזקיה</span> דאמר חזקיה עשאה גיסטרא נבלה וליחשוב נמי דרבי אלעזר דאמר רבי אלעזר נטלה ירך וחלל שלה נבלה כי קתני נבלה דלא מטמאה מחיים אבל נבלה דמטמאה מחיים לא קתני רבי שמעון בן לקיש אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>כאן ששחט במקום חתך</span> כאן ששחט שלא במקום חתך שחט במקום חתך נפסלה בשחיטה היא שלא במקום חתך כי דבר אחר גרם לה ליפסל דמיא ומי אמר רבי שמעון בן לקיש הכי והאמר רבי שמעון בן לקיש שחט את הקנה ואח``כ ניקבה הריאה כשרה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אלמא</span> כמאן דמנחא בדיקולא דמיא הכא נמי כמאן דמנחא בדיקולא דמיא אלא אמר רבי חייא בר אבא אמר רבי יוחנן לא קשיא כאן קודם חזרה כאן לאחר חזרה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ומשנה</span> לא זזה ממקומה גופא אמר רבי שמעון בן לקיש שחט את הקנה ואח``כ ניקבה הריאה כשרה אמר רבא לא אמר רבי שמעון בן לקיש אלא בריאה הואיל וחיי ריאה תלויה בקנה <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אבל בבני מעיים לא</span> מתקיף לה רבי זירא מאחר שנולדו בה סימני טרפה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>התרת</span> מה לי בריאה מה לי בבני מעיים <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>והדר ביה רבי זירא</span> דבעי רבי זירא ניקבו בני מעיים בין סימן לסימן מהו <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מי מצטרף <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>סימן ראשון לסימן שני</span> לטהרה מידי נבלה או לא</span> ואמרינן לאו היינו דבעי אילפא הוציא עובר את ידו בין סימן לסימן מה


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף לג,א גמרא
pgu: לג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  מי מצטרף סימן ראשון לסימן שני לטהרה מידי נבלה או לא עד כאן לא איבעיא לן אלא לטהרה מידי נבלה אבל באכילה אסורה א``ל רב אחא בר רב לרבינא דלמא לעולם <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>לא הדר ביה</span> ור' זירא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>לדבריו דרבא</span> קאמר וליה לא סבירא ליה אמר רב אחא בר יעקב שמע מינה מדר' שמעון בן לקיש מזמנין ישראל על בני מעיים ואין מזמנין <עובדי כוכבים> {גוי} על בני מעיים מאי טעמא ישראל דבשחיטה תליא מילתא כיון דאיכא שחיטה מעלייתא אישתרי להו <עובדי כוכבים> {גוים} דבנחירה סגי להו ובמיתה תליא מילתא הני כאבר מן החי דמו אמר רב פפא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>הוה יתיבנא קמיה דרב אחא</span> בר יעקב ובעי דאימא ליה מי איכא מידי דלישראל שרי <ולעובד כוכבים> {ולגוי} אסור <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ולא אמרי ליה</span> דאמינא הא טעמא קאמר תניא דלא כרב אחא בר יעקב הרוצה לאכול מבהמה קודם שתצא נפשה חותך כזית בשר <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>מבית השחיטה</span> ומולחו יפה יפה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ומדיחו יפה יפה</span> וממתין לה עד שתצא נפשה ואוכלו אחד <עובד כוכבים> {גוי} ואחד ישראל מותרין בו מסייע ליה לרב אידי בר אבין דאמר רב אידי בר אבין אמר ר' יצחק בר אשיאן הרוצה שיבריא חותך כזית בשר מבית שחיטתה של בהמה ומולחו יפה יפה ומדיחו יפה יפה וממתין לה עד שתצא נפשה אחד <עובד כוכבים> {גוי} ואחד ישראל מותרין בו


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף לג,א משנה
pgu: לג
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  השוחט בהמה חיה ועוף ולא יצא מהן דם כשרים ונאכלין <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>בידים מסואבות</span> לפי שלא הוכשרו בדם ר' שמעון אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>הוכשרו בשחיטה</span>


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף לג,א גמרא
pgu: לג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  טעמא דלא יצא מהן דם הא יצא מהן דם אין נאכלים <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>בידים מסואבות</span> אמאי ידים שניות הן ואין שני עושה שלישי בחולין וממאי דבחולין עסקינן דקתני חיה דאילו קדשים חיה בקדשים מי איכא ותו אי בקדשים <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>כי לא יצא מהן דם כשרה</span> הוא עצמו לדם הוא צריך ותו אי בקדשים כי יצא מהן דם מי מכשיר והאמר ר' חייא בר אבא אמר רבי יוחנן מנין לדם קדשים <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>שאינו מכשיר</span> שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0512' data-rgl=''> דברים יב </span> על הארץ תשפכנו כמים דם שנשפך כמים מכשיר שאינו נשפך כמים אינו מכשיר ותו אי בקדשים כי לא יצא מהם דם לא מתכשרי ליתכשרי בחיבת הקדש דקיי``ל חיבת הקדש מכשרתן א``ר נחמן אמר רבה בר אבוה הכא בחולין שלקחן <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>בכסף מעשר</span> עסקינן ודלא כר``מ דתנ


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף לג,ב גמרא
pgu: לג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>כל הטעון ביאת מים מדברי סופרים</span> מטמא את הקדש <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ופוסל את התרומה</span> ומותר בחולין ובמעשר דברי ר``מ <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>וחכמים אוסרים במעשר</span> מתקיף לה רב שימי בר אשי <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ממאי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>דלמא עד כאן</span> לא פליגי רבנן עליה דרבי מאיר אלא באכילת מעשר אבל בנגיעה דמעשר ואכילה דחולין לא פליגי והא נגיעה היא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מדקתני נאכלין</span> בידים מסואבות מי לא עסקינן דקא ספי ליה חבריה אלא אמר רב פפא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>הכא</span> בידים תחלות עסקינן ורבי שמעון בן אלעזר היא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>דתניא אין ידים תחלות לחולין</span> רבי שמעון בן אלעזר אומר משום רבי מאיר ידים תחלות לחולין ושניות לתרומה תחלות לחולין אין לתרומה לא הכי קאמר תחלות אף לחולין שניות לתרומה אין לחולין לא ומי איכא ידים תחלות אין דתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>הכניס ידיו</span> לבית המנוגע ידיו תחלות דברי רבי עקיבא וחכמים אומרים ידיו שניות דכולי עלמא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ביאה במקצת לא שמה ביאה</span> והכא בגזירה ידיו אטו גופו קא מיפלגי מר סבר ידיו כגופו שוינהו רבנן ומר סבר ידים <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>כידים דעלמא</span> שוינהו רבנן ולוקמה כרבי עקיבא דאמר ידיו תחלות הויין דלמא כי קאמר רבי עקיבא הני מילי בתרומה וקדשים דחמירי <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אבל לחולין שניות הויין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>וליהויין נמי שניות</span> דהא שמעינן ליה לר``ע דאמר שני עושה שלישי בחולין <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>דתנן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>בו ביום</span> דרש רבי עקיבא<span class='tlm-sfr' data-chp='0311' data-rgl=''> ויקרא יא </span> וכל כלי חרש וגו' יטמא טמא לא נאמר אלא יטמא לטמא אחרים לימד <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>על ככר</span> שני שהוא עושה שלישי בחולין דלמא הני מילי <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>בטומאה דאורייתא</span> אבל בדרבנן לא אמר ר``א א``ר הושעיא הכא בחולין שנעשו <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>על טהרת הקדש</span> עסקינן <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>ודלא כרבי יהושע</span> דתניא רבי אליעזר אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>האוכל אוכל ראשון</span> ראשון שני שני שלישי שלישי <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>רבי יהושע אומר האוכל אוכל ראשון</span> ושני שני <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>שלישי שני לקדש</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>ואין שני לתרומה</span> בחולין שנעשו על טהרת תרומה על טהרת תרומה אין על טהרת הקדש לא קסבר חולין שנעשו על טהרת הקדש לית בהו שלישי ולוקמ


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף לד,א גמרא
pgu: לד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>בחולין שנעשו על טהרת תרומה</span> ורבי יהושע לא ס``ד <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>דקתני בשר</span> דאי בתרומה בשר מי איכא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>אלא</span> מאי בקדשים חיה בקדשים מי איכא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>בשר בבשר מיחלף</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>בשר בפירי לא מיחלף</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אמר עולא חבריא אמרין</span> בחולין שנעשו על טהרת הקדש ודלא כרבי יהושע ואנא אמינא רבי יהושע היא ולא מיבעיא קאמר לא מיבעיא חולין שנעשו על טהרת קדש דחמירי דאית בהו שלישי אלא אפילו חולין שנעשו על טהרת תרומה נמי אית בהו שלישי <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מאן חבריא</span> רבה בר בר חנה היא דאמר רבה בר בר חנה א``ר יוחנן מאי אהדרי רבי אליעזר ורבי יהושע להדדי אמר לו ר``א לרבי יהושע מצינו אוכל חמור מן האוכל דאילו נבלת עוף טהור בחוץ לא מטמא ואילו אוכלה מטמא בגדים אבית הבליעה ואנו <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>היאך לא נעשה אוכל כמאכל</span> ורבי יהושע מנבלת עוף טהור לא גמרינן <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>דחידוש הוא</span> אלא מצינו שהמאכל חמור מן האוכל דאילו מאכל בכביצה ואוכל עד דאכיל כחצי פרס ואנו היאך נעשה אוכל כמאכל ור``א <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>טומאה משיעורין לא גמרינן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ועוד לדבריך</span> שאתה אומר על ראשון שני יפה אתה אומר שני שני למה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אמר לו מצינו</span> שהשני עושה שני ע``י משקין אמר לו והא משקין נמי תחלה הוו דתנן כל הפוסל בתרומה מטמא משקין להיות תחלה חוץ מטבול יום ועוד שלישי שני למה אמר לו <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>אף אני לא אמרתי</span> אלא בתרומה שטהרת


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף לד,ב גמרא
pgu: לד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  טומאה היא אצל הקדש אמר רבי זירא א``ר אסי א``ר יוחנן א``ר ינאי האוכל שלישי של חולין שנעשו על טהרת הקדש נעשה גופו שני לקדש איתיביה רבי זירא לרבי אסי שלישי שני לקדש ואין שני לתרומה בחולין שנעשו על טהרת תרומה על טהרת תרומה אין <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>על טהרת הקדש לא</span> אמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לא מיבעיא קאמר</span> והא אף אני לא אמרתי אלא בתרומה קאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אמוראי נינהו</span> ואליבא דרבי יוחנן אמר עולא האוכל שלישי של חולין שנעשו על טהרת תרומה נפסל גופו מלאכול בתרומה מאי קמ``ל תנינא שלישי שני לקדש ואין שני לתרומה בחולין שנעשו על טהרת תרומה שני הוא דלא הוי הא שלישי הוי אי מההיא הוה אמינא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>לא שני הוי ולא שלישי הוי</span> ואיידי דאמר שני בקדש אמר נמי אין שני בתרומה קמ``ל איתיביה רב המנונא לעולא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>הראשון שבחולין טמא ומטמא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>והשני</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>פוסל</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ואינו מטמא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>והשלישי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>נאכל בנזיד הדמע</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ואי אמרת נפסל גופו מלאכול בתרומה ספינן</span> ליה מידי דפסיל ליה לגופיה אמר ליה הנח לנזיד הדמ


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף לה,א גמרא
pgu: לה
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>דליכא כזית בכדי אכילת פרס</span> א``ר יונתן אמר רבי האוכל שלישי של תרומה עצמה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אסור לאכול</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ומותר ליגע</span> ואיצטריך דעולא ואיצטריך דרבי יונתן דאי מדעולא הוה אמינא הני מילי בחולין שנעשו על טהרת תרומה אבל תרומה בנגיעה נמי אסור איצטריך דרבי יונתן ואי מדרבי יונתן הוה אמינא הני מילי תרומה אבל חולין באכילה נמי שרי צריכי יתיב רב יצחק בר שמואל בר מרתא קמיה דר``נ ויתיב וקאמר האוכל שלישי של חולין שנעשו על טהרת הקדש טהור לאכול בקדש שאין לך דבר שעושה רביעי בקדש <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>קדש מקודש</span></span> בלבד מתיב רמי בר חמא שלישי שני לקדש ואין שני לתרומה בחולין שנעשו על טהרת תרומה אמאי הא לאו קדש מקודש הוא א``ל הנח לתרומה שטהרתה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>טומאה היא אצל הקדש</span> ומנא תימרא דתנן בגדי עם הארץ <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>מדרס ל<span class='tlm-rsh' data-nro='9'>פרושין</span></span> בגדי פרושין מדרס לאוכלי תרומה בגדי אוכלי תרומה מדרס לקדש אמר רבא מדרסות קאמרת שאני מדרסו


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף לה,ב גמרא
pgu: לה
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>שמא תשב</span> עליהן אשתו נדה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אבל בפירי</span> לא אמרינן ורבי יצחק בפירי נמי אמר מתיב רבי ירמיה מדיפתי ומי אמרינן בפירי והתנן אם אמר הפרשתי לתוכה רביעית קדש נאמן ולא קא מטמא ליה תרומה לקדש ואי אמרת טהרתה טומאה היא אצל הקדש תטמא תרומה לקדש א``ל טומאה בחבורין קאמרת טומאה בחבורין שאני דמגו דמהימן אקדש מהימן נמי אתרומה מתיב רב הונא בר נתן השני שבחולין <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מטמא משקה חולין</span> ופוסל אוכלי תרומה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>והשלישי</span> מטמא משקה קדש ופוסל אוכלי קדש בחולין שנעשו על טהרת הקדש תנאי היא דתניא חולין שנעשו על טהרת קדש <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>הרי הן כחולין</span> ר``א ברבי צדוק אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>הרי הן כתרומה</span> לטמא שנים ולפסול אחד:  ר``ש אומר הוכשרו בשחיטה:  אמר רב אסי אומר היה ר``ש שחיטתו מכשרת ולא דם לימא מסייע ליה ר``ש אומר הוכשרו בשחיטה מאי לאו בשחיטה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ולא בדם</span> לא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אף בשחיטה</span> ת``ש אמר להן ר``ש וכי הדם מכשיר והלא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>שחיטה מכשרת</span> ה``ק להן וכי דם בלבד מכשיר אף שחיטה נמי מכשרת ת``ש ר``ש אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>דם המת</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>אינו מכשיר</span> מאי לאו הא דם שחיטה מכשיר לא הא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>דם חללים</span> מכשיר אבל דם שחיטה מאי לא מכשיר לישמעינן דם שחיטה וכ``ש דם המת דם המת איצטריכא ליה ס``ד אמינא מה לי קטליה איהו מה לי קטליה מלאך המות קמ``ל ת``ש ר``ש אומר דם <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>מגפתו</span> אינו מכשיר מאי לאו הא דם שחיטה מכשיר לא הא דם חללים מכשיר אבל דם שחיטה מאי לא מכשיר לשמעינן דם שחיטה וכ``ש דם מגפתו דם מגפתו איצטריכא ליה ס``ד אמינא מה לי קטליה כולה מה לי קטליה פלגא ומאי שנא דם חללים דמכשיר דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0423' data-rgl=''> במדבר כג </span> ודם חללים ישתה דם שחיטה נמי כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0514' data-rgl=''> דברים יד </span> על הארץ תשפכנו כמים ההוא למישרי דמן <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>דפסולי המוקדשין</span> בהנאה הוא דאת


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף לו,א גמרא
pgu: לו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ס``ד אמינא <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>הואיל ואסירי בגיזה ועבודה</span> דמן לבעי קבורה קמשמע לן תנא דבי רבי ישמעאל<span class='tlm-sfr' data-chp='0423' data-rgl=''> במדבר כג </span> ודם חללים ישתה פרט לדם קילוח שאינו מכשיר <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>את הזרעים</span> ת``ר השוחט <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>והתיז</span> דם <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>על הדלעת</span> רבי אומר הוכשר רבי חייא אומר תולין א``ר אושעיא מאחר שרבי אומר הוכשר ור' חייא אומר תולין אנו על מי נסמוך באו ונסמוך על דברי ר``ש שהיה ר``ש אומר שחיטה מכשרת ולא דם אמר רב פפא הכל מודים <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>היכא דאיתיה לדם</span> מתחלה ועד סוף כולי עלמא לא פליגי <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>דמכשיר</span> כי פליגי <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>בנתקנח</span> הדם בין סימן לסימן רבי סבר ישנה לשחיטה מתחלה ועד סוף והאי דם שחיטה הוא רבי חייא סבר אינה לשחיטה אלא בסוף והאי דם מכה הוא ומאי תולין תולין הדבר עד גמר שחיטה אי איתיה לדם בסוף שחיטה מכשיר ואי לא לא מכשיר ומאי באו ונסמוך על דברי ר``ש לר``ש לא מכשיר לרבי חייא מכשיר בנתקנח מיהו אשוו להדדי מר לא מכשיר ומר לא מכשיר הוה ליה רבי חד ואין דבריו של אחד במקום שנים רב אשי אמר תולין <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>לעולם משמע</span> ונתקנח לר' חייא ספוקי מספקא ליה אי ישנה לשחיטה מתחלה ועד סוף או אינה לשחיטה אלא בסוף ומאי תולין <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>לא אוכלין ולא שורפין</span> ומאי באו ונסמוך על דברי ר``ש לר``ש לא מכשיר לרבי חייא ספיקא לענין שריפה מיהו שוו להדדי מר לא שרפיה ומר לא שרפיה הוה ליה רבי חד ואין דבריו של אחד במקום שנים והכי קאמר כגון זאת תולין לא אוכלין ולא שורפין בעי ר``ש בן לקיש <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>צריד של מנחות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>מונין בו ראשון ושני</span> או אין מונין בו ראשון ושני כי מהניא חבת הקדש <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>לאפסולי גופיה</span> למימנא ביה ראשון ושני לא או דלמא לא שנא א``ר אלעזר ת``ש<span class='tlm-sfr' data-chp='0311' data-rgl=''> ויקרא יא </span> מכל האוכל אשר יאכל וגו' אוכל הבא במים הוכשר אוכל שאינו בא במים לא הוכשר אטו רבי שמעון בן לקיש לית ליה אוכל הבא במים רבי שמעון בן לקיש הכי קמיבעיא ליה חבת הקדש כאוכל הבא במים דמי או לא רבי אלעזר נמי מיתורי קראי קאמר מכדי כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0311' data-rgl=''> ויקרא יא </span> וכי יותן מים על זרע מכל האוכל אשר יאכל למה ל


