# rshbvl

lvr: 53
pgn: 65
dfh: b
trm: ואין לי אלא הבא לפנינו
txt:
<span class='five'>ואין לי אלא הבא לפנינו. </span>בין אין לו גבחת ובין יש לו ובין שאין לו זנב ובין שיש לו דהא כולהו איתרבו: 


lvr: 53
pgn: 65
dfh: b
trm: והבא ואין ראשו ארוך
txt:
<span class='five'>והבא ואין ראשו ארוך. </span>כלומר ובלבד שיהא בא לפנינו ואין ראשו ארוך דהיינו חמשה סימנין דהנך כולהו אין ראשן ארוך: 


lvr: 53
pgn: 65
dfh: b
trm: הרי אתה דן כו' לא ראי כו'
txt:
<span class='five'>הרי אתה דן כו' לא ראי כו'. </span>שיש בזה מה שאין בזה ועל כרחך אין סימני הטהרה תלוי בזנב ובגבחת לא ביש לו ולא באין לו שהרי יש כאן אין לו וכשר ויש לו וכשר: 


lvr: 53
pgn: 65
dfh: b
trm: הצד השוה שבהן כו' אף כל כו'
txt:
<span class='five'>הצד השוה שבהן כו' אף כל כו'. </span>ואפילו ראשו ארוך ולקמיה פריך מה להצד השוה שבהן שכן אין ראשן ארוך וקרצולין גרסינן ובין האי תנא לתנא דלעיל ליכא אלא הך דרשה דהאי מרבה ראשו ארוך ותנא דברייתא דלעיל לית ליה: 


lvr: 53
pgn: 65
dfh: b
trm: ת'ל למינהו
txt:
<span class='five'>ת'ל למינהו. </span>דחגב והיינו כללי כללות ופרטי פרטות דאמרינן לעיל דהאי חגב ולמינהו יתירי נינהו לדרשה וסלעם נמי מייתרינן ליה לקמן: ה'ג 


lvr: 53
pgn: 65
dfh: b
trm:
פריך רב אחאי עד תנהו ענין לראשו ארוך </span>והדר גרסינן <span class='five'>במאי קמיפלגי עד כי האי גוונא מהכא </span>והדר גרס <span class='five'>אמר מר אי שמו חגב וכו'</span>: <span class='five'>מה להצד השוה שבהן וכו'

txt:
<span class='five'>פריך רב אחאי עד תנהו ענין לראשו ארוך </span>והדר גרסינן <span class='five'>במאי קמיפלגי עד כי האי גוונא מהכא </span>והדר גרס <span class='five'>אמר מר אי שמו חגב וכו'</span>: <span class='five'>מה להצד השוה שבהן וכו'. </span>דהא ע'כ עד דדמי ליה לפרט בכל צדדין בעינן לתנא דבי רבי ישמעאל: 


lvr: 53
pgn: 65
dfh: b
trm: וכ'ת
txt:
<span class='five'>וכ'ת. </span>ס'ל דכיון דדמי ליה במקצת מרבינן ליה בכעין הפרט כדפליגי תנאי בעלמא בכל כלל ופרט וכלל דאיכא למאן דאמר כללא קמא דוקא והוה ליה כלל ופרט ואין בכלל אלא מה שבפרט ואהני כללא בתרא שהוא מוסיף על הפרט מידי דדמי ליה לפרט בכל צדדין ואיכא למאן דאמר בתרא דוקא והוה ליה כלל מוסיף על הפרט ואיתרבו כל מילי ואהניא כללא קמא למהוי בכלל ופרט למעוטי מידי דלא דמיא ליה לגמרי אבל מידי דדמי ליה במקצת לא מצי למעוטי דהא בתרא דוקא ותנא דבי רבי ישמעאל כמאן דאמר בתרא דוקא ס'ל: 


lvr: 53
pgn: 65
dfh: b
trm: דמאי פרכת
txt:
<span class='five'>דמאי פרכת. </span>להצד השוה אי פרכת מה לארבה שכן אין לו גבחת תאמר בסלעם הרי חרגול יוכיח ומה לחרגול דיש לו זנב הרי ארבה דאין לו זנב וחזר הדין הצד השוה שבהן ששוין בארבעת סימנין ואין ראשן ארוך: 


lvr: 53
pgn: 66
dfh: a
trm: במאי קא מיפלגי
txt:
<span class='five'>במאי קא מיפלגי. </span>תנא דבי ר' ישמעאל דמייתי ליה סלעם לרבויי ראשו ארוך ואייתר ליה חגב למעוטי צרצור ותנא דברייתא קמייתא דמיבעי ליה כולהו לגופייהו: 


lvr: 53
pgn: 66
dfh: a
trm: תנא דבי רב
txt:
<span class='five'>תנא דבי רב. </span>קרי לברייתא קמייתא ששנויה בתורת כהנים דמקרי ספרא דבי רב לפי שהיה שגור בבית המדרש בפי כולם אבל ברייתא דתנא דבי ר'י לא היתה שגורה אלא בפי תלמידיו: 


lvr: 53
pgn: 66
dfh: a
trm: תנא דבי רב סבר
txt:
<span class='five'>תנא דבי רב סבר. </span>למינהו דכל חד לא משתמע כללא למהוי כלל ופרט וכלל דלתרבי סלעם וחגב בכעין הפרט דניהוי קראי יתירי משום דקסבר דלא דיינינן בתרי כללי אא'כ דמי כללא בתרא לכללא קמא והכא לא דמי דכללא קמא לא קפיד אלא אכרעים ולמינהו אי כללא קרינן ליה קפיד דלהוי דמי לארבה דאית ליה ארבעה סימנין: 


lvr: 53
pgn: 66
dfh: a
trm: תנא דבי ר' ישמעאל כי האי גוונא דאין
txt:
<span class='five'>תנא דבי ר' ישמעאל כי האי גוונא דאין. </span>ומהכא שמעינן ליה דהא קחזינן דדריש להו: 


lvr: 53
pgn: 66
dfh: a
trm: כל דהו
txt:
<span class='five'>כל דהו. </span>ואפי' לא דמו ליה אלא בחד סימן דהא שמעינן סלעם דלא בעינן דמי לפרט בכל צדדין מדאיתרבי ראשו ארוך: 


lvr: 53
pgn: 66
dfh: a
trm: ומר כי אתריה
txt:
<span class='five'>ומר כי אתריה. </span>רשון דתנא דבי רב הוא ניפול דתנא דבי רבי ישמעאל ורשון דתנא דבי ר' ישמעאל הוא ניפול דתנא דבי רב ובין למר ובין למר סלעם אין לו זנב וחרגול יש לו זנב וחגבים הללו אין טעונין שחיטה שהרי אחר דגים הזכירן הכתוב זאת תורת הבהמה כמשמעו והעוף כמשמעו עוף ולא שרץ העוף דהיינו מינים קטנים וכל נפש החיה הרומשת במים אלו דגים ולכל נפש השורצת על הארץ אלו חגבים. בהלכות גדולות: 


lvr: 53
pgn: 66
dfh: a
trm: הקבועין בו
txt:
<span class='five'>הקבועין בו. </span>יותר מן הסנפירין שאין זזין מאליהן אלא בידים אבל כל הסנפירין הוא יכול לכשכשן: 


lvr: 53
pgn: 66
dfh: b
trm: אקשקשת סמכינן
txt:
<span class='five'>אקשקשת סמכינן. </span>דהא אינה בלא סנפיר כדתני תנא ואסנפיר לא סמכינן דהא דג טמא נמי יש לו סנפיר: 


lvr: 53
pgn: 66
dfh: b
trm: הוה אמינא
txt:
<span class='five'>הוה אמינא. </span>קשקשת הוא הפורח בהן ואתי לאכשורי דג טמא כתב [רחמנא] תרוייהו למימרא דעל כרחך חד מינייהו הוי הנך דקבועין בו: ופרכינן והשתא דכתיבי תרוייהו מנלן דקשקשת לבושא הוא דמפרש תנא דמתניתין קשקשין אלו הקבועין בו על כרחך מהאי קרא מישתמע ושריון קשקשים וגו' וכיון דפשיטא לן דקשקשת הוא לבושא ליכתוב קשקשת לחודא דהא עלה סמכינן והשתא ליכא למימר הוה אמינא מאי קשקשת סנפיר: 


lvr: 53
pgn: 66
dfh: b
trm: כל אשר לו סנפיר וקשקשת במים אותם תאכלו
txt:
<span class='five'>כל אשר לו סנפיר וקשקשת במים אותם תאכלו. </span>אותם משמע מיעוטא הא אם אין לו לא תאכלו ולאו הבא מכלל עשה עשה: 


lvr: 53
pgn: 66
dfh: b
trm: תאכלו מכל אשר במים מה ת'ל
txt:
<span class='five'>תאכלו מכל אשר במים מה ת'ל. </span>והא מאותם תאכלו דסיפיה דקרא נפקא לן התירא ביש לו ואיסור עשה באין לו ותאכלו קמא למאי אתא ליכתוב מכל אשר במים כל אשר לו וגו': 


lvr: 53
pgn: 66
dfh: b
trm: שיכול וכו'
txt:
<span class='five'>שיכול וכו'. </span>ואי קשיא תאכלו דרישא הוה ליה למישבק לגופיה ובתרא לדרשא דכל אורחא דדרשא הכי הוא א'כ תו לא משכחת מידי למידרש מתאכלו דסיפא דהא דרשא דדרשינן מהאי בסמוך לא משתמעא מיניה: 


lvr: 53
pgn: 66
dfh: b
trm: הואיל והתיר
txt:
<span class='five'>הואיל והתיר. </span>שרץ המים בלא סימני טהרה בשני מקראות אחד סתום ואחד מפורש כדמפרש להו לקמיה והוה אמינא ילמד סתום מן המפורש: 


lvr: 53
pgn: 66
dfh: b
trm: מה כשהתיר במפורש לא התיר
txt:
<span class='five'>מה כשהתיר במפורש לא התיר. </span>בלא סנפיר וקשקשת אלא שקצים הגדלים במים שבכלים כגון תולעים שבהן ולקמן מפרש מנא לן דמישתרו: 


lvr: 53
pgn: 66
dfh: b
trm: אף כשהתיר כו' לא התיר אלא בכלים
txt:
<span class='five'>אף כשהתיר כו' לא התיר אלא בכלים. </span>אבל כל שאר מימות כגון חריצין ונעיצין שהן נובעין ודומין לימים ונחלים האמורין בפרשה או בורות שיחין ומערות שאינן דומין להם שאינן נובעין לא התיר בהן בלא סנפיר וקשקשת: 


lvr: 53
pgn: 66
dfh: b
trm: מנין להתיר בורות שיחין ומערות
txt:
<span class='five'>מנין להתיר בורות שיחין ומערות. </span>שאינו נמנע לשתות עם התולעים שבהם הואיל ואין דומין לימים ונחלים שהסימנין אמורין בהן: 


lvr: 53
pgn: 66
dfh: b
trm: ת'ל תאכלו מכל אשר במים
txt:
<span class='five'>ת'ל תאכלו מכל אשר במים. </span>ומתאכלו דסיפא לא מצי למדרש התירא אלא איסורא דהא אותם תאכלו כתיב וקאי אסנפיר וקשקשת אבל מתאכלו קמא מצי למידרש באנפי נפשיה וסנפיר וקשקשת אימים ונחלים דסיפא קאי והכי קאמר תאכלו מכל אשר במים אפי' בלא סימנין וכגון בשאר מימות שאינן ימים ונחלים כל אשר לו סנפיר וקשקשת [במים] בימים ובנחלים אותם תאכלו ולא בלא סנפיר וקשקשת דבימים ונחלים בעי סימנין: 


lvr: 53
pgn: 66
dfh: b
trm: בימים ובנחלים הוא
txt:
<span class='five'>בימים ובנחלים הוא. </span>דכתבתי לך אותם למעוטי מי שאין לו הא בכלים אע'ג דלית ליה אכול: 


lvr: 53
pgn: 66
dfh: b
trm: ואימא בכלים אע'ג דאית ליה לא תיכול
txt:
<span class='five'>ואימא בכלים אע'ג דאית ליה לא תיכול. </span>דהא גבי התירא כתיב ומשמע דמהתירא ממעט להו דהכי משמע בימים ובנחלים הוא דתאכלם אבל בכלים לא תאכלם: 


lvr: 53
pgn: 66
dfh: b
trm: לא ס'ד
txt:
<span class='five'>לא ס'ד. </span>דהא גבי איסורא דאל תאכלו את אשר אין לו כתיב נמי ימים ונחלים למעוטי כלים והכא על כרחך מאיסורא ממעט להו הלכך על כרחך רישא נמי כי כתיב ימים ונחלים ולא כלים מאיסורא ממעט להו ואותם תאכלו דממעט אמי שאין לו קאי והכי קאמר ימים ונחלים הוא דאותם תאכלו ולא מי שאין לו אבל כלים אפי' אין לו אכול והיינו שני מקראות סתום ומפורש דלעיל שהותרו בהם כלים ולקמן בעי הי קרי סתום והי קרי מפורש: 


lvr: 53
pgn: 66
dfh: b
trm: חריצין ונעיצין לא
txt:
<span class='five'>חריצין ונעיצין לא. </span>וכ'ש בורות ולמה לי תאכלו מכל אשר במים לאתויי בורות להיתרא: 


lvr: 53
pgn: 66
dfh: b
trm: במים חזר וכלל
txt:
<span class='five'>במים חזר וכלל. </span>תרי במים כתיבי גבי הדדי מכל אשר במים כל אשר לו סנפיר וקשקשת במים:  הטל


lvr: 53
pgn: 67
dfh: a
trm: הטל פרט
txt:
<span class='five'>הטל פרט. </span>הסמוך להם ותנהו ביניהם ודונם בכלל ופרט וכלל ותרבי ביה כל כעין הפרט הלכך אי לאו תאכלו קמא הוה מרבינן בכעין הפרט אפי' בורות דדמו לפרט בהכי שהן מים גדלין על גבי קרקע אבל השתא דכתיב תאכלו קמא דרשינן ליה הכי מה הפרט מפורש מים נובעין אף כל מים נובעים ואיתרבו חריצין ונעיצין לאיסורא כאלו ולא איתרבו בורות: 


lvr: 53
pgn: 67
dfh: a
trm: ואימא מה הפרט מפורש וכו'
txt:
<span class='five'>ואימא מה הפרט מפורש וכו'. </span>דאע'ג דלא דמי ליה לפרטא אלא בחד צד מרבינן דכללא בתרא דוקא: 


lvr: 53
pgn: 67
dfh: a
trm: א'כ תאכלו מאי אהני ליה
txt:
<span class='five'>א'כ תאכלו מאי אהני ליה. </span>בלאו איהו נמי כלים לא מיתסרי דהא לא דמו לפרט במידי אלא לאו תאכלו למשרי בורות אתא ולמימרא דלא תרבי בכעין הפרט אלא חריצין ונעיצין דדמו ליה בשני צדדין: 


lvr: 53
pgn: 67
dfh: a
trm: נעיצין
txt:
<span class='five'>נעיצין. </span>רחבין כגון אותן שעושין לביברי דגים: ואימא איפכא לא גרסינן הכא עד בסיפא דשמעתא בתר מלתא דתנא דבי ר' ישמעאל אבל הכא גבי תנא דבי רב דדריש כללי ופרטי ליכא לאותביה דהא כעין הפרט בעינן ומאי כעין הפרט אית בהו דתרבינהו לאיסורא ותפיק חריצין ונעיצין: 


lvr: 53
pgn: 67
dfh: a
trm: במים במים ב' פעמים
txt:
<span class='five'>במים במים ב' פעמים. </span>הואיל ושני הכללות סמוכין כשתטיל פרט שאחריהם ביניהם מדה בתורה היא שלא תדונם בכלל ופרט אלא ברבוי ומיעוט דלהכי פלגינהו רחמנא לפרטא מכללא דלא תדרשיה בכלל ופרט ואיכא בין ריבה ומיעט לכלל ופרט דכי דרשינן כלל ופרט הוי פרט פירושו של כללא ואין בכלל אלא מה שבפרט ואפי' דבר הדומה לו אין לך להביא וכשכלל לך כלל שני אחר הפרט אהני לאתויי מידי דדמי ליה לפרט אבל כי דרשינן ריבה ומיעט לא פירש המיעוט את הרבוי אלא מיעט שלא תשמע ממנו הכל אלא זה והדומים לו ובלאו רבוי שני הוה מרבינן כל דדמי ליה למיעוטא ואהני רבוי שני לאתויי כל מילי ואהני מיעוטא למעוטי מידי דלא דמי ליה כלל והכי מפרשינן בפ' נגמר הדין <span class='mareimakom'>(סנהדרין דף מה:)</span> גבי כל הנסקלין נתלין דרבוי ומיעוט לחודיה מייתי כל דדמי ליה בכל מילי ומשום דרבוי ומיעוט מידריש איצטריך תאכלו קמא למשרי בורות דאתי ברבוי ומיעוט וריבוי לאיסורא דאילו בכלל ופרט דרשינן ליה לא הוו מתרבו בורות ולא איצטריך תאכלו יתירא דקסבר תנא דבי ר' ישמעאל כללא קמא דוקא דלא מרבי כללא בתרא אלא מידי דדמי לפרט בכל צד דהיינו נובעין וה'נ אמרן לעיל גבי כלל ופרט דחגבים לתנא דבי ר' ישמעאל דלא מתרבי ראשו ארוך מכלל ופרט משום דלא דמי בכל צד ואיצטריך סלעם יתירא לרבויי: 


lvr: 53
pgn: 67
dfh: a
trm: ומאי מיעט מיעט בורות שיחין ומערות
txt:
<span class='five'>ומאי מיעט מיעט בורות שיחין ומערות. </span>אתאכלו יתירא סמיך כדאמרי' במסקנא א'כ תאכלו מאי אהני ליה: 


lvr: 53
pgn: 67
dfh: a
trm: ואיפוך אנא
txt:
<span class='five'>ואיפוך אנא. </span>דכיון דלאו טעמא יהיב למילתיה כשאר כעין הפרט אימא תאכלו למישרי חריצין וריבויא לרבויי בורות: 


lvr: 53
pgn: 67
dfh: a
trm: שהן עצורין
txt:
<span class='five'>שהן עצורין. </span>שאין להם מוצא ומבוא אלא עצורין ככלים ולא דמו לאיסורא במידי דהא ימים ונחלים כתיב: 


lvr: 53
pgn: 67
dfh: a
trm: יש לו מפורש
txt:
<span class='five'>יש לו מפורש. </span>בההוא קרא דמשתעי ביש לו סנפיר וקשקשת קרי מפורש להתיר כלים בלא סימני טהרה כדדריש לעיל ימים ונחלים הוא דאותם תאכלו ולא אחרים הא בכלים אפי' אין לו תאכלו: 


lvr: 53
pgn: 67
dfh: a
trm: מיניה הוא דקא מישתרו כלים
txt:
<span class='five'>מיניה הוא דקא מישתרו כלים. </span>כדפרישית דקאי אמיעוט דאותם דממעט אין לו גבי ימים ונחלים כדכתיב ובנחלים אותם תאכלו ולא שאין לו וממילא דבכלים לא אימעיט אבל קראי דמישתעי באין לו דאמרן לעיל נמי דמישתרו מיניה כדאמרן כל אשר אין לו בימים ובנחלים לא תאכלו הא בכלים תאכלו לא הוי מפורש להיתר כלים כולי האי משום דאזהרת לא תאכלו לא סמיכא לפרטא אלא לכלל דכל נפש החיה אשר במים לא תאכלו ומשמע טפי דבכל מימות שבעולם אפי' בכלים אזהר אלא אנן הוא דדרשינן ליה בכלל ופרט וכלל דבדידיה נמי איכא ב' כללות סמוכין זה לזה אחר הפרט דכתיב בימים ובנחלים מכל שרץ המים ומכל נפש החיה וגו': 


lvr: 53
pgn: 67
dfh: a
trm: דאי מהאיך הוה אמינא
txt:
<span class='five'>דאי מהאיך הוה אמינא. </span>בנחלים אותם תאכלו הא בכלים אפי' אותם לא תאכלו ואתא בימים ובנחלים דאין לו וגלי עליה דכי מעטינהו לכלים מאיסורא מעטינהו ולא מהיתרא: 


lvr: 53
pgn: 67
dfh: a
trm: לשפי
txt:
<span class='five'>לשפי. </span>לשון השופה יין לחמרא <span class='mareimakom'>(ב'מ דף ס.)</span> לשון מוריק מכלי אל כלי: 


lvr: 53
pgn: 67
dfh: a
trm: באורתא
txt:
<span class='five'>באורתא. </span>שאם תפול תולעת על הקשים לא יראנה ומשם תפול לכלי ולמחר כשיראנה יהא סבר שלא יצתה מן השכר לקשים ותולעת המים מותרת כדאמרן: 


lvr: 53
pgn: 67
dfh: a
trm: וקעבר משום שרץ השורץ על הארץ
txt:
<span class='five'>וקעבר משום שרץ השורץ על הארץ. </span>דכיון דרחשה והלכה קצת על הקשין נעשית שרץ הארץ: 


lvr: 53
pgn: 67
dfh: b
trm: באביה
txt:
<span class='five'>באביה. </span>בעודה מחוברת שרץ הארץ היא ואסורה התולעת לאכול דכיון דמהלכת בתוך הקישות והיא מחוברת בקרקע הוי כמהלכת על גבי קרקע אבל התליעה לאחר מכאן מותרת עד שתצא לאויר: 


lvr: 53
pgn: 67
dfh: b
trm: אידי ואידי באביה
txt:
<span class='five'>אידי ואידי באביה. </span>כלומר הא דשרי נמי באביה דכל כמה דלא נפקא לאויר לאו שרץ הארץ היא ולא תסייעיה: 


lvr: 53
pgn: 67
dfh: b
trm: פירשה ומתה
txt:
<span class='five'>פירשה ומתה. </span>המתלעת לאחר תלישתה דשריא לדברי הכל פירשה מתוך הפרי לארץ ולא ריחשה שמתה מיד בנפילתה: 


lvr: 53
pgn: 67
dfh: b
trm: מהו
txt:
<span class='five'>מהו. </span>מי אמרי' כיון דלא הלכה לאו שורץ על הארץ הוא או דלמא לא בעינן שריצה. שורץ היינו רוחש ומנענע: 


lvr: 53
pgn: 67
dfh: b
trm: לאויר העולם
txt:
<span class='five'>לאויר העולם. </span>פירשה מן הפרי תלוש לאויר וקודם שהגיע לארץ קלטה בפיו לבולעה אם תימצי לומר פירשה ומתה מותרת משום דאינה ראויה לרחוש אבל חיה דראויה לרחוש לא: 


lvr: 53
pgn: 67
dfh: b
trm: לגג תמרה מהו
txt:
<span class='five'>לגג תמרה מהו. </span>מתוכה פירשה לגגה מי אמרי' היינו רביתיה או דלמא כשורץ על גבי דבר אחר דמי: 


lvr: 53
pgn: 67
dfh: b
trm: לגג גרעינתה מהו
txt:
<span class='five'>לגג גרעינתה מהו. </span>אם תמצי לומר לגג תמרה כדבר אחר הוא גג גרעינתה מהו כל תולעים מגרעיני הפרי הן גדלים: 


lvr: 53
pgn: 67
dfh: b
trm: מתמרה לתמרה מהו
txt:
<span class='five'>מתמרה לתמרה מהו. </span>ולא שרץ על גבה אלא מזו על זו מי אמרי' כיון דלאו היינו אמה שורץ קרינא ביה או דלמא אויר העולם בעינן וכולהו בתלושין בעי להו: 


lvr: 53
pgn: 67
dfh: b
trm: מינם ניים ועיילי ליה באוסייה
txt:
<span class='five'>מינם ניים ועיילי ליה באוסייה. </span>כשהבהמה ישנה נכנסים בחוטמה ומשם לקנה ריאה וכבד הלכך לא משתכחי דרך בית הרעי: 


lvr: 53
pgn: 67
dfh: b
trm: בשחיטה משתריא
txt:
<span class='five'>בשחיטה משתריא. </span>ואלו שגדלו בתוכה עד שלא נשחטה באו מאיסור אבר מן החי ושחיטת הבהמה לא אהניא לדידהו שהרי יש להם חיות לעצמן ואע'ג דשליל מותר בשחיטת אמו מכל בבהמה תאכלו נפקא לן לקמן אבל הכא באיסורייהו קיימי: 


lvr: 53
pgn: 67
dfh: b
trm: אלו סנפירים
txt:
<span class='five'>אלו סנפירים. </span>שחדודים ומחתכין כחרסין ובהן הוא בוקע את המים בחודן שלא יעכבוהו בפריחתו פשטיה דקרא לשון מורי תחתיו חדודי חרס במקומו זהרורי שמש:  הדרן עלך אלו טרפות


lvr: 53
pgn: 68
dfh: a
trm: הרי זה כילוד
txt:
<span class='five'>הרי זה כילוד. </span>ותו לא מהניא ליה שחיטת אמו וצריך שחיטה לעצמו אם נמצא חי ואם נמצא מת הרי הוא כנבלה: 


lvr: 53
pgn: 68
dfh: a
trm: אסור באכילה
txt:
<span class='five'>אסור באכילה. </span>ואע'פ שהניחו בבהמה לא הותר בשחיטתה להכי נקט טחול וכליות משום דמידי דלא מיטרפא הוא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 68
dfh: a
trm: ואבר עצמו אסור
txt:
<span class='five'>ואבר עצמו אסור. </span>באכילה מאחר שיצא ממחיצתו קודם שחיטה ואע'פ שהחזירה קודם לכן: 


lvr: 53
pgn: 68
dfh: a
trm: ובשר בשדה
txt:
<span class='five'>ובשר בשדה. </span>כלומר חוץ למחיצתו דהיינו לאויר שרחם זה הוה ליה מחיצה להתירו בשחיטה וכיון שיצא הרי הוא כטרפה ולא תאכלו וכל מי שיש לו מחיצה ויצא כגון בשר קדשים שיצאו נמי מהאי קרא נפקא לן <span class='mareimakom'>(מכות דף יח.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 68
dfh: a
trm: בכור לנחלה
txt:
<span class='five'>בכור לנחלה. </span>בעינן ולד שיהא ראוי לחיות ואי לא ראוי לחיות לא מפקע את הבא אחריו מליטול פי שנים דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים כא)</span> ראשית אונו מי שלבו דוה עליו יצא ולד שאינו של קיימא שאין לב אביו דוה על מותו אבל מפדיון הבכור פוטר הוא את הבא אחריו שהרי זה פטר את הרחם: 


lvr: 53
pgn: 68
dfh: a
trm: אע'פ שיצא ראשו חי
txt:
<span class='five'>אע'פ שיצא ראשו חי. </span>והחזירו ויצא אחיו שכלו חדשיו אין לידת הראשון מפקעתו מלהיות בכור לנחלה שאפילו נולד הנפל כולו אינו מפקיע את הבא אחריו שאין לבו דוה עליו וכל שכן אם יצא ראשו מת והאי דנקט ראשו משום בכור לכהן נקט ליה וביציאת ראשו הוי ילוד ופוטר את אחיו מבכור לכהן: 


lvr: 53
pgn: 68
dfh: a
trm: או
txt:
<span class='five'>או. </span>הבא אחר בן תשעה אפי' יצא ראשו של ראשון מת הויא לידת הראשון לידה ואין הבא אחריו בכור לכהן אבל הבא אחר בן תשעה שיצא ראשו חי בכור לנחלה נמי לא הוי אלמא ראש הויא לידה: 


lvr: 53
pgn: 68
dfh: a
trm: וכי תימא אשמועינן באדם
txt:
<span class='five'>וכי תימא אשמועינן באדם. </span>דביציאת ראשו הוי כילוד והדר אשמועי' בבהמה דאדם מבהמה לא יליף דבהמה לית לה פרוזדור לפני בית הרחם שלה וגלוי הוא ומכיון שהראש יוצא לידתו ניכרת אבל אשה אין רחמה בגלוי שהירכים הוו לה כעין פרוזדור ואין יציאת הולד ניכרת יפה עד שיצא רובו: 


lvr: 53
pgn: 68
dfh: a
trm: הא נמי תנינא
txt:
<span class='five'>הא נמי תנינא. </span>בבהמה נמי תנינא במתניתין בפירקין דראש הוי לידה דקתני שליא שיצתה מקצתה אסורה באכילה אפילו מה שהיה בפנים בשעת שחיטה לפי שהשליא סימן ולד באשה וסימן ולד בבהמה וחיישינן דלמא בההיא מקצת דנפיק יצא הראש והוי כילוד הלכך כולה אסורה דשדינן לה בתר רישא אלמא ראשו תנן דהוי לידה וסיפא דקתני החזירו לא אצטריך: 


lvr: 53
pgn: 68
dfh: a
trm: א'א בשלמא החזירו דרישא דוקא
txt:
<span class='five'>א'א בשלמא החזירו דרישא דוקא. </span>ולמישרי אבר גופיה איכא לתרוצי סיפא דתני החזירו משום רישא אלא אי אמרת מותר דרישא אעובר קאי אבל אבר אסור דחזרה לא מהני אמאי נקט החזירו: 


lvr: 53
pgn: 68
dfh: a
trm: לעולם
txt:
<span class='five'>לעולם. </span>מותר דקתני אעובר ודקשיא לך חזרה מאי אהני למקום חתך מהניא דאם לא החזיר צריך להניח ממה שבפנים לצד החיצון ולחותכו שמקום החתך הבדלת החיצון והפנימי אסור מפני שהוא עומד על שפת הרחם ולא קרינא ביה בהמה בבהמה דלאו בתוכה הוא אבל החזירו א'צ לחתוך לצד פנים אלא מצמצם וחותך ומקום חתך מותר דקרינא ביה בהמה בבהמה ומשום בשר בשדה ליכא דהא לא יצא ממחיצתו והא דרב נחמן לקמן: 


lvr: 53
pgn: 68
dfh: a
trm: שבחוץ טמא
txt:
<span class='five'>שבחוץ טמא. </span>דילפינן בהעור והרוטב <span class='mareimakom'>(לקמן דף קכח:)</span> שאבר מן החי מטמא כאבר מן הנבלה מוכי ימות מן הבהמה: 


lvr: 53
pgn: 68
dfh: b
trm: מגע טריפה שחוטה
txt:
<span class='five'>מגע טריפה שחוטה. </span>שאבר היוצא עדיין הוא מחובר בשעת שחיטה אע'פ שאין שחיטה מתירתה באכילה מטהרתה מידי נבילה כטרפה ששחיטתה מטהרתה וטעמייהו מפרש במתני' ולקמן <span class='mareimakom'>(דף עג.)</span> מפרש בפירקין בטרפה שחוטה מאי מגע שייך למימר בה ומפרש שטרפה שחוטה מטמאה את המוקדשים מדרבנן: 


lvr: 53
pgn: 68
dfh: b
trm: פרסה החזיר אכול פרסות החזיר אכול
txt:
<span class='five'>פרסה החזיר אכול פרסות החזיר אכול. </span>אקרא קאי דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים יד)</span> כל בהמה מפרסת פרסה ושוסעת שסע שתי פרסות מעלת גרה וגו' ומהאי קרא נפקא לן לקמן <span class='mareimakom'>(דף סט.)</span> דעובר ניתר בשחיטת האם ודריש בהמה דרישא אבהמה דסיפא ומשמע בהמה שבבהמה תאכלו ופרסה ופרסות דכתיבי ביה להכי אתו לומר לך פעמים שאתה אוכל כל אבריו ופעמים שאין אתה אוכל אלא מקצתן פרסה החזיר הוציא שתי ידיו והחזיר האחת אכול אותה החזיר שתיהם אכול שתיהן: 


lvr: 53
pgn: 68
dfh: b
trm: למקום חתך
txt:
<span class='five'>למקום חתך. </span>והכי קאמר החזיר פרסה אכול מקום חתך שלה החזיר פרסות אכול מקום חתך של שניהם: 