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף לו,ב גמרא
pgu: לו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לאו למעוטי חיבת הקדש</span> לא חד בטומאת מת וחד בטומאת שרץ וצריכי דאי אשמעינן טומאת מת התם הוא דבעי הכשר משום דלא מטמא בכעדשה אבל שרץ דמטמא בכעדשה אימא לא ליבעי הכשר ואי אשמעינן שרץ משום דלא מטמא טומאת שבעה אבל מת דמטמא טומאת שבעה אימא לא ליבעי הכשר צריכא מתיב רב יוסף רבי שמעון אומר הוכשרו בשחיטה הוכשרו ואפילו למימני בהו ראשון ושני אמאי <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ו<span class='tlm-rsh' data-nro='5'>הא לאו אוכל הבא במים הוא</span></span> א``ל אביי עשאוהו כהכשר מים <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מדרבנן</span> אמר רבי זירא ת``ש הבוצר לגת <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>שמאי אומר הוכשר</span> הלל אומר לא הוכשר ושתיק ליה הלל לשמאי אמאי והא לאו אוכל הבא במים הוא אמר ליה אביי עשאוהו כהכשר מים מדרבנן א``ל רב יוסף אמינא לך אנא הוכשרו בשחיטה ואת אמרת לי עשאוהו כהכשר מים ואמר לך רבי זירא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ואמרת לי</span>ה עשאוהו כהכשר מים לר``ש בן לקיש נמי עשאוהו כהכשר מים אמר ליה אטו ר' שמעון בן לקיש <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>לתלות קמיבעיא ליה</span> כי קא מיבעיא ליה לשרוף <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מכלל</span> דחיבת הקדש דאורייתא מנא לן אילימא מדכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0307' data-rgl=''> ויקרא ז </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'><span class='tlm-rsh' data-nro='20'>והבשר</span> אשר יגע</span> בכל טמא האי בשר דאתכשר במאי אילימא דאתכשר בדם והאמר רבי חייא בר אבא א``ר יוחנן מנין לדם קדשים שאינו מכשיר שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0512' data-rgl=''> דברים יב </span> לא תאכלנו על הארץ תשפכנו כמים דם הנשפך כמים מכשיר שאינו נשפך כמים אינו מכשיר אלא דאיתכשר במשקי בית מטבחיא והא א``ר יוסי ברבי חנינא משקי בית מטבחיא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>לא דיין שהן דכן</span> אלא שאין מכשירין <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>וכי תימא תרגמא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>אדם</span> והא משקי קאמר אלא לאו דאתכשר בחבת הקדש ודלמא כדרב יהודה אמר שמואל דאמר רב יהודה אמר שמואל כגון שהיתה לו פרה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>של זבחי שלמים</span> והעבירה בנחל שחטה ועדיין משקה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>טופח עליה</span> אלא מסיפא והבשר <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>לרבות עצים ולבונה</span> עצים ולבונה בני אכילה נינהו אלא חבת הקדש מכשרא להו ומשויא להו אוכל <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>הכא נמי</span> חבת הקדש מכשרת


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף לז,א גמרא
pgu: לז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מאי</span> כי מהניא חבת הקדש לפסולא דגופיה אבל למימנא ביה ראשון ושני לא או דלמא לא שנא תיקו


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף לז,א משנה
pgu: לז
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  השוחט את המסוכנת רשב``ג אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>עד שתפרכס</span> ביד וברגל ר``א אומר דיה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אם זינקה</span> אמר ר``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>השוחט בלילה</span> ולמחר השכים ומצא כתלים מלאים דם כשרה שזינקה וכמדת ר``א וחכ``א עד שתפרכס או ביד או ברגל או עד שתכשכש בזנבה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אחד בהמה דקה ואחד בהמה גסה</span> בהמה דקה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>שפשטה ידה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ולא החזירה</span> פסולה שאינה אלא הוצאת נפש בלבד במה דברים אמורים שהיתה בחזקת מסוכנת אבל אם היתה בחזקת בריאה אפי' אין בה אחד מכל הסימנים הללו כשרה


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף לז,א גמרא
pgu: לז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  מסוכנת מ<span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מאי</span> דשריא וממאי תיסק אדעתין דאסירא דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0311' data-rgl=''> ויקרא יא </span> זאת החיה אשר תאכלו חיה אכול ושאינה חיה לא תאכל והא מסוכנת אינה חיה מדאמר רחמנא<span class='tlm-sfr' data-chp='0514' data-rgl=''> דברים יד </span> נבלה לא תאכל <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מכלל</span> דמסוכנת שריא דאי ס``ד מסוכנת אסירא השתא מחיים אסירא לאחר מיתה מיבעי ו<span class='tlm-rsh' data-nro='14'>דלמא היינו נבלה היינו מסוכנת</span> לא ס``ד דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0311' data-rgl=''> ויקרא יא </span> וכי ימות מן הבהמה אשר היא לכם לאכלה הנוגע בנבלתה לאחר מיתה הוא דקרייה רחמנא נבלה מחיים לא אקרי נבלה ודלמא לעולם אימא לך היינו נבלה היינו מסוכנת מחיים בעשה לאחר מיתה בלאו אלא מדאמר רחמנא<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl=''> שמות כב </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>טרפה</span> לא תאכל מכלל דמסוכנת שריא דאי ס``ד מסוכנת אסירא השתא מסוכנת דלא מחסרא אסירא טרפה מיבעיא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>ודלמא היינו טרפה היינו מסוכנת</span> ולעבור עליו בעשה ולא תעשה א``כ נבלה דכתב רחמנא ל``ל ומה מחיים קאי עלה בלאו ועשה <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>לאחר מיתה מיבעיא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>ודלמא היינו נבלה היינו טרפה היינו מסוכנת</span> ולעבור עליו בשני לאוין ועשה אלא מהכא<span class='tlm-sfr' data-chp='0307' data-rgl=''> ויקרא ז </span> וחלב נבלה וחלב טרפה יעשה לכל מלאכה ואכל לא תאכלוהו <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>ואמר מר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>למאי הלכתא</span> אמרה התורה יבא איסור נבלה ויחול על איסור חלב יבא איסור טרפה ויחול על איסור חל


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף לז,ב גמרא
pgu: לז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ואי סלקא דעתך טרפה היינו מסוכנת לכתוב רחמנא חלב נבלה יעשה לכל מלאכה וחלב טרפה לא תאכלוהו ואנא אמינא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ומה מחיים</span> אתי איסור טרפה חייל אאיסור חלב לאחר מיתה מיבעיא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אלא</span> מדכתב רחמנא נבלה מכלל דטרפה לאו היינו מסוכנת מתקיף לה מר בר רב אשי ודלמא לעולם אימא לך היינו טרפה היינו מסוכנת ודקאמרת נבלה דכתב רחמנא ל``ל להך נבלה דלא אתיא מכח מסוכנת והיכי דמי ש<span class='tlm-rsh' data-nro='5'>עשאה גיסטרא</span> התם נמי אי אפשר דלא הוי מסוכנת פורתא מקמי דליפסק לרובא ואיבעית אימא א``כ לימא חלב נבלה וטרפה חלב חלב למה לי זו היא שאין חלבה חלוק מבשרה ויש לך אחרת <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>שחלבה חלוק מבשרה</span> ואיזו זו מסוכנת ואיבעית אימא מהכא<span class='tlm-sfr' data-chp='1204' data-rgl=''> יחזקאל ד </span> ואומר אהה ה' אלהים <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>הנה נפשי לא מטומאה</span> ונבלה וטרפה לא אכלתי מנעורי ועד עתה ולא בא בפי בשר פגול הנה נפשי לא מטומאה שלא הרהרתי ביום לבא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>לידי טומאה</span> בלילה ונבלה וטרפה לא אכלתי מנעורי שלא אכלתי בשר <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>כוס כוס</span> מעולם ולא בא בפי בשר פגול שלא אכלתי מבהמה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>שהורה בה חכם</span> משום רבי נתן אמרו שלא אכלתי מבהמה שלא הורמו <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מתנותיה</span> אי אמרת בשלמא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>שריא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>היינו רבותיה</span> דיחזקאל אלא אי אמרת אסירא מאי רבותיה דיחזקאל ה``ד מסוכנת אמר רב יהודה אמר רב כל שמעמידין אותה ואינה עומדת רב חנינא בר שלמיא משמיה דרב אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אפילו אוכלת בקעיות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>רמי בר יחזקאל</span> אמר אפילו אוכלת קורות <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>בסורא מתני הכי</span> בפומבדיתא מתני הכי היכי דמיא מסוכנת אמר רב יהודה אמר רב כל שמעמידין אותה ואינה עומדת ואפילו אוכלת בקעיות רמי בר יחזקאל אמר אפילו אוכלת קורות אשכחינהו שמואל לתלמידי דרב אמר להו מאי אמר רב במסוכנת אמרו ליה הכי אמר ר


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף לח,א גמרא
pgu: לח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>גועה והטילה ריעי</span> וכשכשה באזנה הרי זה פירכוס אמר להו אצטריכא ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לאבא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>לאזוזי אוני</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>שאני אומר</span> כל ש<span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אי</span>נו דברים שהמיתה עושה מאי נינהו דברים שהמיתה עושה אמר רב ענן לדידי מפרשא לי מיניה דמר שמואל היתה ידה כפופה ופשטתה דבר שהמיתה עושה פשוטה וכפפה דברים שאין המיתה עושה מאי קמ``ל תנינא בהמה דקה שפשטה ידה ולא החזירה פסולה שאינה אלא הוצאת נפש <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>הא</span> החזירה כשרה אי ממתני' הוה אמינא דוקא דכייפה ופשטה והדר כייפה לה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אבל פשוטה</span> וכפפתה לא קמ``ל מיתיבי ר' יוסי אומר היה ר``מ אומר גועה בשעת שחיטה אין זה פירכוס ר``א ברבי יוסי אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>משמו</span> אפילו הטילה ריעי וכשכשה בזנבה אין זה פירכוס קשיא גועה אגועה קשיא ריעי אריעי גועה אגועה לא קשיא הא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>דעבי קלה</span> הא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>דעמי קלה</span> ריעי אריעי נמי לא קשיא כאן ב<span class='tlm-rsh' data-nro='12'>שותתת</span> כאן ב<span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מתרזת</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אמר רב חסדא פירכוס שאמרו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>בסוף שחיטה</span> מאי בסוף שחיטה באמצע שחיטה לאפוקי תחלת שחיטה דלא אמר רב חסדא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מנא אמינא לה</span> דתנן בהמה דקה שפשטה ידה ולא החזירה פסולה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אימת</span> אילימא בסוף שחיטה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>כל היכי תיחי ותיזיל</span> אלא לאו באמצע שחיטה א``ל רבא לעולם בסוף שחיטה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>שאני אומר כל שאינה עושה כן</span> בסוף שחיטה בידוע שנשמתה נטולה הימנה קודם לכן ר``נ בר יצחק אמר פירכוס שאמרו <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>בתחלת שחיטה</span> אמר ר``נ בר יצחק מנא אמינא לה דתנן אמר ר``ש השוחט בלילה ולמחר מצא כתלים מלאים דם כשרה שזינקה וכמדת ר``א ואמר שמואל כותלי בית שחיטה שנינו אי אמרת בשלמא בתחלת שחיטה <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>שפיר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>אלא אי אמרת</span> בסוף שחיטה ליחוש דלמא בתחלת שחיטה זינקה <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>ודלמא</span> שאני זינוק ד<span class='tlm-rsh' data-nro='31'>עד</span>יף ומי עדיף והתנן ר``א אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>דייה אם זינקה</span> קל מדרבן גמליאל <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>ועדיף מדרבנן</span> אמר רבינא אמר לי סמא בר חילקאי אקשי בה אבוה דבר <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>אבוברם</span> ואמרי לה אחוה דבר אבוברם ומדרבנן מי עדיף והא תנן וחכמים אומרים עד שתפרכס או ביד או ברגל רבנן אהייא קיימו אילימא אדר``ג כיון שפירכסה מיבעי ליה אלא פשיטא אדר``א ואי עדיף מאי עד רבא אמר פירכוס שאמרו בסוף שחיטה אמר רבא מנא אמינא לה דתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0322' data-rgl=''> ויקרא כב </span> שו


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף לח,ב גמרא
pgu: לח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  או כשב <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>פרט לכלאים</span> או עז פרט ל<span class='tlm-rsh' data-nro='1'>נדמה</span> כי יולד <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>פרט ליוצא דופן</span> שבעת ימים פרט למחוסר זמן <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>תחת אמו</span> פרט ליתום האי יתום ה``ד אילימא דילידתיה אמיה והדר מתה לעולם תיחי ותיזיל <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אלא דמתה והדר ילידתיה</span> מכי יולד נפקא אלא פשיטא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>זה פירש למיתה</span> וזה פירש לחיים <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אי אמרת בשלמא</span> בעינן חיותא בסוף לידה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>היינו</span> דאיצטריך קרא למעוטי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אלא אי אמרת לא בעינן חיותא בסוף לידה</span> למה ליה מכי יולד נפקא אמר רבא הלכתא כי הא מתניתא בהמה דקה שפשטה ידה ולא החזירה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>פסולה</span> במה דברים אמורים ביד אבל ברגל בין פשטה ולא כפפה בין כפפה ולא פשטה כשרה בד``א בדקה אבל ב<span class='tlm-rsh' data-nro='12'>גסה</span> בין ביד בין ברגל בין פשטה ולא כפפה בין כפפה ולא פשטה כשרה ועוף אפילו לא רפרף אלא גפו ולא כשכש אלא זנבו הרי זה פירכוס מאי קמ``ל כולהו תננהי בהמה דקה שפשטה ידה ולא החזירה פסולה שאינה אלא הוצאת נפש יד אין רגל לא דקה אין גסה לא עוף איצטריכא ליה דלא תנן


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף לח,ב משנה
pgu: לח
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  השוחט <לעובד כוכבי'> {לנכרי} שחיטתו כשרה ור``א פוסל אמר ר``א אפילו שחטה <לאכול לעובד כוכבים> {שיאכל נכרי} מ<span class='tlm-rsh' data-nro='16'>חצר כבד</span> שלה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>פסולה</span> שסתם מחשבת <עובד כוכבים> {נכרי} <לעבודת כוכבים> {לעבודה זרה} א``ר יוסי ק``ו הדברים ומה במקום שהמחשבה פוסלת במוקדשין <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>אין הכל הולך אלא אחר העובד</span> מקום שאין מחשבה פוסלת בחולין אינו דין שלא יהא הכל הולך אלא אחר השוחט


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף לח,ב גמרא
pgu: לח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  הני תנאי אית להו דר' אליעזר ברבי יוסי דתניא אמר ר' אליעזר ברבי יוסי <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>שמעתי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>שהבעלים מפגלין</span> מיהו ת``ק סבר אי שמעיניה דחשיב אין אי לא לא סתם מחשבת <עובד כוכבים> {גוי} <לעבודת כוכבים> {לעבודה זרה} לא אמרינן ור``א סבר אע``ג דלא שמעיניה דחשיב סתם מחשבת <עובד כוכבים> {גוי} <לעבודת כוכבים> {לעבודה זרה} אמרינן ואתא רבי יוסי למימר אע``ג דשמעיניה דחשיב זה מחשב ו<span class='tlm-rsh' data-nro='26'>זה עובד</span> לא אמרינן איכא דאמרי בדשמעיניה דחשיב פליגי ת``ק סבר כי אמרינן זה מחשב וזה עובד הני מילי בפנים אבל בחוץ לא חוץ מפני


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף לט,א גמרא
pgu: לט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לא ילפינן</span> ואתא רבי אליעזר למימר ילפינן חוץ <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מפנים</span> ואתא רבי יוסי למימר אפילו בפנים נמי <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>זה מחשב וזה עובד לא אמרינן</span> אתמר השוחט את הבהמה לזרוק דמה <לעבודת כוכבים> {לעבודה זרה} ולהקטיר חלבה <לעבודת כוכבים> {לעבודה זרה} רבי יוחנן אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>פסולה</span> ר``ש בן לקיש אמר מותרת <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>רבי יוחנן אמר פסולה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מחשבין מעבודה לעבודה</span> וילפינן חוץ מפנים ריש לקיש אמר מותרת אין מחשבין מעבודה לעבודה ולא גמרינן חוץ מפנים ואזדו לטעמייהו דאתמר <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>שחטה לשמה</span> לזרוק דמה שלא לשמה רבי יוחנן אמר פסולה ר``ש בן לקיש אמר כשרה רבי יוחנן אמר פסולה מחשבין מעבודה לעבודה וגמרינן ממחשבת פיגול ר``ש בן לקיש אמר כשרה אין מחשבין מעבודה לעבודה ולא גמרינן ממחשבת פיגול <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>וצריכא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>דאי איתמר בהא</span> בהא קאמר ר``ש בן לקיש משום דחוץ מפנים לא ילפינן אבל <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>פנים מפנים</span> אימא מודי ליה לרבי יוחנן ואי אתמר בהך בההיא קאמר רבי יוחנן אבל בהא אימא מודי ליה לר``ש בן לקיש צריכא מתיב רב ששת א``ר יוסי ק``ו הדברים ומה במקום <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>שמחשבה פוסלת במוקדשין</span> אין הכל הולך אלא אחר העובד מקום שאין מחשבה פוסלת בחולין אינו דין שלא יהא הכל הולך אלא אחר השוחט מאי אין מחשבה פוסלת בחולין אילימא דלא פסלה כלל אלא זביחה <דעבודת כוכבים> {דעבודה זרה} דמיתסרא היכי משכחת לה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אלא פשיטא</span> מעבודה לעבודה וה``ק ומה במקום שמחשבה פוסלת במוקדשין מעבודה לעבודה אין הכל הולך אלא אחר העובד מקום שאין מחשבה פוסלת בחולין מעבודה לעבודה אלא באותה עבודה אינו דין שלא יהא הכל הולך אלא אחר השוחט פנים קשיא לר``ש בן לקיש <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>חוץ קשיא לרבי יוחנן</span> בשלמא פנים לר``ש בן לקיש לא קשיא הא מקמי דשמעה מרבי יוחנן הא לבתר דשמעה מרבי יוחנן אלא חוץ קשיא לרבי יוחנן הוא מותיב לה והוא מפרק לה <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>בארבע עבודות</span> וה``ק ומה במקום שמחשבה פוסלת במוקדשין בארבע עבודות אין הכל הולך אלא אחר העוב