lvr: 53
pgn: 68
dfh: b
trm: והא תרי קראי נסיב לה
txt:
<span class='five'>והא תרי קראי נסיב לה. </span>פרסות ופרסה ואי למקום חתך מדאשמועינן בחדא דאם החזירו אכול ואם לאו לא תאכל ה'ה לתרי: 


lvr: 53
pgn: 68
dfh: b
trm: חד למקום חתך
txt:
<span class='five'>חד למקום חתך. </span>פרסות החזיר למישרי מקום חתך בחזרה וחד למישרי עובר שפרסותיו קלוטות כגמל ונמצא במעי פרה ואליבא דרבי שמעון איצטריך דקאסר קלוט בן טהורה בבכורות <span class='mareimakom'>(דף ו:)</span> גמל גמל שתי פעמים אחד גמל שנולד מן הגמלה ואחד גמל שנולד מן הפרה ואשמועי' הכא דאם נמצא בתוכה מודה דשרי דהכי קאמר עובר שאין לה אלא פרסה שאין פרסותיו סדוקות אכול והחזיר דרישא לאו דוקא: עולא פליג אדרב יהודה: 


lvr: 53
pgn: 68
dfh: b
trm: הכל היו
txt:
<span class='five'>הכל היו. </span>כל הנאמר בו מחיצה כגון עובר לשחיטה ובשר קדשי קדשים שנתנה להם תורת מחיצות עזרה בקדשים קלים שחומת ירושלים מחיצה להם כולן היו בכלל איסור זה דמשיצא בשר בשדה הרי הוא כטרפה ובא הכתוב ופרט לך בחטאת שאין חזרה מועלת בה דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא י)</span> בשעיר חטאת דראש חדש ששרפוהו אהרן ובניו וקצף עליהם משה מדוע לא אכלתם את החטאת הן לא הובא את דמה אל הקדש שתפסל בכך כדכתיב <span class='mareimakom'>(שם ו)</span> וכל חטאת אשר יובא מדמה וגו' ופנימה היתה שלא יצתה ממחיצתה הא יצתה בת שריפה היא ולא אמרינן ליהדרה ולא הוצרך לפרוט בה דמהיכא תיתי לן דתשתרי מכלל טרפה לא תאכלו משום חזרה להכי פרט בה למימר דהאי היא דלא מהני בה חזרה אבל כל שאר היוצאים שחזרו הותרו: 


lvr: 53
pgn: 68
dfh: b
trm: מאי ת'ל
txt:
<span class='five'>מאי ת'ל. </span>אטרפה קאי למה קראו טרפה ומה למדנו בכך הוה ליה למיכתב בשר בשדה לא תאכלו: 


lvr: 53
pgn: 68
dfh: b
trm: למיסר מיעוט אבר
txt:
<span class='five'>למיסר מיעוט אבר. </span>אם יצא רובו ונשאר מיעוט ללישנא בתרא דנקט לשון לידה הוי ילוד ומיתסר כוליה וללישנא קמא לא נאסר אלא היוצא: 


lvr: 53
pgn: 68
dfh: b
trm: לדברי האומר אין לידה לאברים הוציא ידו והחזירה וחזר והוציא ידו
txt:
<span class='five'>לדברי האומר אין לידה לאברים הוציא ידו והחזירה וחזר והוציא ידו. </span>האחרת והחזירה וחזר והוציא שדרתו והחזירה עד שהשלים לרובו של עובר מי הוי כילוד דהא נפקא רוביה או דלמא כיון דאין לידה לאברים הויא חזרה דידיה חזרה וכי נפיק אידך כבר הדר ליה קמא ואין כאן יציאת רוב דאי למאן דאמר יש לידה לא מהניא להו חזרה: 


lvr: 53
pgn: 68
dfh: b
trm: ואם תימצי לומר כיון דהדר הדר הוציאה וחתכה כו' או דלמא רובא בבת אחת בעינן
txt:
<span class='five'>ואם תימצי לומר כיון דהדר הדר הוציאה וחתכה כו' או דלמא רובא בבת אחת בעינן. </span>ואפילו למאן דאמר יש לידה איכא למיבעי להא:  זה


lvr: 53
pgn: 69
dfh: a
trm: לאתויי מאי
txt:
<span class='five'>לאתויי מאי. </span>אי חותך מן העובר תנא ליה אלא לאו לאתויי כה'ג דנשאר מיעוט העובר בפנים ורובו יצא מחותך: 


lvr: 53
pgn: 69
dfh: a
trm:
ותבעי לך קדשים קלים בירושלים </span> כגון עובר שלמים שהוציא את ידו בירושלים והחזירה והכניסוה לעזרה ושחטוה ותבעי לך אליבא דמ'ד יש לידה לאברים ולא מהניא חזרה מי מהניא ליה חומה דלא ליהוי בשר בשדה דהא חומת העיר הויא מחיצה לקדשים קלים וליכא לאוקמא בשוחט שלמים 

txt:
<span class='five'>ותבעי לך קדשים קלים בירושלים </span> כגון עובר שלמים שהוציא את ידו בירושלים והחזירה והכניסוה לעזרה ושחטוה ותבעי לך אליבא דמ'ד יש לידה לאברים ולא מהניא חזרה מי מהניא ליה חומה דלא ליהוי בשר בשדה דהא חומת העיר הויא מחיצה לקדשים קלים וליכא לאוקמא בשוחט שלמים בירושלים והוציא העובר את ידו לחוץ דא'כ אף הבהמה אסורה משום שוחט קדשים בחוץ: <span class='five'>אמו הוא. </span>ולא חומה: 


lvr: 53
pgn: 69
dfh: a
trm: מי מצטרף סימן ראשון לסימן שני
txt:
<span class='five'>מי מצטרף סימן ראשון לסימן שני. </span>גרסינן והכי מיבעי ליה סימן ראשון כשנשחטה בעוד אבר זה בתוכה היה בא להתיר אף באכילה ומשיצא אין חתיכת סימן שני בא על אבר זה אלא לטהרו מידי נבלה כדאמרן לעיל וחכ'א מגע טרפה שחוטה מי מצטרף סימן ראשון שבא לו לטהר ולהתיר עם זה שאינו בא אלא לטהר להועילו מיהא לטהר הואיל ושניהם שוין בכך: 


lvr: 53
pgn: 69
dfh: a
trm: או דלמא
txt:
<span class='five'>או דלמא. </span>כיון דיש חילוק ביניהם לא מצטרף ראשון שהוא נשחט לשני דברים עם השני שאינו אלא לטהרו מידי נבלה ואין כאן שחיטה שלמה לטהרו: 


lvr: 53
pgn: 69
dfh: a
trm: אם מצטרף סימן ראשון לשני להתיר באכילה
txt:
<span class='five'>אם מצטרף סימן ראשון לשני להתיר באכילה. </span>כל העובר והבהמה ולא אמרינן שחיטה חלוקה היא ואין שחיטה לא בזו ולא בזו לא תועיל לאבר לטהרו מידי נבלה: 


lvr: 53
pgn: 69
dfh: a
trm: מהו לחוש לזרעו
txt:
<span class='five'>מהו לחוש לזרעו. </span>של עובר זה שהוציא ידו ונשחטה אמו והוציאוהו חי וגדל ובא על הבהמה והוליד מהו שיאסר אבר כיוצא בו הנולד ממנו: 


lvr: 53
pgn: 69
dfh: a
trm: דאמר רב משרשיא לדברי האומר חוששין לזרע האב
txt:
<span class='five'>דאמר רב משרשיא לדברי האומר חוששין לזרע האב. </span>חנניא הוא באותו ואת בנו <span class='mareimakom'>(לקמן עח:)</span>: 


lvr: 53
pgn: 69
dfh: a
trm: אין לו תקנה
txt:
<span class='five'>אין לו תקנה. </span>שמצד אביו אין טעון שחיטה כדתנן במתני' <span class='mareimakom'>(שם דף עד.)</span> וחכ'א שחיטת אמו מטהרתו ומצד אמו טעון שחיטה וסימניו אינן סימנין דהא פלגיה כשחוטין דמו ואי נמי ה'ל בר סימן א' ובהמה צריכה רוב שנים: 


lvr: 53
pgn: 69
dfh: a
trm: אבן פקועה דכוותיה
txt:
<span class='five'>אבן פקועה דכוותיה. </span>דאין [הולד] טעון שחיטה אלא משום חד אבר וההוא אבר לא מישתרי בשחיטה דלאו שחיטה היא  [וחתך ליה האי אבר ושרי]: 


lvr: 53
pgn: 69
dfh: a
trm: איסור חלב ודם איכא איסור יוצא ליכא
txt:
<span class='five'>איסור חלב ודם איכא איסור יוצא ליכא. </span>דהא לר'מ אפי' מה שבפנים טעון שחיטה כדקתני מתניתין <span class='mareimakom'>(שם)</span> ומצא בה בן תשעה חי טעון שחיטה הלכך ה'ל כשאר בהמה: 


lvr: 53
pgn: 69
dfh: a
trm: ואי כר' יהודה
txt:
<span class='five'>ואי כר' יהודה. </span>בר פלוגתיה דאמר אין טעון שחיטה מה שבפנים ואיכא איסור יוצא שאין לו היתר איסור חלב ליכא: 


lvr: 53
pgn: 69
dfh: a
trm: את חלבו
txt:
<span class='five'>את חלבו. </span>אם נקבה היא וילדה והרי היא חולבת חלבה מהו באכילה והיינו לזרעו דקאמר שאין החלב בא עד שתלד: 


lvr: 53
pgn: 69
dfh: a
trm: בהמה בבהמה
txt:
<span class='five'>בהמה בבהמה. </span>שדיא בהמה דרישא אבהמה דסיפא ודרוש הכי בהמה הנמצאת בבהמה תאכלו: 


lvr: 53
pgn: 69
dfh: a
trm: ימירו
txt:
<span class='five'>ימירו. </span>אם הביא בהמת חולין אצל בהמת קדשים מעוברת ואמר הרי זו תמורת עובר של זו תהא תמורה דהא גבי תמורה בהמה כתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span> ואם המר ימיר בהמה בבהמה: 


lvr: 53
pgn: 69
dfh: a
trm: אין ממירין
txt:
<span class='five'>אין ממירין. </span>כלומר אם המיר אין מומר דכל ממירין דתמורה דיעבד הוא כדאמרן בשמעתא קמייתא דפרקא קמא <span class='mareimakom'>(לעיל ב.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 69
dfh: a
trm: אלא
txt:
<span class='five'>אלא. </span>לאו מבהמה נפקא אלא מכל נפקא והכי דריש כל מפרסת פרסה בבהמה תאכלו כלומר כל אשר תמצא בבהמה אכול: 


lvr: 53
pgn: 69
dfh: a
trm: אותה תאכלו כשהיא שלמה
txt:
<span class='five'>אותה תאכלו כשהיא שלמה. </span>אכול כל הנמצא בתוכה אבל כשהיא חסרה שהנמצא בתוכה מגופה הוא שנחסר ממנה לא תאכל הנמצא: 


lvr: 53
pgn: 69
dfh: b
trm: קלוט במעי פרה ליתסר
txt:
<span class='five'>קלוט במעי פרה ליתסר. </span>ואנן אמרינן לעיל <span class='mareimakom'>(דף סח:)</span> דשרי אפי' לר'ש: 


lvr: 53
pgn: 69
dfh: b
trm: תנא דבי ר' ישמעאל כר'ש
txt:
<span class='five'>תנא דבי ר' ישמעאל כר'ש. </span>מצינו משנת מדרשו של ר' ישמעאל כתלמידיו של ר'ש בן יוחי: 


lvr: 53
pgn: 69
dfh: b
trm: פרסה בבהמה תאכלו
txt:
<span class='five'>פרסה בבהמה תאכלו. </span>קרא כתיב פרסה וכתיב פרסות איזה שתמצא או פרסה בבהמה או פרסות אבל יונה אינה לא פרסה ולא פרסות: 


lvr: 53
pgn: 69
dfh: b
trm: ר'ש היא
txt:
<span class='five'>ר'ש היא. </span>טעמא לאו משום דעובר לאו בהמה אלא משום דמקיש תמורה למעשר במסכת תמורה בפ'ק דתנן אמר ר'ש והלא מעשר בכלל כל הקדשים היה ולמה יצא דכתיב כל מעשר בקר וצאן וגו' לא יבקר בין טוב לרע ולא ימירנו ולמה יצא להקיש מה מעשר קרבן יחיד יצא קרבן צבור ומה מעשר קדשי מזבח יצאו קדשי בדק הבית הלכך דוק מינה נמי מה מעשר אינו בעוברין ואברין דבעינן יעבור תחת השבט <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span> : 


lvr: 53
pgn: 69
dfh: b
trm: דתנן
txt:
<span class='five'>דתנן. </span>בסיפא דידה דפליג ר' יוסי עלה ואמר ממירין ומפרש טעמא והלא במוקדשין בתחלת הקדש האומר רגלה של זו עולה כולה עולה כו' שמע מינה מדקאמר והלא במוקדשין דלרבי שמעון מהדר והלא במוקדשין אתה מודה דהאומר רגלה של זו כו' כדלקמן ובזו אתה חלוק עלי דאי ס'ד ת'ק אין ממירים ר'מ היא כשאר סתם משנה: 


lvr: 53
pgn: 69
dfh: b
trm: מי אית להו האי סברא
txt:
<span class='five'>מי אית להו האי סברא. </span>במוקדשין דכולה עולה דנימא להו רבי יוסי והלא במוקדשין אתם מודים לי והתניא כו': 


lvr: 53
pgn: 69
dfh: b
trm: חוץ מדמי אותו אבר
txt:
<span class='five'>חוץ מדמי אותו אבר. </span>וממנו לא יטול הדמים לפי שאינו שלו ובתמורה פריך והא קמייתי אותו שקנאה עולה מחוסר אבר והוא היה מחוייב עולה: 


lvr: 53
pgn: 69
dfh: b
trm: יהיה לרבות את כולה
txt:
<span class='five'>יהיה לרבות את כולה. </span>דה'ל למיכתב כל אשר יתן ממנו לה' קדש ומדכתיב יהיה ריבויא הוא דאפי' לא נתן לה' אלא ממנו דהיינו מקצתה יהיה קדש כולה: 


lvr: 53
pgn: 69
dfh: b
trm: אלא לאו
txt:
<span class='five'>אלא לאו. </span>ת'ק ר'ש היא וכיון דשמעת ליה בעלמא דמקיש תמורה למעשר טעמא בהא נמי משום הקישא הוא: 


lvr: 53
pgn: 69
dfh: b
trm: לא ר' יוסי טעמא דנפשיה קאמר
txt:
<span class='five'>לא ר' יוסי טעמא דנפשיה קאמר. </span>מהא לא תימא דת'ק ר'ש היא דלעולם אימא לך דר'מ היא או ר' יהודה דלא שמעינן להו דמקשו וטעמייהו בהא משום דאברים ועוברין לאו בהמה מיקרו ודקשיא לך היכי מצי ר' יוסי למימר לר' מאיר והלא במוקדשים כו' לאו משום דסבירא ליה דנימא והלא במוקדשים אתה מודה לי אלא ה'ק ליה הלא במוקדשין יודע אני דהאומר רגלה של זו עולה כולה עולה דנפקא ליה מיהיה קדש אף כשיאמר רגלה של זו תמורה תהא כולה תמורה ואישתכח דהמיר בהמה כולה וקרינא בהמה בבהמה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 69
dfh: b
trm: המבכרת המקשה לילד
txt:
<span class='five'>המבכרת המקשה לילד. </span>בפטר רחם שלה מותר לחתוך אבר אבר כשהוא יוצא ראשון ראשון: 


lvr: 53
pgn: 69
dfh: b
trm: ופטורה מן הבכורה
txt:
<span class='five'>ופטורה מן הבכורה. </span>שהבא אחריו אינו בכור בין שיצא ראשון אבר אבר ובין שיצא רוב כאחת דהא שני לאו פטר רחם הוא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 69
dfh: b
trm: למפרע הוא קדוש
txt:
<span class='five'>למפרע הוא קדוש. </span>אע'ג דבלידה תלא רחמנא וברובא הוא דהויא לידה מיהו כי נפיק רובא משוי ליה לידה מתחלה ואגלאי מלתא דכי זבין לעובד כוכבים לאו כלום זבין דאין לו חלק בו: 


lvr: 53
pgn: 69
dfh: b
trm: מכאן ולהבא
txt:
<span class='five'>מכאן ולהבא. </span>מיציאת רוב ואילך הוא קדוש ובתחילת לידתו חולין הוה ויכול למוכרו כאילו הוא במעי אמו שהרי קדושתו תלוי בלידה וכיון דמכירתו מכירה ה'ל יד עובד כוכבים באמצע ותו לא קדיש בב' שלישי אחרונים: 


lvr: 53
pgn: 69
dfh: b
trm: יצא שליש דרך דופן
txt:
<span class='five'>יצא שליש דרך דופן. </span>תחילה ע'י סם וסכין ובגמר לידה נפתח רחם ויצאו שני שלישים: 


lvr: 53
pgn: 69
dfh: b
trm: משום דלקולא
txt:
<span class='five'>משום דלקולא. </span>כלומר דאי אמר מכאן ולהבא קולא הוא דמפקעינן לבכור מקדושתו:  ואי


lvr: 53
pgn: 70
dfh: a
trm: מחתך ומניח
txt:
<span class='five'>מחתך ומניח. </span>עד שיצא הרוב ואע'ג שיצא הרוב והרי החתיכות לפנינו משליכו לכלבים אי אמרת בשלמא מכאן ולהבא הוא קדוש ומקמי יציאת רוב לא קדיש מידי הנך דאיחתכו מקמי הכי לא חלה קדושה עלייהו אלא אי אמרת דלמפרע הוא קדוש הא כיון דרובא קמן איגלאי מלתא ביציאת הרוב דמעיקרא קדוש להו: 


lvr: 53
pgn: 70
dfh: a
trm: לא מחתך ומשליך
txt:
<span class='five'>לא מחתך ומשליך. </span>דכיון דליתנהו אמאי תיחול בשעת גמר יציאת הרוב ואיסורא ליכא דהא כי שדא קמא חולין הוה אבל ביצא שליש ומכרו לעובד כוכבים וחזר ויצא שליש אחר וכולן לפנינו איכא למימר אגלאי מלתא וחיילא למפרע ומבטלה מכירה: 


lvr: 53
pgn: 70
dfh: a
trm: הלכו באברים
txt:
<span class='five'>הלכו באברים. </span>כדמפרש ואזיל שיצא רובו במיעוט אבר רוב העובר יצא ומיעוט א' מן האברים השלים ליציאת הרוב וקא מיבעיא ליה הלכו באברים אחר הרוב דנשדי מיעוט אבר שיצא בתר רובו שבפנים והוי כמאן דלא נפק האי מיעוט וליכא יציאת רוב עובר ואם רצה מחתך ומשליך לכלבים ומשום מטיל מום בקדשים ליכא דמותר להטיל מום בבכור קודם שיצא לאויר העולם כגון יציאת ראשו או יציאת רובו דרך מרגלותיו: 


lvr: 53
pgn: 70
dfh: a
trm: או לא הלכו
txt:
<span class='five'>או לא הלכו. </span>ושדינן ליה בתר רוב עובר דלא שבקינן רוב עובר וניזיל בתר רוב אבר: 


lvr: 53
pgn: 70
dfh: a
trm: אלא שיצא חציו
txt:
<span class='five'>אלא שיצא חציו. </span>של עובר ורוב אבר משלים אותו החצי ואי שדינא למיעוטא דגוואי בתר רובא נפק ליה רובא דולד: 


lvr: 53
pgn: 70
dfh: a
trm: אי נימא רובו ממש
txt:
<span class='five'>אי נימא רובו ממש. </span>ובבת אחת קא מיירי על כרחך דאע'ג דשנינן לעיל מחתך ומניח נעשה כו' שינויא בעלמא שני אגב דוחקיה ומתניתין במשמעותיה קיימא: 


lvr: 53
pgn: 70
dfh: a
trm: אלא לאו כגון שיצא חציו ברוב אבר
txt:
<span class='five'>אלא לאו כגון שיצא חציו ברוב אבר. </span>וקרי ליה רובו דשדינן מיעוט אבר דגוואי בתר רוב אבר והוה ליה רוב עובר: 


lvr: 53
pgn: 70
dfh: a
trm: לא
txt:
<span class='five'>לא. </span>לעולם לא הלכו ולא שדינן מיעוט אבר בתר רובא ומתניתין ביצא רובו ממש ודקשיא לך למאי איצטריך כגון שהיה מיעוט אחד מן האברים משלים לרוב העובר ואיצטריך לאשמעינן דהוי רובא ולא אמרינן שדי מיעוט אבר שבחוץ אחר רוב שבפנים וליכא לידה אלא שדייה בתר רוב העובר הואיל ובהדיה נפיק: 


lvr: 53
pgn: 70
dfh: a
trm: מהו
txt:
<span class='five'>מהו. </span>שתהא חציצה ואמרינן כיון דלא נגע ברחם לא קדיש דהא רחם הוא דמקדש דבדידיה תלא רחמנא ולקמן בעי אימת כרכו ואת'ל סיב הוי חציצה דמין שלא במינו הוא: 


lvr: 53
pgn: 70
dfh: a
trm: כרכה
txt:
<span class='five'>כרכה. </span>אשה בידיה והוציאתו והפסיקו ידיה בינו לבין הרחם מי אמרינן כיון דאורחיה הוא לילד את בהמתה לאו חציצה היא: 


lvr: 53
pgn: 70
dfh: a
trm: אלא בלעתו והוציאתו והכניסתו והקיאתו ויצא מאליו מהו
txt:
<span class='five'>אלא בלעתו והוציאתו והכניסתו והקיאתו ויצא מאליו מהו. </span>מי קדוש בהאי יציאה אחרונה או לא: 


lvr: 53
pgn: 70
dfh: a
trm: ויצא דרך פרוץ
txt:
<span class='five'>ויצא דרך פרוץ. </span>מהו מי אמרינן כיון דעומד מרובה עליו הוה ליה כאילו כולו עומד ל'א נגממו מבפנים ושפה חיצונה משמרת וקא מיבעיא ליה תורא ברא מקדש או לא:  מתני'


lvr: 53
pgn: 70
dfh: b
trm: ק'ו
txt:
<span class='five'>ק'ו. </span>כלומר אפי' לר' עקיבא דאמר לקמן <span class='mareimakom'>(דף עב.)</span> טומאה בלועה כגון עובר במעי אשה טמאה הכא מודה מק'ו אם הועילה לו מחיצת אמו להתירו באכילה בשחיטתה אע'פ שהוא מת לא תועיל לו כשהיא חיה לטהרו מלטמא: 


lvr: 53
pgn: 70
dfh: b
trm: מהלכי כפים במהלכי ארבע
txt:
<span class='five'>מהלכי כפים במהלכי ארבע. </span>בעינן דהכי כתיב הולך על כפיו בכל החיה ההולכת על ארבע שאין לאמו אלא ד' רגלים כגון טמאה שאין פרסותיה סדוקות: 


lvr: 53
pgn: 70
dfh: b
trm: לא תטמא
txt:
<span class='five'>לא תטמא. </span>במעי אמו דהאי לאו מהלך על כפים הוא ור' יוסי פסיק ותני בטמאה טמא: 


lvr: 53
pgn: 70
dfh: b
trm: זו נבלת עובר
txt:
<span class='five'>זו נבלת עובר. </span>דהא בנולדה ליכא לאוקמה דהא נבלת טהורה מטמאה דכתיב [וכי] ימות מן הבהמה אשר היא לכם וגו' אלא בנבלת עובר מיתוקמא שבטהור' טהור מקל וחומר ובטמאה טמא דליכא קל וחומר דקם ליה ממילא בטומאת נבלות מאחר שמת ולא דרשי' היקשא: 


lvr: 53
pgn: 70
dfh: b
trm: אי לאו דר' יצחק הוה אמינא כוליה האי קרא לכדרבי אתא
txt:
<span class='five'>אי לאו דר' יצחק הוה אמינא כוליה האי קרא לכדרבי אתא. </span>דאמרי' לקמן <span class='mareimakom'>(דף עא.)</span> אקרא אני חיה בהמה למה נאמרה כו' ועובר טמאה דטהור תיפוק לן מהקישא דלעיל ואע'ג דרבי מבהמה טמאה נפקא ודרב נחמן תיפוק מחיה הא קיימא לן <span class='mareimakom'>(שבועות דף יט.)</span> פרשה שנאמרה ונשנית מפני חידוש אחד נשנית השתא דכתיב כל הולך על כפיו דאפקנא מהיקשא דלא נקיט דרשי' מבנבלת חיה טמאה ואמרינן לדרשה אתא לאתויי עובר: הכי גרסי' 


lvr: 53
pgn: 70
dfh: b
trm: תניא אמר ר' יונתן נמתי לו לבן עזאי
txt:
<span class='five'>תניא אמר ר' יונתן נמתי לו לבן עזאי. </span> נמתי אמרתי למדנו כו' דכתיב או בנבלת חיה טמאה או בנבלת בהמה טמאה וכתיב וכי ימות מן הבהמה אשר היא לכם לאכלה הרי חיה טמאה ובהמה טמאה ובהמה טהורה אבל נבלת חיה טהורה לא למדנו שתטמא ומנין: 


lvr: 53
pgn: 70
dfh: b
trm: נמתי לו וכי ימות מן הבהמה וגו'
txt:
<span class='five'>נמתי לו וכי ימות מן הבהמה וגו'. </span>וכיון דפרט לך בהמה טהורה וטמאה הרי חיה טהורה בכלל לפי שלמדנו במקום אחר חיה בכלל בהמה ובהמה בכלל חיה כדאמרינן לקמן ומעתה תהא לך חיה טהורה בכלל בהמה טהורה אם תצטרך ללמוד חיה טהורה מבהמה טהורה כלום: 


lvr: 53
pgn: 70
dfh: b
trm: וחיה טמאה בכלל בהמה טמאה
txt:
<span class='five'>וחיה טמאה בכלל בהמה טמאה. </span>לכשתצטרך ולקמן מפרש למאי הלכתא. וסידרה ה'ג ולמדנו חיה בכלל בהמה ובהמה בכלל חיה חיה טהורה בכלל בהמה טהורה חיה טמאה בכלל בהמה טמאה בהמה טמאה בכלל חיה טמאה בהמה טהורה בכלל חיה טהורה: 


lvr: 53
pgn: 70
dfh: b
trm: חבל על בן עזאי
txt:
<span class='five'>חבל על בן עזאי. </span>הפסד וחבלה היא בעולם תלמיד ותיק כמותי אני בן עזאי שלא שמשתי את ר' ישמעאל כל חבלה שבש'ס לשון חבלה והפסד הוא כמו <span class='mareimakom'>(סנהדרין דף נט:)</span> חבל על שמש גדול שאבד מן העולם גבי נחש: 


lvr: 53
pgn: 70
dfh: b
trm: זאת החיה אשר תאכלו מכל הבהמה אשר על הארץ כל מפרסת פרסה
txt:
<span class='five'>זאת החיה אשר תאכלו מכל הבהמה אשר על הארץ כל מפרסת פרסה. </span>והכי משמע מכל הבהמה אכול את המפרסת ומעיקרא מתחיל לאישתעויי בחיה זאת החיה אשר תאכלו ומפרש סימני בהמה דקאמר מכל הבהמה כל מפרסת אלמא בהמה בכלל חיה ומעתה תלמוד לכל הצריך לך: 


lvr: 53
pgn: 70
dfh: b
trm: חיה טהורה בכלל בהמה טהורה כו'
txt:
<span class='five'>חיה טהורה בכלל בהמה טהורה כו'. </span>והשתא מפרש לארבעה בבי דמתניתא למאי ניבעי להו: 


lvr: 53
pgn: 70
dfh: b
trm: חיה טהורה בכלל בהמה טהורה לסימנין
txt:
<span class='five'>חיה טהורה בכלל בהמה טהורה לסימנין. </span>שלא מצינו סימנין מפורשים אלא בבהמה דכתיב בויקרא כל בהמה מפרסת פרסה ובמשנה תורה <span class='mareimakom'>(יד)</span>  מכל הבהמה אשר על הארץ כל מפרסת פרסה סימנין אבהמה קיימי ובחיה לא ידעינן אלא משום דאשכחן חיה בכלל בהמה כדלעיל זאת הבהמה ומפרש איל וצבי ויחמור והוא הדין נמי דאצטריך לן חיה טהורה בכלל בהמה טהורה לטומאת נבלות כדבעינן לעיל נבלת חיה טהורה לא למדנו ונפקא לן מבהמה טהורה ולהרבעה נמי אצטריך דהא הרבעת כלאים בבהמה כתיב ולא בחיה אלא חדא מינייהו נקט: ה'ג <span class='five'>חיה טמאה בכלל בהמה טמאה להרבעה </span>וכדפרשי' דהרבעה בבהמה כתיבא ומשמע בין טמאה ובין טהורה וחיה מבהמה נפקא והוא הדין נמי דחיה טהורה להרבעה בכלל בהמה טהורה אלא בכל כללי דברייתא מפרש חדא מילתא לאשמועינן דמכולהו איכא למילף:  בהמה


lvr: 53
pgn: 71
dfh: a
trm: בהמה טמאה בכלל חיה טמאה לכדרבי </span>גרסינן: <span class='five'>אקרא אני חיה
txt:
<span class='five'>בהמה טמאה בכלל חיה טמאה לכדרבי </span>גרסינן: <span class='five'>אקרא אני חיה. </span>לגבי קרבן עולה ויורד או בנבלת חיה טמאה או בנבלת בהמה טמאה <span class='mareimakom'>(ויקרא ה)</span> ודי היה לי בקריאת חיה ויודע אני שהבהמה בכלל חיה בהמה למה נאמרה: 


lvr: 53
pgn: 71
dfh: a
trm: נאמר כאן בהמה טמאה
txt:
<span class='five'>נאמר כאן בהמה טמאה. </span>ונאמר בטמא שאכל את הקדש בפרשת (אמור אל הכהנים) [צו] ונפש כי תגע בכל טמא בטומאת אדם או בבהמה טמאה: 


lvr: 53
pgn: 71
dfh: a
trm: אף
txt:
<span class='five'>אף. </span>קרבן עולה ויורד דכתיב או נפש אשר תגע וגו' ומשמע דבנגיעת טומאה מחייב ליה קרבן עולה ויורד דילפינן בהא גזירה שוה דלא מיחייב עד דאכיל קדש או יכנס למקדש ולהא מילתא איצטריך לן בהמה טמאה בכלל חיה דאי לאו דקים לן מזאת החיה דבהמה בכלל חיה לא הוה מייתר לן האי בהמה טמאה לג'ש דלא הוי מצי למימר אקרא אני חיה: 


lvr: 53
pgn: 71
dfh: a
trm: בהמה טהורה בכלל חיה טהורה ליצירה
txt:
<span class='five'>בהמה טהורה בכלל חיה טהורה ליצירה. </span>דגבי חיה כתיבא <span class='mareimakom'>(בראשית ב)</span> יצירה ויצר ה' אלהים מן האדמה כל חית השדה וגו' ונפקא מינה למפלת מין בהמה חיה ועוף דקאמר ר'מ תורת ולד עליהן ואמן יושבת עליהן ימי טומאה וימי טהרה ואמרינן בהמפלת <span class='mareimakom'>(נדה כב:)</span> מ'ט דר'מ הואיל ונאמר בהן יצירה כאדם והוא הדין דבהמה טמאה בכלל חיה טמאה נמי להאי מילתא איצטריכא אלא כבר פריש בה מלתא אחריתי לכדרבי וחדא מינייהו נקט ובכל כללי דברייתא פריש חדא מילתא: 


lvr: 53
pgn: 71
dfh: a
trm: אינו ידוע
txt:
<span class='five'>אינו ידוע. </span>אם זכר אם נקבה הטל עליה חומר שניהם ותשב לזכר ולנקבה שבועים טומאת לידת נקבה ואפילו אינה רואה בהן שמא נקבה ילדה ובלא ראייה איכא שבועים טומאת לידה וימי טוהר אין לה אלא עד ארבעים יום מתחלת לידתן כדין זכר שמא זכר הוא: ה'ג 


lvr: 53
pgn: 71
dfh: a
trm: לרבנן האי קרא למה לי כוליה לכדרבי אתא
txt:
<span class='five'>לרבנן האי קרא למה לי כוליה לכדרבי אתא. </span>ואמתניתין קאי ולרבנן דפליגי אדרבי יוסי הגלילי הא קרא דר'נ דילפינן מיניה ואיזה זה עובר שבטמאה טמא למה לי: 


lvr: 53
pgn: 71
dfh: a
trm: לכדרבי הוא דאתא
txt:
<span class='five'>לכדרבי הוא דאתא. </span>חיה טמאה לגופיה ובהמה טמאה לג'ש ואיידי דכתב טמאה בבהמה משום ג'ש כתב נמי בחיה דכל פרשה שנאמרה ונשנית לא נשנית אלא בשביל דבר שנתחדש בה: 


lvr: 53
pgn: 71
dfh: a
trm: כך טהרה בלועה אינה מיטמאה
txt:
<span class='five'>כך טהרה בלועה אינה מיטמאה. </span>כגון בלע טבעת טהורה ונכנס לאהל המת אינה מיטמאה כדיליף בקל וחומר: 


lvr: 53
pgn: 71
dfh: a
trm: מי לא עסקינן
txt:
<span class='five'>מי לא עסקינן. </span>אפילו באוכל נבלה סמוך לשקיעת החמה דעדיין היא במעיו ולא נתעכלה וקמטהר ליה קרא בהערב שמש אלמא מכיון שנבלעה הרי היא כמעוכלת לענין לטמא והא ליכא למימר דטעמיה משום דמגע בית הסתרים לא מטמא ותוכו של אדם בית הסתרים הוא דא'כ תטמאנו במשא דאמרינן ביוצא דופן <span class='mareimakom'>(נדה דף מב:)</span> נהי דטומאת בית הסתרים במגע לא מטמיא במשא מיהא מטמיא אלא לאו ש'מ בליעה מעכבתה מלטמא: 


lvr: 53
pgn: 71
dfh: a
trm: דלא חזיא לגר
txt:
<span class='five'>דלא חזיא לגר. </span>וכתיב <span class='mareimakom'>(דברים יד)</span> לא תאכלו כל נבלה לגר אשר בשעריך וגו' הראויה לגר קרויה נבלה שאינה ראויה לגר אינה קרויה נבלה: 


lvr: 53
pgn: 71
dfh: a
trm: אחת זו ואחת זו
txt:
<span class='five'>אחת זו ואחת זו. </span>בין לטמא אדם ובין לטמא אוכלים היא מטמאה עד שתיפסל מאכילת כלבים ב] וקרא (לאתויי) [למעוטי] היכא דהסריחה מחיים הוא דאתא אבל היכא דנראית לגר בשעת מיתה (והלכה) [וחלה] עלה שם נבלה לא פקע מינה שם נבלה עד לכלב והכא קא מטהר ליה בהערב שמש: 


lvr: 53
pgn: 71
dfh: a
trm: אלא לבר פדא דאמר טומאה חמורה
txt:
<span class='five'>אלא לבר פדא דאמר טומאה חמורה. </span>לטמא אדם היא קרויה נבלה כל זמן שראויה לגר למאכל אדם אבל מכאן ואילך אין שם נבלה עליה להיות אב הטומאה אלא אוכלין ומשקין הוא דמטמא: 


lvr: 53
pgn: 71
dfh: a
trm: עד לכלב
txt:
<span class='five'>עד לכלב. </span>דלא גריעא ממגע נבלה שהוא ראשון לטומאה ומטמא אוכלין האי דמטהר ליה קרא משום דלא חזיא לגר הוא ולא מטמיא אדם: 


lvr: 53
pgn: 71
dfh: a
trm: שלא בפניו מיחזא חזיא ליה
txt:
<span class='five'>שלא בפניו מיחזא חזיא ליה. </span> ג] אם בלע חתיכה קטנה ולא לעסה חזיא למי שלא ידע שבלעה: 


lvr: 53
pgn: 71
dfh: a
trm: מה כלי חרס [המוקף] צמיד פתיל שאינו מציל על טומאה שבתוכו מלטמא
txt:
<span class='five'>מה כלי חרס [המוקף] צמיד פתיל שאינו מציל על טומאה שבתוכו מלטמא. </span>שאם היה כזית המת בתוכו אין בליעת הכלי מעכבתו מלטמא את הכלי ואת כל האהל: 


lvr: 53
pgn: 71
dfh: a
trm: בוקעת ועולה
txt:
<span class='five'>בוקעת ועולה. </span>ומטמאה כל המאהילים עליה אפילו סמוך לרקיע אלמא אפילו בליעת קרקע אינה מעכבת וכל שכן בליעת כלי והרי הוא מציל על טהרה שבתוכו ומעכבת מליטמא באהל המת כדאמרינן בפרק קמא <span class='mareimakom'>(לעיל דף כה.)</span>:  אדם


lvr: 53
pgn: 71
dfh: b
trm: אדם
txt:
<span class='five'>אדם. </span>שמעכב טומאה שבתוכו מלטמא אינו דין שמציל על טהרה שבתוכו מליטמא משום בלוע: 


lvr: 53
pgn: 71
dfh: b
trm: מה לכלי חרס
txt:
<span class='five'>מה לכלי חרס. </span>דין הוא שיציל על טהרה שבתוכו שכן יש בו צד קל אחר שאינו מטמא מגבו: 


lvr: 53
pgn: 71
dfh: b
trm: מתוכו קאמרינן
txt:
<span class='five'>מתוכו קאמרינן. </span>תוך דאדם גמרינן מתוך כלי חרס וכ'ש דקל וחומר אלימא הוא דאדרבה תוך כלי חרס חמור מתוכו של אדם: 


lvr: 53
pgn: 71
dfh: b
trm: שכן מטמא מאוירו
txt:
<span class='five'>שכן מטמא מאוירו. </span>בלא נגיעה מה שאין כן באדם הלכך קל וחומר מה אויר כלי חרס שאינו מבליע טומאה שבו מלטמא  ב] מבליע טהרה שבו מליטמא אדם שמבליע טומאה שבתוכו מלטמא אינו דין שיציל על טהרה שבו מליטמא הואיל וקל הוא שאין מקבל אויר האדם טומאה לעולם: 


lvr: 53
pgn: 71
dfh: b
trm: דלמעלה
txt:
<span class='five'>דלמעלה. </span>דרך פיו כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יא)</span> והאוכל מנבלתה: 


lvr: 53
pgn: 71
dfh: b
trm: דלמטה
txt:
<span class='five'>דלמטה. </span>תחב לו דרך בית הריעי עד שנבלע וכגון שהיה א] תחוב בשפופרת ולא טימאו בכניסתו במגע: 


lvr: 53
pgn: 71
dfh: b
trm: צריך שהייה
txt:
<span class='five'>צריך שהייה. </span>לטמא בגדים שהוא לבוש דכתיב <span class='mareimakom'>(שם יד)</span> והבא אל הבית יטמא ג] ולא כתיב כבוס בגדים והאוכל בבית יכבס את בגדיו <span class='mareimakom'>(שם)</span> ומוקמינן לה בתורת כהנים לשוהה שיעור אכילה: 


lvr: 53
pgn: 71
dfh: b
trm: תאמר בבהמה שאינה צריכה שהייה
txt:
<span class='five'>תאמר בבהמה שאינה צריכה שהייה. </span>שאם נכנסת טעונה כלים הרי הן טמאים מיד דוהבא אל הבית קרינא בהו: ומשנינן 


lvr: 53
pgn: 71
dfh: b
trm: למאי הלכתא
txt:
<span class='five'>למאי הלכתא. </span>אמרת אין צריכה שהייה על כרחך לכלים שעליה דהא לאו בת מילבש בגדים היא אלא דרך משוי ודרך משוי אדם גופיה לא בעי שהייה שאם לא היה לבוש בגדיו אלא נטלם על כתפו ונכנס טמאין מיד: 


lvr: 53
pgn: 71
dfh: b
trm: היה לבוש כליו כו'
txt:
<span class='five'>היה לבוש כליו כו'. </span>הוו להו בגדים דידיה וכתיב והאוכל בבית יכבס את בגדיו עד שישהא שיעור אכילה: 


lvr: 53
pgn: 71
dfh: b
trm: פרס
txt:
<span class='five'>פרס. </span>חצי ככר של עירוב שהוא מזון שתי סעודות והוא שמונה ביצים כדאמרינן בעירובין <span class='mareimakom'>(דף פב:)</span>: 


lvr: 53
pgn: 71
dfh: b
trm: טמאה
txt:
<span class='five'>טמאה. </span>טומאת מת וכלי מתכות המיטמאין במת הרי הן כמת דאמר מר <span class='mareimakom'>(לעיל דף ג.)</span> חרב הרי הוא כחלל: 


lvr: 53
pgn: 71
dfh: b
trm: הרי היא כמה שהיתה
txt:
<span class='five'>הרי היא כמה שהיתה. </span>טהורה לפי שלא קבלה טומאה מן האדם משבלעה דאי טמאה היכי מצי למימר הרי היא כמה שהיתה הא לא טבלה וטבילת האדם לא מהניא לה ולהכי נקט הזה ושנה וטבל ואחר כך הקיאה דאם הקיאה קודם טבילה נטמאה ביציאתה במגעו: 


lvr: 53
pgn: 71
dfh: b
trm: כי קאמר רבה כו'
txt:
<span class='five'>כי קאמר רבה כו'. </span>דאי ממתניתין דקתני בלע טבעת טמאה טובל ד] ואוכל דמשמע לא מטמיא לאדם הוה אמינא טעמא לאו משום בליעה הוא אלא משום דמגע בית הסתרים לאו מגע הוא לענין טומאה כדאמרינן במסכת נדה <span class='mareimakom'>(דף מג.)</span> מוידיו לא שטף במים וגבי טבעת ליכא למימר תטמא את האדם במשא שאין משא אלא למי שהטומאה יוצאה ממנו כגון מת ונבלה ומעיינות הזב אבל טמא מת אע'פ שהוא אב הטומאה אין לו משא וטבעת טהורה נמי דתנן דלא מטמיא מחמת אדם נמי טעמא משום דמגע בית הסתרים דאדם לא מטמא אבל טבעת בטבעת לאו בית הסתרים שייך למימר בהו אע'פ שנטמנו באדם ה] הרי הן כמונחין בתיבה וניטמו אשמועינן רבה דטעמא דמתניתין משום בלוע היא ואפילו חברתה לא מטמא:  והא


lvr: 53
pgn: 72
dfh: a
trm: וקמטמי לה עובר לחיה
txt:
<span class='five'>וקמטמי לה עובר לחיה. </span>ש'מ דטעמא דאשה טהורה משום מגע בית הסתרים הוא ולא משום בלוע: 


lvr: 53
pgn: 72
dfh: a
trm: מאי אינה מדברי תורה
txt:
<span class='five'>מאי אינה מדברי תורה. </span>ל'ל למימר כולי האי לימא טומאה זו דברי סופרים משום גזירה כדמפרש לקמיה: 


lvr: 53
pgn: 72
dfh: a
trm: לא תימא
txt:
<span class='five'>לא תימא. </span>מתני' ר'ע היא דאמר עובר מת שבמעי אשה טמא הלכך מטמא לחיה דטומאה בלועה מטמאה וטהרה בלועה ג] מיטמא ואשה טהורה משום דמגע בית הסתרים הוא: 


lvr: 53
pgn: 72
dfh: a
trm: גזירה שמא יוציא כו'
txt:
<span class='five'>גזירה שמא יוציא כו'. </span>דאי אמרת חיה שפשטה ידה למעי אשה ונגעה בעובר מת טהורה פעמים שהולד מוציא ראשו חוץ לפרוזדור והרי הוא כילוד ומטמא וכסבורה חיה שעדיין הוא במעיה ואתי לטהרה אבל ברועה שהושיט ידו למעי בהמה דקתני מתני' טהור ליכא למיגזר הכי מפני שרחם שלה גלוי דכי מפיק חזי ליה: 


lvr: 53
pgn: 72
dfh: a
trm: מדאורייתא מנא ליה
txt:
<span class='five'>מדאורייתא מנא ליה. </span>דטמא דלא מטהר ליה ממשמעותיה דעל פני השדה ואפי' לא מייתר: 


lvr: 53
pgn: 72
dfh: a
trm: במת בנפש
txt:
<span class='five'>במת בנפש. </span>מת שהוא בתוך נפש האחרת: רביעית הלוג דם חיי האדם תלויין בו שבכך הוא מתקיים: 


lvr: 53
pgn: 72
dfh: a
trm: אף רביעית דם הבא משני מתים
txt:
<span class='five'>אף רביעית דם הבא משני מתים. </span>הלכך האי קרא דכתיב ביה חד נפש לאו לרביעית דם אתא: 


lvr: 53
pgn: 72
dfh: a
trm: מת
txt:
<span class='five'>מת. </span>דבר שמיתה באה על ידו דהיינו רביעית: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 72
dfh: a
trm: הבשר מגע נבלה
txt:
<span class='five'>הבשר מגע נבלה. </span>בשר העובר מגע אבר מן החי שהוא מטמא כנבלה בהעור והרוטב <span class='mareimakom'>(לקמן דף קכט:)</span> אי נמי אם א] יצא עובר מת נבלה גמורה הוי האבר מאחר שלא טהרתו שחיטת אמו: 


lvr: 53
pgn: 72
dfh: a
trm: מגע טרפה שחוטה
txt:
<span class='five'>מגע טרפה שחוטה. </span>שהשחיטה אע'פ שאינה מתרת האבר באכילה מטהרתו מידי נבלה והויא כטרפה שחוטה שאינה מטמאה מן התורה כדמפרש ואזיל אלא מדרבנן במוקדשין:  מה


lvr: 53
pgn: 72
dfh: b
trm: אף שחיטת בהמה תטהר את האבר </span>גרסי': <span class='five'>לא אם טיהרה שחיטת טרפה אותה
txt:
<span class='five'>אף שחיטת בהמה תטהר את האבר </span>גרסי': <span class='five'>לא אם טיהרה שחיטת טרפה אותה. </span>שחיטתה מן הדין הוא שהרי דבר שגופה: 


lvr: 53
pgn: 72
dfh: b
trm: ומנין לטרפה ששחיטתה מטהרתה
txt:
<span class='five'>ומנין לטרפה ששחיטתה מטהרתה. </span>דשמא אינה מטהרתה ומן הדין אינה מטהרתה שבהמה טמאה אסורה באכילה וטרפה אסורה באכילה: 


lvr: 53
pgn: 72
dfh: b
trm: ומה טמאה אין שחיטתה מטהרתה
txt:
<span class='five'>ומה טמאה אין שחיטתה מטהרתה. </span>מלטמא דהכי תניא בתורת כהנים לכל הבהמה אשר היא מפרסת פרסה וגו' כל הנוגע בהם יטמא להביא בהמה טמאה שלא תטהרנה שחיטתה והלא דין הוא השרץ אסור באכילה ובהמה טמאה אסורה באכילה מה שרץ אין שחיטתו מטהרתו דכתיב בהו טמאים הם לכם אף בהמה טמאה לא תטהרנה שחיטתה או כלך לדרך זו בהמה טמאה אסורה באכילה וטרפה אסורה מה טרפה שחיטתה מטהרתה אף בהמה טמאה כן תלמוד לומר הנוגע בהם להביא בהמה טמאה שלא תטהרנה שחיטתה: 


lvr: 53
pgn: 72
dfh: b
trm: תאמר בטרפה שהיתה לה שעת הכושר
txt:
<span class='five'>תאמר בטרפה שהיתה לה שעת הכושר. </span>וכיון דחל עלה תורת שחיטה תו לא פקעה מיניה והויא בכלל שאר צאן ובקר: 


lvr: 53
pgn: 72
dfh: b
trm: שיש במינה שחיטה
txt:
<span class='five'>שיש במינה שחיטה. </span>הלכך לא נפקא מכלל בקר וצאן אבל בן שמונה חי שנולד מבהמה חיה אין לנו במה לטהר אפי' נשחט לפי שאינו בכלל בקר וצאן: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 72
dfh: b
trm: אמאי
txt:
<span class='five'>אמאי. </span>בשר העובר טמא והלא לא נגע האבר בבשר אלא ע'י חבורו אותו מגע חבור בית הסתרים הוא שאינו נראה: 


lvr: 53
pgn: 72
dfh: b
trm: וטומאת בית הסתרים
txt:
<span class='five'>וטומאת בית הסתרים. </span>קי'ל במס' נדה <span class='mareimakom'>(דף מב:)</span> דלא מטמיא: 


lvr: 53
pgn: 72
dfh: b
trm: שלשה
txt:
<span class='five'>שלשה. </span>טפחים בגד שראוי למדרס והיה מדרס הזב שהוא אב הטומאה כדכתיב וכל אשר יגע במשכבו וגו': 


lvr: 53
pgn: 72
dfh: b
trm: שנחלק
txt:
<span class='five'>שנחלק. </span>ואינו ראוי עוד למדרס אבל ראוי הוא לשאר טומאות דקי'ל שלש אצבעות על שלש חזי לעניים א] ולעשירים: 


lvr: 53
pgn: 72
dfh: b
trm: אבל טמא מגע מדרס
txt:
<span class='five'>אבל טמא מגע מדרס. </span>טומאה הנוגע במדרס יש לו והוי ראשון לטומאה מפני שנגעו זה בזה בעודן מחוברין שהיו מדרס: 


lvr: 53
pgn: 72
dfh: b
trm: וכי באיזה מדרס נגע זה
txt:
<span class='five'>וכי באיזה מדרס נגע זה. </span>מאחר שנחלק שהרי מגע חבירו אינו מגע לפי שהוא בית הסתרים אלא אם י'ל שיש כלום טומאה  משמרת עליו לאו משום מגע מדרס: 


lvr: 53
pgn: 72
dfh: b
trm: אלא שאם נגע בו הזב
txt:
<span class='five'>אלא שאם נגע בו הזב. </span>ברגלו ערום כשדרס עליו או לאחר שדרס עליו והוי עליו שני טומאות טומאת מדרס שהיא אב הטומאה וטומאת מגע שהיא ראשונה ואינה אלא לטמא אוכלין ומשקין ונחלק טהור מטומאת מדרס ואינו אב הטומאה עוד אבל טמא מגע הזב כ'ז שלא טבל ונפחת מג' אצבעות: 


lvr: 53
pgn: 72
dfh: b
trm: אלא בשלשה על שלשה שנחלק
txt:
<span class='five'>אלא בשלשה על שלשה שנחלק. </span>דליכא למימר בשעת פרישתן זה מזה קבלו טומאת מגע זה מזה שהרי בשעת פרישתן לא יש בזה כדי לטמא בגד ולא בזה כדי לטמא בגד שהרי אין בהם שיעור אב הטומאה: 


lvr: 53
pgn: 72
dfh: b
trm: אבל ג' אצבעות הבאין מבגד גדול
txt:
<span class='five'>אבל ג' אצבעות הבאין מבגד גדול. </span>שהיה טמא מדרס וחתכו ממנו שלש אצבעות טהור החתיכה הקטנה מן המדרס שאין בה כשיעור וטמאה מגע מדרס אפי' לר' יוסי דאמר אין מגע החבור מגע דהא בית הסתרים היא הכא מודה משום דבשעת פרישתו מאביו אי אפשר לצמצם שלא יגע מעט מעט ובשעת פרישה אינו בית הסתרים ומקבל טומאה מאביו שיש בו שיעור אב הטומאה והכא גבי מתני' נמי אפי' ר' יוסי מודה דמגעו מגע משום שעת פרישה כשחותך האבר מן העובר:  כחתוך


lvr: 53
pgn: 73
dfh: a
trm: חבורי אוכלין
txt:
<span class='five'>חבורי אוכלין. </span>שהן רכין אינו חשיב חבור וכמאן דמיפרתי דמו ודאמרינן בעלמא <span class='mareimakom'>(פסחים דף פה.)</span> לרבינא חבורי אוכלין כמאן דמיפרתי דמו מהכא נפקא: 


lvr: 53
pgn: 73
dfh: a
trm: איידי דתנא רישא חתכו
txt:
<span class='five'>איידי דתנא רישא חתכו. </span>ואחר כך שחט את אמו הבשר טהור דדוקא חתכו קודם שחיטה דמשעה שנשחטה ונראית לטומאת אוכלין לא נגע הא לא חתכו טמא: 


lvr: 53
pgn: 73
dfh: a
trm: ואת האבר המדולדל בה
txt:
<span class='five'>ואת האבר המדולדל בה. </span>בשום בהמה שנחתך ממנו אבר ומעורה ותלוי במקצת דאמרי' בהעור והרוטב <span class='mareimakom'>(לקמן דף קכז:)</span> האבר המדולדל בבהמה ונשחטה מטמאה טומאת אוכלין ולא טומאת נבלות מדקתני הוכשרו בדמיה ואי נבלה מאי הכשר איכא למימר ואע'פ שאסורין באכילה כדקתני לקמן בשמעתין להביא האבר והבשר המדולדלים: 


lvr: 53
pgn: 73
dfh: a
trm: כך מחלוקת באבר
txt:
<span class='five'>כך מחלוקת באבר. </span>המדולדל בבהמה דלרבי מאיר אין שחיטתו מטהרתו ולרבנן שחיטתו מטהרתו: 


lvr: 53
pgn: 73
dfh: a
trm: עושה ניפול
txt:
<span class='five'>עושה ניפול. </span>בשעת שחיטה הרי הוא כנופל ממנה ואין שחיטתו מועלת לו ב] ומשום לישנא דקרא דילפינן לקמן מיתה עושה ניפול נקט לה: 


lvr: 53
pgn: 73
dfh: a
trm: בחזרה
txt:
<span class='five'>בחזרה. </span>כדאמר ר' יוחנן בריש פירקין <span class='mareimakom'>(לעיל דף סח:)</span> אבר עצמו מותר באכילה אם החזיר:  בשלמא


lvr: 53
pgn: 73
dfh: b
trm: בשלמא לריש לקיש
txt:
<span class='five'>בשלמא לריש לקיש. </span>דאמר באיברין נמי פליגי הא אע'ג דר' מאיר קאמר לה לא תקשה ולדבריהם דרבנן דמטהרי בעוברין ובאברין קאמר להו דאע'פ שאתם מטהרין באבר בהמה היה לכם לטמא באבר העובר שאינו גופה: 


lvr: 53
pgn: 73
dfh: b
trm: אלא אי אתמר כו'
txt:
<span class='five'>אלא אי אתמר כו'. </span>והך מתני' דקאמר ר'מ לא אם טהרה כו' לריש לקיש כדשנינן לדבריהם דרבנן קאמר להו ב] : 


lvr: 53
pgn: 73
dfh: b
trm: שמיתה עושה ניפול
txt:
<span class='five'>שמיתה עושה ניפול. </span>אבר המדולדל בבהמה ומתה המיתה מפלת אותו ואינו טמא כאבר מן הנבלה אלא כאבר מן החי והפרש יש ביניהם דאמרינן בהעור והרוטב <span class='mareimakom'>(לקמן דף קכח:)</span> אבר מן החי בשר הפורש ממנו טהור דאין מטמא אלא כשהוא אבר שלם בשר גידים ועצמות אבל נבלה כזית ממנה טמא אב הטומאה: 


lvr: 53
pgn: 73
dfh: b
trm: מתה הבהמה
txt:
<span class='five'>מתה הבהמה. </span>שהיו בה אבר ובשר מדולדלין אבר בפני עצמו ובשר בפני עצמו ומשנה היא בהעור והרוטב: 


lvr: 53
pgn: 73
dfh: b
trm: הבשר צריך הכשר
txt:
<span class='five'>הבשר צריך הכשר. </span>מים שאם יגע בטומאה ג] יקבלנה דמיתה עושה ניפול והוה ליה בשר מן החי שהבשר הפורש ממנו טהור ואינו מטמא משום אבר מן החי: 


lvr: 53
pgn: 73
dfh: b
trm: ואינו מטמא משום אבר מן הנבלה
txt:
<span class='five'>ואינו מטמא משום אבר מן הנבלה. </span>שיהא בשר הפורש ממנו טמא משום דמיתה עושה ניפול ד] כמו שנגמרה נפילתה קודם שמתה: 


lvr: 53
pgn: 73
dfh: b
trm: דברי ר'מ
txt:
<span class='five'>דברי ר'מ. </span>וליכא דפליג עליה במיתה עושה ניפול אלא לר'ש מטהר קתני התם ומוקמינן ליה אפלוגתא אחריתי אבל רבי ודאי לא פליגי עליה אף על גב דפליגי עליה בשחיטה ואמרי אין עושה ניפול גבי אבר דעובר דהא ר'מ נמי שחיטה אין עושה ניפול בבהמה סבירא ליה כרבנן כדמפרש ואזיל וקא חזינן הכא דבמיתה מודי: 


lvr: 53
pgn: 73
dfh: b
trm: הוכשרו בדמיה
txt:
<span class='five'>הוכשרו בדמיה. </span>לקבל טומאת אוכלין אלמא סבירא ליה אין בהן טומאת עצמן כאבר מן החי דשחיטה הועילה להם אפילו לרבי מאיר דפליג באבר דעובר: 


lvr: 53
pgn: 73
dfh: b
trm: לא הוכשרו
txt:
<span class='five'>לא הוכשרו. </span>וצריכין הכשר אחר לקבל טומאה דקסבר אין בהמה נעשית יד לאבר להביא הכשר עליה: 


lvr: 53
pgn: 73
dfh: b
trm: אי מההיא הוה אמינא
txt:
<span class='five'>אי מההיא הוה אמינא. </span>כי היכי דפליג ר'מ באבר דעובר פליג נמי באבר בהמה דשחיטה עושה ניפול ומטמא כאבר מן החי: 


lvr: 53
pgn: 73
dfh: b
trm: אבשר
txt:
<span class='five'>אבשר. </span>קאמר דאי נמי סבירא לן שחיטה עושה ניפול הוה ליה בשר הפורש מן החי וטהור הלכך איצטריכא דרב יצחק בר יוסף: 


lvr: 53
pgn: 73
dfh: b
trm: חד לבשר הפורש מן הבהמה
txt:
<span class='five'>חד לבשר הפורש מן הבהמה. </span>שהיה מדולדל בה קודם שחיטה כדקתני האבר והבשר המדולדלין בבהמה: 


lvr: 53
pgn: 73
dfh: b
trm: סד'א הואיל
txt:
<span class='five'>סד'א הואיל. </span>ועם האבר מטמא אדם כנבלה אימא לא תיבעי הכשר לאחר פרישתן ויקבל טומאת אוכלין בלא הכשר: 


lvr: 53
pgn: 73
dfh: b
trm: קמ'ל
txt:
<span class='five'>קמ'ל. </span>הוכשרו בדמיה דבעי הכשר ונפקא מינה להיכא דנחתך כל האבר קודם שחיטה דלא הוכשר בדמיה ואח'כ פירש בשר ממנו דבעי הכשר ואשמעינן דאע'ג דקי'ל במסכת נדה <span class='mareimakom'>(דף נא.)</span> מה זרעים שאין סופן לטמא טומאה חמורה וצריכין הכשר אף כל שאין סופו לטמא טומאה חמורה פרט לנבלת עוף טהור שסופה לטמא טומאה חמורה אם אכלה לפיכך אין צריכה הכשר לטמא טומאת אוכלין דוקא סופו אבל תחלתו כי האי דתחלתו טמא טומאה חמורה ואין סופו לטמא טומאה חמורה משפירש צריך הכשר: 


lvr: 53
pgn: 73
dfh: b
trm: נקוט דרב יצחק בידך
txt:
<span class='five'>נקוט דרב יצחק בידך. </span>דאמר משמיה דר' יוחנן הכל מודים שאין שחיטה עושה ניפול ולא א] מיהדר לשנויי לישנא דאמרינן ברישא לר' יוחנן דברי הכל שחיטה עושה ניפול: 


lvr: 53
pgn: 74
dfh: a
trm: כי אמרי אנא
txt:
<span class='five'>כי אמרי אנא. </span>דלוקה משום אבר מן החי במיתה דעושה ניפול ואשמיעך רב דלא משום נבלה מתרינן ביה אלא משום אבר מן החי: 


lvr: 53
pgn: 74
dfh: a
trm: אלא
txt:
<span class='five'>אלא. </span>הכי קאמר כל אשר יפול מהם במותם על ידי מיתה הויא נפילה מהם איברים המדולדלים בהם: 


lvr: 53
pgn: 74
dfh: a
trm: אם אינו ענין כו'
txt:
<span class='five'>אם אינו ענין כו'. </span>דעל כרחך במותם מיעוטא הוא דלגופיה לא איצטריך דהא במתים משתעי דנבלתם כתיב ונכתוב וכי יפול למימרא דעושים ניפול ולא בעי במותם אלא על כרחך למעוטי שחיטה: 


lvr: 53
pgn: 74
dfh: a
trm: בן ח' יוכיח שאע'פ שיש במינו שחיטה אין שחיטה מטהרתו
txt:
<span class='five'>בן ח' יוכיח שאע'פ שיש במינו שחיטה אין שחיטה מטהרתו. </span>אם נולד ושחטו אבל אגב אמו ניתר בשחיטת אמו דברי הכל אף טריפה אע'פ שיש במינה שחיטה לא תטהרנה שחיטתה ומתני' קתני בן ח' אין במינו שחיטה: 


lvr: 53
pgn: 74
dfh: a
trm: אמר רב כהנא
txt:
<span class='five'>אמר רב כהנא. </span>האי דקתני תנא דברייתא יש במינו שחיטה אגב אמו קאמר שניתר בשחיטת אמו: 


lvr: 53
pgn: 74
dfh: a
trm: מינא דאמיה לא פריך
txt:
<span class='five'>מינא דאמיה לא פריך. </span>לא חשיבא ליה פירכא דהואיל ואין בבני ח' שחיטה אין במינו שחיטה קרינא ביה: 


lvr: 53
pgn: 74
dfh: a
trm: ושחט בה בן ט' חי
txt:
<span class='five'>ושחט בה בן ט' חי. </span>ויצא אחר שחיטתו ואמו קיימת בן ח' לא קא מיבעי ליה דהא אפילו יצא לאויר העולם ושחטו תנן במתניתין <span class='mareimakom'>(לעיל דף עב:)</span> אין שחיטתו מטהרתו: 


lvr: 53
pgn: 74
dfh: a
trm: אבל במעי אמו לא שריא
txt:
<span class='five'>אבל במעי אמו לא שריא. </span>שחיטה דיליה וכ'ש לרבנן דאמרי לא שייכא ביה שחיטה כלל אפילו יצא חי לאחר שחיטה דאין שחיטה בו אלא ביצא לאויר בחיי אמו: 


lvr: 53
pgn: 74
dfh: a
trm: או דילמא אפי' לרבנן
txt:
<span class='five'>או דילמא אפי' לרבנן. </span>שריא ליה שחיטתו דקסברי רבנן ד' סימנין אכשר ביה רחמנא באיזה שני הסימנים שישחטו או של אמו או שלו וכ'ש לרבי מאיר דאמר שחיטה שייכא ביה: 


lvr: 53
pgn: 74
dfh: a
trm: ת'ש
txt:
<span class='five'>ת'ש. </span>דתנן במתני' הרי שנולדה טרפה מן הבטן מנין וקס'ד דאפילו בנטרפה שעה אחת קודם לידתה קאמר דלא היתה לה שעת הכושר לישחט ולא חל עליה תורת שחיטה: 


lvr: 53
pgn: 74
dfh: a
trm: ואם איתא
txt:
<span class='five'>ואם איתא. </span>דשחיטה במעי אמו שחיטה היא הרי היתה לטרפה זו שעת הכושר לשחיטה קודם שנטרפה: 