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף לט,ב גמרא
pgu: לט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  מקום שאין מחשבה פוסלת ב<span class='tlm-rsh' data-nro='0'>חולין</span> אלא בשתי עבודות אינו דין שלא יהא הכל הולך אלא אחר השוחט תניא כוותיה דרבי יוחנן השוחט את הבהמה לזרוק דמה <לעבודת כוכבים> {לעבודה זרה} ולהקטיר חלבה <לעבודת כוכבים> {לעבודה זרה} הרי אלו זבחי מתים שחטה ואח``כ חישב עליה זה היה מעשה בקיסרי ולא אמרו בה לא איסור ולא היתר אמר רב חסדא לא אמרו בה איסור <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>משום כבודן דרבנן</span> לא היתר משום כבודו דרבי אליעזר ממאי דלמא עד כאן לא קאמרי רבנן התם אלא דלא שמענא דחשיב אבל הכא דשמענא דחשיב הוכיח סופו על תחלתו אי נמי ע``כ לא קאמר ר``א התם אלא גבי <עובד כוכבים> {גוי} דסתם מחשבת <עובד כוכבים> {גוי} <לעבודת כוכבים> {לעבודה זרה} <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אבל ישראל</span> הוכיח סופו על תחלתו לא אמרינן אלא אמר רב שיזבי לא אמרו בה היתר משום כבודו דרשב``ג הי רשב``ג אילימא רשב``ג דגיטין דתנן <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>הבריא שאמר כתבו גט לאשתי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>רצה לשחק בה</span> ומעשה בבריא שאמר כתבו גט לאשתי ועלה לגג <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ונפל ומת</span> אמר רשב``ג <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אם מעצמו נפל</span> ה``ז גט ואם הרוח דחתו אינו גט והוינן בה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מעשה לסתור</span> חסורי מיחסרא והכי קתני אם הוכיח סופו על תחלתו ה``ז גט ומעשה נמי בבריא שאמר כתבו גט לאשתי ועלה לגג ונפל ומת אמר רשב``ג אם מעצמו נפל ה``ז גט ואם הרוח דחתו אינו גט ודלמא שאני התם דקאמר כתבו אלא אמר רבינא משום כבודו דרשב``ג דהכא דתניא הכותב נכסיו לאחרים והיו בהן עבדים <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ואמר הלה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אי אפשי</span> בהן <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אם היה רבו שני כהן</span> הרי אלו אוכלין בתרומה רבן שמעון בן גמליאל אומר כיון שאמר הלה אי אפשי בהן כבר זכו בהן יורשין והוינן בה לת``ק <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אפילו עומד וצווח</span> אמר רבה ואיתימא רבי יוחנן בצווח מעיקרא דכ``ע לא פליגי דלא קנה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>בשותק</span> ובסוף צווח דכ``ע לא פליגי דקנה כי פליגי שזיכה לו ע``י אחר ושתק ולבסוף צווח ת``ק סבר מדשתיק קננהו והאי דקא צווח מיהדר קא הדר ביה ורשב``ג סבר הוכיח סופו על תחילתו והא דלא צווח מעיקרא סבר כי לא אתי לידיה אמאי אצווח אמר רב יהודה אמר שמואל הלכה <span class='tlm-rsh' data-nro='21'><span class='tlm-rsh' data-nro='25'>כרבי יוסי</span></span> הנהו <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>טייעי</span> דאתו לציקוניא יהיב <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>דיכרי</span> לטבחי ישראל אמרו להו <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>דמא ותרבא לדידן</span> משכא ובישרא לדידכו שלחה רב טובי בר רב מתנה לקמיה דרב יוסף כי האי גוונא מאי שלח ליה הכי א``ר יהודה אמר שמואל הלכה כרבי יוסי א``ל רב אחא בריה דרב אויא לרב אשי לר``א <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>יהיב ליה</span> זוזא לטבח ישראל מאי אמר ליה חזינן <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>אי איניש אלמא</span> הוא דלא מצי מדחי ליה אסור ואי לא א``ל רישיך והר


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף לט,ב משנה
pgu: לט
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  השוחט לשם הרים לשם גבעות <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>לשם ימים</span> לשם נהרות לשם מדברות שחיטתו פסול


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף מ,א משנה
pgu: מ
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>שנים אוחזין</span> בסכין ושוחטין אחד לשם אחד מכל אלו ואחד לשם דבר כשר שחיטתו פסולה


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף מ,א גמרא
pgu: מ
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  פסולה אין <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>זבחי מתים</span> לא ורמינהי השוחט לשום הרים לשום גבעות לשום נהרות לשום מדברות לשום חמה ולבנה לשום כוכבים ומזלות לשום מיכאל השר הגדול לשום <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>שילשול</span> קטן הרי אלו זבחי מתים אמר אביי לא קשיא הא דאמר להר הא דאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>לגדא דהר</span> דיקא נמי דקתני <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>דומיא דמיכאל</span> שר הגדול ש``מ אמר רב הונא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>היתה בהמת חבירו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>רבוצה</span> לפני <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} כיון ששחט בה סימן אחד אסרה סבר לה כי הא דאמר עולא אמר ר' יוחנן אע``פ שאמרו <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>המשתחוה לבהמת חבירו לא אסרה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>עשה בה מעשה אסרה</span> איתיביה רב נחמן לרב הונא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>השוחט חטאת</span> בשבת בחוץ <לעבודת כוכבים> {לעבודה זרה} חייב <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>שלש חטאות</span> ואי אמרת כיון ששחט בה סימן אחד אסרה אשחוטי חוץ לא ליחיי


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף מ,ב גמרא
pgu: מ
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מחתך בעפר הוא</span> אמר רב פפא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>הכא בחטאת העוף עסקינן</span> דכולהו בהדי הדדי קאתי מכדי רב הונא כמאן אמרה לשמעתיה כעולא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ועולא מעשה כל דהו קאמר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אלא</span> באומר בגמר זביחה הוא עובדה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אי הכי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מאי איריא חטאת</span> לישמעינן זבח <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אלא אמר מר זוטרא</span> משמיה דרב פפא הכא במאי עסקינן כגון שהיה חצי קנה פגום והוסיף עליו כל שהוא וגמרו דכולהו בהדי הדדי קאתיין אמר רב פפא אי לאו דאמר רב הונא סימן אחד <span class='tlm-rsh' data-nro='9'><span class='tlm-rsh' data-nro='11'><span class='tlm-rsh' data-nro='14'>לא הויא חטאת תיובתיה</span></span></span> מאי מעשה מעשה רבה ואמר רב פפא אי לאו דאמר רב הונא בהמת חברו לא הויא חטאת תיובתיה מאי טעמא דידיה מצי אסר <span class='tlm-rsh' data-nro='12'><span class='tlm-rsh' data-nro='15'>דחבריה לא מצי אסר</span></span> פשיטא מהו דתימא כיון <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>דקני ליה לכפרה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>כדידיה דמיא</span> קמ``ל <נעץ סימן> רב נחמן ורב עמרם ורב יצחק אמרי אין אדם אוסר דבר שאין שלו מיתיבי השוחט חטאת בשבת בחוץ <לעבודת כוכבים> {לעבודה זרה} חייב שלש חטאות ואוקמינן בחטאת העוף ובחצי קנה פגום טעמא דחטאת העוף הוא דכולהו בהדי הדדי קאתיי


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף מא,א גמרא
pgu: מא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אבל זבח</span> לא ואי אין אדם אוסר דבר שאינו שלו <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>מאי</span> אריא חטאת העוף אפי' חטאת בהמה נמי <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>כיון דקניא ליה לכפרה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>כדידיה דמיא</span> ת``ש ב' אוחזין בסכין ושוחטין <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אחד לשום אחד מכל אלו</span> ואחד לשום דבר כשר שחיטתו פסולה הכא במאי עסקינן דאית ליה שותפות בגוה ת``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>המטמא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>והמדמע</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>והמנסך</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>בשוגג</span> פטור במזיד חייב הכא נמי דאית ליה שותפות בגוה כתנאי <עובד כוכבים> {גוי} <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>שניסך</span> יינו של ישראל שלא בפני <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אסרו</span> ר' יהודה בן בתירא ור' יהודה בן בבא מתירין אותו מפני שני דברים אחד שאין מנסכין יין אלא בפני <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} ואחד שיכול לומר לו לא כל הימנך שתאסר ייני <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>לאונסי</span> ורב נחמן ורב עמרם ורב יצחק אמרי אפי' למ``ד אדם אוסר דבר שאינו שלו ה``מ כותי אבל ישראל לצעוריה קא מיכוין ת``ש ב' אוחזין בסכין ושוחטין אחד לשום אחד מכל אלו ואחד לשום דבר כשר שחיטתו פסולה הכא במאי עסקינן <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>בישראל מומר</span> ת``ש המטמא והמדמע והמנסך בשוגג פטור במזיד חייב הכא נמי בישראל מומר אמר ליה רב אחא בריה דרבא לרב אשי <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>התרו בו</span> וקבל עליו התראה מאי אמר ליה התיר עצמו למיתה קאמרת אין לך מומר גדול מזה


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף מא,א משנה
pgu: מא
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  אין שוחטין לא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>לתוך ימים</span> ולא לתוך נהרות ולא לתוך כלים אבל שוחט הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>לתוך עוגה של מים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>ובספינה</span> על גבי כלים אין שוחטין לגומא כל עיקר <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>אבל עושה גומא</span> בתוך ביתו בשביל שיכנס הדם לתוכה ובשוק לא יעשה כן של


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף מא,ב גמרא
pgu: מא
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אין שוחטין לא לתוך וכו':  מאי שנא לתוך ימים דלא דאמרי לשרא דימא קא שחיט לתוך עוגה של מים נמי אמרי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לבבואה</span> קא שחיט אמר רבא בעכורים שנו:  אין שוחטין לגומא וכו':  והא אמרת אין שוחטין לגומא כלל אמר אביי רישא בגומא שבשוק אמר ליה רבא והא מדקתני סיפא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ובשוק לא יעשה</span> כן מכלל דרישא לאו בשוק עסקינן אלא אמר רבא הכי קאמר אין שוחטין לגומא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>כל עיקר</span> והרוצה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>לנקר</span> חצרו כיצד הוא עושה עושה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מקום</span> חוץ לגומא ושוחט ודם שותת ויורד לגומא ובשוק לא יעשה כן שלא <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>יחקה את הצדוקים</span> תניא כוותיה דרבא היה מהלך בספינה ואין לו מקום בספינה לשחוט מוציא ידו חוץ לספינה ושוחט ודם שותת ויורד <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>על דופני הספינה</span> ואין שוחט לגומא כל עיקר והרוצה לנקר חצרו כיצד הוא עושה עושה מקום חוץ לגומא ושוחט ודם שותת ויורד לגומא ובשוק לא יעשה כן משום שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0318' data-rgl=''> ויקרא יח </span> ובחוקותיהם לא תלכו ואם עשה כן צריך <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>בדיקה אחריו</span>


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף מא,ב משנה
pgu: מא
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>השוחט</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>לשם עולה</span> לשם זבחים לשם <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אשם תלוי</span> לשם פסח לשם תודה שחיטתו פסולה ור``ש מכשיר שנים אוחזין בסכין ושוחטין אחד לשום אחד מכל אלו ואחד לשום דבר כשר שחיטתו פסולה השוחט לשם חטאת לשם <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אשם ודאי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>לשם בכור לשם מעשר</span> לשם תמורה שחיטתו כשרה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>זה הכלל</span> כל דבר שנידר ונידב השוחט לשמו אסור ושאינו נידר ונידב השוחט לשמו כשר


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף מא,ב גמרא
pgu: מא
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>השוחט</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>לשם עולה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אשם תלוי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>בר נידר ונידב הוא</span> אמר ר' יוחנן הא מני רבי אלעזר היא דאמר מתנדב אדם אשם תלוי <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>בכל יום</span> פסח בר נידב ונידר הוא זמנא קביעא ליה אמר ר' אושעיא שאני פסח <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>הואיל והפרשתו כל השנה</span> כולה א``ר ינאי לא שנו אלא תמימים אבל בעלי מומין <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>מידע ידיע</span> ור' יוחנן אמר אפי' בעלי מומין נמי זימנין דרמי ליה מידי אמומא ולא ידיע:  השוחט לשם חטאת:  א``ר יוחנן <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>לא שנו אלא שאינו מחוייב חטאת</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>אבל מחוייב חטאת</span> אימא לשום חטאתו הוא עושה <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>והא לא קאמר לשם חטאתי</span> אמר ר' אבהו <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>באומר לשם חטאתי</span>:  לשם תמורה:  אמר ר``א לא שנו אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>שאין לו זבח</span> בתוך ביתו אבל יש לו זבח בתוך ביתו אימא אמורי אמיר ביה <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>והא לא קאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>לשם תמורת זבחי</span></span> א``ר אבהו באומר לשם תמורת זבחי:  <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>זה הכלל</span>:  לאתויי מאי לאתויי <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>עולת נזיר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>ד<span class='tlm-rsh' data-nro='35'>מהו דתימא</span></span> הא לא נדר אימר נדר בצינעא ושאינו נידר ונידב <span class='tlm-rsh' data-nro='34'>לאתויי עולת יולדת</span> א``ר אלעזר לא שנו אלא שאין לו אשה אבל יש לו אשה אימר לשמה הוא עושה והא לא קאמר לשם עולת אשתי א``ר אבהו באומר לשם עולת אשתי פשיט


id: 5302
lvr: 53
prk: 02
nru: דף מב,א גמרא
pgu: מב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מהו דתימא אם איתא דילדה קלא הוה ליה</span> קא משמע לן אימר אפולי אפיל:
<BR


id: 5303
lvr: 53
prk: 03
nru: דף מב,א משנה
pgu: מב
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  אלו טרפות בבהמה נקובת הוושט ופסוקת הגרגרת ניקב קרום של מוח ניקב הלב <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>לבית חללו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>נשברה השדרה ונפסק החוט</span> שלה ניטל הכבד ולא נשתייר הימנו כלום הריאה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>שניקבה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>או שחסרה</span> ר``ש אומר עד שתינקב לבית ה<span class='tlm-rsh' data-nro='7'>סמפונות</span> ניקבה הקבה ניקבה המרה ניקבו הדקין <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>הכרס הפנימית</span> שניקבה או שנקרע <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>רוב החיצונה</span> רבי יהודה אומר הגדולה טפח והקטנה ברובה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>המסס</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ובית הכוסות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>שניקבו לחוץ</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>נפלה מן הגג</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>נשתברו רוב צלעותיה</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='17'>דרוסת הזאב</span> רבי יהודה אומר דרוסת הזאב בדקה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ודרוסת ארי בגסה</span> דרוסת <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>הנץ</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>בעוף הדק</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>ודרוסת הגס</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>בעוף הגס</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>זה הכלל</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>כל שאין כמוה חיה</span> טרפה


id: 5303
lvr: 53
prk: 03
nru: דף מב,א גמרא
pgu: מב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  א``ר שמעון בן לקיש רמז לטרפה מן התורה מנין מנין<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl=''> שמות כב </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>ובשר בשדה טרפה</span> לא תאכלו <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>אלא</span> רמז לטרפה שאינה חיה מן התורה מנין דקתני סיפא <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>זה הכלל</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>כל שאין כמוה חיה</span> טרפה מכלל דטרפה אינה חיה מנא לן דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0311' data-rgl=''> ויקרא יא </span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='27'><span class='tlm-rsh' data-nro='29'>זאת החיה</span></span> אשר תאכלו חיה אכול שאינה חיה לא תיכול מכלל דטרפה לא חיה ולמאן דאמר טרפה חיה מנ``ל נפקא ליה מזאת החיה אשר תאכלו זאת החיה אכול <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>חיה אחרת</span> לא תיכול מכלל דטרפה חיה ואידך האי זאת מאי עביד ליה מיבעי ליה לכדתנא דבי רבי ישמעאל דתנא דבי רבי ישמעאל זאת החיה אשר תאכלו מלמד שתפס הקב``ה מכל מין ומין והראה לו למשה ואמר לו זאת אכול וזאת לא תיכול ואידך נמי מבעי ליה לכדתנא דבי ר' ישמעאל אין ה``נ אלא טרפה חיה מנא ליה נפקא ליה מאידך תנא דבי ר' ישמעאל דתנא דבי ר' ישמעאל<span class='tlm-sfr' data-chp='0311' data-rgl=''> ויקרא יא </span> בין החיה הנאכלת <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>ובין החיה אשר לא תאכל</span> אלו <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>שמונה עשרה טרפות</span> שנאמרו למשה מסיני <span class='tlm-rsh' data-nro='33'>ותו ליכא</span> והא איכא בסגר ושב שמעתת


id: 5303
lvr: 53
prk: 03
nru: דף מב,ב גמרא
pgu: מב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>בשלמא לתנא דידן</span> דתנא תנא ודשייר אתיא בזה הכלל <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אלא לתנא דבי ר' ישמעאל</span> דאמר י``ח טרפות ותו ליכא והא איכא בהמה שנחתכו רגליה מן הארכובה ולמעלה טרפה סבר ליה כרבי שמעון בן אלעזר דאמר יכולה היא ליכוות ולחיות אע``ג דיכולה ליכוות ולחיות למאן קאמר לתנא דבי רבי ישמעאל תנא דבי ר' ישמעאל טרפה חיה ס``ל אלא סבר לה כר``ש בן אלעזר דאמר כשרה היא והאיכא חסרון בשדרה דתנן <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>כמה חסרון בשדרה</span> בש``א שתי חוליות וב``ה אומרים חוליא אחת ואמר רב יהודה אמר שמואל <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>וכן לטרפה</span> המסס ובית הכוסות דקא חשבת להו בתרתי חשבינהו בחדא אפיק חדא ועייל חדא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>והאיכא גלודה</span> סבר לה כר``מ דמכשיר והא איכא חרותא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>מרה מאן קתני לה</span> ר' יוסי ברבי יהודה אפיק מרה ועייל חרותא והאיכא שב שמעתתא דאמר רב מתנא האי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>בוקא דאטמא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>דשף מדוכתיה</span> טרפה ואמר רכיש בר פפא משמיה דרב <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>לקתה בכוליא אחת</span> טרפה ותנן ניטל הטחול כשרה ואמר רב עוירא משמיה דרבא לא שנו אלא ניטל <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אבל ניקב טרפה</span> ואמר רבה בר בר חנה אמר שמואל סימנים ש<span class='tlm-rsh' data-nro='13'>נדלדלו</span> ברובן טרפה ואמר רבה בר רב שילא אמר רב מתנא אמר שמואל <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>נעקרה צלע</span> מעיקרה טרפה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>וגולגולת שנחבסה</span> ברובה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ובשר החופה את רוב ה<span class='tlm-rsh' data-nro='17'>כרס</span></span> ברובו טרפה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>נקובי תמניא הוו</span> חשבינהו בחד אפיק שב ועייל שב אי הכי פסוקי נמי תרי הוו חשבינהו בחד בצר להו חדא ועוד <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>דרב עוירא</span> משמיה דרבא נמי נקובה הי