lvr: 53
pgn: 74
dfh: a
trm: בבעלת ה' רגלים
txt:
<span class='five'>בבעלת ה' רגלים. </span>דהאי טרפות ודאי הוה בה משנוצרה וכגון שיתור זה ברגלים האחרונים דאמר בבכורות <span class='mareimakom'>(דף מ.)</span> דבעלת ה' רגלים הרי זה מום ואמרי' התם לא שנו אלא שחסר או יתר ביד אבל ברגל אפילו טרפה נמי הוי דכל יתר כנטול דמי: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 74
dfh: a
trm: קורעו
txt:
<span class='five'>קורעו. </span>שאין צריך שחיטה ומודי ר'מ בהו דאיתרבו מכל בבהמה תאכלו דלאו חדשים איכא ולאו אוירא איכא הילכך לאו בהמה הוא: 


lvr: 53
pgn: 74
dfh: a
trm: ומוציא את דמו
txt:
<span class='five'>ומוציא את דמו. </span>דחלבו הוא דמותר כדקתני לקמן <span class='mareimakom'>(דף עה.)</span> מה חלב ושתי הכליות האמורין באשם מוצא מכלל שליל אף כל מוצא מכלל שליל אבל דמו לא גרע מדם האברים דקי'ל בכריתות <span class='mareimakom'>(דף כא:)</span> דם האברים עובר בלא תעשה: 


lvr: 53
pgn: 74
dfh: a
trm: טעון שחיטה
txt:
<span class='five'>טעון שחיטה. </span>דחדשים גרמי לשוייה בהמה באנפי נפשיה ולא איתרבאי מכל בבהמה תאכלו ולרבנן חדשים ולידה גרמי דרבנן מרבו ליה להיתרא מכל בבהמה תאכלו: 


lvr: 53
pgn: 74
dfh: b
trm: חלבו דמאי
txt:
<span class='five'>חלבו דמאי. </span>אע'פ שהוא בכל הספרים אמת הדבר שהוא שבוש ולא יש חכם אשר יושיבנו על כנו דהיכי בעי חלבו דמאי והא ודאי ליכא לאוקומי מילתיה אלא אשליל דבן ט' חי דהא עליה קאי אלא בפרק דגיד הנשה גרסינן לה לכולה כי א] הא ואגב שיטפא דגירסא אישתבשו בה למיגרס' הכא והכי גרסינן והא מיפלג פליגי דתניא כו' וא'ר אלעזר א'ר אושעיא מחלוקת כו' עד ור' יהודה לשיטתו אלא אי אתמר כו' ולא גרסינן בהאי פירקא אלא חלבו דגיד אבל בפ' גיד הנשה גרסינן לה והכי פירושו והא מיפלג פליגי בין בחלב בין בגיד דתניא גיד הנשה נוהג בשליל וחלבו של שליל אסור וכדמפרש בבן ט' חי דקסבר חדשים ואוירא גרמי ואע'פ שנשחטה אמו והוציאוהו: 


lvr: 53
pgn: 74
dfh: b
trm: גוממו עם השופי
txt:
<span class='five'>גוממו עם השופי. </span>כלומר חותכו בשוה לשופי ונוטל את הגבוה מן השופי דדמי לגיד ואסור מדרבנן אבל שרשין של חלבו מותרין: 


lvr: 53
pgn: 74
dfh: b
trm: קורעו ומוציא את דמו
txt:
<span class='five'>קורעו ומוציא את דמו. </span>אלמא אפילו בן ח' דלכולי עלמא חלבו מותר קתני מתני' קורעו: 


lvr: 53
pgn: 74
dfh: b
trm: לרבי יהודה
txt:
<span class='five'>לרבי יהודה. </span>כדקתני לעיל וחלבו מותר ולר' יהודה אמאי אין ענוש כרת על דמו דלא גרע מדם התמצית דלאו דם הנפש הוא וקמחייב עליה ר' יהודה כרת: 


lvr: 53
pgn: 74
dfh: b
trm: אית ליה לר' יהודה דם וכל דם
txt:
<span class='five'>אית ליה לר' יהודה דם וכל דם. </span>כלומר כיון דר' יהודה לדם התמצית מריבוי' דכל דם יליף אקושי מקיש כל דם לדם עצמו: 


lvr: 53
pgn: 74
dfh: b
trm: כל היכא דמיחייב אדם
txt:
<span class='five'>כל היכא דמיחייב אדם. </span>מחייב אכל דם והיכא דלא מחייב אעיקר דם כגון שליל שאין בו דם הנפש לא מחייב על דם איבריו: 


lvr: 53
pgn: 74
dfh: b
trm: בבן פקועה
txt:
<span class='five'>בבן פקועה. </span> ב] בשה בן ט' חי הנמצא בבהמה שנשחטה ובפחות משווייו קמיבעיא ליה דאי בשווייו קיימא לן בבכורות <span class='mareimakom'>(דף יא.)</span> דאפילו בשלקי מפרקינן: 


lvr: 53
pgn: 74
dfh: b
trm: כבשרא בדיקולא הוא
txt:
<span class='five'>כבשרא בדיקולא הוא. </span>ותנן בבכורות <span class='mareimakom'>(דף יב.)</span> אין פודין בשחוטה: 


lvr: 53
pgn: 74
dfh: b
trm: דגמר שה שה מפסחים
txt:
<span class='five'>דגמר שה שה מפסחים. </span>ופסח בבן פקועה פסול דקיימא לן <span class='mareimakom'>(לעיל דף לח:)</span> בקדשים כי יולד פרט ליוצא דופן: 


lvr: 53
pgn: 74
dfh: b
trm: מאי אהני ליה
txt:
<span class='five'>מאי אהני ליה. </span>ומסתברא דהאי ממעט דכבישרא בדיקולא הוא וכי מרבי בעל מום ונקבה קא מרבי: 


lvr: 53
pgn: 74
dfh: b
trm: אין מונין
txt:
<span class='five'>אין מונין. </span>אלא איהו נמי הוי ראשון דנעשה כאגוז המתקשקש בקליפתו שהבהמה שומר שלו: 


lvr: 53
pgn: 74
dfh: b
trm: בשחיטה
txt:
<span class='five'>בשחיטה. </span>כיון שהוא ניתר בשחיטה הוכשר בה לטומאה וכר'ש דאמר שחיטה מכשרת ולא דם בפ'ב <span class='mareimakom'>(לעיל דף לג.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 75
dfh: a
trm: בשחיטה יבישתא
txt:
<span class='five'>בשחיטה יבישתא. </span>עסקינן שלא יצא ממנה דם שאף אמו לא הוכשרה ולהאי תנא שחיטה בלא דם לא מכשרה ודלא כרבי שמעון: 


lvr: 53
pgn: 75
dfh: a
trm: וצריך הכשר
txt:
<span class='five'>וצריך הכשר. </span>דתרי גופי נינהו אלמא לר' יוסי הגלילי מטמא מחיים וכרבנן דמתניתין לא אוקמה ונימא לדידהו כבשרא בדיקולא דמיא דקסבר רבי יוחנן אפילו רבנן דפליגי אדרבי יוסי הגלילי בטומאה סבירא להו כרבנן דמתניתין בשחיטה ואפילו הכי לא מטמא מפני שהוא חי ולאו בפלוגתא דרבי מאיר ורבנן דמתניתין קמיפלגי: 


lvr: 53
pgn: 75
dfh: a
trm: ואזדא רבי יוחנן לטעמיה
txt:
<span class='five'>ואזדא רבי יוחנן לטעמיה. </span>מדקאמר רבי יוחנן רבי יוסי הגלילי ובית שמאי המטמאין דגים מחיים אמרו דבר אחד שמע מינה רבנן דמטהרי בבן פקועה לאו משום דס'ל דטעון שחיטה כר'מ דאי טעמייהו משום דטעון שחיטה הוא אינהו נמי בדגים דלאו טעונין שחיטה מודו דמטמו כב'ש והיכי משמע דרבי יוסי הגלילי ודב'ש חדא: 


lvr: 53
pgn: 75
dfh: a
trm: מקרטע
txt:
<span class='five'>מקרטע. </span>מפרפר וכגון שיבש בו כסלע ובין סנפיריו דתו לא חי כדאמרינן במסכת שבת <span class='mareimakom'>(דף קז:)</span>: 


lvr: 53
pgn: 75
dfh: a
trm: אוירא גרים
txt:
<span class='five'>אוירא גרים. </span>לשוייה בהמה וכיון דנולד מיתסר ואפי' לרבי יהודה דאמר לעיל <span class='mareimakom'>(דף עד.)</span> חלבו מותר התם הוא דלא יצא לאויר: 


lvr: 53
pgn: 75
dfh: a
trm: דהושיט ידו כו' חדשים גרמי
txt:
<span class='five'>דהושיט ידו כו' חדשים גרמי. </span>וכיון דכלו לו חדשיו חלבו אסור ומיהו כי שחטה לאמו שרי ליה רבי יהודה מכל בבהמה תאכלו: 


lvr: 53
pgn: 75
dfh: a
trm: מה חלב ושתי הכליות כו'
txt:
<span class='five'>מה חלב ושתי הכליות כו'. </span>בתורת כהנים שנויה בשלמים את כל החלב אשר על הקרב ולא את השליל יכול לא יהא בעונש ואזהרה אבל יהא בעמוד והקרב כשהוא אומר חלב ושתי הכליות באשם שאין ת'ל ג] דמה שלמים שאין כל מינן טעון אליה הרי הן טעונין חלב ושתי הכליות אשם שכל מינו טעון אליה אינו דין שיטעון חלב ושתי הכליות ומה תלמוד לומר אלא לומר לך מה חלב ושתי הכליות האמור באשם מוצא מכלל שליל חלב זה מוצא מכלל חלב שליל שאינך יכול לומר חלב שליל יקריב הנמצא באשם שהרי אין אשם נקבה: 


lvr: 53
pgn: 75
dfh: a
trm: בשלמא לדידי
txt:
<span class='five'>בשלמא לדידי. </span>דאמינא חדשים גרמי איכא לאוקמא להא בבן תשעה חי דכיון דבהמה הוא אצטריך למעוטי: 


lvr: 53
pgn: 75
dfh: a
trm: מהכא
txt:
<span class='five'>מהכא. </span>ילפינן ליה דהכא אפקיה רחמנא מכלל חלב דמעטיה מהקרבה ואי לאו דמעטיה הוי אמינא דחלב הוא: 


lvr: 53
pgn: 75
dfh: a
trm: משום הכי מיעטיה
txt:
<span class='five'>משום הכי מיעטיה. </span>לאשמועינן דלאו חלב הוא אלא לדידך דאמרת חלב הוא לענין אכילה אמאי מיעטיה מהקרבה: 


lvr: 53
pgn: 75
dfh: a
trm: מידי דהוה אמחוסר זמן
txt:
<span class='five'>מידי דהוה אמחוסר זמן. </span>דיצא לאויר וכלו חדשיו ודכולי עלמא בהמה הוא ופסליה רחמנא בהקרבה כל שבעה: 


lvr: 53
pgn: 75
dfh: a
trm: אוסר
txt:
<span class='five'>אוסר. </span>בשל טרפה דשחיטה דידיה לא מהניא ביה ובשחיטת הטרפה לא מישתרי שהרי הוא כאחד מאיבריה: 


lvr: 53
pgn: 75
dfh: a
trm: ארבעה סימנין
txt:
<span class='five'>ארבעה סימנין. </span>היתרא הוא דרבי ביה רחמנא מכל בבהמה תאכלו שאם רצה אוכלו בשחיטת אמו אבל אם צריך הוא לשחיטת עצמו כגון שליל של טרפה שוחטו ומותר שהוא ניתר בב' מד' סימנין או בושט וקנה שלו או בושט וקנה של אמו: בין בדרבי אמי ובין בדרב חסדא ובין בתני רבי חייא בכולהו גרסינן השוחט את הטרפה ובתוספתא דר' חייא נמצא כן:  טעון


lvr: 53
pgn: 75
dfh: b
trm: טעון שחיטה
txt:
<span class='five'>טעון שחיטה. </span>להתירו באכילה דבשחיטת אמו טרפה אינו ניתר דא'כ הוה ליה כאחד מאיבריה: 


lvr: 53
pgn: 75
dfh: b
trm: כבר מצאו מת
txt:
<span class='five'>כבר מצאו מת. </span>במעי אמו קאמר וכולה ר'מ אמרה דמודה ר'מ בבן ט' מת דשחיטת אמו מתירתו וזה שאמו טרפה היא א] מתירתו מיהא מידי נבלה כאחד מאיבריה: 


lvr: 53
pgn: 75
dfh: b
trm: ד' סימנים
txt:
<span class='five'>ד' סימנים. </span>וכולה כרבנן ומודו רבנן דאם בא לשוחטו שוחט ומועיל לו ולא  אמר שחוט ועומד הוא: 


lvr: 53
pgn: 75
dfh: b
trm: מישהא הוה שהי ליה
txt:
<span class='five'>מישהא הוה שהי ליה. </span>מנהגו של ריש לקיש כשאומר רבי יוחנן שמועה שאינו מודה לו שהה ריש לקיש שעה או שתים קודם שיחלוק עליו אולי יחזור בו ובתוך כך יצא רבי אסי ולא שמע אם נחלק עליו: 


lvr: 53
pgn: 75
dfh: b
trm: הפריס
txt:
<span class='five'>הפריס. </span>עמד על פרסותיו לת'ק כיון שהלך טעון שחיטה מדרבנן דאתי לחלופי לאכול בהמה בלא שחיטה: 


lvr: 53
pgn: 75
dfh: b
trm: לדברי האומר
txt:
<span class='five'>לדברי האומר. </span>חנניא הוא באותו ואת בנו <span class='mareimakom'>(לקמן דף עח:)</span> דקאמר נוהג בזכרים: 


lvr: 53
pgn: 75
dfh: b
trm: אין לו תקנה
txt:
<span class='five'>אין לו תקנה. </span>שהרי הוא כמי שאין לו אלא סימן אחד מצד אמו שהסימן השני שחוט ועומד הוא שאין שחיטה נוהגת בו ובהמה בחד סימן לא מיתכשרה והאי סימנא בתרא לא מצטרף לקמא שאין לך שהייה גדולה מזו שהראשון שחוט משנולד ולית ליה לרב משרשיא הא דאמרן לעיל ד' סימנים אכשר ביה רחמנא: 


lvr: 53
pgn: 75
dfh: b
trm: הכל מודים
txt:
<span class='five'>הכל מודים. </span>ת'ק דפליג אדר'ש שזורי ומצריך שחיטה להפריס ע'ג קרקע מדרבנן בהאי מודי: 


lvr: 53
pgn: 75
dfh: b
trm: מידכר דכירי
txt:
<span class='five'>מידכר דכירי. </span>קול יוצא עליו מאז קלוט זה בן פקועה הוא ומתוך שתמהין על קליטותו זוכרין את כל דבריו: הכי גרסינן 


lvr: 53
pgn: 75
dfh: b
trm:
איכא דאמרי אמר אביי הכל מודים בקלוט בן קלוטה </span>ואותה קלוטה פקועה היתה וזה הקלוט נמצא בה: <span class='five'>הוה ליה בן פקועה

txt:
<span class='five'>איכא דאמרי אמר אביי הכל מודים בקלוט בן קלוטה </span>ואותה קלוטה פקועה היתה וזה הקלוט נמצא בה: <span class='five'>הוה ליה בן פקועה. </span>שנתקיים וגדל: 


lvr: 53
pgn: 75
dfh: b
trm: במסוכן ובתרומת מעשר של דמאי
txt:
<span class='five'>במסוכן ובתרומת מעשר של דמאי. </span>ותו לא ושמעינן מינה דהפריס על גבי קרקע טעון שחיטה: 


lvr: 53
pgn: 75
dfh: b
trm: כתבו
txt:
<span class='five'>כתבו. </span>אף על גב דלא אמר תנו דעתיה שיתנו לה ועשאן שלוחים אף לגרש אלא שהיה בהול על נפשו: 


lvr: 53
pgn: 75
dfh: b
trm: תרומת מעשר של דמאי שחזרה למקומה
txt:
<span class='five'>תרומת מעשר של דמאי שחזרה למקומה. </span>והרי הן מדומעין שאין תרומה עולה אלא באחד ומאה וכאן אין כאן אלא מאה והרי הוא הפסד גדול: 


lvr: 53
pgn: 75
dfh: b
trm: אף בחול
txt:
<span class='five'>אף בחול. </span>דהואיל ואין כאן תקנה הקילו לו חכמים לסמוך על עם הארץ לשואלו אם עישר תבואה שמכר לו ואוכלו על פיו אם אמר עשרתים והאי דנקט אף בחול משום דקתני רישא הלוקח פירות מיד שאינו נאמן על המעשרות ושכח לעשרו דמאי שואלו בשבת דמשום כבוד שבת התירו לו לסמוך עליו אם אמר לו עשרתים ואוכל על פיו אותה סעודה לבדה ולמוצאי שבת לא יאכל עד שיעשר הדר קתני לה דרבי שמעון שזורי:  מתני'


lvr: 53
pgn: 76
dfh: a
trm: צומת הגידין
txt:
<span class='five'>צומת הגידין. </span>למעלה מארכובה הוא וסמוך לה והן אותן שלשה חוטין שנוטלין מנקרי הבשר מתלולית העצם שקורין צינקרו'ן: 


lvr: 53
pgn: 76
dfh: a
trm: שחיטתו מטהרתו
txt:
<span class='five'>שחיטתו מטהרתו. </span>ומותר באכילה ואם לאו אין שחיטתו מטהרתו ואפילו במקום שהבהמה מותרת הוי אבר אסור משום ובשר בשדה טרפה כדאמרינן <span class='mareimakom'>(לעיל דף עג:)</span> להביא האבר והבשר המדולדלין: שלשה עצמות בירך התחתון והוא עצם הנחתך עם הפרסות כשמפשיטין הבהמה ואותה ארכובה נקראת ארכובה הנמכרת עם הראש ולמעלה הימנה עצם האמצעי וצומת הגידין בתחתיתו סמוך לפרק ארכובה הנמכרת עם הראש והעליון הוא קולית התחובה באליה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 76
dfh: a
trm: למטה מן הארכובה
txt:
<span class='five'>למטה מן הארכובה. </span>סמוך לה מיד קאמר דלא תימא ארכובה דמתניתין היא ארכובה העליונה שבין הקולית ועצם האמצעי ומאי למטה דקתני כשרה למטה הימנה ומכל עצם האמצעי שבו צומת הגידין קאמר דלמטה ממש ליכא למימר כשרה דהא אפי' צומת הגידין שהוא בשיפולי של עצם אמצעי קתני מתניתין טרפה וכ'ש בגובהו הא לא אמרינן אלא למטה למטה מן הארכובה סמוך לה קאמר כשרה כדמסיים מילתיה ואזיל  א] דארכובה הנמכרת עם הראש קאמר: 


lvr: 53
pgn: 76
dfh: a
trm: למעלה למעלה מן הארכובה
txt:
<span class='five'>למעלה למעלה מן הארכובה. </span>מיד קאמר טרפה דהיינו בצומת הגידין שהוא סמוך לה וכל שכן בגובהו ולקמן פריך מאי וכן שניטל צומת הגידין והא תנא ליה למעלה מן הארכובה טרפה: 


lvr: 53
pgn: 76
dfh: a
trm: בגמל ניכר
txt:
<span class='five'>בגמל ניכר. </span>דקסבר רבי אושעיא ארכובה דמתניתין היא ארכובה העליונה ושם בולט עצם בירך הגמל והכי תניא בבכורות <span class='mareimakom'>(דף מא.)</span> דאותה ארכובה ניכרת בגמל דתנן זנב העגל שאינה מגעת לערקום ארכובה הוי מום לפסול ותני עלה קפץ העליון ולא קפץ התחתון וכנגדו בגמל ניכר: 


lvr: 53
pgn: 76
dfh: a
trm: היינו דקתני וכן שניטל
txt:
<span class='five'>היינו דקתני וכן שניטל. </span>משום דתנא למטה מן הארכובה עליונה כשרה דהיינו נחתך עצם האמצעי איצטריך למיתני וכן שניטל דאע'ג דאם נחתך בגובהו כשרה היכא דנחתך בשיפולי במקום צומת הגידין טרפה וכדמתרץ לקמן ואל תתמה שהרי חותכה מכאן ומתה וחותכה מכאן וחיה אלא לדידך דאמרת ארכובה תחתונה למעלה דקתני מתניתין למעלה מיד בסמוך משמע היינו ניטל צומת הגידין: 


lvr: 53
pgn: 76
dfh: a
trm: אמר ליה תנא ארכובה בלא צומת הגידין
txt:
<span class='five'>אמר ליה תנא ארכובה בלא צומת הגידין. </span>כמו נשבר העצם והגידין קיימין ותנא צומת הגידין בלא ארכובה: 


lvr: 53
pgn: 76
dfh: a
trm: והא נחתכו
txt:
<span class='five'>והא נחתכו. </span>לגמרי משמע אלמא תנא ליה תנא ניטל הצומת ולמה ליה למהדר ולמתנייה והא ליכא למימר תנא רכובה עם צומת הגידין והדר תני צומת הגידין בלא ארכובה דאם כן ניתני ניטל צומת הגידין וכ'ש נחתכו: 


lvr: 53
pgn: 76
dfh: a
trm: מאי טעמא לא אמרי
txt:
<span class='five'>מאי טעמא לא אמרי. </span>דלמטה דקאמר הוא למטה מן הארכובה ומצומת הגידין ולמעלה דקתני לאו למעלה מיד משמע אלא בגובהו של עצם למעלה מן הצומת והדר תנא וכן שניטל הצומת דאם נחתך בתוך הצומת נמי טרפה: 


lvr: 53
pgn: 76
dfh: a
trm: ולא אמרי ליה
txt:
<span class='five'>ולא אמרי ליה. </span>בתמיה וכי לא אמרתי לו טעם הגון רכובה בלא צומת וצומת בלא רכובה ופרכיה מלישנא דמתניתין ואמר לי נחתכו קתני והכא נמי אי הוה אמרי ליה קא הוה דייק נמי לישנא ואומר לי מן הארכובה ולמעלה קתני דמשמע בסמוך והיינו בצומת הגידין: 


lvr: 53
pgn: 76
dfh: a
trm: למטה
txt:
<span class='five'>למטה. </span>דמתניתין לאו למטה מיד קאמר דרכובה דמתניתין ברכובה עליונה מיירי הלכך למטה דידה דהיינו עצם אמצעי זימנין דטרפה כגון בצומת הגידין אלא הכי קאמר למטה מאותה רכובה ומעצם אמצעי כולו דהיינו בעצם התחתון ודאי כשרה: 


lvr: 53
pgn: 76
dfh: a
trm: וכן שניטל צומת הגידין
txt:
<span class='five'>וכן שניטל צומת הגידין. </span>ובעצם אמצעי יש מקום שהיא טרפה כגון בצומת הגידין ויש מקום שהיא כשרה כגון למעלה מן הצומת ורכובה גופה איזו היא: 


lvr: 53
pgn: 76
dfh: a
trm: כדעולא
txt:
<span class='five'>כדעולא. </span>עליונה: ופרכינן ללישנא דעולא ודרב פפא ומי איכא מידי דכי מדלי פסיק לה למעלה מן הצומת הגידין בעצם אמצעי כשרה: 


lvr: 53
pgn: 76
dfh: a
trm: וכי מתתי פסיק לה
txt:
<span class='five'>וכי מתתי פסיק לה. </span>וכשמשפיל להו לחותכה בצומת טרפה: וכלישנא קמא דרב עבדינן לחומרא ולמעלה מרכובה התחתונה כל מקום שיחתך טרפה וכן ניטל צומת בלא רכובה דלא חזינן דהדר ביה רב ולקמן פסיק הלכתא הכי אפילו בנשבר העצם וכ'ש נחתך לגמרי: 


lvr: 53
pgn: 76
dfh: a
trm: דאגרמא ולבר
txt:
<span class='five'>דאגרמא ולבר. </span>משיוצאין הגידין מן העצם ומהלכין בבשר שהעצם למעלה מן הפרק ערום בלא בשר כשתים וג' אצבעות והגידין אדוקין בו וממקום שמתפרשין ממנו ולמעלה מתחיל וכל זמן שהן צמותין וקשורין השלשה יחד קרי צומת עד מקום שמתפשטין ומתפצלין זה מזה כדמפרש לקמן: 


lvr: 53
pgn: 76
dfh: a
trm: דאגרמא ולגיו
txt:
<span class='five'>דאגרמא ולגיו. </span>אין נקראין צומת אלא מקום אדיקתן בעצם ממקום שנאדקין בו עד הפרק: 


lvr: 53
pgn: 76
dfh: a
trm: דעילוי ערקומא
txt:
<span class='five'>דעילוי ערקומא. </span>עצם קטן הוא המחבר את הפרקים ומה שיש מן הגידין ולמעלה הימנו עד מקום שמתפשטין קרי צומת וכל מקום שיחתכו שם טרפה והאי שיעורא נפיש מכולהו שמתחיל מיד מן הערקום ולמעלה והוא למטה מסוף העצם האמצעי ואם נחתך בין עצם אמצעי לאותו ערקום טרפה: 


lvr: 53
pgn: 76
dfh: a
trm: דפרעי טבחי
txt:
<span class='five'>דפרעי טבחי. </span>במקום שפותחין הטבחין להפריש הבשר מן העצם כשמנקרין אותו צינקרו'ן ורוצין ליטול אותן גידין והיינו מעילוי ערקומא לישנא אחרינא כשמפשיטין הבהמה משם מתחילין לפתוח ולהפשיט העור של רגלים אחרונים: 


lvr: 53
pgn: 76
dfh: b
trm: הסרבל
txt:
<span class='five'>הסרבל. </span>של צמר ומעמידין בית הצואר בחוט כמו שאנו עושין ברצועות: וכמר בר רב אשי קי'ל בכל דוכתי בר מתרתי מכתב אודיתא <span class='mareimakom'>(סנהדרין דף כט:)</span> ומיפך שבועה <span class='mareimakom'>(שבועות דף מא.)</span> ובשיעור צומת גידין אחר שנחלקו ולא איתפרש הלכתא כמאן בשל תורה הלך אחר המחמיר וטרפות דאורייתא הלכך מעילוי ערקומא עד מקום שמתפשטין כל מקום שחותך שם הוי צומת הגידין ואפי' רכובה קיימת ועצם קיים טרפה: 


lvr: 53
pgn: 76
dfh: b
trm: למעלה מן הארכובה
txt:
<span class='five'>למעלה מן הארכובה. </span>אם נשבר העצם שם ורוב בשר שעל השבירה קיים עור ובשר חופין רוב העצם: 


lvr: 53
pgn: 76
dfh: b
trm: ואם לאו זה וזה אסור
txt:
<span class='five'>ואם לאו זה וזה אסור. </span>ומתני' דקתני אם לאו אין שחיטתו מטהרתו דמשמע אבר אסור ובהמה מותרת אלמטה מן הארכובה קאמר: 


lvr: 53
pgn: 76
dfh: b
trm: אבר אסור
txt:
<span class='five'>אבר אסור. </span>משום מדולדל. ולשמואל מתני' בין למעלה ובין למטה קאמר ושני לה למתני' בין נחתכו לגמרי לנשבר העצם משום דהכא גידין קיימי: 


lvr: 53
pgn: 76
dfh: b
trm: אותיב ממתני'
txt:
<span class='five'>אותיב ממתני'. </span>ששגורה בבית המדרש בפי כולם דתנן בהעור והרוטב <span class='mareimakom'>(לקמן קכז.)</span> האבר והבשר המדולדלים נשחטה הבהמה הוכשרו לקבל טומאת אוכלין אלמא אין בה טומאת נבלות: 


lvr: 53
pgn: 76
dfh: b
trm: כדדחינן
txt:
<span class='five'>כדדחינן. </span>לעיל בפרקין <span class='mareimakom'>(דף עג:)</span> מאי הוכשרו אבשר קאמר דאי נמי שחיטה עושה ניפול אין טומאת נבלה בבשר הפורש מן החי דגידין ועצמות בעינן כדיליף התם: 


lvr: 53
pgn: 76
dfh: b
trm: להא שמעתא
txt:
<span class='five'>להא שמעתא. </span>דרב דאמר לעיל אם לאו זה וזה אסור דרב ירמיה בר אבא תלמיד דרב הוה ואמר לה לשמעתיה דרב: 


lvr: 53
pgn: 76
dfh: b
trm: אריוך
txt:
<span class='five'>אריוך. </span>קרי שמואל על שם אריוך מלך אלסר <span class='mareimakom'>(בראשית יד)</span> דהלכתא כוותיה בדיני: 


lvr: 53
pgn: 76
dfh: b
trm: רוב עוביו
txt:
<span class='five'>רוב עוביו. </span>שלא יצא רוב עובי השבירה לחוץ אלא מיעוט חלל העצם נגלה ורובו נכסה: 


lvr: 53
pgn: 76
dfh: b
trm: רוב הקיפו
txt:
<span class='five'>רוב הקיפו. </span>עוביו של עצם לא מעלה ולא מוריד אם רוב היקף הבשר שסביב העצם על השבר קיים אפי' נהפך חלל העצם ויצא דרך נקב קטן כשר ואם רוב היקף העצם סביב השבירה מגולה אפי' כיונה בליטת ראש השבירה לצד בשר הקיים והרי כל חלל העצם נכסה אפי' הכי טרפה: 


lvr: 53
pgn: 76
dfh: b
trm: בעינן רוב עוביו
txt:
<span class='five'>בעינן רוב עוביו. </span>נכסה שלא יצא רוב החלל דרך נקב הבשר ושיהא רוב היקף הבשר שעל השבר קיים: 


lvr: 53
pgn: 76
dfh: b
trm: ולימא מר עור משלים לבשר
txt:
<span class='five'>ולימא מר עור משלים לבשר. </span>דליבעי רוב הכיסוי בבשר ומיעוטו עור להצטרף בין שניהם לכסוי רוב העצם: 


lvr: 53
pgn: 77
dfh: a
trm: נמנין עליהם
txt:
<span class='five'>נמנין עליהם. </span>דאפי' לא נמנה אדם עם החבורה אלא לאכול מהן יצא ידי אכילת פסח אלמא בשר נינהו: 


lvr: 53
pgn: 77
dfh: a
trm: ר'ל
txt:
<span class='five'>ר'ל. </span>פליג עליה בפסחים בכיצד צולין <span class='mareimakom'>(דף פד.)</span> ואמר אין נמנין והכא לאכשורי טרפה קאתי ואיסורא דאורייתא היא ואת אמרת כו': 


lvr: 53
pgn: 77
dfh: a
trm: ואמאי אישתיק והאמר רבא
txt:
<span class='five'>ואמאי אישתיק והאמר רבא. </span>ביבמות בהחולץ הלכתא כריש לקיש בהני תלת ותו לא קנין פירות והחולץ למעוברת ומתנה באמצע כולן בהחולץ אלמא בהך גידין הרכין הלכתא כר' יוחנן דאע'ג דסופן להקשות הרי הן עכשיו כבשר: 


lvr: 53
pgn: 77
dfh: a
trm: שאני הכא דהדר ביה ר' יוחנן
txt:
<span class='five'>שאני הכא דהדר ביה ר' יוחנן. </span>מגידין הרכין ואמר כל מידי דסופן להקשות בתר סוף אזלינן דמעיקרא הוה סמיך ר' יוחנן אהא דתנן בהעור והרוטב <span class='mareimakom'>(לקמן קכב.)</span> עור הראש של עגל הרך הוי כבשר לטומאת אוכלין ונבלות ואע'ג דסופו להקשות והדר ביה ואוקמה לההיא כיחידאה: 