id: 5303
lvr: 53
prk: 03
nru: דף מג,א גמרא
pgu: מג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אלא הנך תרתי דאפקת <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לא תיפוק</span> אמר עולא ח' מיני טרפות נאמרו לו למשה בסיני נקובה ופסוקה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>נטולה</span> וחסורה קרועה ודרוסה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>נפולה</span> ושבורה לאפוקי לקותא דרכיש בר פפא אמר חייא בר רבא ח' טרפות יש בנקובה אם תאמר ט' מרה ר' יוסי ברבי יהודה קתני לה דתניא ניקבה הקיבה ניקבו הדקים טרפה רבי יוסי בר' יהודה אומר אף ניקבה המרה <הלכות חבר כזית מרה וקורקבן סימן> אמר רבי יצחק בר' יוסף אמר רבי יוחנן הלכה כר' יוסי בר' יהודה ואמר רבי יצחק בר' יוסף אמר רבי יוחנן מאי אהדרו ליה חבריה לר' יוסי בר' יהודה<span class='tlm-sfr' data-chp='2716' data-rgl=''> איוב טז </span> ישפוך לארץ מררתי ועדיין איוב קיים אמר להם <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אין מזכירין מעשה נסים</span> דאי לא תימא הכי<span class='tlm-sfr' data-chp='2716' data-rgl=''> איוב טז </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>יפלח כליותי</span> ולא יחמול מי קא חיי אלא ניסא שאני דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='2702' data-rgl=''> איוב ב </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>רק את נפשו שמור</span> הכא נמי ניסא שאני ואמר ר' יצחק ברבי יוסף אמר ר' יוחנן הלכה כדברי האומר כזית ומי אמר רבי יוחנן הכי והאמר רבה בר בר חנה אמר ר' יוחנן הלכה כסתם משנה ותנן ניטלה הכבד ולא נשתייר הימנה כלום הא נשתייר <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>כשרה</span> אע``ג דלא הוי כזית <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אמוראי נינהו</span> ואליבא דר' יוחנן דאמר ר' יצחק בר' יוסף אמר ר' יוחנן מרה שניקבה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>וכבד סותמתה</span> כשרה ואמר רבי יצחק בר' יוסף אמר ר' יוחנן ניקב הקורקבן ו<span class='tlm-rsh' data-nro='15'>כיס שלו</span> קיים כשר איבעיא להו ניקב הכיס וקורקבן קיים מאי תא שמע דאמר רב נחמן ניקב זה בלא זה כשר אמר רבא שני עורות יש לו לוושט חיצון אדום ופנימי לבן ניקב זה בלא זה כשר למה לי למימר חיצון אדום ופנימי לבן דאי חליף טרפה אבעיא להו ניקבו שניהם <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>זה שלא כנגד זה</span> מהו אמר מר זוטרא משמיה דרב פפא בוושט כשר <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>בקורקבן פסול</span> מתקיף לה רב אשי אדרבה וושט דאכלה ביה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ופעיא ביה</span> רווח <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>גמדא</span> ליה ופשטה ליה זמנין ד<span class='tlm-rsh' data-nro='20'>מיהנדזין</span> בהדי הדדי קורקבן דמינח נייח כדקאי קאי א``ל רב אחא בריה דרב יוסף לרב אשי הכי אמרינן משמיה דמר זוטרא דאמר משמיה דרב פפא כוותיך ואמר רבה קרום שעלה מחמת מכה בוושט <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>אינו קרום</span> ואמר רבה וושט <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>אין לו בדיקה מבחוץ</span> אלא בפנים למאי נפקא מינ


id: 5303
lvr: 53
prk: 03
nru: דף מג,ב גמרא
pgu: מג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לספק דרוסה</span> ההיא ספק דרוסה דאתאי לקמיה דרבה הוה קא בדיק ליה רבה לוושט מאבראי אמר ליה אביי והא מר הוא דאמר וושט אין לו בדיקה אלא מבפנים אפכיה רבה ובדקיה ואישתכח עליה תרי <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>קורטי דמא</span> וטרפה ורבה נמי <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>לחדודי לאביי</span> הוא דבעי אמר עולא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ישב לו קוץ</span> בוושט <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אין חוששין</span> שמא הבריא <דרס חתיכות בסכין טמאה סימן> ולעולא מ``ש מספק דרוסה קסבר עולא אין חוששין לספק דרוסה ומאי שנא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>משתי חתיכות</span> אחת של חלב ואחת של שומן התם איתחזק איסורא ומאי שנא מהשוחט בסכין ונמצא' פגומה התם איתייליד לה ריעותא בסכין ומאי שנא מספק טומאה ברשות היחיד דספקו טמא וליטעמיך נידמייה לספק טומאה ברשות הרבים דספקו טהור אלא התם הלכתא גמירי לה מסוטה יתיב ההוא מרבנן קמיה דרב כהנא ויתיב וקאמר נמצאת אתמר אבל ישב <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>חיישינן</span> אמר להו רב כהנא לא תציתו ליה ישב איתמר אבל נמצאת לא איצטריך ליה לעולא דכולהו חיוי <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ברייתא</span> קוצי אכלן איתמר <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>תורבץ הוושט</span> רב אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>במשהו</span> ושמואל אמר ברובו רב אמר במשהו מקום שחיטה הוא ושמואל אמר ברובו לאו מקום שחיטה הוא הי ניהו תורבץ הוושט אמר מרי בר מר עוקבא אמר שמואל כל שחותכו <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>ומרחיב</span> זה הוא תורבץ הוושט <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>חותכו ועומד במקומו</span> זהו וושט עצמו אמר להו רב פפי <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>מר לא אמר הכי</span> ומנו רב ביבי בר אביי אלא כל שחותכו ועומד במקומו זה תורבץ הוושט אלא איזהו וושט עצמו כל שחותכו <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>וכויץ</span> יונה אמר זירא <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>מבלעתא</span> וכמה אמר רב אויא <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>פחות משערתא</span> ועדיף מחיטתא ההוא תורא דהוה לבני רב עוקבא <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>דאתחיל ביה</span> שחיטה בתורבץ הוושט וגמר בוושט אמר רבא רמינא עליה חומרי דרב וחומרי דשמואל וטריפנא ליה חומרי דרב דאמר רב במשהו והאמר רב מקום שחיטה הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>כשמואל</span> דאמר לאו מקום שחיטה הוא אי שמואל האמר ברובו כרב <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>דאמר במשהו</span> איגלגל מילתא מטאי לקמיה דר' אבא אמר להו תורא בין לרב בין לשמואל שרי זילו אמרו ליה לבריה דרב יוסף בר חמא דלשלים <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>דמי תורא למריה</span> אמר מר בריה דרבינא מותבינא תיובתא <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>כלפי סנאיה דרבא</span> לעולם הלכתא כדברי ב``ה והרוצה לעשות כדברי בית שמאי עושה כדברי בית הלל עושה מקולי בית שמאי ומקולי ב``ה רש


id: 5303
lvr: 53
prk: 03
nru: דף מד,א גמרא
pgu: מד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מחומרי בית שמאי ומחומרי בית הלל</span> עליו הכתוב אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='3102' data-rgl=''> קוהלת ב </span> הכסיל בחושך הולך אלא אי כבית שמאי כקוליהן וכחומריהן אי כבית הלל כקוליהן וכחומריהן הא גופא קשיא אמרת לעולם הלכה כדברי ב``ה והדר תני והרוצה לעשות כדברי ב``ש יעשה לא קשיא כאן קודם <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>בת קול</span> כאן לאחר בת קול ואי בעית אימא אף לאחר בת קול ורבי יהושע היא דאמר אין משגיחין בבת קול <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מכל מקום קשיא</span> אמר רב טבות כולה כרב עבדא דכי אתא רמי בר יחזקאל אמר לא תציתו להו להני כללי דכייל יהודה אחי משמיה דרב הכי אמר רב וושט נתנו [בו] חכמים שיעור מכלל דתורבץ הוושט <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>לאו מקום שחיטה הוא</span> וקאמר במשהו למעלה עד כמה אמר רב נחמן <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>עד כדי תפיסת יד</span> למטה עד כמה אמר רב נחמן אמר רבה בר אבוה עד כדי שישעיר איני והאמר רבינא אמר גניבא משמיה דרב <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>טפח בוושט</span> סמוך לכרס זהו כרס הפנימי אמאי כי קא שחט בכרס קא שחיט <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אימא טפח בכרס סמוך לוושט</span> זהו כרס הפנימי איבעית אימא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>כי קאמר רב</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>בתורא דמשעיר טפי</span> אמר רב נחמן אמר שמואל <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>תורבץ הוושט שניטל כולו</span> מלחי כשר <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ותנא תונא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ניטל לחי התחתון כשר</span> מתקיף לה רב פפא והאיכא עיקור סימנים ולרב פפא קשיא מתניתין ניטל לחי התחתון כשר בשלמא מתניתין לרב פפא לא קשיא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>הא דאיעקור איעקורי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>הא דאיגום איגומי מעילוי סימנים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>אלא לשמואל קשיא</span> לא תימא כולו אלא אימא רובו והאמר רבה בר בר חנה אמר שמואל סימנים שנדלדלו ברובן טרפה אמר רב שישא בריה דרב אידי הא דאקפל איקפולי התם דאפרוק אפרוקי:  ופסוקת הגרגרת:  תנא כמה פסוקת הגרגרת ברובה וכמה רובה רב אמ


id: 5303
lvr: 53
prk: 03
nru: דף מד,ב גמרא
pgu: מד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>רוב עוביה</span> ואמרי לה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>רוב חללה</span> ההיא פסוקת הגרגרת דאתאי לקמיה דרב יתיב וקא בדיק לה ברוב עוביה אמרו ליה רב כהנא ורב אסי לרב לימדתנו רבינו ברוב חללה שדריה לקמיה דרבה בר בר חנה בדקה ברוב חללה ואכשרה וזבן מינה בתליסר איסתירי פשיטי בישרא והיכי עביד הכי והתניא חכם שטימא אין חבירו רשאי לטהר אסר אין חבירו רשאי להתיר שאני הכא דרב לא אסר מיסר וכיון דאורי בה חכם היכי אכל מינה והא כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='1204' data-rgl=''> יחזקאל ד </span> ואומר אהה ה' אלהים הנה נפשי לא מטומאה ונבלה וטרפה לא אכלתי מנעורי ועד עתה ולא בא בפי בשר פגול הנה נפשי לא מטומאה שלא הרהרתי ביום לבא לידי טומאה בלילה ונבלה וטרפה לא אכלתי שלא אכלתי בשר כוס כוס מעולם ולא בא בפי בשר פגול שלא אכלתי מבהמה שהורה בה חכם משום ר' נתן אמרו שלא אכלתי מבהמה שלא הורמו מתנותיה הני מילי מילתא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>דתליא בסברא</span> רבה בר בר חנה אגמריה סמך ותיפוק ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>משום חשדא</span> דתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>דן את הדין</span> זיכה וחייב טימא וטיהר אסר והתיר וכן העדים שהעידו כולן רשאין ליקח אבל אמרו חכמים <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>הרחק מן הכיעור</span> ומן הדומה לו ה``מ מידי דמזבין משומא הכא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מתקלא מוכח</span> כי הא דרבה שרא טרפתא וזבן מינה בישרא אמרה ליה בת <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>רב חסדא</span> אבא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>שרי בוכרא</span> ולא זבן מיניה בישרא אמר לה ה``מ בוכרא דאשומא מזדבן הכא מתקלא מוכח <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>מאי איכא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>משום אומצא מעלייתא</span> כל יומא אומצא מעלייתא זבנו לי אמר רב חסדא איזהו תלמיד חכם <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>זה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>הרואה טרפה לעצמו</span></span> ואמר רב חסדא איזהו<span class='tlm-sfr' data-chp='2815' data-rgl=''> משלי טו </span> שונא מתנות יחיה זה הרואה טרפה לעצמו דרש מר זוטרא משמיה דרב חסדא כל מי שקורא ושונה ורואה טרפה לעצמו ושימש תלמידי חכמים עליו הכתוב אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='26C8' data-rgl=''> תהילים קכח </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>יגיע כפיך כי תאכל</span> אשריך וטוב לך רב זביד אמר זוכה ונוחל שני עולמות העולם הזה והעולם הבא אשריך בעולם הזה וטוב לך לעולם הבא ר' אלעזר כי הוו משדרי ליה מבי נשיאה מידי לא שקיל וכי הוו <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>מזמני ליה</span> לא אזיל אמר לא קא בעי מר דאיחי דכתיב ושונא מתנות יחיה רבי זירא כי משדרי ליה לא שקיל כי הוו מזמנין ליה אזיל אמ


id: 5303
lvr: 53
prk: 03
nru: דף מה,א גמרא
pgu: מה
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אתייקורי הוא דמתייקרו בי אמר רב יהודה אמר רב ניקבה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>כנפה</span> מצטרפים לרובא מתיב רב ירמיה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ובגולגולת</span> שיש בה נקב אחד ארוך אפילו יש בה נקבים הרבה מצטרפים למלא מקדח <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אלמא</span> כיון דשיעורה מלא מקדח למלא מקדח מצטרפין ה``נ כיון דשיעוריה כאיסר לכאיסר מצטרפין <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אישתמיטתיה</span> הא דאמר רבי חלבו אמר רב חמא בר גוריא אמר רב נקבים שיש בהן חסרון מצטרפין לכאיסר ושאין בהן חסרון <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מצטרפין לרובא</span> אמר רבה בר בר חנה א``ר יהושע בן לוי <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ניטלה הימנה רצועה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מצטרפת לכאיסר</span> בעא מיניה רבי יצחק בר נחמני מרבי יהושע בן לוי ניקבה כנפה מהו אמר ליה הרי אמרו נקבים שיש בהן חסרון מצטרפין לכאיסר ושאין בהן חסרון מצטרפין לרובא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>בעופא</span> מאי אמר רבי יצחק בר נחמני לדידי מפרשא לי מיניה דרבי אלעזר <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מקפלו</span> ומניחו על פי הקנה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אם חופה</span> את רוב הקנה טרפה ואם לאו כשרה אמר רב פפא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>וסימניך</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>נפיא</span> נפחתה כדלת אמר רב נחמן <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>כדי שיכנס איסר לרחבו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>נסדקה</span> אמר רב אפילו לא נשתייר בה אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>חוליא</span> אחת למעלה וחוליא אחת למטה כשרה אמרוה קמיה דרבי יוחנן אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>מה חוליא ומה חוליא</span> דקאמר רב אלא אימא אפילו לא נשתייר בה אלא משהו למעלה ומשהו למטה כשרה אמרוה קמיה דרבי יוחנן משמיה דרבי יונתן הכי אמר להו ידעין <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>חברין בבלאי</span> לפרושי <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>כי האי טעמא</span> תנא רבי חייא בר יוסף קמיה דרבי יוחנן כל הצואר כולו כשר לשחיטה <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>מטבעת הגדולה</span> עד <span class='tlm-rsh' data-nro='25'><span class='tlm-rsh' data-nro='27'>כנפי</span> ריאה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>התחתונה</span> אמר רבא תחתונה שהיא עליונה שאני אומר כל שפושטת צוארה ורועה ובלבד <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>שלא תאנס</span> בעי רב חנינא ואיתימא רב חנניה <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>אנסה עצמה</span> מהו <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>תיקו</span> יתיב רבי יוחנן ורשב``ל נפק מילתא מבינייהו אנס בסימנים ושחט פסולה ניקב הקנה <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>למטה מן החזה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='33'>נידון כריאה</span> תנו רבנן איזהו חזה זה <span class='tlm-rsh' data-nro='35'>הרואה את הקרקע</span> למטה עד הצואר למעלה עד הכרס חותך שתי צלעות משתי דפנות אילך ואילך וזהו חזה הניתן לכהנים:  ניקב קרום של מוח:  רב ושמואל דאמרי תרוייהו <span class='tlm-rsh' data-nro='37'>קרמא עילאה</span> אע``ג דלא אינקיב תתאה ואמרי לה עד דאינקיב תתאה אמר רבי שמואל בר נחמני וסימניך <span class='tlm-rsh' data-nro='39'>חייתא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='40'>דמתנח ביה מוחא</span> אמר רבה בר בר חנה אמר רבי יהושע בן לוי <span class='tlm-rsh' data-nro='41'>כנגדו בביצים ניכר</span> א``ר שמעון בן פזי אמר ריב``ל משום בר קפרא מוח כל מה שבקדירה נדון כמוח התחיל למשוך נדון כחוט השדרה ומהיכן מתחיל <span class='tlm-rsh' data-nro='44'>לימשך</span> אמר רבי יצחק בר נחמני לדידי מיפרשא לי מיניה דרבי יהושע בן לוי כמין שנ


id: 5303
lvr: 53
prk: 03
nru: דף מה,ב גמרא
pgu: מה
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>פולין</span> יש מונחין <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>על פי הקדרה</span> מן הפולין ולפנים כלפנים מן הפולין ולחוץ כלחוץ <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ופולין עצמן</span> איני יודע ומסתברא כלפנים רבי ירמיה בדק בעופא ואשכח כמין שני פולין מונחין על פי הקדרה:  ניקב הלב לבית חללו:  בעי רבי זירא לבית <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>חלל קטן</span> או לבית <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>חלל גדול</span> א``ל אביי מאי תיבעי לך מי לא תנן ר``ש אומר עד שתנקב לבית הסמפונות ואמר רבה בר תחליפא אמר רבי ירמיה בר <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>אבא</span> אמר רב עד שתנקב ל<span class='tlm-rsh' data-nro='5'>סמפון גדול</span> הכי השתא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>התם לבית הסמפונות קתני</span> להיכא דשפכי סמפונות כולהו והכא לבית חללו קתני מה לי חלל גדול מה לי חלל קטן <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>קנה הלב</span> רב אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>במשהו</span> ושמואל אמר ברובו הי ניהו קנה הלב אמר רבה בר יצחק אמר רב חלב ש<span class='tlm-rsh' data-nro='10'>על גבי דפנות</span> דפנות סלקא דעתך אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>שעל גבי דופני ריאה</span> אמר אמימר משמיה דרב נחמן <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>תלתא קני הוו</span> חד פריש לליבא ו<span class='tlm-rsh' data-nro='14'>חד פריש לריאה</span> וחד פריש לכבדא דריאה כריאה דכבדא ככבדא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>דליבא פליגי</span> מר בר חייא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>מתני איפכא</span> דריאה ככבדא דכבדא כריאה דליבא פליגי אזל רבי חייא בר יוסף <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>אמרה לשמעתא דרב</span> קמיה דשמואל א``ל אי הכי אמר אבא לא ידע בטרפות ולא כלום:  נשבר השדרה:  ת``ר חוט השדרה שנפסק ברובו דברי רבי רבי יעקב אומר אפילו ניקב <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>הורה רבי</span> כרבי יעקב אמר רב הונא אין הלכה כרבי יעקב וכמה רובו רב אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>רוב עורו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>ואמרי לה רוב מוחו</span> מאן דאמר רוב מוחו כ``ש רוב עורו למאן דאמר רוב עורו רוב מוחו מאי ת``ש דאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>ניולי</span> אמר רב הונא רובו שאמרו רוב עורו מוח זה לא מעלה ולא מוריד רב נתן בר אבין הוה יתיב קמיה דרב בדק ברוב עורו וקא בדיק ברוב מוחו א``ל אם רוב עורו קיים מוח זה אינו מעלה ואינו מוריד אמר רבה בר בר חנה אמר רבי יהושע בן לוי <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>נתמרך פסול <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>נתמסמס פסול</span></span> איזוהי המרכה ואיזוהי המסמסה המרכה כל שנשפך כקיתון מסמסה כל שאינו יכול לעמוד בעי רבי ירמיה אינו יכול לעמוד <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>מפני כבדו</span> מאי <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>תיקו</span> בי רב אמרי נתמסמס פסול <span class='tlm-rsh' data-nro='32'><span class='tlm-rsh' data-nro='33'>נתמזמז</span> כשר</span> מיתיבי רשב``א אומר בהמה שנתמזמז מוחה טרפה ההיא נתמסמס איתמר איני והא לוי הוה יתיב בי מסותא חזייא לההוא גברא ד<span class='tlm-rsh' data-nro='34'>טרייה</span> לרישיה אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='35'>נתמזמז מוחיה דדין</span> לאו דלא חיי אמר אביי לא לומר <span class='tlm-rsh' data-nro='36'>שאינו מוליד</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='37'>עד היכן חוט השדרה</span> אמר רב יהודה אמר שמואל <span class='tlm-rsh' data-nro='38'>עד בין הפרשות</span> רב דימי בר יצחק הוה קא בעי למיזל לבי חוזאי אתא לקמיה דרבי יהודה אמר ליה ליחוי לי מר בין הפרשות היכא א``ל זיל אייתי לי גדי ואחוי לך אייתי ליה גדי שמינה א``ל בליעה טפי <span class='tlm-rsh' data-nro='40'>ולא ידיע</span> אייתי ליה כחוש א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='41'>בליטן טפי</span> ולא ידיע א``ל תא אגמרך גמרא הכי אמר שמואל <span class='tlm-rsh' data-nro='42'>עד אחת</span> טרפה שלישית כשרה שניה איני יודע בעי רב הונא בריה דרב יהוש


id: 5303
lvr: 53
prk: 03
nru: דף מו,א גמרא
pgu: מו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>עד ועד בכלל</span> או דלמא עד <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ולא עד בכלל</span> בעי רב פפא את``ל עד ולא עד בכלל <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>פי פרשה</span> מהו בעי רבי ירמיה את``ל עד ועד בכלל <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>פרשה עצמה</span> מהו ת``ש הפרשה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'><span class='tlm-rsh' data-nro='14'>תידון כבשר</span></span> מאי לאו פרשה ראשונה ושניה לא שלישית בעופא ר' ינאי אומר למטה מן האגפים ור``ל אמר עד בין אגפים אמר עולא הוה קאימנא קמיה דבן פזי ואייתו לקמיה עופא ובדק עד בין אגפים ושלח ליה דבי נשיאה וקם ואזל ולא ידענא אי משום דלא צריך למבדק טפי אי משום כבוד נשיאה:  ניטלה הכבד וכו':  הא נשתייר הימנה כלום כשרה אע``ג דלא הוי כזית והתנן ניטל הכבד ונשתייר הימנה כזית כשרה אמר רב יוסף לא קשיא הא ר' חייא הא ר``ש בר רבי כי הא דר' חייא <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>זריק לה</span> ור``ש בר רבי <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>מטביל לה</span> וסימניך <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>עשירין מקמצין</span> ההוא <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>פולמוסא</span> דאתא לפומבדיתא ערקו רבה ורב יוסף פגע בהו ר' זירא אמר להו <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>ערוקאי</span> כזית שאמרו במקום מרה רב אדא בר אהבה אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>במקום שהיא חיה</span> אמר רב פפא הלכך בעינן כזית במקום מרה ובעינן כזית במקום שהיא חיה בעי ר' ירמיה <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>מתלקט מהו</span> כרצועה מהו בעי רב אשי כזית <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>מרודד</span> מהו תיקו בעא מיניה ר' זריקא מר' אמי <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>נדלדלה</span> כבד <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>ומעורה בטרפשיה</span> מהו אמר ליה דלדול זה איני יודע מהו אי למ``ד במקום מרה <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>הא איכא</span> אי למ``ד במקום שהיא חיה הא איכא:  הריאה שניקבה:  רב ושמואל ורב אסי דאמרי קרמא עילאה ואמרי לה קרמא תתאה אמר רב יוסף בר מניומי אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>רב נחמן</span> וסימניך <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>כיתונא דורדא</span> דמנחא ביה ריאה פשיטא אי אינקיב עילאה ולא אינקיב תתאה תתאה מגין כדרבה דאמר רבה האי ריאה דאגלי


id: 5303
lvr: 53
prk: 03
nru: דף מו,ב גמרא
pgu: מו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>כאהינא סומקא</span> כשרה אינקיב תתאה ולא אינקיב עילאה מגין או לא מגין פליגי בה רב אחא ורבינא חד אמר לא מגין וחד אמר מגין והלכתא מגין כדרב יוסף דאמר רב יוסף האי ריאה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>דאוושא</span> אי ידעינן היכא אוושא מותבינן עלה גדפא או רוקא או <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>גילא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אי מבצבצא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>טרפה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ואי לא</span> כשרה ואי לא ידעינן היכא אוושא מייתינן מתיכלתא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>דמיא פשורי ומותבינן</span> לה בגוה בחמימי לא דכווצי בקרירי לא דמטרשי אלא מותבינן בפשורי ונפחינא לה אי מבצבצא טרפה ואי לא כשרה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>תתאה אינקיב</span> עילאה לא אינקיב והאי דאוושא זיקא דביני ביני הוא <אהיני סומקא דיבש גילדי סימן> גופא אמר רבא האי ריאה דאיגליד כאהינא סומקא כשרה ואמר רבא ריאה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>שהאדימה</span> מקצתה כשרה כולה טרפה א``ל רבינא לרבא מקצתה מ``ט דהדרא בריא כולה נמי הדרא בריא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מי לא תניא ושאר שקצים ורמשים</span> עד שיצא מהם דם וכי תימא לשמונה שרצים מדמינן לה דתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>נצרר הדם</span> אף על פי שלא יצא אי הכי אפילו מקצתה נמי <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אלא לא שנא</span> ואמר רבא ריאה שיבשה מקצתה טרפה וכמה אמר רב פפי משמיה דרבא כדי שתפרך בצפורן כמאן כרבי יוסי בן המשולם דתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>איזו היא יבשה</span> שאם תינקב ואינה מוציאה טיפת דם <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>רבי יוסי בן המשולם אומר</span> יבשה כדי שתהא נפרכת בצפורן אפילו תימא רבנן גבי אוזן בכור דקא שליט ביה זיקא לא הדרא בריא אבל ריאה דלא קא שליט ביה אוירא הדרא בריא ואמר רבא האי ריאה דקיימא גילדי גילדי <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>אוכמי אוכמי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>חזותא חזותא</span> כשרה אמר אמימר משמיה דרבא <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>אין מקיפין בבועי</span> ואמר רבא הני תרתי אוני דסריכן להדדי לית להו בדיקה ולא אמרן אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>שלא כסדרן</span> אבל כסדרן היינו רביתייה


id: 5303
lvr: 53
prk: 03
nru: דף מז,א גמרא
pgu: מז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ואמר רבא הני תרתי בועי דסמיכי להדדי לית להו בדיקותא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>חדא ומתחזיא כתרתי</span> מייתינן סילוא ו<span class='tlm-rsh' data-nro='2'>בזעינן לה</span> אי שפכן להדדי חדא היא וכשרה ואי לא תרתי נינהו וטרפה ואמר רבא ה' אוני אית לה לריאה אפה כלפי גברא תלתא מימינא ותרתי משמאלא חסיר או <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>יתיר</span> או חליף טרפה ההוא יתירתא דאתאי לקמיה דמרימר הוה יתיב רב אחא אבבא א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מאי אמר לך</span> א``ל אכשרה ניהלה א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>הדר עיילה קמיה</span> א``ל זיל אימא ליה למאן דיתיב אבבא לית הלכתא כוותיה דרבא ביתרת והני מילי דקיימא בדרא דאוני <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אבל ביני ביני</span> טרפה ההוא ביני ביני דאתא לקמיה דרב אשי סבר רב אשי למיטרפה א``ל רב הונא מר בר אויא כל הני חיוי <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ברייתא</span> הכי אית להו וקרו לה טבחי <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>עינוניתא</span> דוורדא והני מילי מגוא


id: 5303
lvr: 53
prk: 03
nru: דף מז,ב גמרא
pgu: מז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אבל אגבה אפילו כטרפא דאסא <span class='tlm-rsh' data-nro='33'>טרפה</span> אמר רפרם האי ריאה <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>דדמיא לאופתא</span> טרפה איכא דאמרי בחזותא ואיכא דאמרי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>בגישתא</span> איכא דאמרי דנפיחה ואיכא דאמרי <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>דפחיזא</span> ואיכא דאמרי דשיעא דלית לה חיתוכא דאוני אמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ככוחלא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>כשרה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>כדיותא</span> טרפה דא``ר חנינא שחור אדום הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אלא שלקה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ירוקה</span> כשרה מדרבי נתן <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אדומה</span> כשרה מדרבי נתן דתניא רבי נתן אומר פעם אחת הלכתי לכרכי הים באתה אשה אחת לפני שמלה בנה ראשון ומת שני ומת שלישי הביאתו לפני ראיתיו שהיה אדום אמרתי לה בתי <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>המתיני לו</span> עד <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>שיבלע בו דמו</span> המתינה לו ומלה אותו וחיה והיו קורין אותו נתן הבבלי על שמי ושוב פעם אחת הלכתי למדינת קפוטקיא באתה אשה לפני שמלה בנה ראשון ומת שני ומת שלישי הביאתו לפני ראיתיו שהיה ירוק הצצתי בו ולא היה בו דם ברית אמרתי לה בתי המתיני לו עד שיפול בו דמו המתינה לו ומלה אותו וחיה והיו קורין אותו נתן הבבלי על שמי אמר רב כהנא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ככבדא כשרה</span> כבשרא טרפה וסימניך<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl=''> שמות כב </span> ובשר בשדה טרפה אמר רב סמא בריה דרבא האי ריאה דדמיא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ככשותא</span> וכמוריקא וכגון ביעתא טרפה אלא ירוקה דכשרה היכי דמיא ככרתי אמר רבינא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אטום בריאה</span> מייתינן סכינא וקרעינן לה אי אית בה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מוגלא</span> ודאי מחמת מוגלא הוא וכשרה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>ואי לא</span> מותבינן עלה גדפא או רוקא <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>אי מבצבצא</span> כשרה ואי לא טרפה אמר רב יוסף קרום שעלה מחמת מכה בריאה <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>אינו קרום</span> ואמר רב יוסף <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>האי ריאה דאוושא</span> אי ידעינן היכא אוושא מנחינן עלה גדפא או גילא או רוקא אי מבצבצא טרפה ואי לא כשרה ואי לא ידעינן לה מייתי משיכותא דמיא פשורי ומותבינן לה בגוה בחמימי לא דכווצי בקרירי לא <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>דמטרשי</span> אלא בדקינן לה בפשורי אי מבצבצא טרפה ואי לא כשרה תתאה אינקיב עילאה לא אינקיב והאי דאוושא זיקא דביני וביני הוא אמר עולא א``ר יוחנן ריאה <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>שנשפכה כקיתון</span> כשרה אלמא קסבר חסרון מבפנים לא שמיה חסרון איתיביה רבי אבא לעולא הריאה שניקבה או שחסרה מאי חסרה אילימא מבחוץ <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>היינו ניקבה</span> אלא לאו מבפנים ושמע מינה חסרון מבפנים שמיה חסרון לא לעולם מבחוץ ודקא אמרת היינו ניקבה <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>לא צריכא לרבי שמעון</span> דאמר עד שתנקב לבית הסמפונות ה``מ נקב דלית ביה חסרון אבל נקב דאית ביה חסרון אפילו רבי שמעון מודה רבי חנניה חלש על לגביה רבי נתן וכל גדולי הדור אייתו קמיה ריאה שנשפכה כקיתון ואכשרה אמר רבא והוא דקיימי סמפונות אמר ליה רב אחא בריה דרבא לרב אשי <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>מנא ידעינן</span> אמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>מייתינן צעא דקוניא</span> ושפכינן לה בגויה אי אית בה שורייקי חיורי טרפה ואי לא כשרה אמר רב נחמן ריאה ש<span class='tlm-rsh' data-nro='34'>נימוקה</span> וקרום שלה קיים כשרה תניא נמי הכי ריאה שנימוקה וקרום שלה קיים <span class='tlm-rsh' data-nro='35'>אפילו מחזקת רביעית</span> כשרה ניטל


id: 5303
lvr: 53
prk: 03
nru: דף מח,א גמרא
pgu: מח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>שלפוחית</span> שלה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>כשר</span>ה התליע כבד שלה זה היה מעשה ועלו עליה בני עסיא ג' רגלים ליבנה לרגל שלישי התירוה להם:  אמר רב יוסף בר מניומי אמר רב נחמן ריאה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>הסמוכה לדופן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אין חוששין לה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>העלתה</span> צמחים חוששין לה מר יהודה משמיה דאבימי אמר אחד זה ואחד זה חוששין לה היכי עבדינן אמר רבא רבין בר שבא אסברה לי מייתינן סכינא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>דחליש פומיה</span> ומפרקינן לה אי איכא ריעותא בדופן תלינן בתר דופן ואי לא מחמת ריאה היא וטרפה ואע``ג דלא קא מפקא זיקא רב נחמיה בריה דרב יוסף <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>בדיק לה בפשורי</span> אמר ליה מר זוטרא בריה דרב הונא בריה דרב פפי לרבינא הא דרב נחמיה בריה דרב יוסף אתון אהא מתניתו לה אנן אדרבא מתנינן לה דאמר רבא הני תרתי אוני דריאה דסריכן להדדי לית להו בדיקותא לאכשורי רב נחמיה בריה דרב יוסף בדיק לה בפשורי מתקיף לה רב אשי האי מאי בשלמא הכא תלינן בדופן וכשרה אבל התם אי האי נקיב טרפה ואי האי נקיב טרפה ומי אמר רב נחמן הכי והאמר רב יוסף בר מניומי אמר רב נחמן ריאה שנקבה ודופן סותמתה כשרה לא קשיא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>התם במקום רביתא</span> הכא שלא במקום רביתא והיכא מקום רביתא חיתוכי דאוני גופא אמר רב יוסף בר מניומי אמר רב נחמן ריאה שנקבה ודופן סותמתה כשרה אמר רבינא והוא דסביך בבשרא אמר ליה רב יוסף לרבינא ואי לא סביך מאי טרפה אלמא אמרינן נקובה היא אי הכי כי סביך נמי דהא תניא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ניקב</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>פסול</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מפני שהוא שותת</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>נסתם</span> כשר מפני שהוא מוליד וזהו פסול שחוזר להכשירו וזהו למעוטי מאי לאו למעוטי כה``ג לא למעוטי קרום שעלה מחמת מכה בריאה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>דאינו קרום</span> מתקיף לה רב עוקבא בר חמא אילו אינקיב בדופן להדה מאי טרפה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>ליתני</span> נקובת הדופן וליטעמיך הא דאמר רב יצחק בר יוסף אמר רבי יוחנן מרה שניקבה וכבד סותמתה כשרה אילו אינקיב כבד להדה מאי טרפה ליתני נקובת הכבד אלא כי ניקבה דלאו מיניה מיטרפא לא קתני ה``נ כיון דלאו מיניה מיטרפא לא קתני בעא מיניה רבה בר בר חנה משמואל העלתה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'><span class='tlm-rsh' data-nro='22'><span class='tlm-rsh' data-nro='24'>צמחין</span></span></span> מהו א``ל כשרה א``ל אף אני אומר כן אלא שהתלמידים <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>מזדנזין בדבר</span> דאמר רב מתנא מליא מוגלא טרפה מים זכים כשרה אמר ליה ההיא בכוליא אתמר רבי יצחק בר יוסף הוה קאזיל בתריה דרבי ירמיה בשוקא דטבחי חזנהו להנך דקיימין צמחי צמחי אמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>לא בעי מר אומצא</span> אמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>לית לי פריטי</span> אמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>אקפן אנא</span> אמר ליה מה אעביד לך דכי אתו לקמיה דרבי יוחנן משדר להו לקמיה דרבי יהודה ברבי שמעון דמורי בה משמיה דרבי אלעזר ברבי שמעון להיתירא <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>וליה לא סבירא ליה</span> אמר רבא כי הוה <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>מסגינן</span> בתריה דרב נחמן בשוק


id: 5303
lvr: 53
prk: 03
nru: דף מח,ב גמרא
pgu: מח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>דגלדאי</span> ואמרי לה בשוקא דרבנן חזי הנך דקיימן <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>כנדי כנדי</span> ולא אמר להו ולא מידי רבי אמי ורבי אסי הוו חלפי בשוקא דטבריא חזי הנך דקיימי <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>טינרי</span> טינרי ולא אמרי להו ולא מידי:  אתמר <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מחט שנמצאת בריאה</span> רבי יוחנן ורבי אלעזר ורבי חנינא מכשרי רבי שמעון בן לקיש ורבי מני בר פטיש ורבי שמעון בן אליקים טרפי לימא בהא קמיפלגי דמר סבר <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>חסרון מבפנים</span> שמיה חסרון ומר סבר לא שמיה חסרון לא דכולי עלמא חסרון מבפנים לא שמיה חסרון והכא בהא קמיפלגי מר סבר <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>סמפונא נקט ואתא</span>י ומר סבר <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>נקובי נקיב</span> ואתאי ההיא מחטא דאשתכח <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>בחיתוכא</span> דריאה אייתוה לקמיה דרבי אמי <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>סבר לאכשורה</span> איתיביה רבי ירמיה ואיתימא רבי זריקא הריאה שניקבה או שחסרה מאי חסרה אילימא מבחוץ היינו ניקבה אלא לאו מבפנים וש``מ חסרון מבפנים שמיה חסרון הדר שדרוה לקמיה דרבי יצחק נפחא סבר לאכשורה איתיביה רבי ירמיה ואיתימא ר' זריקה הריאה שניקבה או שחסרה מאי חסרה אילימא מבחוץ היינו ניקבה אלא לאו מבפנים וש``מ חסרון מבפנים שמיה חסרון הדר שדרוה לקמיה דר' אמי וטרפה אמרי ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>והא רבנן</span> מכשרי אמר להן הן הכשירו שיודעים מאיזה טעם הכשירו אנן מאיזה טעם נכשיר <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>דלמא</span> אי הוה ריאה קמן מינקבה טעמא דליתא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>הא איתא</span> ולא מינקבה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>כשרה</span> והאמר רב נחמן האי סמפונא דריאה דאינקיב טרפה ההוא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>לחבירו אתמר</span> והאמר רב נחמן האי הדורא ד<span class='tlm-rsh' data-nro='18'>כנתא</span> דאינקיב להדי חבריה מגין עליה אמר רב אשי טרפות קא מדמי להדדי אין אומרין בטרפות זו דומה לזו שהרי חותכה מכאן ומתה חותכה מכאן וחיה ההיא מחטא דאישתכח בסמפונא רבה דריאה אתיוה לקמיה ד<span class='tlm-rsh' data-nro='22'>רבנן טרופאי</span> לא אמרו בה לא איסור ולא היתר היתר לא אמרי בה <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>כשמעתייהו</span> איסור נמי לא אמרי בה <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>כיון דבסמפונא רבה אישתכח</span> אימא סמפונא נקט ואתאי ההיא מחטא דאישתכח בחתיכה דכבדא סבר מר בריה דרב יוסף למיטרפה אמר ליה רב אשי אילו אשתכח בבשרא כה``ג <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>הוה טריף מר</span> אלא אמר רב אשי חזינא אי קופא לבר נקובי נקיב ואתאי <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>אי קופא לגיו</span> סמפונא נקט ואתאי וה``מ <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>באלימתא</span> אבל קטינתא לא שנא קופא לגיו לא שנא קופא לבר נקובי נקיב ואתאי ומאי שנא ממחט שנמצא