lvr: 53
pgn: 77
dfh: a
trm: דאמר ליה
txt:
<span class='five'>דאמר ליה. </span>ר' יוחנן לריש לקיש בהעור והרוטב דקבעי מיניה עור הראש של עגל הרך מהו שיטמא ואמר ליה אינו מטמא הואיל וסופו להקשות ואמר ליה הרי שנינו ואלו שעורותיהן כבשרן עור הראש של עגל הרך ואמר ליה אל תקניטני בה שבלשון יחיד אני שונה אותה כלומר יחידאה היא ולא סבירא לן כוותיה: 


lvr: 53
pgn: 77
dfh: a
trm: מכדי נשבר העצם ויצא לחוץ תנן
txt:
<span class='five'>מכדי נשבר העצם ויצא לחוץ תנן. </span>בברייתא דלעיל מה לי נפל מיניה מה לי איתיה הואיל ועור ובשר חופין את רובו כשרה: 


lvr: 53
pgn: 77
dfh: a
trm: מתלקט מהו
txt:
<span class='five'>מתלקט מהו. </span>בשר הנותר לכסות הרוב אינו יחד אלא כאן מעט וכאן מעט סביב העצם ואם תצרפהו הרי רוב הקיפו נכסה: 


lvr: 53
pgn: 77
dfh: a
trm: נקלף מעל העצם
txt:
<span class='five'>נקלף מעל העצם. </span>אותו בשר החופה ואינו דבוק בעצם מהו את'ל נקלף בלא חסרון הבשר כשר: 


lvr: 53
pgn: 77
dfh: a
trm: ניטל שליש התחתון
txt:
<span class='five'>ניטל שליש התחתון. </span>של עובי הבשר סמוך לעצם הרי שני שלישי עליונים עומדים באויר מהו: 


lvr: 53
pgn: 77
dfh: a
trm: ת'ש
txt:
<span class='five'>ת'ש. </span>חדא מהנך בעיי דאמר ר' יוחנן עור הרי הוא כבשר אלמא ניטל שליש התחתון ונשאר העור ושני שלישי עומדים כל שכן דכשר: 


lvr: 53
pgn: 77
dfh: a
trm: דלמא התם דקנה משכא דידיה
txt:
<span class='five'>דלמא התם דקנה משכא דידיה. </span>שהחזיק העור בשלו כלומר התם לאו בניטל הבשר מתחתיו והעור עומד באויר קאמר אלא כגון שנשבר העצם בשיפולו שהוא ערום מבשר סמוך לארכובה שאין שם אלא עור והעור דבוק יפה בעצם ומחזיקו: 


lvr: 53
pgn: 77
dfh: a
trm: מסרטו בעצם
txt:
<span class='five'>מסרטו בעצם. </span>דעלמא ומתוך שהוא מוציא דם מתחבר הבשר ונמשך זה אצל זה ומעלה ארוכה וכן דרך הרופאים: 


lvr: 53
pgn: 77
dfh: a
trm: והוא דקנה גרמא דידיה
txt:
<span class='five'>והוא דקנה גרמא דידיה. </span>שאנו רואים שהעצם מחזיק בשלו סביבות הקדירה מידבק העצם לבשר וסימן התחלת עלות ארוכה הוא: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 77
dfh: a
trm: אסורה באכילה
txt:
<span class='five'>אסורה באכילה. </span>ואע'ג דלא נפק אלא פורתא וליכא למימר כל מיחוי הולד היה שם שמא באותו מקצת יצא ראש הולד והרי הוא כילוד: ה'ג 


lvr: 53
pgn: 77
dfh: a
trm: סימן ולד באשה וסימן ולד בבהמה</span>: <span class='five'>המבכרת
txt:
<span class='five'>סימן ולד באשה וסימן ולד בבהמה</span>: <span class='five'>המבכרת. </span>זהו פטר רחם שלה: 


lvr: 53
pgn: 77
dfh: a
trm: ישליכנה לכלבים
txt:
<span class='five'>ישליכנה לכלבים. </span>שאין בה קדושה דאע'ג דאין שליא בלא ולד הכא רובה לאו בת מיקדשה היא דדלמא נקבה הוה כדלקמן בגמרא: 


lvr: 53
pgn: 77
dfh: a
trm: תקבר
txt:
<span class='five'>תקבר. </span>דכיון דאין שליא בלא ולד קדשה דבין זכר ובין נקבה דנפיק מבהמת הקדש קדיש: 


lvr: 53
pgn: 77
dfh: a
trm: בפרשת דרכים
txt:
<span class='five'>בפרשת דרכים. </span>מקום שהדרכים מתפרשים לשנים ודרך המנחשים לקוברה שם שלא תפיל עוד: 


lvr: 53
pgn: 77
dfh: a
trm: דרכי האמורי
txt:
<span class='five'>דרכי האמורי. </span>ניחוש וכתיב <span class='mareimakom'>(שמות כג)</span> ולא תעשה כמעשיהם: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 77
dfh: a
trm: למה לי קרא
txt:
<span class='five'>למה לי קרא. </span>למימר ולא שליתה פשיטא דאסורה דשמא יצא הולד והרי הוא כילוד ושליא בתריה אזלא ולא שריתה שחיטה: 


lvr: 53
pgn: 77
dfh: a
trm: אסמכתא בעלמא
txt:
<span class='five'>אסמכתא בעלמא. </span>ולדרשא אחריתי אתא עיקר קרא לחותך מן הטחול ומן הכליות כדאמר לעיל בפירקין <span class='mareimakom'>(דף סט.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 77
dfh: b
trm: לעולם לטומאת אוכלין
txt:
<span class='five'>לעולם לטומאת אוכלין. </span> ומתני' לא איפשיט דהתם עור ששלקו תניא ובעור בהמה אחרת קמיירי אבל עור חמור מאיס: 


lvr: 53
pgn: 77
dfh: b
trm: אין חוששין
txt:
<span class='five'>אין חוששין. </span>שמא עוד היה ולד אחר עם זה ויצא ושליא זו שלו היא וזה שבפנים כבר יצתה שליתו ומ'מ שליא זו אסורה דשמא של ולד אחר היתה: 


lvr: 53
pgn: 77
dfh: b
trm: אלא שאינה קשורה בו
txt:
<span class='five'>אלא שאינה קשורה בו. </span>דהתם איכא למימר לזה שבפנים היתה שליא אחרת ונמוחה ויצתה ושליא זו של ולד אחר היתה ונמוח ויצא: 


lvr: 53
pgn: 77
dfh: b
trm: אלא שליא
txt:
<span class='five'>אלא שליא. </span>שיצתה מקצתה ואין עמה ולד בפנים דהתם חיישינן שמא יצא מיחוי הולד שם: 


lvr: 53
pgn: 77
dfh: b
trm: מין בהמה חיה ועוף
txt:
<span class='five'>מין בהמה חיה ועוף. </span>ורבנן היא דאמרי במסכת נדה <span class='mareimakom'>(דף כא.)</span> כל שאין בו מצורת אדם אינו ולד: 


lvr: 53
pgn: 77
dfh: b
trm: חומר שתי ולדות
txt:
<span class='five'>חומר שתי ולדות. </span>דחוששין שמא היה בשליא זו ולד גמור נקבה ותשב עליו לנקבה ואפי' בלידה יבישתא טמאה שבועים כדין נקבה מחמת ספק ולד אחר וגם חומרו של זה נטיל עליה ונאמר ולד זה משליא זו ולא היה בה ולד אחר וזו אינה ולד ואין לה שום ימי טוהר והיינו חומר שאם לא נמצא זה עמה קיי'ל במסכת נדה <span class='mareimakom'>(דף כד:)</span> המפלת שליא תשב לזכר ולנקבה ונותנין לה מיהא ימי טוהר של זכר דאין שליא בלא ולד אבל לזו אין ימי טהרה: 


lvr: 53
pgn: 77
dfh: b
trm: ושמא נימוחה שליתה של שפיר זה
txt:
<span class='five'>ושמא נימוחה שליתה של שפיר זה. </span>ושליא זו לאו שלו היתה אלמא שאני לן בין קשורה לשאינה קשורה: 


lvr: 53
pgn: 77
dfh: b
trm: נדמה
txt:
<span class='five'>נדמה. </span>קונטרפייט'א רחל שילדה מין עז או עז שילדה דומה לרחל ואמרינן בבכורות <span class='mareimakom'>(דף יב.)</span> דלא קדיש דכתיב אך בכור שור עד שיהא הוא שור ובכורו שור: 


lvr: 53
pgn: 77
dfh: b
trm: וכל היולדות דרכן לילד מחצה זכרים ומחצה נקבות
txt:
<span class='five'>וכל היולדות דרכן לילד מחצה זכרים ומחצה נקבות. </span>הלכך ולד זה ספק זכר ספק נקבה ונקבה לא קדשה ואת'ל זכר הוא שמא נדמה הוא: 


lvr: 53
pgn: 77
dfh: b
trm: אין בו משום רפואה
txt:
<span class='five'>אין בו משום רפואה. </span>כגון שעושין שלא על החולי כגון קבורת שליא בפרשת דרכים וכיוצא בהם שדומין לניחוש:  דניכחוש


lvr: 53
pgn: 78
dfh: a
trm: אותו ואת בנו
txt:
<span class='five'>אותו ואת בנו. </span>משום דבעי למימר בחולין ובמוקדשים דאצטריך למילף מקראי כדילפינן בגמרא תנא נמי בארץ ובח'ל דלא איצטריך דהא חובת הגוף היא וחובת הגוף נוהגת בין בארץ ובין בח'ל: 


lvr: 53
pgn: 78
dfh: a
trm: בפני הבית
txt:
<span class='five'>בפני הבית. </span>בזמן הבית בפ' בתרא <span class='mareimakom'>(לקמן דף קלח:)</span> מפרש אמאי נקטינהו: 


lvr: 53
pgn: 78
dfh: a
trm: שניהם כשרים
txt:
<span class='five'>שניהם כשרים. </span>משום דבעי למיתני סיפא שניהם פסולין  ובגמרא מפרש אמאי נקטינהו: 


lvr: 53
pgn: 78
dfh: a
trm: והשני סופג
txt:
<span class='five'>והשני סופג. </span>משום לאו דאותו ואת בנו ולא שנא שחט את האם תחלה ול'ש שחט את הבן תחלה לא שנא שחטינהו חד גברא ולא שנא תרי גברי יליף בגמרא דחייב: 


lvr: 53
pgn: 78
dfh: a
trm: הראשון חייב כרת
txt:
<span class='five'>הראשון חייב כרת. </span>משום שחוטי חוץ אבל השני פטור מן הכרת דכיון דנשחטה אמו שוב אינו ראוי הבן לישחט בפנים דפסול משום מחוסר זמן ואינו חייב משום שחוטי חוץ אלא א'כ ראוי לפנים דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יז)</span> ואל פתח אהל מועד לא הביאו הראוי לפתח אהל [מועד] חייבין עליו בחוץ ואי לא לא: 


lvr: 53
pgn: 78
dfh: a
trm: ושניהם סופגין
txt:
<span class='five'>ושניהם סופגין. </span>הראשון משום לאו דשחוטי חוץ דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים יב)</span> בהעלאה השמר לך פן תעלה ובזבחים <span class='mareimakom'>(דף קז.)</span> ילפינן בהיקש שוחט ממעלה שם תעלה ושם תעשה מה מעלה לא ענש אלא א'כ הזהיר אף שוחט לא ענש אלא א'כ הזהיר: 


lvr: 53
pgn: 78
dfh: a
trm: חולין בפנים שניהם פסולין
txt:
<span class='five'>חולין בפנים שניהם פסולין. </span>משום חולין שנשחטו בעזרה דילפינן להו בקדושין בפרק האיש מקדש <span class='mareimakom'>(דף נז:)</span>: 


lvr: 53
pgn: 78
dfh: a
trm: והשני סופג
txt:
<span class='five'>והשני סופג. </span>משום אותו ואת בנו אבל משום חולין שנשחטו בעזרה אזהרה דילה היא <span class='mareimakom'>(דברים יב)</span>  כי ירחק וזבחת ברחוק מקום אתה זובח ולא בקירוב מקום: 


lvr: 53
pgn: 78
dfh: a
trm: חולין וקדשים בחוץ
txt:
<span class='five'>חולין וקדשים בחוץ. </span>דוקא נקט הראשון חולין והשני קדשים וכן כל השנויים במשנה דוקא נקט להו: 


lvr: 53
pgn: 78
dfh: a
trm: חולין וקדשים בפנים שניהם פסולים
txt:
<span class='five'>חולין וקדשים בפנים שניהם פסולים. </span>ראשון משום חולין שנשחטו בעזרה ושני משום מחוסר זמן: 


lvr: 53
pgn: 78
dfh: a
trm: קדשים בפנים ובחוץ
txt:
<span class='five'>קדשים בפנים ובחוץ. </span>השני סופג משום אותו ואת בנו ומשום שחוטי חוץ לא לקי דמחוסר זמן הוא ואינו מתקבל בפנים: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 78
dfh: a
trm: שור הפסיק הענין
txt:
<span class='five'>שור הפסיק הענין. </span>דאי אקמאי קאי נשתוק מיניה ונכתוב ואותו ואת בנו דהא בשור ובשה איירי לעיל: 


lvr: 53
pgn: 78
dfh: b
trm: אינו אלא להוציא את הכלאים
txt:
<span class='five'>אינו אלא להוציא את הכלאים. </span>דילפינן כולהו משה כשבים ושה עזים מדלא כתיב שה כשבים ועזים ש'מ דלא מיקרי שה עד שיהו אביו ואמו כבשים או שניהם עזים אבל אחד כשב ואחד עז לא הוי שה: 


lvr: 53
pgn: 78
dfh: b
trm: לא מאותו
txt:
<span class='five'>לא מאותו. </span>נפקא ליה וה'ק אילו נאמר שור ושה ובנו ולא כתיב אותו ה'א עד דשחיט תרי ובריה דחד מינייהו ת'ל אותו ואת בנו חד אב וחד בן אבל או לכלאים אתא: 


lvr: 53
pgn: 78
dfh: b
trm: כר' יונתן
txt:
<span class='five'>כר' יונתן. </span>דאמר אע'ג דלא כתיב או כמאן דכתיב או דמי וכל היכא דכתיב פלוני ופלוני או האי או האי משמע: 


lvr: 53
pgn: 78
dfh: b
trm: אביו קלל ואמו קלל
txt:
<span class='five'>אביו קלל ואמו קלל. </span>כלומר בתחלת המקרא סמך קללה לאביו ובסוף המקרא סמך קללה לאמו למימרא דאו האי או האי: 


lvr: 53
pgn: 78
dfh: b
trm: ר' יונתן אומר
txt:
<span class='five'>ר' יונתן אומר. </span>אביו ואמו משמע נמי או האי או האי וסיפיה דקרא לדרשא אחרינא להביא את המקלל לאחר מיתה שחייב: 


lvr: 53
pgn: 78
dfh: b
trm: באם על הבנים
txt:
<span class='five'>באם על הבנים. </span>שלוח הקן שהוזהר <span class='mareimakom'>(דברים כב)</span> שלא ליקח שניהם: 


lvr: 53
pgn: 78
dfh: b
trm: בנקבות
txt:
<span class='five'>בנקבות. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(שם)</span>  והאם רובצת ולא האב רובץ: 


lvr: 53
pgn: 78
dfh: b
trm: לא עשה בה מזומן
txt:
<span class='five'>לא עשה בה מזומן. </span>דתניא <span class='mareimakom'>(לקמן דף קלט:)</span> כי יקרא פרט למזומן כלומר עוף שלו אינו חייב בשילוח: 


lvr: 53
pgn: 78
dfh: b
trm: אותו אחד ולא שנים
txt:
<span class='five'>אותו אחד ולא שנים. </span>באחד הוא נוהג ולא בשנים ומעתה שחלק הכתוב וא'א לומר שינהוג בשניהם אלא או בזכרים או בנקבות: 


lvr: 53
pgn: 78
dfh: b
trm: זכיתי לדין
txt:
<span class='five'>זכיתי לדין. </span>מעתה אני רשאי ללמוד מדין הראשון באי זו ינהוג דהשתא ליכא למיפרך תאמר באותו ואת בנו שעשה בו מזומן כשאינו מזומן לפיכך ינהוג בזכרים ולא בנקבות דמאי חומרא היא זו לומר כן מה לי זכרים ומה לי נקבות: 


lvr: 53
pgn: 78
dfh: b
trm: ואם נפשך לומר
txt:
<span class='five'>ואם נפשך לומר. </span>ולהשיב תשובה על דין זה יש לי טעם אחר הרי הוא אומר בנו משמע שנראה לו כבן: 


lvr: 53
pgn: 79
dfh: a
trm: אע'פ שאביהן חמור מותרין
txt:
<span class='five'>אע'פ שאביהן חמור מותרין. </span>פרד זכר בן סוס נקבה עם פרדה נקבה בת סוס נקבה ולא אמרינן אתי צד סוס ומשתמש בצד חמור שצד סוס וחמור יש בשניהם להא לא חיישינן ממה נפשך אי חוששין לזרע האב שניהם שוין שבשניהם יש צד סוס וחמור ואי אין חוששין הרי כולן מין סוס: 


lvr: 53
pgn: 79
dfh: a
trm: אבל
txt:
<span class='five'>אבל. </span>פרדים הנולדים מן הסוס נקבה אסורים עם פרדים הנולדין מן החמור נקבה דשמא אין חוששין לזרע האב והוי האי כוליה סוס והאי כוליה חמור: 


lvr: 53
pgn: 79
dfh: a
trm: אבל חכמים אומרים
txt:
<span class='five'>אבל חכמים אומרים. </span>כולן מותרים שבשניהם יש ב' צדדין ומדקרי שמואל לחנניה בלשון חכמים ש'מ סבירא ליה דהלכתא כחנניה: 


lvr: 53
pgn: 79
dfh: a
trm: אלא לאו דאבוה דהאי סוס ואבוה דהאי חמור
txt:
<span class='five'>אלא לאו דאבוה דהאי סוס ואבוה דהאי חמור. </span>והכי קאמר ר' יהודה דמרביעים סוס גמור על פרד בן סוסיא ומאי שאביהן חמור אביו של פרד קאמר: 


lvr: 53
pgn: 79
dfh: a
trm: לא לעולם
txt:
<span class='five'>לא לעולם. </span>אימא לך ספוקי מספקא ליה ומשום הכי הנולדים מן הסוס ומן החמור מותרין זה בזה כדפרישית לעיל ממה נפשך: 


lvr: 53
pgn: 79
dfh: a
trm: מהו דתימא אתי צד סוס וכו'
txt:
<span class='five'>מהו דתימא אתי צד סוס וכו'. </span>מהו דתימא ליתסרו הנולדים מן הסוס או מן החמור נמי זה עם זה משום דדלמא חיישינן לזרע  האם ואתי צד סוס וכו': 


lvr: 53
pgn: 79
dfh: a
trm: קמ'ל
txt:
<span class='five'>קמ'ל. </span>דהא לא אמרי' שאין כאן צד סוס מיוחד וצד חמור מיוחד הילכך אין מזכירין כאן צדדים דהא מבלבל זרעיה ומינא באפי נפשיה הוא דמקרי והוא מין בפני עצמו מעין סוס וחמור: 


lvr: 53
pgn: 79
dfh: a
trm: והא אלא מינה קתני
txt:
<span class='five'>והא אלא מינה קתני. </span>ואי לא ידעינן אי בת סוסיא ואי בת חמורה מאי פרד מרבעינן עלה האמר ר' יהודה הנולדים מן הסוסיא אסורין בנולדין מן החמורה: 


lvr: 53
pgn: 79
dfh: a
trm: קסבר אין חוששין
txt:
<span class='five'>קסבר אין חוששין. </span>והוי כלאים בני החמורה ובני הסוסיא דאי חוששין כולן שוין שבכולן יש ב' צדדים:  וסימנין


lvr: 53
pgn: 79
dfh: b
trm: וסימנין דאורייתא
txt:
<span class='five'>וסימנין דאורייתא. </span>מדסמיך אסימנין ושרי איסורא עלייהו ש'מ הא דסמכינן אסימנין בחזרת אבדה כדאמרינן באלו מציאות <span class='mareimakom'>(ב'מ דף כז.)</span> דאורייתא היא דאי דרבנן נהי דעבוד רבנן תקנתא בממונא באיסורא מי מצו מתקני אלא ש'מ דאורייתא היא והתם באלו מציאות מיבעיא לן סימנין דאורייתא או דרבנן: 


lvr: 53
pgn: 79
dfh: b
trm: כוי
txt:
<span class='five'>כוי. </span>מן התייש ומן הצבייה ואע'פ דשור או כשב כתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כב)</span>  ולא כתיב צבי ואיל: ה'ג 


lvr: 53
pgn: 79
dfh: b
trm:
רבי אליעזר אומר כלאים הבא מן העז ומן הרחל אותו ואת בנו נוהג בו מן הכוי אין אותו ואת בנו נוהג בו </span>וכן הוא בתוספתא ולא גרסינן מן התייש ומן הצבייה אין אותו ואת בנו נוהג בו דא'כ מאי אתא רב חסדא לאשמועינן: <span class='five'>איזהו כוי שנחלקו בו כו'

txt:
<span class='five'>רבי אליעזר אומר כלאים הבא מן העז ומן הרחל אותו ואת בנו נוהג בו מן הכוי אין אותו ואת בנו נוהג בו </span>וכן הוא בתוספתא ולא גרסינן מן התייש ומן הצבייה אין אותו ואת בנו נוהג בו דא'כ מאי אתא רב חסדא לאשמועינן: <span class='five'>איזהו כוי שנחלקו בו כו'. </span>לאפוקי ממאן דאמר כוי בריה בפני עצמו הוא: 


lvr: 53
pgn: 79
dfh: b
trm: שה אמר רחמנא ובנו כל דהו
txt:
<span class='five'>שה אמר רחמנא ובנו כל דהו. </span>על האם הקפיד שתהא בהמה אבל על הבן לא הקפיד ואפילו הוא חיה: 


lvr: 53
pgn: 79
dfh: b
trm: חוששין לזרע האב
txt:
<span class='five'>חוששין לזרע האב. </span>ויש באם הזאת מקצת שה ושה דאמר רחמנא אפילו במקצת שה משמע: 


lvr: 53
pgn: 79
dfh: b
trm: ורבי אליעזר סבר אין חוששין
txt:
<span class='five'>ורבי אליעזר סבר אין חוששין. </span>הלכך שה ואפילו מקצת שה לא אמרינן כלומר ליכא למימר בה: 


lvr: 53
pgn: 79
dfh: b
trm: וליפלגו בחוששין בפלוגתא דחנניה
txt:
<span class='five'>וליפלגו בחוששין בפלוגתא דחנניה. </span>ונימא רבי אליעזר אינו נוהג בזכרים ונימרו רבנן נוהג: 


lvr: 53
pgn: 79
dfh: b
trm: ה'א בהא אפילו רבנן מודו
txt:
<span class='five'>ה'א בהא אפילו רבנן מודו. </span>דאע'ג דחוששין ליכא אלא מקצת שה ושה אפילו מקצת שה לא אמרינן: 


lvr: 53
pgn: 79
dfh: b
trm: לשחוט וליכסי
txt:
<span class='five'>לשחוט וליכסי. </span>דהא מצד האם הוא צבי והכל מודים דחוששין לאם ואי נמי חוששין לאב מקצת צבי מיהא איכא והא אמרן דדברי הכל כי איכא מקצת מיחייב במצות דשייכי ביה כיון דאמר רחמנא צבי חייב בכסוי אפילו מקצת צבי במשמע: 


lvr: 53
pgn: 79
dfh: b
trm: לעולם הא בצבי הבא על התיישה
txt:
<span class='five'>לעולם הא בצבי הבא על התיישה. </span>ורבנן היא ואע'ג דמחייבי לעיל משום חוששין לזרע האב לאו מיפשט פשיטא להו אלא מספקא להו הילכך גבי אותו ואת בנו בתייש הבא על הצבייה לחומרא ואמרינן חוששין ואיכא מקצת שה וגבי כסוי נמי לחומרא בצבי הבא על התיישה נמי לא ישחוט ביו'ט שמא חוששין ואנן צבי ואפילו מקצת צבי קים לן וצריך כסוי והוא אינו יכול לכסות שמא אין חוששין ומחלל יו'ט: ופרכינן 


lvr: 53
pgn: 79
dfh: b
trm: מדלרבנן מספקא להו מכלל דרבי אליעזר
txt:
<span class='five'>מדלרבנן מספקא להו מכלל דרבי אליעזר. </span>דאמר אין נוהג אפילו מספקא קאמר דפשיטא ליה דאין חוששין והא דתניא כו': 


lvr: 53
pgn: 79
dfh: b
trm: זרוע ולחיים וקבה
txt:
<span class='five'>זרוע ולחיים וקבה. </span>אם שור אם שה כתיב בהו <span class='mareimakom'>(דברים יח)</span> ומשמע דאין נוהגין בחיה: 


lvr: 53
pgn: 79
dfh: b
trm: אי נימא בתייש הבא על הצבייה וילדה
txt:
<span class='five'>אי נימא בתייש הבא על הצבייה וילדה. </span>דאי אין חוששין לזרע האב אפילו מקצת שה ליכא: 


lvr: 53
pgn: 79
dfh: b
trm: בשלמא לרבי אליעזר דפטר קסבר שה ואפילו מקצת שה לא אמרינן
txt:
<span class='five'>בשלמא לרבי אליעזר דפטר קסבר שה ואפילו מקצת שה לא אמרינן. </span>ביה בהאי כדאמרן דפשיטא ליה דאין חוששין לזרע האב הילכך אפילו מקצתו ליכא: 


lvr: 53
pgn: 79
dfh: b
trm: אלא לרבנן נהי נמי דקסברי שה ואפילו מקצת שה
txt:
<span class='five'>אלא לרבנן נהי נמי דקסברי שה ואפילו מקצת שה. </span>אמרינן היכא דצד שיות מן האם מיהו הכא דאין צד שיות אלא מן האב ואוקימנא דלרבנן מספקא להו אי חוששין אי לא: 


lvr: 53
pgn: 79
dfh: b
trm:
בשלמא פלגא לא יהיב ליה </span>גרסינן. כלומר בשלמא פלגא דמתנות לא פרכינן עלייהו מידי דודאי פשיטא ליה דלא יהיב ליה דאי נמי חוששין ושה ואפילו מקצת שה לא מיחייב אלא פלגא דצד שיות דכיון דאפשר למיפלגינהו יהיב פלגא דשיות ומעכב פלגא דצד צבי דאיכא למ'ד הכי בפרק הז

txt:
<span class='five'>בשלמא פלגא לא יהיב ליה </span>גרסינן. כלומר בשלמא פלגא דמתנות לא פרכינן עלייהו מידי דודאי פשיטא ליה דלא יהיב ליה דאי נמי חוששין ושה ואפילו מקצת שה לא מיחייב אלא פלגא דצד שיות דכיון דאפשר למיפלגינהו יהיב פלגא דשיות ומעכב פלגא דצד צבי דאיכא למ'ד הכי בפרק הזרוע <span class='mareimakom'>(לקמן דף קלב)</span> והאי דקתני לרבנן נוהגין בפלגא מתנות קאמרי ומשום דילמא חוששין אלא הא קשיא לן אידך פלגא גופיה דקא מחייבי רבנן למיתביה לכהן אמאי והא כהן מוציא מחבירו הוא וקי'ל בכל דבר ספק המוציא מחבירו עליו הראיה ונימא האי ישראל לכהן אייתי ראיה דחוששין לזרע האב ושקול פלגא דצד שיות וכל כמה דלא אייתית ראיה אפילו פלגא לית לך דאפילו מקצת שה ליכא: <span class='five'>אלא בצבי הבא כו'. </span>דאיכא צד שיות מן האם: 


lvr: 53
pgn: 79
dfh: b
trm: בשלמא לרבנן
txt:
<span class='five'>בשלמא לרבנן. </span>אף על גב דמספקא לן שמא חוששין ולא הוי כוליה שה ואיכא למיפרך אמאי יהיב ליה כוליה איכא לתרוצי מאי חייב דקאמרי רבנן חייב בחצי מתנות משום צד שיות דאם ואידך פלגא אמרינן ליה אייתי ראיה דאין חוששין והוי כוליה שה ושקול: 


lvr: 53
pgn: 79
dfh: b
trm: לעולם בצבי הבא כו'</span>: <span class='five'>ספוקי מספקא ליה כו'
txt:
<span class='five'>לעולם בצבי הבא כו'</span>: <span class='five'>ספוקי מספקא ליה כו'. </span>ולקמיה מתרץ רב פפא לכולהו מתנייתא בין דאותו ואת בנו ובין דכסוי ובין דמתנות:  בשה


lvr: 53
pgn: 80
dfh: a
trm: הילכך לענין כסוי הדם כו'
txt:
<span class='five'>הילכך לענין כסוי הדם כו'. </span>כלומר הואיל ואוקימנא דלתרוייהו מספקא להו ובשה ואפילו מקצת שה פליגי: 


lvr: 53
pgn: 80
dfh: a
trm: לענין כסוי הדם
txt:
<span class='five'>לענין כסוי הדם. </span>דקתני אין שוחטין דמשמע ודאי חייב בכסוי ספק פטור ולענין מתנות דפליגי בה: 


lvr: 53
pgn: 80
dfh: a
trm: לא משכחת לה אלא בצבי הבא על התיישה וכו'
txt:
<span class='five'>לא משכחת לה אלא בצבי הבא על התיישה וכו'. </span>והא דקתני אין שוחטין רבנן היא ומשום שמא חוששין וחייב בכסוי דאית להו צבי ואפי' מקצת צבי ושמא אין חוששין ופטור מן הכסוי דאפילו מקצת צבי ליכא דבתייש הבא על הצבייה ליכא לאוקומה דתיתוקם כרבנן דהא ודאי איכא מקצת צבי ולישחוט וליכסי לרבנן ולרבי אליעזר ודאי הוה מצי לאוקמא בתייש הבא על הצבייה שמא חוששין וליכא אלא מקצת צבי ומקצת לית ליה ושמא אין חוששין וכוליה צבי הוא ובעי כסוי אבל ניחא ליה לאוקמא כדרבנן ולענין מתנות נמי בצבי הבא על התיישה ולר'א פטור לגמרי דשמא חוששין וליכא אלא מקצת שה דאם ושה ואפי' מקצת שה לית ליה וכיון דמספקא לן המוציא מחבירו עליו הראיה וא'ל אייתי ראיה דאין חוששין וכוליה שה הוא ושקול ולרבנן חייב מיהא בחצי מתנות ממה נפשך דאי אין חוששין כוליה שה הוא ואי חוששין מקצת שיות דאם מיהא איכא ורבנן אית להו שה ואפילו מקצת שה ושקיל פלגא דשיות ואידך פלגא אימא ליה אייתי ראיה דאין חוששין וכוליה שה הוא ושקול ובתייש הבא על הצבייה ליכא לאוקומיה דא'כ לרבנן נמי ליפטר דנהי נמי דאפי' מקצת שה אמרינן מי לימא לן דאיכא מקצת שה דלמא אין חוששין וכוליה צבי הוא המוציא מחבירו עליו הראיה: 


lvr: 53
pgn: 80
dfh: a
trm: בתייש הבא על הצבייה ולאיסורא
txt:
<span class='five'>בתייש הבא על הצבייה ולאיסורא. </span>בעלמא קאמרי רבנן דנוהג ואסור לשוחטה לנקבה הבאה מן התייש והצבייה עם בנה משום שמא חוששין ואיכא מקצת שה ורבנן אית להו מקצת שה אבל מלקות ליכא דשמא אין חוששין ואפילו מקצת שה ליכא הילכך הויא לה התראת ספק ולא שמה התראה ואין מלקות בלא התראה ולר'א מותר לכתחלה דא'נ חוששין ואיכא מקצת שה לית ליה מקצת שה: 