id: 5303
lvr: 53
prk: 03
nru: דף מט,א גמרא
pgu: מט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ב<span class='tlm-rsh' data-nro='0'>עובי בית הכוסות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>מצד אחד</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>כשרה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>משני צדדין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>טרפה</span> ולא אמרינן ליחזי אי קופא לבר אי קופא לגיו אמרי התם כיון דאיכא אוכלים ומשקים אימא אוכלים ומשקים דחקוה ההוא מחטא דאישתכח בסמפונא רבה דכבדא הונא מר בריה דרב אידי טריף רב אדא בר מניומי <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מכשר</span> אתו שיילוה לרבינא אמר להו <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>שקילו גלימא דטרופאי</span> ההיא קשיתא דאישתכח במרה אמר רב אשי כי הוינן בי רב כהנא אמר הא ודאי <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>סימפונא</span> נקט ואתאי אע``ג דלא קא נפקא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מירבל הוא דרביל</span> ליה וה``מ דדיקלא אבל דזיתא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מיבזע בזע</span> א``ר יוחנן למה נקרא שמה ריאה שמאירה את העינים איבעיא להו <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>לאכילה</span> או ע``י סמנין ת``ש דאמר רב הונא בר יהודה אווזא בזוזא וריאה דידה בארבעה ואי ס``ד לאכילה לינקט בזוזא וליכול אלא ע``י סמנין אינקבה ריאה היכא דממשמשא ידיה דטבחא תלינן או לא תלינן רב אדא בר נתן אמר תלינן מר זוטרא בריה דרב מרי אמר לא תלינן והלכתא תלינן אמר רב שמואל בריה דרבי אבהו אבא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>מרישי כלי</span> דרפרם הוה ואמר תלינן אמרוה קמיה להא דמר זוטרא בריה דרב מרי ולא קבלה אמר רב משרשיא כוותיה ד<span class='tlm-rsh' data-nro='21'>אבוה דאבא</span> מסתברא <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>דהא תלינן בזאב</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>מורנא</span> פליגי בה רב יוסף בר דוסאי ורבנן חד אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>קודם שחיטה פריש</span> וחד אמר לאחר שחיטה פריש והלכתא לאחר שחיטה פריש:  ר``ש אומר עד שתינקב:  אמר רבה בר תחליפא א``ר ירמיה בר אבא עד שתינקב לסמפון גדול יתיב רב אחא בר אבא קמיה דרב הונא ויתיב וקאמר אמר רבי מלוך א``ר יהושע בן לוי הלכה כר``ש א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>מלוך ערבאה</span> קאמרת אין הלכה כר``ש קאמר כי סליק רבי זירא אשכחיה לרב ביבי דיתיב וקאמר א``ר מלוך א``ר יהושע בן לוי הלכה כר``ש א``ל חיי דמר דאנא ורבי חייא בר אבא ורב אסי איקלעינן לאתריה דרבי מלוך ואמרי ליה אי אמר מר הלכה כרבי שמעון ואמר לן אין הלכה כר``ש אמרי <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>ואת מה בידך</span> א``ל הכי א``ר יצחק בר אמי אריב``ל הלכה כר``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>ואין הלכה כרבי שמעון</span>:  ניקבה הקבה:  אמר רבי יצחק בר נחמני א``ר אושעיא חלב שע``ג קבה <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>כהנים</span> נהגו בו היתר כרבי ישמעאל שאמר משום אבותיו <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>וסימניך</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>ישמעאל כהנא מסייע כהני</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>מאי היא</span> דתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0406' data-rgl=''> במדבר ו </span> כה תברכו את בני ישראל רבי ישמעאל אומר למדנו ברכה לישראל מפי כהנים לכהנים עצמן לא למדנו כשהוא אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='33'>ואני אברכם</span> הוי אומר כהנים מברכין לישראל והקדוש ברוך הוא מברך לכהנים רבי עקיבא אומר למדנו ברכה לישראל מפי כהנים מפי גבורה לא למדנו כשהוא אומר ואני אברכם הוי אומר כהנים מברכין לישראל והקדוש ברוך הוא מסכים על ידם אלא רבי עקיבא ברכה לכהנים מנא ליה אמר רב נחמן בר יצחק<span class='tlm-sfr' data-chp='0112' data-rgl=''> בראשית יב </span> מואברכה מברכיך <span class='tlm-rsh' data-nro='34'>ומאי מסייע כהני</span> דמוקי לה לברכת כהנים במקום ברכה דישראל רבי ישמעאל שאמר משום אבותיו מאי היא דתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0303' data-rgl=''> ויקרא ג </span> את כל החלב אשר על הקר


id: 5303
lvr: 53
prk: 03
nru: דף מט,ב גמרא
pgu: מט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  וגו' להביא חלב שעל גבי הדקין דברי רבי ישמעאל ר' עקיבא אומר להביא חלב שע``ג הקבה ורמינהי את החלב אשר על הקרב ר``ש אומר מה חלב המכסה את הקרב <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>קרום ונקלף</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אף כל קרום ונקלף</span> ר``ע אומר מה חלב המכסה את הקרב <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>תותב</span> קרום ונקלף אף כל תותב קרום ונקלף שלח רבין משמיה דר' יוחנן <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>כך היא הצעה של משנה</span> ואיפוך קמייתא מאי חזית דאפכת קמייתא איפוך בתרייתא שאני הכא כיון דקתני מה דווקא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אי הכי כר' ישמעאל</span> כר' עקיבא היא אמר רב נחמן בר יצחק שאמר משום אבותיו וליה לא ס``ל אמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>חלב טהור סותם</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>טמא אינו סותם</span> ורב ששת אומר אחד זה ואחד זה סותם בעי רבי זירא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>חלב חיה</span> מאי דוקא אמר חלב טהור סותם והאי נמי טהור הוא או דלמא משום ד<span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מהדק</span> והאי לא מהדק אמר אביי מאי תיבעי ליה נהי דשרי באכילה אהדוקי לא מהדק ההוא נקב דסתמה חלב טמא דאתא לקמיה דרבא אמר רבא למאי ניחוש לה חדא דהא אמר רב ששת חלב טמא נמי סותם ועוד התורה חסה על ממונם של ישראל א``ל רב פפא לרבא רב ואיסורא דאורייתא ואת אמרת התורה חסה על ממונן של ישראל מניומין <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>כנדוקא</span> איגלי ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>בסתקא</span> דדובשא אתא לקמיה דרבא אמר רבא למאי ניחוש לה חדא דתנן שלשה משקים אסורים משום גילוי היין והמים והחלב ושאר כל המשקים מותרים ועוד התורה חסה על ממונם של ישראל א``ל רב נחמן בר יצחק לרבא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ר' שמעון</span> וסכנת נפשות ואת אמרת התורה חסה על ממונם של ישראל רבי שמעון מאי היא דתניא חמשה אין בהם משום גילוי ציר וחומץ שמן ודבש ומורייס ר``ש אומר אף הן יש בהן משום גילוי וא``ר שמעון אני ראיתי נחש ששתה ציר בצידן אמרו לו שטיא הוה ואין מביאין ראיה מן השוטים <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>אמר ליה</span> אודי לי מיהת בציר דהא רב פפא ורב הונא בריה דרב יהושע ורבנן כי הוה להו גילויא שדו ליה בציר אמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='23'><span class='tlm-rsh' data-nro='26'>אודי לי מיהא</span></span> בדבש דרבי שמעון בן אלעזר קאי כוותיה דתניא וכן היה ר``ש בן אלעזר אוסר בדבש אמר רב נחמן חלב העשוי ככובע אינו סותם היכא אמרי לה חיטי דכרכשא ואמרי לה <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>טרפשא דליבא</span> אמר רבא שמעית מיניה דרב נחמן תרתי <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>חימצא ובר חימצא</span> חד <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>סתים</span> וחד לא סתים <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>ולא ידענא</span> הי מינייהו רב הונא בר חיננא ורב הונא בריה דרב נחמן אמר בר חימצא סתים חימצא לא סתים אמר רב טבות וסימניך <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>יפה כח הבן מכח האב</span> הי חימצא והי בר חימצא ת``ש דאמר רב נחמן <span class='tlm-rsh' data-nro='33'>אינהו</span> מיכל אכל


id: 5303
lvr: 53
prk: 03
nru: דף נ,א גמרא
pgu: נ
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ולדידן מיסתם נמי לא סתים <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>דאקשתא כולי עלמא לא פליגי</span> דאסיר <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>כי פליגי דאייתרא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>איכא דאמרי</span> דאייתרא כולי עלמא לא פליגי דשרי <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>כי פליגי דאקשתא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>כי הא</span> דאמר רב אויא אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>רבי אמי</span> מקמצין וכן אמר רבי ינאי משום זקן אחד מקמצין אמר רב אויא הוה קאימנא קמיה דרבי אמי קמצו והבו ליה ואכל שמעיה דרבי חנינא הוה קאי קמיה דרבי חנינא א``ל קמוץ הב לי דאיכול חזייה דהוי ק<span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מחסם</span> אמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>בבלאה את</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>גום</span> שדי תניא רשב``ג אומר בני מעיין שניקבו ו<span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ליחה</span> סותמתן כשרה מאי ליחה אמר רב כהנא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>שירקא דמעייא</span> דנפיק אגב דוחקא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>גמירי חבריא דרבי אבא מרבי אבא</span> ומנו רבי זירא ואמרי לה חבריא דרבי זירא מר' זירא ומנו רבי אבא <אמר רבי אבא> בריה דרבי חייא בר אבא הכי אמר <רבי חייא בר אבא אמר> רבי יוחנן הלכה כרשב``ג בטרפה והלכה כרבי שמעון באבל הלכה כרשב``ג בטרפה הא דאמרן כרבי שמעון באבל מאי היא דתנן <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>כל שלשה ימים הראשונים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>בא ממקום קרוב</span> מונה עמהן ממקום רחוק מונה לעצמו מכאן ואילך אפילו בא ממקום קרוב מונה לעצמו רבי שמעון אומר אפילו ביום השביעי בא ממקום קרוב מונה עמהן <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אמר מאן דהוא</span> איזכי ואיסק <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>ואגמרה</span> לשמעתא מפומיה דמרה כי סליק אשכחיה לרבי אבא בריה דר' חייא בר אבא א``ל אמר מר הלכה כרשב``ג בטרפה א``ל הא אין הלכה אמרי כרבי שמעון באבל מאי א``ל פלוגתא נינהו דאיתמר רב חסדא אמר הלכה וכן אמר רבי יוחנן הלכה ורב נחמן אמר אין הלכה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ואין הלכה כרבן שמעון [ב'ג]</span>


id: 5303
lvr: 53
prk: 03
nru: דף נ,ב גמרא
pgu: נ
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>בוקי סריקי</span> הכי אמר רב נחמן מקום הדבק אפילו ניטל כולו כשר והוא שנשתייר בו כדי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>תפיסה</span> וכמה אמר אביי כמלא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>בטדא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>בתורא</span>:  הכרס הפנימי:  אמר רב יהודה אמר רב העיד נתן בר שילא ריש טבחיא דצפורי לפני רבי משום רבי נתן אי זו היא כרס הפנימי <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>סניא דיבי</span> וכן אמר רבי יהושע בן קרחה סניא דיבי רבי ישמעאל אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>איסתומכא דכרסא</span> רב אסי אמר רבי יוחנן <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מקום צר יש בכרס</span> ואיני יודע איזהו אמר רב נחמן בר יצחק <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>נפל כרסא בבירא</span> אמר רב אחא בר רב עוא אמר רב אסי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מן המיצר <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ולמטה</span></span> רבי יעקב בר נחמני אמר שמואל <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מקום שאין בו מילת</span> רבי אבינא אמר גניבא משמיה דרב טפח בוושט סמוך לכרס זו היא כרס הפנימית אמרי במערבא משמיה דרבי יוסי בר חנינא כל הכרס כולו זו היא כרס הפנימית ואיזהו כרס החיצון <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>בשר החופה</span> את רוב הכרס רבה בר רב הונא אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מפרעתה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'><span class='tlm-rsh' data-nro='21'>מאי</span></span> מפרעתה אמר רב אויא היכא דפרעי טבחי בנהרדעא עבדי כרבה בר רב הונא א``ל רב אשי ל<span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אמימר</span> כל הני שמעתתא מאי א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>כולהו שייכן בדרבה</span> בר רב הונא ודרב אסי א``ר יוחנן מאי א``ל כבר פירשה רב אחא בר עוא <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>ודרבי אבינא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>ודבני מערבא</span> מאי א``ל הני ודאי פליגי:  רבי יהודה אומר בגדולה כו':  אמר רבי בנימין בר יפת אר``א לא גדולה <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>גדולה ממש</span> ולא קטנה קטנה ממש אלא כל שנקרע בה טפח ולא הוי רובא זו היא ששנינו בגדולה טפח רובא ולא הוי טפח זו היא ששנינו בקטנה ברובא רובא ולא הוי טפח פשיטא <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>לא צריכא דהויא טפח במשהו</span> מהו דתימא עד דמיקרע בה טפח לא הוי טרפה קמ``ל אמר גניבא אמר רבי אסי <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>נקדרה</span> כסלע טרפה <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>שאם תמתח</span> תעמוד על הטפח אמר רבי חייא בר אבא לדידי מפרשא לי מיניה דגניבא אמברא דנהרדעא כסלע כשרה יתר מכסלע טרפה וכמה יתר מכסלע אמר רב יוסף כגון דעיילן <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>תלת קשייתא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>בציפא</span> בדוחקא בלא ציפא ברווחא:  המסס ובית הכוסות:  תנו רבנן מחט שנמצאת בעובי בית הכוסות מצד אחד כשרה משני צדדים טרפה נמצא עליה קורט ד


id: 5303
lvr: 53
prk: 03
nru: דף נא,א גמרא
pgu: נא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>בידוע שלפני שחיטה</span> לא נמצא עליה קורט דם בידוע שלאחר שחיטה הגליד פי המכה בידוע ששלשה ימים קודם שחיטה לא הגליד פי המכה המוציא מחבירו עליו הראיה ומאי שנא מכל נקובי דעלמא דאע``ג דליכא דם טריף מר <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>התם ליכא מידי למיסרך</span> הכא כיון דאיכא מחט אי איתא דקודם שחיטה הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מיסרך הוה סריך</span> א``ל רב ספרא לאביי חזי מר האי צורבא מרבנן דאתא ממערבא ואמר <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>רב עוירא שמני</span> ואמר מעשה ובא לפני רבי <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מחט שנמצאת בעובי בית הכוסות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מצד אחד</span> וטרפה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>שלח ליה</span> לא אתא לגביה אזל הוא לגביה הוה קאי אאיגרא אמר ניחות מר וניתי לא נחית סליק הוא לגביה א``ל אימא לי גופא דעובדא היכי הוה אמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>מפטיר כנסיות אנא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>לעילא מרבי רבה</span> והוה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>רב הונא</span> ציפוראה ורבי יוסי מדאה יושבין לפניו ובאת לפני רבי מחט שנמצאת בעובי בית הכוסות מצד אחד <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>והפכה</span> רבי <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ומצא</span> עליה קורט דם וטרפה ואמר אם אין שם מכה קורט דם מנין אמר ליה טרח טרייה לההוא גברא מתניתין היא המסס ובית הכוסות שניקבו לחוץ:  נפלה מן הגג:  אמר רב הונא הניח בהמה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>למעלה</span> ובא ומצאה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>למטה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'><span class='tlm-rsh' data-nro='43'>אין חוששין</span></span> משום ריסוקי אברים ההוא גדיא דהו``ל לרבינא ד<span class='tlm-rsh' data-nro='21'>חזא חושלא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>באיפומא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>דגר</span> נפל מאיגרא לארעא אתיא לקמיה דרב אשי א``ל הא דאמר רב הונא הניח בהמה למעלה ובא ומצאה למטה אין חוששין משום ריסוקי אברים <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>משום דאית לה מידי למסרך</span> והאי לית ליה מידי למסרך או דלמא משום <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>דאמדה נפשה</span> והאי נמי אמדה נפשה אמר ליה משום דאמדה נפשה והאי נמי אמדה נפשה ההיא אימרתא דהוה בי רב חביבא <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>דהוו שדרן כרעיה בתרייתא</span> אמר רב יימר האי <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>שיגרונא</span> נקטיה מתקיף לה רבינא ודלמא חוט השדרה איפסיק בדקוה אשכחוה כרבינא ואפ``ה <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>הלכתא כרב יימר</span> שגרונא שכיח חוט השדרה לא שכיח אמר רב הונא <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>זכרים</span> המנגחין זה את זה אין חוששין משום ריסוקי אברים אף ע``ג דמידוו וקיימי <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>צימרא</span> בעלמא הוא דנקט להו אי נפול לארעא <span class='tlm-rsh' data-nro='36'>ודאי חיישינן</span> אמר רב מנשי הני דכרי <span class='tlm-rsh' data-nro='33'>דגנבי גנבי</span> אין חוששין משום ריסוק אברים מאי טעמא כי שדו להו <span class='tlm-rsh' data-nro='34'>אמתנייהו</span> שדו להו כי היכי דלירהטי קמייהו <span class='tlm-rsh' data-nro='35'>אהדרינהו</span> ודאי חיישינן והני מילי דאהדרינהו מחמת יראה אבל מחמת תשובה תשובה מעלייתא הוא דעבדי אמר רב יהודה אמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='37'>הכה על ראשה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='38'>והלכה לה כלפי זנבה</span> על זנבה והלכה לה כלפי ראשה כנגד כל השדרה כולה אין חוששין משום ריסוקי אברים ואי שלים חוטרא אפלגי דגבא חיישינן ואי אית בה <span class='tlm-rsh' data-nro='40'>קיטרי</span> חיישינן ואי מחיי <span class='tlm-rsh' data-nro='41'>אפסקיה</span> חיישינן אמר ר``נ <span class='tlm-rsh' data-nro='42'>בית הרחם</span> אין בו משום ריסוקי אברים א``ל רבא לר``נ תניא דמסייע לך תינוק בן יום אח