lvr: 53
pgn: 80
dfh: a
trm: בריה בפני עצמה
txt:
<span class='five'>בריה בפני עצמה. </span>ולא מכלאי בהמה וחיה הוא בא דס'ל אין חיה מתעברת מבהמה ולא בהמה מחיה וה'נ אמרינן בב'ק <span class='mareimakom'>(דף עח.)</span> ומיהו רב יהודה לאו אליבא דר' אליעזר ורבנן נקט מילתא דאינהו ודאי סבירא להו דמכלאי בהמה וחיה הוא בא והכי נמי אמרינן בב'ק חוץ מרבי אליעזר ומחלוקתו שהיו אומרים חיה מתעברת מבהמה: 


lvr: 53
pgn: 80
dfh: a
trm: עשר בהמות מנה הכתוב
txt:
<span class='five'>עשר בהמות מנה הכתוב. </span>להיתר אכילה שור שה כשבים ושה עזים איל וצבי ויחמור ואקו ודישון ותאו וזמר <span class='mareimakom'>(דברים יד)</span> ואין לנו עוד בהמה וחיה כשרה בעולם והשתא להנהו עזי דבאלא ליכא לספוקי שמא מין חיה הוא שלא הוזכרה כאן דהא תו ליכא ומדלא מנינהו להנך בהדי חיות ש'מ בכלל עז הן ועז בהמה הוא: 


lvr: 53
pgn: 80
dfh: a
trm: מתקיף לה רב אחא
txt:
<span class='five'>מתקיף לה רב אחא. </span>נהי נמי דאין עוד מין חיה שלא הוזכרה כאן אכתי מנא לך דמינא דעז הוא דלמא מינא דאקו נינהו ולא ידעינן מאי ניהו או תאו או זמר הנך דלא בקיאינן בהו ודלמא הני נינהו: 


lvr: 53
pgn: 80
dfh: a
trm: ר'ש
txt:
<span class='five'>ר'ש. </span>שמעינן ליה במתניתין <span class='mareimakom'>(לקמן דף פא:)</span> שחיטה שאינה ראויה לא שמה שחיטה ולא מחייב עליה משום אותו ואת בנו דקתני ר' שמעון פוטר בשוחט שור הנסקל:  קמא


lvr: 53
pgn: 80
dfh: b
trm: קמא מיקטל קטליה
txt:
<span class='five'>קמא מיקטל קטליה. </span>דשחיטת קדשים בחוץ שחיטה שאינה ראויה היא ונהי דלענין שחוטי חוץ להתחייב כרת הויא שחיטה דגזירת הכתוב היא אבל לכל מילי לאו שחיטה היא כדאמרינן בפ' כסוי הדם <span class='mareimakom'>(לקמן דף פה.)</span> דגמר מטבוח טבח והכן וכיון דלאו שחיטה היא מותר לשחוט את בנה ולא מחוסר זמן הוא דבאותו ואת בנו שחיטה כתיבא ושני נמי ניחייב כרת: 


lvr: 53
pgn: 80
dfh: b
trm: שחיטת קדשים שחיטה שאינה ראויה היא דכל כמה דלא זריק דם כו'
txt:
<span class='five'>שחיטת קדשים שחיטה שאינה ראויה היא דכל כמה דלא זריק דם כו'. </span>כלומר לא מיבעיא לענין מלקות דלא בעי למילקי משום שחיטת שני דאי אית ליה אותו ואת בנו נוהג בקדשים הויא ליה שחיטת שני שאינה ראויה דהא מחוסר זמן הוא ופסול אלא אפילו אותו ואת בנו נמי לר'ש לא נהיגא בקדשים דהא שחיטת ראשון אינה ראויה דאינה מותרת בלא זריקה  ושני אמאי פסול להקרבה ומאי סופג נמי דקאמר: 


lvr: 53
pgn: 80
dfh: b
trm: משום לאו דשוחט מחוסר זמן לגבוה
txt:
<span class='five'>משום לאו דשוחט מחוסר זמן לגבוה. </span>דאף על גב דלא אקרביה מיחייב אשחיטה מיד דגבי כל פסולים ילפינן בתמורה <span class='mareimakom'>(דף ו:)</span> עובר משום חמשה שמות משום בל תקדישו ומשום בל תשחטו ומשום בל תזרקו ומשום בל תקטירו כולו ומשום בל תקטירו מקצתו:  נתקו


lvr: 53
pgn: 81
dfh: a
trm: נתקו לעשה
txt:
<span class='five'>נתקו לעשה. </span>דמשמע בתוך זמנו בלא ירצה כדמרבינן <span class='mareimakom'>(תמורה דף ז: ע'ש)</span> מולנדר לא ירצה אלא הניחו לאחר זמנו וירצה דעל כרחך עשה זה לאו מעיקרא משמע כי ההיא דשלוח הקן דאמרינן <span class='mareimakom'>(לקמן דף קמא.)</span> מעיקרא משמע שלח האם ולא תקחנה ולא הוי לאו הניתק לעשה ולוקין עליו אבל כאן הלאו קודם לעשה שהלאו בתוך זמנו והעשה לאחר זמנו: 


lvr: 53
pgn: 81
dfh: a
trm: שני בלא תעשה
txt:
<span class='five'>שני בלא תעשה. </span>דשחוטי חוץ ואע'פ שאינו בכרת דלאו מתקבל בפנים הוא מ'מ בלא תעשה הוא הואיל ורצוי לאחר זמן ולאו דידיה מפרש בפרק בתרא דזבחים <span class='mareimakom'>(דף קיד.)</span> מלא תעשון ככל אשר אנחנו עושים וגו': 


lvr: 53
pgn: 81
dfh: a
trm: ואמר רבא </span>גרסינן: <span class='five'>לרבנן
txt:
<span class='five'>ואמר רבא </span>גרסינן: <span class='five'>לרבנן. </span>דאמרי שחיטה שאינה ראויה שמה שחיטה: 


lvr: 53
pgn: 81
dfh: a
trm: לרבי שמעון שניהם ענושין כרת
txt:
<span class='five'>לרבי שמעון שניהם ענושין כרת. </span>קמא מקטל קטליה ושני מתקבל בפנים הוא ולענין שחוטי חוץ אף על גב דאינה ראויה מיחייב דאפילו אהך שחיטה חייביה רחמנא: 


lvr: 53
pgn: 81
dfh: a
trm: שני פסול ופטור
txt:
<span class='five'>שני פסול ופטור. </span>מכרת ובלאו דאותו ואת בנו לא מיירי התם דגבי שחוטי חוץ קאי והא פטור לא איצטריך אלא איידי דתני ראשון חייב תנא שני פטור: 


lvr: 53
pgn: 81
dfh: a
trm: לר' שמעון שני כשר
txt:
<span class='five'>לר' שמעון שני כשר. </span>דקאמר מיקטל קטליה ושני לאו מחוסר זמן הוא כל הנך פטורי דהכא משחוטי חוץ קאמר ולא איירי בלאו דאותו ואת בנו כלל: 


lvr: 53
pgn: 81
dfh: a
trm: התראת ספק
txt:
<span class='five'>התראת ספק. </span>דלמא לא אתי לידי זריקה והויא ליה שחיטה שאינה ראויה הלכך לר' שמעון איסורא איכא מלקות ליכא ומ'מ לאו מתקבל בפנים הוא שהראשון שנשחט ונזרק הדם כבר קודם שחיטתו של שני שחיטה ראויה הוה כך שמעתי וקשיא לי מאי התראת ספק דקאמר הא ודאי שחיטת שני אינה ראויה דכיון דאיסור אותו ואת בנו נוהג בקדשים הוה ליה שני מחוסר זמן ואין שחיטתו ראויה ואין כאן התראה כלל ונראה בעיני דלא גרסינן ליה להאי מ'ט אלא אין מלקות אותו ואת בנו נוהג בקדשים ותו לא מידי וטעמא משום דאין שחיטת השני ראויה מכיון שנשחט ראשון ונזרק דמו הויא לה שחיטת הראשון ראויה דלית לן הא דלעיל דר' אושעיא ודשני אינה ראויה דהויא ליה מחוסר זמן ואין דמו נזרק ופי' משובש הוא מאדם חריף ומפולפל: 


lvr: 53
pgn: 81
dfh: b
trm: בשתי אכילות הכתוב מדבר
txt:
<span class='five'>בשתי אכילות הכתוב מדבר. </span>לענין פגול שאם שחט ע'מ לאכול חוץ לזמנו או על מנת להקטיר חוץ לזמנו פגול: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 81
dfh: b
trm: ושור הנסקל
txt:
<span class='five'>ושור הנסקל. </span>לאחר שנגמר דינו דקיימא לן דאסור בהנאה אפילו שחטו בקדושין <span class='mareimakom'>(דף נו:)</span> ובפסחים <span class='mareimakom'>(דף כב:)</span>: 


lvr: 53
pgn: 81
dfh: b
trm: והנוחר והמעקר
txt:
<span class='five'>והנוחר והמעקר. </span>סימנין מדעת פטור ואפילו לרבנן דהא ליכא שחיטה כלל ולא דמיא לשחיטה דלעיל כלל דהתם שחיטה מעלייתא איכא ודבר אחר גורם לה ליפסל: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 81
dfh: b
trm: אלא ששחט ראשון לעבודה זרה
txt:
<span class='five'>אלא ששחט ראשון לעבודה זרה. </span>וחזר ושחט את השני לשלחנו לאכול דדיינינן ליה ברישא אהתראה דשני דאותו ואת בנו ומלקינן ליה והדר דיינינן אהתראה דשחיטה קמייתא לעבודה זרה וקטלינן ליה אי נמי בשני בני אדם אבל שני לעבודה זרה דבהך שחיטה בתרייתא דמיחייב עלה משום אותו ואת בנו אתי נמי דין קטלא עילויה: 


lvr: 53
pgn: 81
dfh: b
trm: פטור
txt:
<span class='five'>פטור. </span>ממלקות כדקיימא לן בכתובות באלו נערות <span class='mareimakom'>(דף לה.)</span> מקראי דתרתי לא עבדינן ביה: 


lvr: 53
pgn: 81
dfh: b
trm: פעמים
txt:
<span class='five'>פעמים. </span>שמלקות של משנתינו אפילו בראשון לשלחנו ושני לעבודה זרה ולא אתרו בו משום עבודה זרה ולא מיקטל ולריש לקיש כיון דאילו אתרו ביה הוי מיקטיל ופטור ממלקות כי לא אתרו ביה נמי אע'ג דלא מיקטיל הואיל ובהך איסורא איכא צד מיתה לא לקי ובכתובות <span class='mareimakom'>(שם)</span> יליף טעמא מקראי באלו נערות: 


lvr: 53
pgn: 81
dfh: b
trm: חייבי מיתות שוגגין או חייבי מלקיות שוגגין ודבר אחר
txt:
<span class='five'>חייבי מיתות שוגגין או חייבי מלקיות שוגגין ודבר אחר. </span>אתרוייהו ב] קאי חייבי מיתות שוגגין ודבר אחר עבר עבירה בלא התראה דהיינו שוגג ויש בה דין מיתה אם היו מתרים בו ויש בה עוד חיוב דבר אחר כגון מלקות שהתרו בו למלקות כי הא דאמרן או יש בה חיוב ממון: 


lvr: 53
pgn: 81
dfh: b
trm: רבי יוחנן אומר חייב
txt:
<span class='five'>רבי יוחנן אומר חייב. </span>באותו דבר אחר שעם המיתה הואיל ואינו נהרג וכן חייבי מלקיות שוגגין ודבר אחר שעבר עבירה שיש בה מלקות וממון כגון אכל מעשר שני של חבירו בגבולין או נבלה וטרפה של חבירו ולא התרו בו למלקות: 


lvr: 53
pgn: 81
dfh: b
trm: בהא קאמר ריש לקיש
txt:
<span class='five'>בהא קאמר ריש לקיש. </span>דפטור ממלקות הואיל ויש בשחיטה זו צד מיתה פקע ליה תורת מלקות מיניה דתרתי בגופא לא רמו עליה הילכך אפילו לא אתרו ביה למיתה ליכא מלקות אבל חייבי מיתות שוגגין ודבר אחר כגון ממון דחדא בגופא וחדא בממונא אימא תרוייהו רמו עליה ומיהו היכא דמיקטיל לא משלם משום דקם ליה בדרבה מיניה אבל היכא דלא מיקטיל משלם: 


lvr: 53
pgn: 81
dfh: b
trm: אבל בהך דלעיל אימא מודי ליה לריש לקיש
txt:
<span class='five'>אבל בהך דלעיל אימא מודי ליה לריש לקיש. </span>דלא רמיא תורת מלקות בעבירה ג] של מיתה כלל: 


lvr: 53
pgn: 81
dfh: b
trm: פרה מטמאה טומאת אוכלין
txt:
<span class='five'>פרה מטמאה טומאת אוכלין. </span>דאע'ג דאמר רבי שמעון בפרק קמא דבכורות <span class='mareimakom'>(דף ט:)</span> דאיסורי הנאה כגון שור הנסקל ופטר חמור אין מטמאין טומאת אוכלין ונפקא ליה מכל האוכל אשר יאכל אוכל שאתה יכול להאכילו לאחרים קרוי אוכל מודה הוא דפרה אדומה מקבלת טומאת אוכלין לטמא אחרים: 


lvr: 53
pgn: 81
dfh: b
trm: הואיל והיתה לה שעת הכושר
txt:
<span class='five'>הואיל והיתה לה שעת הכושר. </span>להאכילה אף לעצמו משנשחטה ומהו שעת הכושר שלה:  ואמר


lvr: 53
pgn: 82
dfh: a
trm: ואמר ריש לקיש אומר היה רבי שמעון פרה נפדית
txt:
<span class='five'>ואמר ריש לקיש אומר היה רבי שמעון פרה נפדית. </span>אם מצא נאה הימנה אפילו על גב מערכתה אפילו שחטה כהלכתה על מערכת של עצים שהיא נשחטת עליה כדאמרי' במס' פרה <span class='mareimakom'>(פ'ג מ'ט)</span> וקסבר ר'ש כל העומד לפדות כפדוי דמי וקרינא ביה שאתה יכול להאכילו ואי קשיא למה לי קבלת טומאה היא גופה מטמאה אדם ובגדים מפרשינן כה'ג בכריתות בפרק דם שחיטה <span class='mareimakom'>(דף כא:)</span> כגון בשר שחפהו בפחות מכביצה בצק אי משוית ליה אוכל מצטרף בהדי בצק ומקבל האי בצק טומאה אם יגע בטומאה ומטמא שאר אוכלין ואי לאו אוכל הוא לא מקבל האי בצק טומאה דלית ביה שיעורא וכי נגעו ביה אוכלין אחריני טהורים הן שאינם נוגעין בנבלה אלא בבצק: 


lvr: 53
pgn: 82
dfh: a
trm: אמר ריש לקיש א'ר ינאי עגלה ערופה אינה משנה</span>: <span class='five'>והא'ר ינאי
txt:
<span class='five'>אמר ריש לקיש א'ר ינאי עגלה ערופה אינה משנה</span>: <span class='five'>והא'ר ינאי. </span>בקדושין ובכריתות בפרק בתרא <span class='mareimakom'>(דף כה.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 82
dfh: a
trm: צפורי מצורע
txt:
<span class='five'>צפורי מצורע. </span>קי'ל בקדושין בהאיש מקדש <span class='mareimakom'>(דף נו:)</span> דאסורין בהנאה: 


lvr: 53
pgn: 82
dfh: a
trm: משעת שחיטה
txt:
<span class='five'>משעת שחיטה. </span>ונאסרת שחוטה אבל המשולחת מותרת דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יד)</span> ושלח את הצפור החיה וגו' ולא אמרה תורה שלח לתקלה: 


lvr: 53
pgn: 82
dfh: a
trm: גמר קיחה קיחה כו'
txt:
<span class='five'>גמר קיחה קיחה כו'. </span>מה עגלה ערופה שנאמר בה קיחה <span class='mareimakom'>(דברים כא)</span> ולקחו זקני העיר ההיא עגלת בקר אסורה מחיים אף ולקח למטהר שתי צפרים חיות <span class='mareimakom'>(ויקרא יד)</span> אסורות מחיים ומיהו עגלה ערופה יש לה גבול ליאסר בירידתה לנחל איתן אבל אלו אין בהן מעשה מלקיחה ועד שחיטה וכיון דנאסרות מחיים על כרחיך משעת לקיחה: 


lvr: 53
pgn: 82
dfh: a
trm: אלא
txt:
<span class='five'>אלא. </span>הא תירוצא דמתרץ אינה משנה לאו ריש לקיש אמרה אלא ר' יוחנן אמרה דלר'ש בן לקיש מיתסרא מחיים והא דתנן תצא ותרעה בעדר מקשינן לה בכריתות ומוקמינן לה כתנאי: 


lvr: 53
pgn: 82
dfh: a
trm: לענין דינא תנן
txt:
<span class='five'>לענין דינא תנן. </span>הא דקתני מתני' מי שלקח ראשון ישחוט ראשון לאו לענין איסור והיתר שאם רצה השני לשחוט ראשון והראשון ימתין עד מחר מותר אבל דין הוא אם באו לב'ד שבא האחד לשחוט וחבירו אומר אני צריך יותר ממך אנו אומרים להם הלוקח ראשון ישחוט שעל מנת כן לקח שאילו לא מכרה בעל הבית לשני ועכב לעצמו היה הלוקח שוחט וכן שנינו בתוספתא פ'ה הלוקח מבעה'ב הוא קודם לבעה'ב שעל מנת כן לקח: 


lvr: 53
pgn: 82
dfh: a
trm: ואח'כ שחטה סופג את הארבעים
txt:
<span class='five'>ואח'כ שחטה סופג את הארבעים. </span>דאין כאן שחיטת איסור אלא אחת ובגמרא יליף דבנו ואותו נמי חייב: 


lvr: 53
pgn: 82
dfh: a
trm: שחטה ואת בת בתה
txt:
<span class='five'>שחטה ואת בת בתה. </span>אין כאן עדיין איסור ואח'כ שחט את בתה ויש בשחיטה זו שני איסורין אותו ואת בנו משום אמה ובנו ואותו משום בתה של זו שכבר נשחטה: 


lvr: 53
pgn: 82
dfh: a
trm: הרי כאן שנים
txt:
<span class='five'>הרי כאן שנים. </span>הזהיר את שניהם בין אם שוחט האם ובין אם שוחט הבת ולא משכחת לה שנים עוברין אלא בשלש בהמות והא כיצד בת ואם ובת דאי אם ושני בניה למה לי קרא פשיטא מה לי חד ומה לי תרי דכי היכי דמחייב אהאי מחייב אהאי ואי בפרה ובתה ובת בתה פשיטא תרוייהו אותו ואת בנו נינהו אלא על כרחך באחד שוחט פרה והשני את אמה והשלישי את בתה קאמר לאשמועינן דאבנו ואותו נמי מחייב:  אבל


lvr: 53
pgn: 82
dfh: b
trm: בהעלם אחד
txt:
<span class='five'>בהעלם אחד. </span>שלא נודע לו בנתים שחטא ובשוגג חייב שתי חטאות וה'ה נמי דמחייב בהתראה אחת ובלאו אחד שני מלקיות: 


lvr: 53
pgn: 82
dfh: b
trm: דאע'ג דגופין מוחלקים
txt:
<span class='five'>דאע'ג דגופין מוחלקים. </span>שעל ידי שתי פרות באין לו שני מלקיות הללו ופליג סומכוס בסיפא וה'ה לרישא דקתני שחט שני בניה ואח'כ שחטה סופג מ' לסומכוס סופג פ' וכך מצאתי בתוספתא <span class='mareimakom'>(פ'ה)</span> שחט ה' בניה ואחר כך שחטה סומכוס אומר משום רבי מאיר חייב משום חמשה לאוין: 


lvr: 53
pgn: 82
dfh: b
trm: לעולם רבנן
txt:
<span class='five'>לעולם רבנן. </span>ובב' התראות ודקשיא לך פשיטא הא קמ'ל דאיכא תרי גווני כלאים דבין חטה וחרצן ובין שעורה וחרצן הוו כלאים ולאפוקי מדרבי יאשיה דבעי שלשתן כאחד: 


lvr: 53
pgn: 82
dfh: b
trm: מאי טעמא דרבי יהודה
txt:
<span class='five'>מאי טעמא דרבי יהודה. </span>דאמר אינו סופג אלא ארבעים לא הוה ליה למילקי כלל כל חדא וחדא התראת ספק הוא דהא מספקא ליה לר' יהודה באיזו מהן נוהג בשל ימין או בשל שמאל דקתני התם והדעת מכרעת שהוא של ימין ואיבעיא להו פשיטא ליה של ימין ומאי דעת דעת תורה או ספוקי מספקא ליה ומאי דעת דעת נוטה ומדלא פשטיה מהא דמיפשט פשיטא ליה ש'מ לאו בשתי התראות קאמר דהא שמעינן ליה דאמר התראת ספק לא שמה התראה: 


lvr: 53
pgn: 82
dfh: b
trm: הכה זה וחזר והכה זה
txt:
<span class='five'>הכה זה וחזר והכה זה. </span>מי שלא שהתה אחר גיטה שלשה חדשים וניסת וילדה ספק בן תשעה לראשון וספק בן שבעה לאחרון וכשגדל הכה את האחד וחזר והכה את חבירו: 


lvr: 53
pgn: 83
dfh: a
trm: בא הכתוב ליתן עשה
txt:
<span class='five'>בא הכתוב ליתן עשה. </span>טעמא דבא הכתוב הא לאו הכי לקי אע'ג דהתראת ספק היא דכל אימת דאתרו ביה מצי אמר אכתי ליליא הוא: 


lvr: 53
pgn: 83
dfh: a
trm: משתי ירכות
txt:
<span class='five'>משתי ירכות. </span>של שתי בהמות ומדנקט שתי בהמות שמע מינה בימינות קאמר ות'ק דהכא כרבי יהודה ס'ל דאין נוהג אלא באחת ומהא פשטינן בפרק גיד הנשה <span class='mareimakom'>(לקמן דף צא.)</span> דפשיטא ליה לר' יהודה דבימין: 


lvr: 53
pgn: 83
dfh: a
trm: דלית ביה כזית
txt:
<span class='five'>דלית ביה כזית. </span>בקמא או בבתרא אלא בחד מינייהו ות'ק מחייב דקסבר בריה הוא ובריה [אין] צריכה שיעור כדתנן במסכת מכות <span class='mareimakom'>(דף יג.)</span> אמר להם רבי שמעון אי אתם מודים לי באוכל נמלה כל שהוא [שהוא] חייב אמרו לו מפני שהיא כברייתה ואית דמפרשי דלית ביה כזית בחד מינייהו אלא בתרוייהו ואין נראה בעיני שיהו שתי התראות מצטרפות דאי אכיל ליה לבתרא בתוך כדי אכילת פרס היינו בבת אחת ואי לאחר כדי אכילת פרס תו לא מצטרפי: 


lvr: 53
pgn: 83
dfh: a
trm: עד שיהא בו כזית
txt:
<span class='five'>עד שיהא בו כזית. </span>דקסבר לאו בריה חשיב אלא כחתיכה מן הבהמה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 83
dfh: a
trm: בארבעה פרקים בשנה
txt:
<span class='five'>בארבעה פרקים בשנה. </span>דרך ישראל לעשות סעודות וסתם הלוקח בהמה אינו לוקח אלא לשוחטה מיד לפיכך המוכר בהמה לחבירו ומכר תחלה אמה או בתה בו ביום צריך שיאמר לשני דע לך שהיום מכרתי אמה לשחוט או בתה מכרתי לשחוט שמא כבר נשחטה: 


lvr: 53
pgn: 83
dfh: a
trm: משחיטין הטבח בעל כרחו
txt:
<span class='five'>משחיטין הטבח בעל כרחו. </span>כדמפרש ואזיל שאם קבל דינר מלוקח ליתן לו בדינר בשר: 


lvr: 53
pgn: 83
dfh: a
trm: אפילו שור שוה אלף זוז
txt:
<span class='five'>אפילו שור שוה אלף זוז. </span>שוחטו על כרחו אף על פי שאין לוקחין לשאר ובגמרא מפרש טעמא: 


lvr: 53
pgn: 83
dfh: a
trm: אינו כן
txt:
<span class='five'>אינו כן. </span>דבעינן משיכה וכל זמן שלא משך חוזר בו הטבח: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 83
dfh: a
trm: למה לי למיתני את האם לחתן
txt:
<span class='five'>למה לי למיתני את האם לחתן. </span>ליתני במוכר זו לחתן וזו לכלה ומאי פסקה דנקט לחתן אם ולכלה בת: 


lvr: 53
pgn: 83
dfh: a
trm: שזיכה לו ע'י אחר
txt:
<span class='five'>שזיכה לו ע'י אחר. </span>המוכר הזה מסר את השור לאדם אחר שלא בפני הלוקח ואמר לו זכי בשור זה לפלוני להיות לו בדינר בשר: 


lvr: 53
pgn: 83
dfh: a
trm: אין חבין לו
txt:
<span class='five'>אין חבין לו. </span>דאין אדם נעשה שליח לחבירו שלא מדעתו להפסידו אבל להרויחו אנן סהדי דניחא ליה לפיכך זכין ואין חבין: 


lvr: 53
pgn: 83
dfh: a
trm: דבר תורה מעות קונות
txt:
<span class='five'>דבר תורה מעות קונות. </span>מכיון שנתן מעות למוכר אין אחד מהם יכול לחזור דגמרינן מהקדש דכתיב ונתן הכסף וקם לו: 


lvr: 53
pgn: 83
dfh: a
trm: ומה טעם אמרו משיכה קונה כו'
txt:
<span class='five'>ומה טעם אמרו משיכה קונה כו'. </span>דאי מוקמת להו לפירי באחריות הלוקח משנתן מעות אי מתרמי דליקה בבית המוכר שהפירות שם לא טרח לאצולינהו אבל סתם מושך ממטי להו לביתיה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 83
dfh: a
trm: היום הולך אחר הלילה
txt:
<span class='five'>היום הולך אחר הלילה. </span>שחט האם משחשכה לא ישחוט הבת כל הלילה וכל היום המחרת אבל שחט האם ביום שוחט הבת בלילה דאין הלילה הולך אחר יום: 


lvr: 53
pgn: 83
dfh: a
trm: את זו דרש
txt:
<span class='five'>את זו דרש. </span>משום דבעניינא דקדשים כתיב אותו ואת בנו איצטריך למדרשה כדתניא בגמרא: 


lvr: 53
pgn: 83
dfh: a
trm: מעשה בראשית
txt:
<span class='five'>מעשה בראשית. </span>ויהי ערב ויהי בקר ברישא ערב והדר בקר: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 83
dfh: a
trm: לפי שכל הענין
txt:
<span class='five'>לפי שכל הענין. </span>הפרשה הזאת סמוכה לקדשים דכתיב ירצה לקרבן אשה וסמיך ליה אותו ואת בנו: 


lvr: 53
pgn: 83
dfh: a
trm: בקדשים לילה הולך אחר היום
txt:
<span class='five'>בקדשים לילה הולך אחר היום. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ז)</span> ביום קרבנו יאכל לא יניח ממנו עד בקר אלמא לילה שלאחריו קרי יום קרבנו עד הבקר:  רבי


lvr: 53
pgn: 83
dfh: b
trm: רבי אומר יום אחד יום המיוחד טעון כרוז
txt:
<span class='five'>רבי אומר יום אחד יום המיוחד טעון כרוז. </span>ימים מיוחדים יש בשנה דהיינו ארבעה פרקים א] שאתה מוזהר להכריז אמה מכרתי לשחוט קרי ביה לא תשחיטו לא תגרום לה לישחט בימים הללו היא ובנה אי נמי מדכתיב יום אחד דמשמע יום מיוחד למאי יחדינהו אי לאו להטעין כרוז:  הדרן עלך אותו ואת בנו 


lvr: 53
pgn: 83
dfh: b
trm: במזומן ובשאינו מזומן
txt:
<span class='five'>במזומן ובשאינו מזומן. </span>משום דגבי שלוח הקן אצטריך למיתני לקמן <span class='mareimakom'>(דף קלח:)</span>  ב] שאינו מזומן אבל לא במזומן. מזומן עוף הגדל בבית: 


lvr: 53
pgn: 83
dfh: b
trm: ואין שוחטין אותו ביום טוב
txt:
<span class='five'>ואין שוחטין אותו ביום טוב. </span>משום דלמא בעי כסוי ומספקא לא מחללינן י'ט אם שחטו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 83
dfh: b
trm: קמוסיף אבנין
txt:
<span class='five'>קמוסיף אבנין. </span>להגביהו והרי כל אורך ורוחב ורום הבנין נמסר לדוד על פי נביאים: 


lvr: 53
pgn: 83
dfh: b
trm: דכתיב
txt:
<span class='five'>דכתיב. </span>בדברי הימים דקאמר ליה דוד לשלמה הכל בכתב מיד ה' עלי השכיל כל מלאכת התבנית עלי השכיל אותי לימד: 


lvr: 53
pgn: 83
dfh: b
trm: קא הוי חציצה
txt:
<span class='five'>קא הוי חציצה. </span>בין דם למזבח ונמצא שלא נמצה דמו בקיר המזבח: ופרכינן נהי דלמטה קודם מליקה אי אפשר לתת עפר משום חציצה כדאמרת אבל למעלה לאחר שמלק יכסנו דלאו חציצה מאי איכא למימר: 


lvr: 53
pgn: 83
dfh: b
trm: חייב לכסות
txt:
<span class='five'>חייב לכסות. </span>ואע'ג דליכא עפר למטה בינו לדם הבהמה והכא נמי אע'ג שאין למטה יתן למעלה: 


lvr: 53
pgn: 83
dfh: b
trm: כל הראוי לבילה אין בילה מעכבת בו
txt:
<span class='five'>כל הראוי לבילה אין בילה מעכבת בו. </span>במס' מנחות <span class='mareimakom'>(דף קג:)</span> אמרינן אין מביאין בכלי אחד מנחה של ששים ואחד עשרונים ומפרשינן טעמא מפני שאמרה תורה הבא מנחה שיכולה ליבלל וששים נבללין בכלי אחד אבל ששים ואחד קים להו לרבנן דאין יכולין ליבלל והוינן בה וכי אין נבללין מאי הוי והתנן לא בלל כשר ותירץ רבי זירא ראוי לבילה מיהא בעינן ומי שהוא ראוי לבילה אין בילה מעכבת ואפילו לא בלל כשר אבל כשאינו ראוי לבילה בילה מעכבת בו והכא נמי ראוי היה ליתן עפר למטה בין דם הבהמה לדם החיה קודם ששחט החיה הילכך אף על פי שלא נתן אין הכסוי בטל אבל מוקדשין שאין ראוי ליתן עפר למטה מצות עפר למטה מעכבת בו: 


lvr: 53
pgn: 83
dfh: b
trm: דם הניתז
txt:
<span class='five'>דם הניתז. </span>למרחוק חוץ לגומא ששוחט בה ודם שעל הסכין חייב לכסות וע'כ דם הסכין לא יכסנו אלא א'כ גוררו תחלה מעל הסכין ומכסי ליה: 


lvr: 53
pgn: 83
dfh: b
trm: הכי נמי
txt:
<span class='five'>הכי נמי. </span>דחייב לכסות הואיל ושחיטה ראויה הן שנאכלות לכהנים ומתניתין בעופות שהקדישן לבדק הבית ושחטם דאסורים בהנאה ומשום דשחיטה שאינה ראויה פטר להו מכיסוי:  וליפרקינהו


lvr: 53
pgn: 84
dfh: a
trm: בעינן העמדה והערכה
txt:
<span class='five'>בעינן העמדה והערכה. </span>אין פודין את הקדשים לאחר מיתה מפני שכתוב בהן <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span> והעמיד את הבהמה לפני הכהן (והרים) [והעריך] אותה הכהן ולאחר מיתה אינה יכולה לעמוד: 


lvr: 53
pgn: 84
dfh: a
trm: וכמאן
txt:
<span class='five'>וכמאן. </span>מוקמת למתניתין דתרצת לה בהני תרי טעמי ג] שחיטה שאינה ראויה לאו שחיטה היא ובעינן העמדה והערכה: 