id: 5303
lvr: 53
prk: 03
nru: דף נא,ב גמרא
pgu: נא
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מטמא בזיבה</span> ואי ס``ד יש בו משום ריסוקי אברים איקרי כאן מבשרו ולא מחמת אונסו <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>הכא במאי עסקינן</span> כגון שיצא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>דרך דופן</span> ת``ש עגל שנולד בי``ט שוחטין אותו בי``ט ה``נ כגון שיצא דרך דופן ת``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ושוין</span> שאם נולד הוא ומומו עמו שזה מן המוכן וכי תימא ה``נ שיצא דרך דופן דרך דופן מי קדוש והא א``ר יוחנן מודה היה ר``ש לענין קדשים שאינו קדוש הב``ע שהפריס על גבי קרקע ואמר ר``נ <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>בית המטבחים</span> אין בו משום ריסוקי אברים ההוא תורא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>דנפל</span> ואישתמע קל נגיחותיה על רב יצחק בר שמואל בר מרתא שקל משופרי שופרי אמרי ליה רבנן <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מנא לך הא</span> א``ל הכי אמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>צפרניו נועץ</span> עד שמגיע לארץ א``ר יהודה אמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>עמדה</span> אינה צריכה מעת לעת בדיקה ודאי בעיא הלכה אינה צריכה בדיקה רב חייא בר אשי אמר אחת זו ואחת זו צריכה בדיקה אמר רב ירמיה בר אחא אמר רב פשטה ידה לעמוד אע``פ שלא עמדה עקרה רגלה להלך אע``פ שלא הלכה ורב חסדא אמר ניערה לעמוד אע``פ שלא עמדה <והלכתא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>היכא דנפלה מן הגג</span> בדלא ידעה ועמדה ולא הלכה צריכה בדיקה ואינה צריכה מעת לעת ואם הלכה אפילו בדיקה נמי לא צריכה> אמר אמימר משמיה דרב דימי מנהרדעא נפולה שאמרו צריכה בדיקה כנגד בני מעיים אמר ליה מר זוטרא הכי אמרינן משמיה דרב פפא צריכה בדיקה כנגד בית החלל כולו א``ל הונא מר בר בריה דרב נחמיה לרב אשי <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>סימנין מאי</span> א``ל סימנין קשין הן אצל נפילה אמר רב יהודה אמר שמואל <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>עוף שנחבט</span> על פני המים <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>כיון ששט מלא קומתו</span> דיו ולא אמרן אלא ממטה למעלה אבל מלמעלה למטה מיא הוא דאשפלו ואי מיא קיימי <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>לית לן בה</span> ואי שדא ציבי <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>וקדמיה</span> הא קדמיה <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>גלימא</span> מתיח <span class='tlm-rsh' data-nro='30'><span class='tlm-rsh' data-nro='35'><span class='tlm-rsh' data-nro='37'><span class='tlm-rsh' data-nro='47'>חיישינן</span></span></span></span> דלא מתיח <span class='tlm-rsh' data-nro='32'><span class='tlm-rsh' data-nro='39'><span class='tlm-rsh' data-nro='43'><span class='tlm-rsh' data-nro='49'>לא חיישינן</span></span></span></span> <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>עוף ומעופף</span> לא חיישינן <span class='tlm-rsh' data-nro='33'>איזלא</span> ומקרבי קיטרי חיישינן לא מקרבי קיטרי לא חיישינן <span class='tlm-rsh' data-nro='36'>כיתנא דעביד בטוני</span> חיישינן <span class='tlm-rsh' data-nro='38'>דהאי גיסא ודהאי גיסא</span> לא חיישינן <span class='tlm-rsh' data-nro='40'>אסורייתא</span> חיישינן <span class='tlm-rsh' data-nro='41'>כיתנא דדייק (<span class='tlm-rsh' data-nro='42'>ונפיץ</span>)</span> לא חיישינן <span class='tlm-rsh' data-nro='44'>דייק ולא נפיץ</span> חיישינן <span class='tlm-rsh' data-nro='45'>דעביד ביזרי</span> כיון דאיכא ביה קטרי חיישינן <span class='tlm-rsh' data-nro='46'>דקתא</span> חיישינן <span class='tlm-rsh' data-nro='48'>דקדקתא</span> לא חיישינן <span class='tlm-rsh' data-nro='50'>נברא</span> חיישינן <span class='tlm-rsh' data-nro='51'>תימחתא</span> לא חיישינן <span class='tlm-rsh' data-nro='52'>קיטמא נהילא</span> חיישינן <span class='tlm-rsh' data-nro='53'>לא נהילא</span> לא חיישינ


id: 5303
lvr: 53
prk: 03
nru: דף נב,א גמרא
pgu: נב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>חול הדק לא חיישינן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>חול הגס</span> חיישינן <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אבק דרכים</span> חיישינן <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>תיבנא</span> ועביד <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>בזגא</span> חיישינן לא עביד בזגא לא חיישינן <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>חיטי וכל דמינייהו</span> חיישינן שערי וכל דמינייהו חיישינן כל מיני קטניות אין בהם משום ריסוקי אברים לבר מן <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>רוביא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>חימצי</span> אין בו משום ריסוק אברים חפצי יש בו משום ריסוק אברים כללא דמלתא כל מידי דמשריק אין בו משום ריסוק אברים לא משריק יש בו משום ריסוק אברים <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>דבוק</span> רב אשי שרי אמימר אסר <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>בחד גפא</span> דכולי עלמא לא פליגי דשרי כי פליגי בתרי גפי מאן דאסר אמר לך <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>היכי ניקום</span> ומאן דשרי אמר לך אפשר דניקום אעיקבי דגפי ואיכא דאמרי בתרי גפי כ``ע לא פליגי דאסיר כי פליגי בחד גפא מאן דשרי אמר לך אפשר דפרח בחד גפא ומאן דאסר כיון דבהאי לא מצי פרח בהאי נמי לא מצי פרח והילכתא בתרי גפי אסיר בחד גפא שרי:  נשתברו רוב צלעותיה:  תנו רבנן אלו הן רוב צלעות שש מכאן ושש מכאן או אחת עשרה מכאן ואחת מכאן אמר זעירי ומחציין כלפי שדרה אמר רבה בר בר חנה אמר רבי יוחנן ובצלעות גדולות שיש בהן מוח אמר עולא בן זכאי אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>נעקרו ברוב צד אחד</span> נשתברו ברוב שני צדדין רבי יוחנן אמר בין נעקרו בין נשתברו ברוב שני צדדין אמר רב נעקרה צלע <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>וחוליא עמה</span> טרפה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>אמרי ליה</span> רב כהנא ורב אסי לרב נעקרה צלע מכאן וצלע מכאן וחוליא קיימת מהו אמר להו <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>גיסטרא קאמריתו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'><span class='tlm-rsh' data-nro='33'>והא</span> רב נמי גיסטרא קאמר</span> כי קאמר רב צלע בלא חוליא והא צלע וחוליא קאמר צלע <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>וחצי חוליא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>מכלל דרב כהנא ורב אסי</span> צלע בלא חוליא אמרי <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>ואמר להו</span> גיסטרא קאמריתו והאמר עולא בן זכאי אמר נעקרו ברוב צד אחד נשתברו ברוב שני צדדין אמר לך התם זה שלא כנגד זה הכא זה כנגד זה והאמר רבי יוחנן ברוב שני צדדין וברוב שני צדדין אי אפשר דלא קיימא חד מינייהו זה כנגד זה התם בוכנא בלא <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>אסיתא</span> הכא <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>בוכנא ואסיתא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>אי הכי</span> היינו דרב לא שמיע להו דרב וליבעו מיניה כדרב סברי ליבעי מיניה חדא דפריש לן תרתי דאי בעינן מיניה חדא הניחא אי אמר לן טרפה כל שכן תרתי אי אמר לן כשרה אכתי תרתי קא מיבעיא לן אי הכי השתא נמי דקא בעי מיניה תרתי הניחא אי אמר להו כשרה כל שכן חדא ואי אמר להו טרפה אכתי חדא מיבעיא להו <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>סברי אם כן מירתח קא רתח</span> חדא טרפה תרתי מיבעיא והא קא אמרי ליה ולא רתח <span class='tlm-rsh' data-nro='34'>כיון דקאמר להו גיסטרא קאמריתו</span> היינו ריתחיה אמר רבה בר רב שילא אמר רב מתנא אמר שמואל נעקרה צלע <span class='tlm-rsh' data-nro='35'>מעיקרה</span> וגולגולת ש<span class='tlm-rsh' data-nro='36'>נחבסה</span> ברובה ובשר החופה את רוב הכרס ברובו טרפה נעקרה צלע מעיקרה טרפה ורמינה


id: 5303
lvr: 53
prk: 03
nru: דף נב,ב גמרא
pgu: נב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>כמה חסרון בשדרה</span> בית שמאי אומרים שתי חוליות ובית הלל אומרים חוליא אחת ואמר רב יהודה אמר שמואל <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>וכן לטרפה</span> הכא צלע בלא חוליא התם חוליא בלא צלע בשלמא צלע בלא חוליא משכחת לה אלא חוליא בלא צלע היכי משכחת לה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>בשילהי כפלי</span> מתקיף לה רב אושעיא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ולתנייה גבי קולי בית שמאי</span> וחומרי בית הלל אמר ליה רב <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>כי איתשיל</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>לענין</span> טומאה איתשיל דהוו להו בית שמאי לחומרא:  וגולגולת שנחבסה ברובה:  בעי רבי ירמיה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>רוב גובהה</span> או רוב היקיפה תיקו:  ובשר החופה רוב הכרס ברובו:  בעי רב אשי <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ברוב קרוע</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>או ברוב נטול</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>תפשוט</span> ליה מדתנן כרס הפנימית שניקבה או שנקרע רוב החיצונה ואמרי במערבא משמיה דרבי יוסי בר' חנינא כל הכרס כולו זו היא כרס הפנימי ואי זהו כרס החיצונה בשר החופה את רוב הכרס <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מידי הוא טעמא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אלא לשמואל</span> <הכי אמר> [האמר] רבי יעקב בר נחמני אמר שמואל מקום שאין בו מילת:  ודרוסת הזאב:  אמר רב יהודה אמר רב בבהמה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מן הזאב ולמעלה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ובעופות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>מן הנץ ולמעלה</span> למעוטי מאי אילימא למעוטי חתול תנינא ודרוסת הזאב <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>וכי תימא</span> הא קא משמע לן דזאב בגסה נמי דריס והא תנן רבי יהודה אומר דרוסת הזאב בדקה ודרוסת ארי בגסה וכי תימא רבי יהודה מפלג פליג והאמר רבי בנימין בר יפת אמר רבי אלעא לא בא רבי יהודה אלא לפרש דברי חכמים <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>גברא אגברא קא רמית</span> איבעית אימא לעולם למעוטי חתול <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>מהו דתימא</span> אורחא דמלתא קתני קא משמע לן אמר רב עמרם אמר רב חסדא דרוסת חתול ו<span class='tlm-rsh' data-nro='19'>נמייה</span> ב<span class='tlm-rsh' data-nro='20'>גדיים וטלאים</span> דרוסת חולדה בעופות מיתיבי דרוסת חתול נץ ונמייה <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>עד שתינקב לחלל</span> אבל דרוסה לית להו ותסברא נץ לא דריס והתנן ודרוסת הנץ הא לא קשיא כאן בעופות כאן בגדיים וטלאים מכל מקום לרב חסדא קשיא הוא דאמר כי האי תנא דתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>בריבי</span> אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='23'><span class='tlm-rsh' data-nro='32'>לא אמרו</span> אין דרוסה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>אלא במקום שאין מצילין</span> אבל במקום שיש מצילין יש דרוסה ובמקום שאין מצילין אין דרוסה והא ההיא תרנגולת דהואי בי רב כהנא דרהט חתול בתרה ועל לאידרונא ואיתחיד דשא באפיה ומחייה לדשא בסיחופיה ואשתכח עלה <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>חמשה קורטי דמא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>הצלת עצמה</span> נמי כהצלת אחרים דמי <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>ורבנן</span> זיהרא אית ליה ולא קלי זיהריה <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>איכא דאמרי</span> הא מני בריבי היא דתניא בריבי אומר לא אמרו יש דרוסה אלא במקום שיש מצילין אבל במקום שאין מצילין אין דרוסה ובמקום שאין מצילין אין דרוסה והא ההיא תרנגולת דהואי בי רב כהנא דרהט חתול בתרה ועל לאידרונא ואיתחיד דשא באפיה ומחייה לדשא בסיחופיה ואישתכח עליה חמשה קורטי דמא הצלת עצמה נמי כהצלת אחרים דמיא בעא מיניה רב כהנא מר


id: 5303
lvr: 53
prk: 03
nru: דף נג,א גמרא
pgu: נג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  יש דרוסה לחתול או אין דרוסה לחתול א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אף לחולדה</span> יש דרוסה יש דרוסה לחולדה או אין דרוסה לחולדה א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אף לחתול</span> אין דרוסה לחתול ולחולדה יש להן דרוסה או אין להן דרוסה א``ל לחתול יש דרוסה לחולדה אין דרוסה ול``ק הא דא``ל אף לחולדה יש דרוסה בעופות הא דא``ל אף לחתול אין דרוסה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>באימרי רברבי</span> הא דא``ל לחתול יש דרוסה לחולדה אין דרוסה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>בגדיים וטלאים</span> בעי רב אשי שאר עופות טמאין יש להן דרוסה או אין להן דרוסה א``ל רב הלל לרב אשי כי הוינן בי רב כהנא אמר שאר עופות טמאין יש להן דרוסה והאנן תנן ודרוסת הנץ בעוף הדק דרוסת הנץ בדכוותיה ואינך בדזוטרא מינייהו ואיכא דאמרי דרוסת הנץ בדרבי מיניה ואינך בדכוותייהו אמר רב כהנא משמיה דרב שימי בר אשי אין דרוסה לשו<span class='tlm-rsh' data-nro='24'>על</span> איני והא כי אתא רב דימי אמר מעשה ודרס שועל רחל במרחץ של <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>בית היני</span> ובא מעשה לפני חכמים ואמרו יש דרוסה אמר רב ספרא ההיא חתול הוה איכא דאמרי אמר רב כהנא משמיה דרב שימי בר אשי יש דרוסה לשועל איני והא כי אתא רב דימי אמר מעשה ודרס שועל רחל במרחץ של בית היני ובא מעשה לפני חכמים ואמרו אין דרוסה אמר רב ספרא ההוא כלב הוה אמר רב יוסף נקטינן אין דרוסה לכלב אמר אביי נקטינן אין דרוסה אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ביד</span> לאפוקי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>רגל</span> דלא אין דרוסה אלא בצפורן לאפוקי שן דלא אין דרוסה אלא מדעת לאפוקי <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>שלא מדעת</span> דלא אין דרוסה אלא מחיים לאפוקי <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>לאחר מיתה</span> דלא אמרי השתא שלא מדעת אמרת לא לאחר מיתה מיבעיא לא צריכא דדריס ופסקוה לידיה מהו דתימא בהדי דדריס שדי זיהריה קמ``ל בהדי <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>דשליף</span> שדי זיהריה אמר רבה בר רב הונא אמר רב ארי שנכנס לבין השוורים ונמצא צפורן בגבו של אחד מהן אין חוששין שמא ארי דרסו מאי טעמא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>רוב אריות דורסין</span> ומיעוטן אין דורסין וכל הדורס אין צפרנו נשמטת וזאת הואיל וצפורן יושבת לו בגבו אימר בכותל <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>נתחכך</span> אדרבה רוב שוורים מתחככין ומיעוטן אין מתחככין וכל המתחכך אין צפורן יושבת לו בגבו וזה הואיל וצפורן יושבת לו בגבו אימר ארי דרסו איכא למימר הכי ואיכא למימר הכי אוקי מילתא אחזקיה הו``ל ספק דרוסה ו<span class='tlm-rsh' data-nro='18'>רב לטעמיה</span> דאמר אין חוששין לספק דרוסה אמר אביי לא אמרן אלא צפורן אבל <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>מקום צפורן</span> חוששין וצפורן נמי לא אמרן אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>לחה</span> אבל יבשה עבדה דמשתמטא ולחה נמי לא אמרן אלא חדא אבל תרתי ותלת חיישינן והוא דקיימא <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>בדרא דסיחופיה</span> איתמר רב אמר אין חוששין לספק דרוסה ושמואל אמר חוששין לספק דרוסה דכולי עלמא ספק על ספק לא על אימא לא על ספק כלבא ספק שונרא אימא כלבא על שתיק ואיתוב בינייהו אימר <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>שלמא שוי</span> קטע רישיה דחד מינייהו נח מריתחיה איהו קא <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>מעואי</span> ואינהו קמקרקרן בעותי קא מבעת


id: 5303
lvr: 53
prk: 03
nru: דף נג,ב גמרא
pgu: נג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אהדדי</span> כי פליגי דאיהו קא שתיק ואינהו קמקרקרן מר סבר מעשה קא עביד בהו ומר סבר מחמת בעתותיה הוא דקא עבדן אמר אמימר הלכתא חוששין לספק דרוסה א``ל רב אשי לאמימר האי דרב מאי א``ל לא שמיע לי כלומר לא סבירא לי ואי בעית אימא הדר ביה רב לגבי דשמואל דההוא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>שרקפא</span> דספק דרוסות דאתא לקמיה דרב שדרינהו לקמיה דשמואל חנקינהו ושדנהו בנהרא ואי ס``ד לא הדר ביה לישרינהו אלא מאי הדר ביה ליסרינהו אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אתריה דשמואל הוה</span> למה לי למיחנקינהו <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>לישדינהו הכי</span> בנהרא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מפרחן וסלקן</span> ולשהינהו שנים עשר חודש אתי בהו <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>לידי תקלה</span> וליזבנינהו <לעובדי כוכבים> {לגוים} <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אתו</span> לזבנינהו לישראל וליחנקינהו ולישדינהו לאשפה וליטעמיך נישדינהו לכלבים אלא לפרסומי מלתא דאיסורא ההוא בר אווזא דהוה בי רב אשי על לביני קניא נפק אתא כי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ממסמס</span> קועיה דמא אמר רב אשי לא אמרינן ספק כלבא ספק שונרא אימר כלבא ה``נ ספק קניא ספק שונרא אימר קניא מחייה אמרי בני רבי חייא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>דרוסה שאמרו</span> צריכה בדיקה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>כנגד בני מעיים</span> אמר רב יוסף הא דבני ר' חייא כבר פירשה שמואל דאמר שמואל משום ר' חנינא בן אנטיגנוס דרוסה שאמרו צריכה בדיקה כנגד בני מעיים בעי אילפא יש דרוסה לסימנים או אין דרוסה לסימנים א``ר זירא הא דבעי אילפא כבר פירשה רב חנן בר רבא דאמר רב חנן בר רבא אמר רב דרוסה שאמרו צריכה בדיקה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>כנגד בית החלל כולו</span> ואפילו <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>בסימנין</span> בעי אילפא סימנין ש<span class='tlm-rsh' data-nro='15'>נדלדלו</span> בכמה אמר רבי זירא הא דבעי אילפא כבר פירשה רבה בר בר חנה דאמר רבה בר בר חנה אמר שמואל <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>סימנים שנדלדלו</span> ברובן בעי רב אמי <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>המסמסה מהו</span> א``ר זירא הא דבעי רב אמי כבר פירשה רב יהודה דאמר רב יהודה אמר רב בדרוסה עד שיאדים בשר כנגד בני מעיים <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>נתמסמס הבשר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>רואין אותו כאילו אינו</span> ה``ד נתמסמס אמר רב הונא בריה דרב יהושע כל שהרופא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'><span class='tlm-rsh' data-nro='21'>גורדו</span></span> ומעמידו על בשר חי אמר רב אשי כי הוינן בי רב כהנא אייתו קמן ההיא ריאה דכי הוו מיתבי לה יתבה שפיר וכי הוו מדלו לה הוה <<span class='tlm-rsh' data-nro='22'>תלחה</span> ונפלה תילחי תילחי> [מיתלהא ונפלה תילהי תילהי] וטריפנא לה <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>מדרב הונא בריה דרב יהושע</span> רב נחמן אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>בקוץ עד שתינקב לחלל</span> בדרוסה משיאדים בשר כנגד בני מעיים רב זביד מתני הכי בדרוסה משיאדים בשר כנגד בני מעיים בסימנים עד שיאדימו סימנים עצמם אמר רב פפי בעי רב ביבי בר אבי