lvr: 53
pgn: 84
dfh: a
trm: הכל היו בכלל העמדה והערכה
txt:
<span class='five'>הכל היו בכלל העמדה והערכה. </span>אחד קדשי מזבח שנפל בהם מום ואחד קדשי בדק הבית: 


lvr: 53
pgn: 84
dfh: a
trm: האמר
txt:
<span class='five'>האמר. </span>במתני' <span class='mareimakom'>(לקמן דף פה.)</span> השוחט ונמצאת טריפה חייב לכסות אלמא שחיטה שאינה ראויה שמה שחיטה: 


lvr: 53
pgn: 84
dfh: a
trm: רבי היא
txt:
<span class='five'>רבי היא. </span>מתניתין רבי סתמה לפי דעתו ונסיב מילתיה כי הני תרי תנאי בחדא כמר שראה דבריו של זה בזו ושל זה בזו: 


lvr: 53
pgn: 84
dfh: a
trm: אף עופות לא תחלוק בהם
txt:
<span class='five'>אף עופות לא תחלוק בהם. </span>לומר מין זה חייב ומין זה פטור ומיהו חולין בעינן כחיה: 


lvr: 53
pgn: 84
dfh: a
trm: לסימנין
txt:
<span class='five'>לסימנין. </span>שאין סימני חיה מפורשת אלא בבהמה כתיב <span class='mareimakom'>(דברים יד)</span> כל בהמה מפרסת פרסה וגו': 


lvr: 53
pgn: 84
dfh: a
trm: אימא נמי בהמה בכלל חיה לכסוי
txt:
<span class='five'>אימא נמי בהמה בכלל חיה לכסוי. </span>דהא ילפינן בבהמה המקשה <span class='mareimakom'>(לעיל דף ע:)</span> דאף בהמה בכלל חיה: 


lvr: 53
pgn: 84
dfh: a
trm: אך מעין ובור
txt:
<span class='five'>אך מעין ובור. </span>בפרשת שרצים כתיב דמשמע אך מעין ובור יטהר את מי שנטמא בשרצים: 


lvr: 53
pgn: 84
dfh: a
trm: זוחלין
txt:
<span class='five'>זוחלין. </span>שאר משקין שנתנן במקום מדרון והזחילן למקוה דאילו גבי מים קי'ל בתמורה בפ'ק <span class='mareimakom'>(דף יב.)</span> השאיבה מטהרת ברבייה והמשכה אם רבו מי גשמים עד כ'א סאין ממשיך לתוכן שאובין בזחילה י'ט סאין: 


lvr: 53
pgn: 84
dfh: a
trm: אלא בהזמנה הזאת
txt:
<span class='five'>אלא בהזמנה הזאת. </span>כאילו הוא צד שאינה מזומנת לו כלומר לא יאכל בשר תדיר שלא יעני: 


lvr: 53
pgn: 84
dfh: a
trm: ואינך אימת
txt:
<span class='five'>ואינך אימת. </span>אלו האחרים שאמרו ליטרא דגים וליטרא בשר אימת יאכלוה אם לא בכל יום: 


lvr: 53
pgn: 84
dfh: a
trm: מי שאין לו אלא פרוטה יריצנה לחנוני
txt:
<span class='five'>מי שאין לו אלא פרוטה יריצנה לחנוני. </span>ולא יסגף עצמו בעינוי ויצטרך לבריות יותר: 


lvr: 53
pgn: 84
dfh: a
trm: אמר רב נחמן כגון אנו
txt:
<span class='five'>אמר רב נחמן כגון אנו. </span>רב נחמן אחר דורו של ר' יוחנן היה ותמיד העולם היה ד] משתנה והולך ולא היה בריא כאותן שבימי רבי יוחנן ולפיכך הוא אומר כגון אנו ה] דאפילו אין לנו הפרוטה עלינו ללוות ולאכול: 


lvr: 53
pgn: 84
dfh: b
trm: כסא דחרשין ולא כסא דפושרין
txt:
<span class='five'>כסא דחרשין ולא כסא דפושרין. </span>טוב לשתות כוס של מכשפות ולא לשתות כוס של מים פושרין שרעים הם לגוף: 


lvr: 53
pgn: 84
dfh: b
trm: מי שהניח לו אביו מעות
txt:
<span class='five'>מי שהניח לו אביו מעות. </span>כלומר מי שלא טרח בממון וקל בעיניו לאבדו זהו איבודו: 


lvr: 53
pgn: 84
dfh: b
trm: ילבש כלי פשתן
txt:
<span class='five'>ילבש כלי פשתן. </span>שהן יקרים ולפי דרכנו למדנו שהעושה אלה מאבד ממון ויזהר אדם מהם: 


lvr: 53
pgn: 84
dfh: b
trm: בתורי
txt:
<span class='five'>בתורי. </span>ישכור פועלים וימסור להן שוורים שלו לחרוש והם יכחישו השוורים ויסקבום ביערות ובכרמים והמלאכה לא תעלה לכלום שאינן חוששין לכך: 


lvr: 53
pgn: 84
dfh: b
trm: טוב איש חונן
txt:
<span class='five'>טוב איש חונן. </span>דלים ומלוה אותם וטוב המכלכל דבריו במשפט לפי היכולת הוא עומד על צרכיו ולא בכל תאות לבו: 


lvr: 53
pgn: 84
dfh: b
trm: פחות ממה שיש לו
txt:
<span class='five'>פחות ממה שיש לו. </span>פחות מכדי היכולת א]  וילבש ויתכסה לפי היכולת שלא יתבייש ויכבד אשתו יותר מלפי היכולת: 


lvr: 53
pgn: 84
dfh: b
trm: חייב לכסות
txt:
<span class='five'>חייב לכסות. </span>דכיון דניתנה שבת לידחות אצל שחיטה זו נדחית לכל מצותה של שחיטה זו: 


lvr: 53
pgn: 84
dfh: b
trm: אישתומא קאמר
txt:
<span class='five'>אישתומא קאמר. </span>דבר תימה הוא אומר לשון <span class='mareimakom'>(לעיל דף כא.)</span> אשתומם כשעה חדא אשטורדישו'ן: 


lvr: 53
pgn: 84
dfh: b
trm: לישמטו לאמוריה
txt:
<span class='five'>לישמטו לאמוריה. </span>יחתכו את לשונו שאמר בה ל'א גרסינן אי דשמא קאמר אם בשמו הוא אומר לישמטו לאמוריה ישמטו את האמורא מלפניו לביישו: 


lvr: 53
pgn: 84
dfh: b
trm: שודאה דוחה שבת
txt:
<span class='five'>שודאה דוחה שבת. </span>דאתיא בקל וחומר מה צרעת שדוחה עבודה ועבודה דוחה שבת מילה דוחה אותה כולה במסכת שבת <span class='mareimakom'>(דף קלב:)</span>: 


lvr: 53
pgn: 84
dfh: b
trm: אין ספיקה דוחה יו'ט
txt:
<span class='five'>אין ספיקה דוחה יו'ט. </span>כגון נולד בין השמשות דקי'ל בפ' רבי אליעזר <span class='mareimakom'>(שבת דף קלז.)</span> דנימול לתשעה וחל ספק שמיני ספק תשיעי שלו ביו'ט אינו נימול עד עשירי דתנן נולד בין השמשות נמול לתשעה כלומר לספק תשיעי בין השמשות של ערב שבת נמול לעשרה חל יו'ט להיות אחר אותה שבת שהוא עשירי נמול לאחד עשר משום דמילה שלא בזמנה לא דחיא דנפקא לן מהוא לבדו הוא ולא מכשיריו לבדו ולא מילה שלא בזמנה (בסנהדרין): 


lvr: 53
pgn: 84
dfh: b
trm: בגבולין
txt:
<span class='five'>בגבולין. </span>דקיימא לן בראש השנה <span class='mareimakom'>(דף כט:)</span> בשבת במקדש היו תוקעין אבל לא במדינה: 


lvr: 53
pgn: 84
dfh: b
trm: וספיקה דוחה י'ט
txt:
<span class='five'>וספיקה דוחה י'ט. </span>דתניא טומטום ואנדרוגינוס חייבים אף על פי שהוא ספק אשה ואינה חייבת: 


lvr: 53
pgn: 84
dfh: b
trm: מילה אינה בלילה
txt:
<span class='five'>מילה אינה בלילה. </span>אלא ביום דיום כתיב בה <span class='mareimakom'>(ויקרא יב)</span> : 


lvr: 53
pgn: 84
dfh: b
trm: זה אחד מן הדברים
txt:
<span class='five'>זה אחד מן הדברים. </span>שהיה רבי חייא אומר שלא היה לו שום תשובה עליהם והא דרבי יוסי חדא מינייהו והא דאהדרו רבנן תקיעת שופר בגבולים תוכיח לא חשיב לה פירכא כדמפרש לקמיה: 


lvr: 53
pgn: 84
dfh: b
trm: ודלמא דעבר ושחט
txt:
<span class='five'>ודלמא דעבר ושחט. </span>לבריא דלא ניתנה שבת לידחות קאמר דלא יכסה אבל לחולה דניתנה שבת לידחות שרי: 


lvr: 53
pgn: 85
dfh: a
trm: ור' יוסי
txt:
<span class='five'>ור' יוסי. </span>דלא חשיבא ליה הא פירכא משום דאזיל לטעמיה דאמר אפילו אשה ודאית תקעה ואע'ג דלא מיחייבא אבל בכסוי דאילו ידעינן דבהמה היא ביו'ט אסור לכסות כוי מספק לא מחללין עליה יו'ט: 


lvr: 53
pgn: 85
dfh: a
trm: סומכות רשות
txt:
<span class='five'>סומכות רשות. </span>ואע'ג דלא מיחייבא ולא אמרינן עבודה עובדת בקדשים והכא נמי לא אמרינן מחללת יום טוב היא: 


lvr: 53
pgn: 85
dfh: a
trm: ולמאי דקאמרי רבנן נמי
txt:
<span class='five'>ולמאי דקאמרי רבנן נמי. </span>דאשה אסורה לתקוע וטומטום דספק הוא דוחה אית ליה פירכא לתשובה שלהם: 


lvr: 53
pgn: 85
dfh: a
trm: מה לתקיעת שופר שכן ודאה דוחה שבת במקדש
txt:
<span class='five'>מה לתקיעת שופר שכן ודאה דוחה שבת במקדש. </span>לפיכך ספיקה דוחה יום טוב בגבולין: 


lvr: 53
pgn: 85
dfh: a
trm: וחכמים פוטרין
txt:
<span class='five'>וחכמים פוטרין. </span>דשחיטה שאינה ראויה לא שמה שחיטה ואע'ג דבכסוי שפיכה כתיבא אפילו הכי אשר יאכל כתיב וטעמיה דרבי מאיר מפרש בגמרא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 85
dfh: a
trm: ראה רבי דבריו של רבי מאיר באותו ואת בנו
txt:
<span class='five'>ראה רבי דבריו של רבי מאיר באותו ואת בנו. </span>דשחיטה שאינה ראויה שמה שחיטה לחייבו: 


lvr: 53
pgn: 85
dfh: a
trm: ושנאה בלשון חכמים
txt:
<span class='five'>ושנאה בלשון חכמים. </span>כדתנן בה <span class='mareimakom'>(לעיל דף פא:)</span> רבי שמעון פוטר וחכמים מחייבין ובכסוי תנן ר' מאיר מחייב וחכמים פוטרין ולקמיה מפרש ואזיל מאי שנא דראה אלו כאן ואלו כאן: 


lvr: 53
pgn: 85
dfh: a
trm: מה להלן שחיטה ראויה
txt:
<span class='five'>מה להלן שחיטה ראויה. </span>כדכתיב <span class='mareimakom'>(בראשית מג)</span> כי אתי יאכלו: 


lvr: 53
pgn: 85
dfh: a
trm: ושב הכהן ובא הכהן
txt:
<span class='five'>ושב הכהן ובא הכהן. </span>בנגעי בתים כתיב וילפינן מינה גזירה שוה בתורת כהנים נאמר ושב הכהן ונאמר ובא הכהן מה שיבה חולץ וקוצה וטח ונותן לו שבוע אף ביאה כו' וכבר פירשתיה יפה בעירובין (בכיצד מעברין) <span class='mareimakom'>(דף נא.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 85
dfh: b
trm: לא לכל אמר רבי מאיר
txt:
<span class='five'>לא לכל אמר רבי מאיר. </span>לא לכל הדברים אמר רבי מאיר שמה שחיטה כדמפרש דמודי ר'מ שאינה מתירתה באכילה ולקמן פריך פשיטא: 


lvr: 53
pgn: 85
dfh: b
trm: קמ'ל
txt:
<span class='five'>קמ'ל. </span>דאינה מתירתה ובעי למשחטיה ושחיטת עצמו מתירתו כדקי'ל <span class='mareimakom'>(לעיל דף עד.)</span> דארבעה סימנין אכשר ביה רחמנא בבן תשעה חי: 


lvr: 53
pgn: 85
dfh: b
trm: והא אמר ר'מ
txt:
<span class='five'>והא אמר ר'מ. </span>בפרק בהמה המקשה <span class='mareimakom'>(לעיל דף עד.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 85
dfh: b
trm: לא צריכא
txt:
<span class='five'>לא צריכא. </span>הא דר' אבא אלא משום דרבי סבר לה כר' מאיר באותו ואת בנו כדאמר לעיל: 


lvr: 53
pgn: 85
dfh: b
trm: וסבר לה כרבנן
txt:
<span class='five'>וסבר לה כרבנן. </span>בבן פקועה דלא שמעינן ליה דפליג. מהו דתימא כיון דבן ט' הוא ושחיטת עצמו מתירתו אפילו לרבי שמעון כדקי'ל בפרק בהמה המקשה <span class='mareimakom'>(שם.)</span> ארבעה סימנין אכשר ביה רחמנא הילכך לאו ירך אמו הוא לאיתסורי משום טרפות דידה ואימא לרבי דסבר ליה כרבי מאיר תהני ליה שחיטת אמו ולא ליבעי למשחטיה דהא שחוטה היא קמ'ל: 


lvr: 53
pgn: 85
dfh: b
trm: מתיר בהנאה
txt:
<span class='five'>מתיר בהנאה. </span>דשחיטה שאינה ראויה לאו שמה שחיטה ולא קרינא בהו חולין שנשחטו בעזרה דזביחה כתיב בהו <span class='mareimakom'>(דברים יב)</span> כי ירחק וזבחת בריחוק מקום אתה זובח כו' <span class='mareimakom'>(קדושין דף נז:)</span>: 


lvr: 53
pgn: 85
dfh: b
trm: וסבר ר' שמעון חולין שנשחטו בעזרה דאורייתא
txt:
<span class='five'>וסבר ר' שמעון חולין שנשחטו בעזרה דאורייתא. </span>מוזבחת כדפרשינן דקבעי שחיטה ראויה דאי א] רבנן וטעמא דאסירי משום דמאן דחזי דנשחטו בפנים סבר קדשים נינהו וחזי דקאכלי להו בחוץ ואתי למשרי אכילת קדשים בחוץ מה לי ראויה ומה לי אינה ראויה הא אתי לאתהנויי מקדשים פסולים: 


lvr: 53
pgn: 85
dfh: b
trm: היינו דגזרינן חיה אטו בהמה
txt:
<span class='five'>היינו דגזרינן חיה אטו בהמה. </span>אטו סיפא נקט האי לישנא דהא ודאי מהיכא דאיתרבי בהמה ב] א] בקדשים איתרבי חיה וה'ק אפילו לא כתיב בדין הוא דנגזור: 


lvr: 53
pgn: 85
dfh: b
trm: כאשר צויתיך
txt:
<span class='five'>כאשר צויתיך. </span>מכלל שנצטוה בעל פה הלכות שחיטה שהרי בתורה לא מצינו שצוהו:  לא


lvr: 53
pgn: 86
dfh: a
trm: לא מיבעיא קאמר
txt:
<span class='five'>לא מיבעיא קאמר. </span>רב דימי מודה הוא בנחירה דלא בעי כסוי אלא הכי אמר רב דימי דבצא טרוף סגיא וכל שכן בצא נחור: 


lvr: 53
pgn: 86
dfh: a
trm: אימא זו היא שחיטתו
txt:
<span class='five'>אימא זו היא שחיטתו. </span>קא משמע לן צא נחור ורבי לטעמיה דאמר יש שחיטה לעוף מכאשר צויתיך: 


lvr: 53
pgn: 86
dfh: a
trm: בני הגולה
txt:
<span class='five'>בני הגולה. </span>לאו אנשי כנסת הגדולה קאמר אלא בהנך דורות אחרונים קאמר שהתחילו ללקות בני ארץ ישראל ביינם ופשתנם מפני שנתקלקלו דורות ומשעלו מבני בבל לכאן שהיו חסידים פסקו כאן הזועות: 


lvr: 53
pgn: 86
dfh: a
trm: ונתנו חכמים עיניהם ברבי חייא ובניו
txt:
<span class='five'>ונתנו חכמים עיניהם ברבי חייא ובניו. </span>שבזכותם באתה טובה זאת. רבי חייא ובניו מבבל עלו כדאמרי' בשילהי פ'ק דסוכה <span class='mareimakom'>(דף כ.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 86
dfh: a
trm: זיקים וזועות ורעמים ורוחות
txt:
<span class='five'>זיקים וזועות ורעמים ורוחות. </span>מפרש בברכות בהרואה <span class='mareimakom'>(דף נט.)</span> דכולן לקללה: 


lvr: 53
pgn: 86
dfh: a
trm: די [לו] בקב חרובין
txt:
<span class='five'>די [לו] בקב חרובין. </span>מתפרנס בצער ובצמצום: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 86
dfh: a
trm: ואחרים רואין אותן
txt:
<span class='five'>ואחרים רואין אותן. </span>דאמרן בריש מכילתין <span class='mareimakom'>(דף ב.)</span> דשחיטתן כשרה אותן אחרים חייבין לכסות כדתנן לקמן <span class='mareimakom'>(דף פז.)</span> שחט ולא כסה וראהו אחר חייב לכסות: 


lvr: 53
pgn: 86
dfh: a
trm: סיפא אמרי בשרא הוא דלא מבעיא ליה
txt:
<span class='five'>סיפא אמרי בשרא הוא דלא מבעיא ליה. </span>הרואה שאין שוחטין בנו אחריו אין מבין שמשום אותו ואת בנו הוא אלא אומר אינו צריך לבשר: 


lvr: 53
pgn: 86
dfh: a
trm: רישא נמי
txt:
<span class='five'>רישא נמי. </span>ליחייבוהו לרואה לכסות מספק ואפ'ה לא אתי למיכל מיניה דאמרי כסוי זה אינו אלא כדי לנקר חצרו: הכי גרסי' 


lvr: 53
pgn: 86
dfh: a
trm: שחט באשפה מאי איכא למימר
txt:
<span class='five'>שחט באשפה מאי איכא למימר. </span> ב] שחט באשפה הכל יודעים שהכסוי לאו לנקר הוא: ג] 


lvr: 53
pgn: 86
dfh: a
trm: אם בא לימלך
txt:
<span class='five'>אם בא לימלך. </span>לבית דין הרואה ששחטו והדם מגולה ואמר כלום אני חייב לכסות ואנו אומרים לו כסה אומר בלבו שהיא שחיטה ואתי למיכל: 


lvr: 53
pgn: 86
dfh: a
trm: סיפא נמי בא לימלך
txt:
<span class='five'>סיפא נמי בא לימלך. </span>מה אני לשחוט אחריהם את בנו ואנו אומרים לו אסור הוא סבור שהיא שחיטה: 


lvr: 53
pgn: 86
dfh: a
trm: מאי איריא רוב אפילו מיעוט
txt:
<span class='five'>מאי איריא רוב אפילו מיעוט. </span>מעשיהם מקולקלין ורובן מתוקנין הוה פשיטא לן דנבלה היא לר'מ דהא שמעינן ליה דחייש למיעוטא וסמוך מיעוטא לחזקה שבהמה זו בחזקת איסור אבר מן החי היתה עומדת ולא נודע לך שנשחטה: 


lvr: 53
pgn: 86
dfh: a
trm: שדרכו של תינוק לטפח
txt:
<span class='five'>שדרכו של תינוק לטפח. </span>ידיו באשפות ששרצים מצויים שם וטימא את העיסה שאנו רואין שנגע בה:  ואיתרע


lvr: 53
pgn: 86
dfh: b
trm: יאמרו ספק איסור להתיר
txt:
<span class='five'>יאמרו ספק איסור להתיר. </span>הילכך אי לאו דרוב מעשיהם מקולקלין דאיכא רובא וחזקה לא היה מתיר לשחוט אחריהם דר'מ חייש למיעוטא ושמא יפה שחטו: 


lvr: 53
pgn: 86
dfh: b
trm: הי מינייהו דאחריתא
txt:
<span class='five'>הי מינייהו דאחריתא. </span>איזו מן ההוראות אחרונה דסמכינן עליה דנימא הדר ביה מקמייתא: 


lvr: 53
pgn: 86
dfh: b
trm: ואתי לאיטרודי
txt:
<span class='five'>ואתי לאיטרודי. </span>שמא לא תהא ברור השמועה לאותם שבפנים להשיב לשואל ואם הייתם שם הייתם אומרים אותה: 


lvr: 53
pgn: 86
dfh: b
trm: לא שבקתון דאישייליה
txt:
<span class='five'>לא שבקתון דאישייליה. </span>לא הייתי יודע שהיתה שאלה זו בפנים בעודי אצל רבי אבא והייתי שואלו: 


lvr: 53
pgn: 86
dfh: b
trm: ת'ש
txt:
<span class='five'>ת'ש. </span>דשלח רבי אלעזר הוו יודעים שהורה רבי כרבי מאיר והאחרת לא חש להודיעם: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 86
dfh: b
trm: שחט מאה חיות כו'
txt:
<span class='five'>שחט מאה חיות כו'. </span>מפרש טעמייהו בברייתא בגמרא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 86
dfh: b
trm: כיון דאמר הב ליבריך
txt:
<span class='five'>כיון דאמר הב ליבריך. </span>גליא בדעתיה דגמרה סעודתא ואסור לשתות עד שיברך לפניו שאין מצטרפת לסעודה ראשונה: 


lvr: 53
pgn: 87
dfh: a
trm: מישתא וברוכי בהדדי לא אפשר
txt:
<span class='five'>מישתא וברוכי בהדדי לא אפשר. </span>הלכך כי אמר הב ליבריך נתנו דעתם לפסוק מלשתות אבל זה אע'פ שיודע שיכסה דם ראשון לא הסיח דעתו מן השחיטה וכל שעתא זמן שחיטה היא לו אפילו בשעת כיסוי אפשר דשחיט בחדא ידיה ומכסי בחדא ידיה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 87
dfh: a
trm: שלא יכסנו ברגל </span>גרסינן: <span class='five'>ליתן לו
txt:
<span class='five'>שלא יכסנו ברגל </span>גרסינן: <span class='five'>ליתן לו. </span>מפני שהפסידו שכר ולקמן בעי שכר מצות מעשה או שכר הברכה: 


lvr: 53
pgn: 87
dfh: a
trm: ברכת המזון
txt:
<span class='five'>ברכת המזון. </span>ד' ברכות הן ואיכא ארבעים זהובים ואי בתר מצוה אזלת כו' חדא מצוה היא: 


lvr: 53
pgn: 87
dfh: a
trm: ויתנו בברותי רוש
txt:
<span class='five'>ויתנו בברותי רוש. </span>בסעודתי נותנין מרה: לבסוף אישתכח דלאו איהו הוא אלא צדוקי אחר הבא לבשרו על הראשון שעלה לגג ומת: 


lvr: 53
pgn: 87
dfh: a
trm: דאמר מר
txt:
<span class='five'>דאמר מר. </span>באלו מציאות <span class='mareimakom'>(ב'מ דף לא.)</span> השב אפילו מאה פעמים משמע ותשיבם מפקינן לדרשא אחרינא הכא נמי וכסה טובא משמע: 


lvr: 53
pgn: 87
dfh: a
trm: כתיב מיעוטא
txt:
<span class='five'>כתיב מיעוטא. </span>אי הוה כתיב וכסה הוה משמע שיהא נכסה כל שעה ואפי' מאה זימנין אבל וכסהו מיעוטא הוא כסוי זה ותו לא: 


lvr: 53
pgn: 87
dfh: a
trm: אין דיחוי
txt:
<span class='five'>אין דיחוי. </span>אין אמרינן דחוי אצל מצות וכי אמרינן דיחוי בפסול קרבן הוא דאמרינן: 


lvr: 53
pgn: 87
dfh: a
trm: חייב לכסות
txt:
<span class='five'>חייב לכסות. </span>אף על גב דלא חזר ונתגלה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 87
dfh: a
trm: רואין אותו
txt:
<span class='five'>רואין אותו. </span>יין כאילו הוא מים ואם היה מראית דם ניכר במים כשיעור הזה חייב לכסות: 


lvr: 53
pgn: 87
dfh: b
trm: אין דם מבטל דם
txt:
<span class='five'>אין דם מבטל דם. </span>ואפילו אין מראית דם ניכרת במים כמות דם בהמה זה אין דם החיה בטיל דקסבר מין במינו לא בטיל: 


lvr: 53
pgn: 87
dfh: b
trm: לא שנו אלא שנפלו מים לתוך דם
txt:
<span class='five'>לא שנו אלא שנפלו מים לתוך דם. </span>לפיכך כל טיפה וטיפה כשנפלה בטלה הלכך עד שלא תהא בו מראית א] דם כשרה: 


lvr: 53
pgn: 87
dfh: b
trm: אינו כן
txt:
<span class='five'>אינו כן. </span>שאפילו נפל דם לתוך מים חייב לכסות שאע'פ שבטל ונדחה ראשון ראשון אפ'ה כשהלך ורבה עד שנהפכה מראית המים לדם חזר דם הבטל וניעור וחשוב דם ולא אמרינן הואיל ונדחה ידחה שאין תורת דיחוי אצל מצות: 


lvr: 53
pgn: 87
dfh: b
trm: כל מראה אדמומית
txt:
<span class='five'>כל מראה אדמומית. </span>כל זמן שיש בדם מראה אדמומית הוי דם לכפרה ולזריקה ולהכשיר את הזרעים ולקמיה פריך אי מים הוא נמי אכשורי מכשרי: 


lvr: 53
pgn: 87
dfh: b
trm: שתמדו
txt:
<span class='five'>שתמדו. </span>שערבו עם מי גשמים שאינם מכשירים אלא היכא דאחשבינהו לירד על הפירות והכא משום דם דהוי משקה אע'ג דלא אחשבה לירד על הפירות מכשיר דתנן <span class='mareimakom'>(מכשירין פ'א מ'א)</span> כל משקה שתחלתו לרצון שנחשב למאומה אע'פ שאין סופו לרצון מכשיר: ופרכינן 


lvr: 53
pgn: 87
dfh: b
trm: בצללתא דדמא
txt:
<span class='five'>בצללתא דדמא. </span>באותן מים שהם מן הדם עצמן כשהוא נקרש יש סביבותיו צלול כמים ואם יש בו מראית דם מכשיר ואי לא לא: 


lvr: 53
pgn: 87
dfh: b
trm: והוא דאיכא ב] רביעית
txt:
<span class='five'>והוא דאיכא ב] רביעית. </span>מן הדם גמור והוא שיעור לטומאת אהל דכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר ו)</span> על נפש מת ובשיעור רביעית הנשמה תלויה: 


lvr: 53
pgn: 88
dfh: a
trm: ואלו ואלו תחלה
txt:
<span class='five'>ואלו ואלו תחלה. </span>שאפילו שני מטמא משקין להיות תחלה כדתנן <span class='mareimakom'>(לעיל דף לד.)</span> כל הפוסל את התרומה דהיינו שני מטמא משקין ועושה אותן תחלה חוץ מן הטבול יום: 


lvr: 53
pgn: 88
dfh: a
trm: חוץ ממשקה שהוא אב הטומאה
txt:
<span class='five'>חוץ ממשקה שהוא אב הטומאה. </span>כגון שלשה מעיינות הזב המנויין במס' נדה בפרק דם הנדה <span class='mareimakom'>(דף נד:)</span> שהן אב הטומאה לטמא אדם וכלים זובו ורוקו ומימי רגליו ושכבת זרעו של כל אדם דילפינן מרוק דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא טו)</span>  וכי ירוק הזב מה רוק שהוא מתעגל ומתאסף יחד ואחר כך יוצא אף כל שהוא מתעגל ויוצא ומשקין אחרים יוצאין ממנו שאינם אב הטומאה לפי שאינם מתעגלים ויוצאין כרוק ואלו הן דמעת עינו דם מגפתו וחלב האשה: 


lvr: 53
pgn: 88
dfh: a
trm: לא קלין שרץ וחמורין זב
txt:
<span class='five'>לא קלין שרץ וחמורין זב. </span>אבל משקה המת טהורים חוץ מדמו שהוא מטמא מן התורה כדכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר ו)</span> על נפש מת: 


lvr: 53
pgn: 88
dfh: a
trm: מאי שנא זב דגזור רבנן
txt:
<span class='five'>מאי שנא זב דגזור רבנן. </span>מיהא טומאה מתחלה במשקין שאינן אב הטומאה מעיינות ומאי שנא מת דלא גזור: 


lvr: 53
pgn: 88
dfh: a
trm: אבל כסה דם הנפש כו'
txt:
<span class='five'>אבל כסה דם הנפש כו'. </span>ושלש מחלוקות הן רבנן סברי כוליה בעי כסוי ולרבי יהודה אפילו דם הנפש לא בעי כסוי אלא מקצתו כדקתני דדם הניתז פטור מלכסות ואפילו הוא דם הנפש ובלבד שיהא שם דם אחר ולרבן שמעון בן גמליאל דם הנפש כוליה בעי כסוי: 


lvr: 53
pgn: 88
dfh: a
trm: איכא בינייהו דצריך ולא צריך
txt:
<span class='five'>איכא בינייהו דצריך ולא צריך. </span>ללישנא קמא דאמר אין צריך קרי חול הדק ומותר האי נמי בכלל אין צריך הוא ותורת חול הדק עליו ומותר וללישנא בתרא דקרי חול הגס ואסור כל שצריך לכותשו האי נמי בכלל צריך לכותשו הוא וחול הגס שמו ואסור: 


lvr: 53
pgn: 88
dfh: b
trm: נסורת
txt:
<span class='five'>נסורת. </span>שמגררין נגרים במגירה פגומה וקוצצים בה עצים והיא משרת נסורת דקה כעפר: 


lvr: 53
pgn: 88
dfh: b
trm: ת'ל וכסהו
txt:
<span class='five'>ת'ל וכסהו. </span>בפני עצמו נדרש מדלא כתיב ושפך דמו ובעפר יכסנו דהוי משמע עפר ולא דבר אחר דלא כתיב כסוי אלא לבתר עפר אבל השתא מדריש וכסהו באנפי נפשיה: 


lvr: 53
pgn: 88
dfh: b
trm: לאחר שריבה הכתוב ומיעט
txt:
<span class='five'>לאחר שריבה הכתוב ומיעט. </span>שכתב לך שני מקראות אחד לרבות ואחד למעט אמרת מעתה יש לך לומר כל הנך דלעיל מין עפר נינהו מה עפר מיוחד שמגדל צמחין אף כל שמגדל צמחים וכל הנך קים להו לרבנן שמגדלין צמחין: 


lvr: 53
pgn: 88
dfh: b
trm: כלל הצריך לפרט
txt:
<span class='five'>כלל הצריך לפרט. </span>דלא סגי ליה לכלל בלאו פרטא דאי הוה כתיב וכסהו הוי משמע יכפה עליו את הכלי כדקתני רישא ואיצטריך עפר להורות שאין כסוי זה אלא בדבר המתערב ונבלע בו כגון עפר וכיוצא בו וכי דיינינן ליה בכלל ופרט היכא דכללא לא משתמע אלא בחד עניינא ומרבי מילי טובא והדר אתי פרט למעוטי כל מילי דכלל אבל הכא דמשתמע כלל בתרי ענייני ב' כסויין שאין דומים זה לזה כגון כסוי דבר שלם כגון כלי וכסוי דבר דק כגון עפר תו לא אתי פרטא אלא לפרושי כסוי קמא דלאו בדבר שלם הוא ולאו למעוטי לגמרי: 