id: 5303
lvr: 53
prk: 03
nru: דף נד,א גמרא
pgu: נד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>וושט נקובתו במשהו</span> דרוסתו במשהו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>קנה נקובתו בכאיסר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>דרוסתו בכמה</span> בתר דבעיא הדר פשטה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אחד זה ואחד זה</span> במשהו מאי טעמא זיהריה מקלא קלי ואזיל יתיב רב יצחק בר שמואל בר מרתא קמיה דרב נחמן ויתיב וקאמר דרוסה שאמרו צריכה בדיקה כנגד בני מעיים <ר``נ אמר> [אמר ליה רב נחמן] האלהים מורי בה רב מכפא ו<span class='tlm-rsh' data-nro='6'>עד אטמא</span> מאי כפא אילימא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>כפא דידא</span> היינו כנגד בני מעיים אלא מ<span class='tlm-rsh' data-nro='7'>כפא דמוחא</span> עד אטמא כי סליק רב חייא בר יוסף אשכחינהו לרבי יוחנן וריש לקיש דיתבי וקאמרי דרוסה שאמרו צריכה בדיקה כנגד בני מעיים אמר להו האלהים מורי בה רב מכפא ועד אטמא א``ל ריש לקיש <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>מנו רב ומנו רב</span> ולא ידענא ליה א``ר יוחנן <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ולא נהירא ליה</span> לאותו תלמיד ששימש את רבי רבה ור' חייא והאלהים כל אותן שנים ששימש אותו תלמיד <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>בישיבה</span> אני שמשתי בעמידה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ומאן גבר</span> הוא גבר <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>בכולא</span> מיד פתח ריש לקיש ואמר ברם זכור אותו האיש לטוב שאמרו שמועה מפיו <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>שמוטה ושחוטה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>כשרה</span> שאי אפשר לשמוטה שתיעשה שחוטה ור' יוחנן אומר יביא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ויקיף</span> אמר רב נחמן לא שנו אלא שלא תפס בסימנים אבל תפס בסימנים ושחט אפשר לשמוטה שתיעשה שחוטה:  זה הכלל:  לאתויי מאי לאתויי <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>שב שמעתתא</span> דבי יוסף <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>רישבא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>מחו</span> בגידא נשיא <span class='tlm-rsh' data-nro='21'><span class='tlm-rsh' data-nro='25'>וקטלי</span></span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'><span class='tlm-rsh' data-nro='26'>אתו לקמיה</span> דרבי יהודה</span> בן בתירא אמר להו וכי להוסיף על הטרפות יש אין לך <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>אלא מה שמנו חכמים</span> רב פפא בר אבא רישבא מחו בכוליא וקטלי אתו לקמיה דרבי אבא אמר להו וכי להוסיף על הטרפות יש אין לך אלא מה שמנו חכמים והא קא חזינן דקא מתה גמירי <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>דאי בדרי לה סמא</span> חייא


id: 5303
lvr: 53
prk: 03
nru: דף נד,א משנה
pgu: נד
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  ואלו כשרות בבהמה <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>ניקבה הגרגרת</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>או שנסדקה</span> עד כמה תחסר רשב``ג אומר עד כאיסר האיטלקי <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>נפחתה הגולגולת</span> ולא ניקב קרום של מוח ניקב הלב ולא לבית חללו נשברה השדרה ולא נפסק החוט שלה ניטלה הכבד ונשתייר הימנה כזית המסס ובית הכוסות שניקבו <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>זה לתוך זה</span> ניטל הטחול ניטלו הכליות <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>ניטל לחי התחתון</span> ניטלה <span class='tlm-rsh' data-nro='33'>האם</span> שלה <span class='tlm-rsh' data-nro='34'>וחרותה בידי שמים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='35'>הגלודה</span> רבי מאיר מכשיר וחכמים פוסלין


id: 5303
lvr: 53
prk: 03
nru: דף נד,א גמרא
pgu: נד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אתמר רבי יוחנן אמר אלו טרפות דוקא ור' שמעון בן לקיש אמר אלו כשרות דוקא במאי קא מיפלגי בדרב מתנא דאמר רב מתנא האי בוקא דאטמא דשף מדוכתיה טרפה ר' יוחנן אמר אלו טרפות דוקא <span class='tlm-rsh' data-nro='37'>תנא טרפות</span> ותנא זה הכל


id: 5303
lvr: 53
prk: 03
nru: דף נד,ב גמרא
pgu: נד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>וחזייה</span> לדרב מתנא דאתיא בזה הכלל מאי טעמא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>דדמיא לנטולי</span> תנא אלו טרפות <span class='tlm-rsh' data-nro='2'><span class='tlm-rsh' data-nro='4'>הני</span></span> הוא דטרפה הא דרב מתנא כשרה ור' שמעון בן לקיש אמר אלו כשרות דוקא תנא טרפות ותנא זה הכלל וחזייה לדרב מתנא דלא אתיא בזה הכלל מ``ט לאו לנקובי דמיא ולא לפסוקי דמיא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ולנטולי נמי לא דמיא</span> תנא אלו כשרות הני הוא דכשרות הא דרב מתנא טרפה גופא אמר רב מתנא האי <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>בוקא</span> דאטמא דשף מדוכתיה טרפה ורבא אמר כשרה ואי איפסיק <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ניביה</span> טרפה והלכתא איפסיק נמי כשרה עד ד<span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מתעכל</span>א אתעכולי:  עד כמה תחסר [וכו']:  אמר זעירי אתון דלא מיתחמי לכון שיעורא שיעוריה ב<span class='tlm-rsh' data-nro='9'>דינרא קורדינאה</span> והוי כפשיטא זוטרתי ומשתכחא ביני פשיטי דפומבדיתא אמר רבי חנא פתוראה עילא מינאי הוה קאי בר נפחא ובעא מיני דינרא קורדינאה לשערי ביה טריפתא ובעי למיקם מקמיה ולא שבקני אמר לי שב בני שב <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אין בעלי אומניות</span> רשאין לעמוד מפני תלמידי חכמים בשעה שעסוקין במלאכתם ולא והתנן כל בעלי אומניות עומדים מפניהם ושואלין בשלומן ואומרין להם אחינו אנשי מקום פלוני בואכם בשלום אמר רבי יוחנן <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מפניהם עומדין</span> מפני תלמידי חכמים אין עומדין אמר רבי יוסי בר אבין בא וראה כמה <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>חביבה מצוה בשעתה</span> שהרי מפניהם עומדין מפני תלמידי חכמים אין עומדין ממאי דילמא כדי שלא תהא נמצא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מכשילן</span> לעתיד לבא אמר רב נחמן <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>כסלע כיתר מכסלע</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>כאיסר כיתר מכאיסר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אלמא קסבר</span> רב נחמן עד ולא עד בכלל איתיביה רבא לרב נחמן <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>חבל היוצא</span> מן המטה עד חמשה טפחים טהור <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>מאי לאו חמשה כלמטה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>לא חמשה כלמעלה</span> ת``ש מה' <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>ועד עשרה טמא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>מאי לאו עשרה כלמטה</span> לא עשרה כלמעלה תא שמע <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>הדקין שבכלי חרס</span> הן וקרקרותיהן ודופנותיהם יושבין שלא מסומכי


id: 5303
lvr: 53
prk: 03
nru: דף נה,א גמרא
pgu: נה
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  שיעורן בכדי סיכת קטן ו<span class='tlm-rsh' data-nro='0'>עד לוג</span> מאי לאו לוג כלמטה לא לוג כלמעלה ת``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>מלוג עד סאה</span> ברביעית מאי לאו סאה כלמטה לא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>סאה כלמעלה</span> ת``ש מסאה ועד סאתים בחצי לוג מאי לאו סאתים כלמטה לא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>סאתים כלמעלה</span> והתניא לוג כלמטה סאה כלמטה סאתים כלמטה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>התם לחומרא</span> דא``ר אבהו א``ר יוחנן כל שיעורי חכמים להחמיר <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>חוץ מכגריס של כתמים</span> להקל <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>דיקא נמי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>דקתני עלה דההיא</span> חמשה כלמעלה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>עשרה כלמטה</span>:  ניטל הטחול:  אמר רב עוירא משמיה דרבא לא שנו אלא ניטל אבל ניקב טרפה מתיב רבי יוסי בר אבין ואיתימא ר' יוסי בר זבידא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>חותך מעובר שבמעי</span>ה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מותר</span> באכילה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מן הטחול ומן הכליות</span> אסור באכילה הא בהמה גופא שריא הוא הדין דאפילו בהמה נמי אסירא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>איידי דתנא רישא מותר</span> באכילה תנא נמי סיפא אסור באכילה ואיבעית אימא ניקב לחוד ונחתך לחוד:  ניטלו הכליות:  אמר רכיש בר פפא משמיה דרב <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>לקתה בכוליא</span> אחת טרפה אמרי במערבא והוא דמטאי לקות


id: 5303
lvr: 53
prk: 03
nru: דף נה,ב גמרא
pgu: נה
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>למקום חריץ</span> והיכא מקום חריץ לחיורא דתותי מתני א``ר נחוניא שאילתינהו לכולהו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>טרופאי</span> דמערבא ואמרו לי הלכתא כרכיש בר פפא ולית הלכתא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>כרב עוירא</span> <דרב עוירא נמי> לא אמרן <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אלא</span> בקולשיה אבל <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>בסומכיה</span> טרפה ואי אישתייר ביה כעובי דינר זהב כשרה אמרי במערבא כל הפוסל בריאה כשר בכוליא שהרי נקב פסול בריאה וכשר בכוליא וכל שכן היכא דכשר בריאה כשר בכוליא מתקיף לה ר' תנחומא וכללא הוא והרי מוגלא דכשר בריאה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ופסול בכוליא</span> והרי מים זכין דכשרים הכא והכא אלא אמר רב אשי טרפות קא מדמית להדדי אין אומרים בטרפות זו דומה לזו שהרי חותכה מכאן ומתה חותכה מכאן וחיתה ומים זכין כשרים לא אמרן אלא דצילי אבל עכירי טרפה וכי צילי נמי לא אמרן אלא דלא סריח אבל סריח טרפה הכוליא ש<span class='tlm-rsh' data-nro='12'>הקטינה</span> בדקה עד כפול בגסה עד כענבה בינונית:  <ניטל לחי התחתון:  א``ר זירא לא שנו אלא שיכולה לחיות על ידי לעיטה והמראה אבל אינה יכולה לחיות על ידי לעיטה והמראה טרפה>:  ניטלה האם שלה:  תנא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>היא האם</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>היא טרפחת</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='15'>היא שלפוחית</span>:  וחרותה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>בידי שמים</span> כשרה:  תנו רבנן איזוהי חרותה כל ש<span class='tlm-rsh' data-nro='16'>צמקה</span> ריאה שלה בידי שמים כשרה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>בידי אדם</span> טרפה רבי שמעון בן אלעזר אומר אף בידי <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>כל הבריות</span> איבעיא להו רבי שמעון בן אלעזר <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>ארישא קאי</span> ולקולא או אסיפא קאי ולחומרא תא שמע דתניא חרותה בידי אדם טרפה רבי שמעון בן אלעזר אומר אף בידי כל הבריות רבה בר בר חנה הוה קאזיל במדברא אשכח הנהו דיכרי דצמיק ריאה דידהו אתא שאיל בי מדרשא אמרו ליה בקייטא אייתי <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>משיכלי חיורי</span> ומלינהו מיא קרירי ואנחינהו מעת לעת אי הדרן בריין בידי שמים היא וכשרה ואי לא טרפה בסיתוא אייתי משיכלי שיחומי ומלינהו מיא פשורי ואנחינהו מעת לעת אי הדרא בריא כשרה ואי לא טרפה:  הגלודה:  תנו רבנן הגלודה רבי מאיר מכשיר וחכמים פוסלים וכבר העיד אלעזר ספרא ויוחנן בן גודגדא על הגלודה שפסולה אמר רבי שמעון בן אלעזר חזר בו רבי מאיר מכלל דלרבי שמעון בן אלעזר פליג רבי מאיר בגלודה והתניא אמר רבי שמעון בן אלעזר לא נחלקו ר``מ וחכמים על הגלודה שפסולה וכבר העיד רבי אושעיא בנו של רבי יהודה <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>הבשם</span> לפני רבי עקיבא משום רבי טרפון על הגלודה שפסולה <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>ואם נשתייר בו כסלע</span> כשרה אמר רב נחמן בר יצחק מאי לא נחלקו לא עמד רבי מאיר במחלוקתו:  אמר מר אם נשתייר בו כסלע כשרה היכא אמר רב יהודה אמר שמואל על פני השדרה כולה איבעיא להו <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>דאריך</span> וקטין דכי מצרף לה הוי כסלע או דלמא ברוחב סלע על פני השדרה כולה תא שמע דפריש רבי נהוראי משמיה דשמואל ברוחב כסלע על פני כל השדרה כולה רבה בר בר חנה אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>ראשי פרקים</span> רבי אלעזר בן אנטיגנוס משום רבי אלעזר ברבי ינאי אמר מקום טיבורו בעי רבי ינאי בר' ישמעאל ניטל מקום השדרה וכולו קיים ניטל מקום טיבורו וכולו קיים ניטלו ראשי פרקים וכולו קיים מאי תיקו אמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>כל העור כולו</span> מציל בגלודה <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>חוץ מעור בית הפרסות</span> ורבי יוחנן אמר אפילו עור בית הפרסות נמי מציל בעא מיניה רבי אסי מרבי יוחנן עור בית הפרסות מהו שיציל בגלודה אמר ליה מציל אמר ליה למדתנו רבינו אלו שעורותיהן כבשרן עור בית הפרסות אמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='33'>אל תקניטני</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='34'>שבלשון יחיד אני שונה אותה</span> דתניא השוחט את העולה להקטיר כזית מעור של תחת האליה חוץ למקומו <span class='tlm-rsh' data-nro='35'>פסול ואין בו כרת</span> חוץ לזמנו פגול וחייבין עליו כרת אליעזר בן יהודה איש <span class='tlm-rsh' data-nro='37'>איבלים</span> אמר משום רבי יעקב וכן היה רבי שמעון בן יהודה <איש> [איש כפר] <span class='tlm-rsh' data-nro='38'>עיכוס</span> אומר משום רבי שמעון אחד עור בית הפרסות ואחד עור הראש של <span class='tlm-rsh' data-nro='39'>עגל הרך</span> ואחד עור של תחת האליה <span class='tlm-rsh' data-nro='40'>וכל שמנו חכמים</span> גבי טומאה אלו שעורותיהן כבשר


id: 5303
lvr: 53
prk: 03
nru: דף נו,א גמרא
pgu: נו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>להביא עור <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>בית הבושת</span></span> חוץ למקומו פסול ואין בו כרת חוץ לזמנו פיגול וחייבים עליו כרת


id: 5303
lvr: 53
prk: 03
nru: דף נו,א משנה
pgu: נו
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  ואלו טרפות בעוף נקובת הוושט ופסוקת הגרגרת <span class='tlm-rsh' data-nro='3'><span class='tlm-rsh' data-nro='4'>הכתה</span> חולדה על ראשה</span> מקום שעושה אותה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>טרפה</span> ניקב הקורקבן ניקבו הדקין נפלה לאור ו<span class='tlm-rsh' data-nro='5'>נחמרו</span> בני מעיה אם ירוקים פסולים <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אם אדומים</span> כשרים <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>דרסה</span> וטרפה בכותל <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>או שריצצתה בהמה</span> ומפרכסת ושהתה מעת לעת ושחטה כשרה


id: 5303
lvr: 53
prk: 03
nru: דף נו,א גמרא
pgu: נו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  רב ושמואל ולוי דאמרי <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מכניס ידו</span> לפנים ובודק אם מבצבץ ועולה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>טרפה</span> ואם לאו כשרה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>הניחא למאן דאמר</span> עד דמנקיב קרמא תתאה <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אלא למאן דאמר</span> אינקיב עילאה אע``ג דלא אינקב תתאה ניחוש דלמא עילאה אינקיב תתאה לא אינקיב אי איתא דאינקיב עילאה תתאה אגב רוככיה מיפקע פקע אמר זעירי <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אין בדיקה לחולדה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מפני ששיניה דקות</span> וכי שיניה דקות <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>מאי הוי</span> אמר רב אושעיא מפני ששיניה דקות <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>ועקומות</span> כי סליק לנהרדעא שלח להו דברים שאמרתי לפניכם טעות הן <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>ביד</span>י ברם כך אמרו משמיה דרבי שמעון בן לקיש בודקין לחולדה ביד <span class='tlm-rsh' data-nro='22'><span class='tlm-rsh' data-nro='26'>אבל לא במסמר</span></span> ורבי יוחנן אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>אף במסמר</span> ובפלוגתא דר``י ורבי נחמיה חד בדיק בידא וחד בדיק <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>במחטא</span> מאן דבדיק בידא אמר ליה למאן דבדיק במחטא עד מתי אתה מכלה ממונן של ישראל אמר ליה מאן דבדיק במחטא למאן דבדיק בידא עד מתי אתה מאכיל לישראל נבלות נבלות והא שחוטה היא אלא טרפות שמא <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>ניקב קרום</span> של מוח תסתיים דרבי יהודה הוא דבדיק בידא דתניא רבי שמעון בן אלעזר אומר משום רבי יהודה בודקין לחולדה ביד אבל לא במסמר <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>נשבר העצם</span> אע``פ שלא ניקב קרום של מוח תסתיים הא גופא קשיא אמרת בודקין לחולדה ביד אבל לא במסמר אלמא אית ליה בדיקותא והדר תני נשבר העצם אף על פי שלא ניקב קרום של מוח אלמא לית ליה בדיקותא סיפא אתאן לעוף של מים הואיל ואין לו קרום אין לו קרום סלקא דעתך אלא הואיל <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>וקרומו רך</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>אמר ליה רב נחמן לרב ענן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>מר אמר</span> שמואל בדיק בידא ומכשר והונא חברין אמר רב בדיק בידא ומכשר והתני לוי טרפות שמנו חכמים בבהמה <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>כנגדן בעוף</span> יתר עליהן עוף נשבר העצם אע``פ שלא ניקב קרום של מוח אמר ליה ההוא בעוף של מים הואיל ואין לו קרום אין לו קרום ס``ד אלא הואיל וקרומו רך ההיא תרנגולתא דהואי בי רב חנא שדרה לקמיה דרב מתנא נשבר העצם ולא ניקב קרום של מוח הואי ואכשרה א``ל והתני לוי טרפות שמנו חכמים בבהמה כנגדן בעוף יתר עליהן עוף נשבר העצם אע``פ שלא ניקב קרום של מוח אמר ליה התם בעוף של מים הואיל ואין לו קרום אין לו קרום ס``ד אלא אימא הואיל וקרומו רך רב שיזבי <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>בדיק בשימשא</span> רב יימר בדיק במיא רב אחא בר יעקב בדי