lvr: 53
pgn: 88
dfh: b
trm: כלל הצריך לפרט
txt:
<span class='five'>כלל הצריך לפרט. </span>ללמוד כלל מן הפרט כדאמרי' <span class='mareimakom'>(מו'ק דף כא.)</span> רבים צריכין לו תלמיד וצריך לו רבו <span class='mareimakom'>(ב'מ דף לג.)</span> ודוגמתו שנינו בבכורות <span class='mareimakom'>(דף יט.)</span> מכלל הצריך לפרט כיצד קדש לי כל בכור יכול אפילו נקבה במשמע ת'ל זכר אי זכר יכול אפילו יצאה נקבה לפניו הוה ליה בכור לזכרים תלמוד לומר פטר רחם הרי פרט שהכלל צריך ללמוד הימנו: 


lvr: 53
pgn: 88
dfh: b
trm: הנאה ליכא
txt:
<span class='five'>הנאה ליכא. </span>במצוה זו דבלאו כסוי נמי הוה משתרי בשר אבל באפר פרה איכא הנאה שמטהרו מטומאתו דאי לאו אפר אין לו טהרה עולמית עפר סוטה מטיל שלום בין איש לאשתו ונקתה ונזרעה זרע:  אם


lvr: 53
pgn: 89
dfh: a
trm: שהתכלת דומה לים
txt:
<span class='five'>שהתכלת דומה לים. </span>שהחלזון מן הים הוא עולה אחת לשבעים שנה ומראית דמו דומה לים וים אנו רואין שדומה לרקיע ורקיע לספיר וספיר לכסא הכבוד דכתיב ותחת רגליו כמעשה לבנת הספיר והוא כעצם השמים אלמא שמים דומין לספיר וספיר הוא כסא הכבוד דכתיב כמראה אבן ספיר דמות כסא וכשהקב'ה מסתכל בכסא הכבוד שלו נזכר במצוה זו שהיא כנגד כל המצות: 


lvr: 53
pgn: 89
dfh: a
trm: לא מרבכם
txt:
<span class='five'>לא מרבכם. </span>לפי שאין אתם מרבין עצמכם אלא ממעטין לפיכך חשק בכם כי אתם המעט ממעיטין עצמכם בענוה: 


lvr: 53
pgn: 89
dfh: a
trm: נמרוד
txt:
<span class='five'>נמרוד. </span>מלך בדור הפלגה היה ולכך נקרא שמו נמרוד שהמריד כל העולם במלכותו על הקב'ה: 


lvr: 53
pgn: 89
dfh: a
trm: שבולם עצמו
txt:
<span class='five'>שבולם עצמו. </span>סוגר את פיו ודומה לו בבכורות <span class='mareimakom'>(דף מ:)</span> פיו בלום ורגליו מבולמות: 


lvr: 53
pgn: 89
dfh: a
trm: ורבא אמר
txt:
<span class='five'>ורבא אמר. </span>אפילו בעפר  א] עפרה נמי מותר שכסוי הדם מצוה ולא הנאה שהמצות שנתנו לישראל לא ליהנות נתנו להם לא לשם הנאה נתנו להם אלא גזירת מלך היא עליהם: 


lvr: 53
pgn: 89
dfh: b
trm: שיעורא בעינן
txt:
<span class='five'>שיעורא בעינן. </span>בשופר כדי שיאחזנו בידו ויראה לכאן ולכאן כדאמרינן בראש השנה <span class='mareimakom'>(דף כז:)</span> לולב מפרש במסכת סוכה <span class='mareimakom'>(דף לב:)</span> שיעור הדס וערבה שלשה טפחים ולולב ארבעה ועבודת כוכבים כיון דלשרפה קיימא כל העומד לישרף כשרוף דמי הלכך ב] שיעורא הוא דכתותי מכתת אבל הכא כמה דשריף ומיכתת מעלי לכסוי ומשום הנאה ליכא דמצות לאו ליהנות ניתנו:  הדרן עלך כסוי הדם 


lvr: 53
pgn: 89
dfh: b
trm: גיד הנשה: ובמוקדשין
txt:
<span class='five'>גיד הנשה: ובמוקדשין. </span>לקמן <span class='mareimakom'>(דף צ.)</span> פליגי בה איכא למאן דאמר אפילו בעולה ואיכא למ'ד בקדשים הנאכלין: 


lvr: 53
pgn: 89
dfh: b
trm: כף
txt:
<span class='five'>כף. </span>פוליפ'א הנכרכת סביבות עצם הקולית העליונה סביב סביב בעיגול אבל עוף אינו כן שהבשר שעל הקולית ברוחב הוא ואינו דומה לכף ג] : 


lvr: 53
pgn: 89
dfh: b
trm: ואין הטבחים נאמנים
txt:
<span class='five'>ואין הטבחים נאמנים. </span>לומר נטלנוהו מפני שטורח הוא להם לחטט אחריו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 89
dfh: b
trm: יש בגידין בנותן טעם
txt:
<span class='five'>יש בגידין בנותן טעם. </span>בבשר ואשמעינן האי תנא דהאוכל גיד הנשה של מוקדשין לוקה שתים אחת משום גיד שאפילו עץ הוא התורה חייבה עליו ואחת משום מוקדשין שיש בו טעם ונהנה מן המוקדשין ושמעינן מינה תרתי חדא דיש בגידין בנותן טעם וחדא דאיסור חל על איסור ולאפוקי ממאן דאמר בהאי פירקא <span class='mareimakom'>(לקמן צט:)</span> אין בגידין בנותן טעם: א'כ הכי איבעי ליה למתני מוקדשין נוהגות בגיד: 


lvr: 53
pgn: 89
dfh: b
trm: אלא
txt:
<span class='five'>אלא. </span>אשמעינן האי תנא דאין בגידין בנותן טעם והכי קאמר איסור גיד הנשה לבדו נוהג במוקדשין אבל איסור מוקדשין אין בו: 


lvr: 53
pgn: 89
dfh: b
trm: בולדות קדשים
txt:
<span class='five'>בולדות קדשים. </span>בהמת שלמים שילדה ואשמעינן תנא דמתניתין דלא תימא איסור מוקדשין קדים וגיד אינו נוהג בשליל וכי מטי לידה לא אתי גיד חייל עליה דאין איסור חל על איסור אלא תרוייהו חיילי דקסבר ולדות קדשים משעת יצירתן במעי אמן הן קדושים וגיד הנשה נוהג בשליל ואשתכח דביצירת העובר חלו שניהם: 


lvr: 53
pgn: 89
dfh: b
trm: מכלל דרישא לאו בשליל עסקינן
txt:
<span class='five'>מכלל דרישא לאו בשליל עסקינן. </span>דאי מרישא שמעינן דנוהג בשליל סיפא למה ליה למתנייה: 


lvr: 53
pgn: 89
dfh: b
trm: ה'ק כו'
txt:
<span class='five'>ה'ק כו'. </span>כלומר רישא ודאי אשמעינן דנוהג בשליל דאי אין נוהג בשליל קדים ליה איסור מוקדשין ותו לא אתי איסור גיד וחייל עליה והדר תנא פלוגתא לאשמעינן דדבר זה שהשמיענו תחלה נוהג בשליל לאו דברי הכל היא אלא מחלוקת רבי יהודה ורבנן: 


lvr: 53
pgn: 89
dfh: b
trm: הנזיר מגלח
txt:
<span class='five'>הנזיר מגלח. </span>שאם נטמא לאחר שמנה מקצת נזירותו סותר כל מה שמנה ומגלח וחוזר ומתחיל ומונה כדכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר ו)</span> והימים הראשונים יפלו: 


lvr: 53
pgn: 89
dfh: b
trm: על המת כו'
txt:
<span class='five'>על המת כו'. </span>אבל לא על שאר טומאות כגון נבלה ושרץ דמת כתיב בפרשה <span class='mareimakom'>(שם)</span> וכי ימות מת עליו: 


lvr: 53
pgn: 89
dfh: b
trm: לנפל
txt:
<span class='five'>לנפל. </span>שכולו קיים ועדיין לא נתקשרו איבריו בגידין שהרי כל איבריו נוצרים ועדיין אין עליו כזית בשר:  אלמא


lvr: 53
pgn: 90
dfh: a
trm: אלמא איסור מוקדשין קדים
txt:
<span class='five'>אלמא איסור מוקדשין קדים. </span>דמשעה שנוצר הוא קדוש ועדיין לא נוצר הגיד דהא חזינן דיצירת עובר קודמת ליצירת גיד: ומשנינן 


lvr: 53
pgn: 90
dfh: a
trm: אע'ג דאיסור מוקדשים קדים אתי איסור גיד וחייל
txt:
<span class='five'>אע'ג דאיסור מוקדשים קדים אתי איסור גיד וחייל. </span>הואיל ואיסור חמור הוא שנוהג בבני נח כדקתני מתניתין <span class='mareimakom'>(לקמן דף ק:)</span> והלא לבני נח נאסר גיד הנשה: ופרכינן 


lvr: 53
pgn: 90
dfh: a
trm: מאן שמעת ליה הא סברא
txt:
<span class='five'>מאן שמעת ליה הא סברא. </span>דנוהג בבני נח רבי יהודה בשילהי מתני' <span class='mareimakom'>(שם)</span>: 


lvr: 53
pgn: 90
dfh: a
trm: והאי תנא דרישא דמתניתין דלא כרבי יהודה
txt:
<span class='five'>והאי תנא דרישא דמתניתין דלא כרבי יהודה. </span>דקתני בירך של ימין ושל שמאל ואילו רבי יהודה שמעינן ליה לקמן דאמר אינו נוהג אלא באחד: 


lvr: 53
pgn: 90
dfh: a
trm: אימור דשמעת ליה לר' יהודה
txt:
<span class='five'>אימור דשמעת ליה לר' יהודה. </span>דאמר דמשום חומריה דגיד דנוהג בבני נח חייל נמי אאיסור אחרינא: 


lvr: 53
pgn: 90
dfh: a
trm: בטמאה
txt:
<span class='five'>בטמאה. </span>שמעת ליה דאתי איסור גיד וחייל אאיסור טמאה דאע'ג דאיסור טמאה ממעי אמה ואיסור גיד אינו עד שיולד דהא רבי יהודה אין נוהג בשליל קאמר במתניתין אפילו הכי חייל גיד אטמאה משום דאיסור טמאה לאו בעלמא הוא ואיסור גיד חמור שכן נוהג בבני נח: 


lvr: 53
pgn: 90
dfh: a
trm: קדשים דאיסור כרת
txt:
<span class='five'>קדשים דאיסור כרת. </span>שעל ידי קדשים בא לידי כרת כגון אכלו בטומאה או פגול ונותר: 


lvr: 53
pgn: 90
dfh: a
trm: אלא הכא במבכרת עסקינן
txt:
<span class='five'>אלא הכא במבכרת עסקינן. </span>דלא קדוש ולד אלא ברחם ביציאתו ואשמעינן תנא דידן דאע'ג דאין גיד נוהג בשאר מוקדשים דהא איסור מוקדשים קדים כדאמרת דיצירת עובר קודמת ותו לא אתי איסור גיד וחייל אפילו הכי יש מוקדשים שהגיד נוהג בהן כגון בכור ממה נפשך אי נוהג בשליל איסור גיד קודם ותו לא פקע ואי אין נוהג בשליל תרוייהו בהדי הדדי אתו: 


lvr: 53
pgn: 90
dfh: a
trm: ואיבעית אימא בולדות קדשים
txt:
<span class='five'>ואיבעית אימא בולדות קדשים. </span>ואשמועינן תנא דידן דלא קדשי במעי אמן אלא בהוייתן ביציאתן הילכך איסור גיד נוהג בכולן משום דאיהו קדים דנוהג בשליל ותו לא פקע דלא תימא במעי אמן קדושים ואיסור מוקדשין קדים כדאמרן בנפל שלא נתקשרו אבריו בגידין ותו לא אתי איסור גיד וחייל להכי נקט בהוייתן משום לישנא דקרא דילפינן מיניה קדושת ולדות קדשים בפ'ב דבכורות <span class='mareimakom'>(דף יד:)</span> רק קדשיך אלו תמורות אשר יהיו לך אלו הולדות: 


lvr: 53
pgn: 90
dfh: a
trm: לישנא אחרינא כאן לחלצו כאן להעלותו
txt:
<span class='five'>לישנא אחרינא כאן לחלצו כאן להעלותו. </span>מאן דאמר אין נוהג בעולה לחלצו קאמר שאינו מצווה לחלצו מן הירך ומאן דאמר נוהג להעלותו קאמר דאסור להעלותו בפני עצמו אם פירש מן הירך: 


lvr: 53
pgn: 90
dfh: a
trm: רב נחמן בר יצחק אמר לחלצו פליגי
txt:
<span class='five'>רב נחמן בר יצחק אמר לחלצו פליגי. </span>דמ'ד נוהג קסבר מצוה לחלצו וללישנא קמא להעלותו פליגי מ'ד נוהג קסבר להעלותו נמי אסור עם הירך כדפליגי רבי ורבנן לקמן דלרבי שרי כדמוקי לקמן אליבא דרבי כי איצטריך קרא למשרי גיד הנשה במחובר ולרבנן אסור דבעינן מן המותר לישראל: 


lvr: 53
pgn: 90
dfh: a
trm: ומאן שמעת ליה כו'
txt:
<span class='five'>ומאן שמעת ליה כו'. </span>כלומר והך מתניתי' לאו דברי הכל היא אלא רבי היא ופליגי רבנן עליה וכדתניא כו' ומפלוגתייהו שמעינן דלרבי גיד הנשה מותר ולרבנן אסור כדמפרש ואזיל: 


lvr: 53
pgn: 90
dfh: a
trm: מידי דהוי אראשה של עולה
txt:
<span class='five'>מידי דהוי אראשה של עולה. </span>דצריך שיקריבנו שלם כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא א)</span> ואת הראש והרי עצמות הרבה יש:  ממשקה


lvr: 53
pgn: 90
dfh: b
trm: ממשקה ישראל
txt:
<span class='five'>ממשקה ישראל. </span>מקרא הוא בספר יחזקאל שה אחד מן הצאן מן המאתים ממשקה ישראל ולענין קרבנות ונסכיהם כתיב ומפרשינן ליה בפסחים בפרק אלו עוברין מן המותר לישראל אבל גיד הנשה לא וכי רבי קרא פרשו דהיתירא רבי ולא מחוברין דאיסורא: 


lvr: 53
pgn: 90
dfh: b
trm: מידי דהוה אחלב ודם
txt:
<span class='five'>מידי דהוה אחלב ודם. </span>דאסורין לאכול וקרבים לגבוה וכי כתיב מן המותר לישראל למעוטי טרפה אבל מין הבשר קרב כולו: 


lvr: 53
pgn: 90
dfh: b
trm: חולצו (מן התפוח)
txt:
<span class='five'>חולצו (מן התפוח). </span>חולצו מן הירך ומשליכו לתפוח צבור האפר שבאמצע המזבח שהיו גורפין האפר תמיד וצוברין שם וכשהוא רבה מוציאין אותו לחוץ והוא נקרא תפוח כדלקמן בשמעתין: 


lvr: 53
pgn: 90
dfh: b
trm: שלמים
txt:
<span class='five'>שלמים. </span>שהירך נאכל חולץ הגיד ומכבדו לאמה שבעזרה ואינו מצוה לשורפו משום נותר דכי כתיב שרפה בנותר בדבר הראויה לאכילה כתיב כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יט)</span>  יאכל והנותר ישרף וקשה לי ירך של שלמים למה נחתך בעזרה והלא נאכל בכל העיר ונראה בעיני דחטאת ואשם גרסינן שהן נאכלין בעזרה אי נמי משום חזה ושוק של כהנים והגיד בתוכו ורוב אכילתן ודירתן בעזרה ולשכותיהם ששם היו ישנים נקט נמי שלמים: 


lvr: 53
pgn: 90
dfh: b
trm: מעלהו
txt:
<span class='five'>מעלהו. </span>עם הירך כמות שהיא שלמה ואח'כ חולצו בראש המזבח שגנאי הוא להביא ירך מפורעת למזבח משום הקריבהו נא לפחתך: 


lvr: 53
pgn: 90
dfh: b
trm: כשלש מאות כור
txt:
<span class='five'>כשלש מאות כור. </span>דשן של צבור גדול שמסלקין לו מן הצדדין קרי תפוח וכן גבי יקב במסכת ע'ז <span class='mareimakom'>(דף נה:)</span> דורכין עם העובד כוכבים בגת ואע'ג שנוטל בידו ונותן לתפוח: 


lvr: 53
pgn: 90
dfh: b
trm: לשון הואי
txt:
<span class='five'>לשון הואי. </span>לשון הדיוט שאינו מדקדק בדבריו ומוציא בפיו דבר שאינו ולא שיתכון לשקר אלא לא דק: 


lvr: 53
pgn: 90
dfh: b
trm: בשמים
txt:
<span class='five'>בשמים. </span>אלמא לא דק וכן ותבקע הארץ דאדוניה דנראה מקול ההמון כאילו היא נבקעת אשטורנ'ר בלע'ז: 


lvr: 53
pgn: 90
dfh: b
trm: בשלשה מקומות כו'
txt:
<span class='five'>בשלשה מקומות כו'. </span>אבל כוס של זהב דתמיד דווקא הוא דאין עניות במקום עשירות: 


lvr: 53
pgn: 90
dfh: b
trm: כ'ד חוטין
txt:
<span class='five'>כ'ד חוטין. </span>מקראי ילפינן במסכת יומא בפרק בא לו כהן גדול <span class='mareimakom'>(דף עא:)</span> שחוטה כפול עשרים וארבעה: 


lvr: 53
pgn: 90
dfh: b
trm: ארכה מ' ורחבה עשרים
txt:
<span class='five'>ארכה מ' ורחבה עשרים. </span>ארכה לגובהו של פתח אולם ורחבה לרחבו שפתח האולם גובהו מ' ורחבו כ' ופרוכת פרוסה נגדו לצניעות בעלמא כך שמעתי ול'נ שאף פרוכת הדביר כך מדתו רחבו לרחבו של היכל שהוא כ' אמה וגבהו לגבהו מן העלייה ועד הרצפה: 


lvr: 53
pgn: 90
dfh: b
trm: ושלש מאות כהנים מטבילין אותה
txt:
<span class='five'>ושלש מאות כהנים מטבילין אותה. </span>כשהיא נטמאת והיינו לשון הואי דלא בעי כולי האי: 


lvr: 53
pgn: 90
dfh: b
trm: דעת נוטה
txt:
<span class='five'>דעת נוטה. </span>לשון ספק אבל נראה במקצת שושפינשי'ר דסתם הנאבק עם חבירו כשהוא נותן ימינו לשמאל חבירו וחובקו ידו מגעת מאחוריו עד ירך ימינו: 


lvr: 53
pgn: 90
dfh: b
trm: ישרפו לששה עשר
txt:
<span class='five'>ישרפו לששה עשר. </span>ולא בחמשה עשר דקיימא לן <span class='mareimakom'>(שבת דף כד:)</span> אין שורפין קדשים ביום טוב והנך עצמות כשיש בהן מוח קאמר ומפני ששמשו את הנותר דמוח הוי כבשר ולפיכך טעונין שריפה כנותר עצמו אבל דלאו בר אכילה אין טעון שריפה דכתיב לא תותירו וגו' כל דקרינן ביה לא תותירו קרינן ביה תשרפו ואידך לא: 


lvr: 53
pgn: 90
dfh: b
trm: אלא גידי צואר
txt:
<span class='five'>אלא גידי צואר. </span>דקשין כעצמות ודרכן לשיירן על כרחו ואורחא דתנא למתנינהו באנפי נפשייהו כעצמות: 


lvr: 53
pgn: 90
dfh: b
trm: ואמר רב חסדא </span>גרסינן: <span class='five'>ואליבא דר' יהודה
txt:
<span class='five'>ואמר רב חסדא </span>גרסינן: <span class='five'>ואליבא דר' יהודה. </span>דמספקא ליה הי אסור והי שרי והלכך על כרחיה משייר להו ותרוייהו בעי שריפה לכל חד וחד מספקינן ליה בהיתירא והוי נותר שפיר משום הכי בעי לשיורינהו ולמשרפינהו: 


lvr: 53
pgn: 91
dfh: a
trm: רב אשי אמר
txt:
<span class='five'>רב אשי אמר. </span>מהכא לא תפשוט וטעמא לאו משום ספיקא דגיד הוא אלא מיפשט פשיטא ליה והכא בשומן הגיד קאמר דמותר מדאורייתא: 


lvr: 53
pgn: 91
dfh: a
trm: וישראל קדושים
txt:
<span class='five'>וישראל קדושים. </span>העושין סייג לתורה נהגו בו איסור והלכך על כרחיך משייר ליה משום מנהגא ושרפה בעי הואיל ומדאורייתא בר אכילה הוא: 


lvr: 53
pgn: 91
dfh: a
trm: פנימי הסמוך לעצם
txt:
<span class='five'>פנימי הסמוך לעצם. </span>הוא גיד ארוך ונתון לארכו של שופי כשפורעין את הירך ופושט בכל הירך ראשו אחד מחובר בעצם האליה ומשם נפשט לאורך השופי עד מקום חיבור הקולית ועצם הירך ושם הוא סמוך לעצם: 


lvr: 53
pgn: 91
dfh: a
trm: וחייבין עליו
txt:
<span class='five'>וחייבין עליו. </span>מלקות כדיליף לקמן מהירך ועוד שהוא על הכף שהכף הוא בשר עגול הסובב את הקולית דבוקה בה ועל שם שהוא בצד פנימי של ירך צד שכלפי ירך חברתה כשהבהמה מחוברת קרי לה פנימי: 


lvr: 53
pgn: 91
dfh: a
trm: וחיצון
txt:
<span class='five'>וחיצון. </span>גיד קצר הנתון לרוחב השופי בסופו מובלע בכף הסובבת את הקולית והוא נתון בצד חיצון של ירך: 


lvr: 53
pgn: 91
dfh: a
trm: ואין חייבים עליו
txt:
<span class='five'>ואין חייבים עליו. </span>דלאו היינו על הכף אלא בתוך הכף ובההוא חיצון עסקינן ומשייר ליה על כרחיה ושרפה בעי דהא מדאורייתא חזי: 


lvr: 53
pgn: 91
dfh: a
trm: מזה כזית ומזה כזית
txt:
<span class='five'>מזה כזית ומזה כזית. </span>משל ימין ומשל שמאל ומדנקט אכל מזה כזית ומזה כזית ולא נקט אכל ב' זיתים משניהם ש'מ שתי אכילות ושתי התראות הוו: 


lvr: 53
pgn: 91
dfh: a
trm: בא הכתוב כו'
txt:
<span class='five'>בא הכתוב כו'. </span>כבר פרשתי באותו ואת בנו דכל מותיר התראת ספק היא דכי מתרינן ביה אל תותיר מספקא לן אם עובר על התראה ואם לאו דשמא קודם עלות השחר יאכלנו: 


lvr: 53
pgn: 91
dfh: a
trm: משתי בהמות
txt:
<span class='five'>משתי בהמות. </span>מדנקט משתי בהמות כי היכי דניהוי תרוייהו ימניות נקט דאי ימין ושמאל מה לי שתי בהמות ומה לי אחת: 


lvr: 53
pgn: 91
dfh: a
trm: ולר' יהודה איצטריך
txt:
<span class='five'>ולר' יהודה איצטריך. </span>דאע'ג דתרוייהו דאיסורא קא פטר ליה בחד מלקות וטעמא כדמפרש לקמיה שאין בין שניהם אלא כזית ואי מספקא ליה אמאי לקי אפילו חדא דילמא תרוייהו דהיתירא הואיל ושתיהן ימניות: 


lvr: 53
pgn: 91
dfh: a
trm: אכלו
txt:
<span class='five'>אכלו. </span>גיד שלם חייב כאוכל נמלה כל שהוא שהוא חייב משום דבריה הוא וחשיב איסור: 


lvr: 53
pgn: 91
dfh: a
trm: דפשיט איסוריה בכוליה ירך
txt:
<span class='five'>דפשיט איסוריה בכוליה ירך. </span>הוא וקנוקנותיו ושרשיו נפשטין בכל הירך והיינו גיד הפנימי הגדול הנמצא בתחלת פריעת הירך: 


lvr: 53
pgn: 91
dfh: a
trm: כעובד כוכבים נדמה לו
txt:
<span class='five'>כעובד כוכבים נדמה לו. </span>כסבור היה יעקב שהוא עובד כוכבים וטפלו לימינו כדי שיהא מזומן לאוחזו אם יקום עליו ובירך הסמוכה לו נגע: 


lvr: 53
pgn: 91
dfh: a
trm: כת'ח נדמה לו
txt:
<span class='five'>כת'ח נדמה לו. </span>וחלק לו יעקב כבוד כאילו הוא רבו וטפלו לימינו כדי שיהא יעקב לשמאל המלאך: 


lvr: 53
pgn: 91
dfh: a
trm: ורבנן
txt:
<span class='five'>ורבנן. </span>דפליגי אדרבי יהודה ואסרי בתרוייהו קסברי מאחוריה אתא ונשייה בתרוייהו הכהו בשתיהם עד שנשו ממקומם ועלו: 


lvr: 53
pgn: 91
dfh: a
trm: האי בהאבקו מאי דרשת ביה
txt:
<span class='five'>האי בהאבקו מאי דרשת ביה. </span>למה לי למכתביה כלל אי לאו למימרא דכדרך הנאבקים נגע בו: 


lvr: 53
pgn: 91
dfh: a
trm: ופרע להן בית השחיטה
txt:
<span class='five'>ופרע להן בית השחיטה. </span>שלא יאמרו בשר הנחירה אני אוכל לפי שבני יעקב שומרי מצות היו דאף על פי שלא נתנה תורה מקובלין היו מאבותיהם: 


lvr: 53
pgn: 91
dfh: a
trm: כמאן דאמר
txt:
<span class='five'>כמאן דאמר. </span>במתניתין <span class='mareimakom'>(לקמן דף ק:)</span> גיד הנשה נאסר להם בעודם בני נח: 


lvr: 53
pgn: 91
dfh: a
trm: שנשתייר על פכים קטנים
txt:
<span class='five'>שנשתייר על פכים קטנים. </span>דכל כלים החשובים ומקנה כבר העבירן את נחל יבק כדכתיב לעיל מיניה ויעבר את כל אשר לו והוא נשאר על פכין קטנים שלא הספיק להעביר וחשכה לו: 


lvr: 53
pgn: 91
dfh: a
trm: מדקאמר עד עלות השחר
txt:
<span class='five'>מדקאמר עד עלות השחר. </span>שמע מינה לא ניתנה רשות למזיק להזיק ביום לפיכך לא הוצרך שמירה: 


lvr: 53
pgn: 91
dfh: b
trm: הנה הוא זורה
txt:
<span class='five'>הנה הוא זורה. </span>ווני'ר בלע'ז דכתיב ויהי בשכבו וגו' אמרה לה דעי שאחר שיגמור לזרות לא יבא לביתו לשכוב שגנאי הוא לתלמידי חכמים לצאת בלילה וישכב בגורן: 


lvr: 53
pgn: 91
dfh: b
trm: כתיב וילך חרנה
txt:
<span class='five'>כתיב וילך חרנה. </span>דמשמע דמטא לחרן והדר כתיב ויפגע במקום דהיינו בית אל דאכתי לא מטא לחרן: 


lvr: 53
pgn: 91
dfh: b
trm: שהתפללו בו אבותי
txt:
<span class='five'>שהתפללו בו אבותי. </span>האי בית אל לא הסמוך לעי הוא אלא ירושלים ועל שם יהיה בית אלהים קראו בית אל והוא הר המוריה שהתפלל בו אברהם והוא שדה שהתפלל בו יצחק דכתיב <span class='mareimakom'>(בראשית כד)</span> לשוח בשדה דהכי אמרינן בפסחים <span class='mareimakom'>(דף פח.)</span> אל הר ה' ואל בית אלהי יעקב מאי שנא יעקב אלא לא כאברהם שקראו הר דכתיב בהר ה' ולא כיצחק שקראו שדה דכתיב לשוח בשדה אלא כיעקב שקראו בית: 


lvr: 53
pgn: 91
dfh: b
trm: קפצה
txt:
<span class='five'>קפצה. </span>לשון <span class='mareimakom'>(דברים טו)</span> לא תקפוץ את ידך נתקצרה ונתקמצה לו: 


lvr: 53
pgn: 91
dfh: b
trm: ויפגע במקום
txt:
<span class='five'>ויפגע במקום. </span>כאדם הפוגע בחבירו שבא כנגדו ודרשינן ליה נמי לשון תפלה כדכתיב <span class='mareimakom'>(רות א)</span>  אל תפגעי בי: 


lvr: 53
pgn: 91
dfh: b
trm: מיד בא השמש
txt:
<span class='five'>מיד בא השמש. </span>כדכתיב וילן שם כי בא השמש למה ליה למיכתב כי בא השמש אלא ללמדנו ששקעה קודם זמנה: 


lvr: 53
pgn: 91
dfh: b
trm: גויתו כתרשיש
txt:
<span class='five'>גויתו כתרשיש. </span> דיחזקאל תרשיש ים ששמו תרשיש כדמתרגמינן <span class='mareimakom'>(יחזקאל א)</span>  תרשיש כרום ימא מראה הים וכתיב <span class='mareimakom'>(יונה א)</span> אניה באה תרשיש: 


lvr: 53
pgn: 91
dfh: b
trm: כוכבי בקר
txt:
<span class='five'>כוכבי בקר. </span>ישראל המשולים לכוכבים: קתני מיהת אחר שלש תיבות ואת אמרת קדוש ה': 


lvr: 53
pgn: 91
dfh: b
trm: והאיכא ברוך
txt:
<span class='five'>והאיכא ברוך. </span>דהוזכר אחר ב' תיבות כדכתיב ברוך כבוד ה' ומשני ברוך האופנים הוא דאמרי ליה שהם מכסא הכבוד עצמו וכי אמרינן אנן במלאכים:  כיון


lvr: 53
pgn: 92
dfh: a
trm: ויוכל
txt:
<span class='five'>ויוכל. </span>איני יודע על אי זה מהם הוא אומר ויוכל שנצח ונעשה שר אם יעקב למלאך והכי קאמר וישר יעקב אל מלאך ויוכל יעקב או הכי קאמר וישר אל יעקב מלאך כלומר נשתרר לעומתו המלאך ויוכל המלאך ונצחו: 


lvr: 53
pgn: 92
dfh: a
trm: שרית עם אלהים
txt:
<span class='five'>שרית עם אלהים. </span>נשיא שבארץ ישראל שסמוכים הם ונקראים אלהים עד האלהים יבא דבר שניהם <span class='mareimakom'>(שמות כב)</span> ועם אנשים ראש הגולה: 


lvr: 53
pgn: 92
dfh: a
trm: ובגפן
txt:
<span class='five'>ובגפן. </span>ישראל נמשלו לגפן דכתיב גפן ממצרים תסיע <span class='mareimakom'>(תהלים פ)</span> : 


lvr: 53
pgn: 92
dfh: a
trm: אלו הבכורים
txt:
<span class='five'>אלו הבכורים. </span>שהכניסן לארץ טובה ומלאה פירות ומביאין ממנה בכורים בפריחת גמר בשולם: 


lvr: 53
pgn: 92
dfh: a
trm: בימי פרעה נכה
txt:
<span class='five'>בימי פרעה נכה. </span>שהחריבה נבוכד נצר דכתיב <span class='mareimakom'>(ירמיהו מו)</span> לבא נבוכד נצר מלך בבל וגו': 


lvr: 53
pgn: 92
dfh: a
trm: זמורות שבה אלו בעלי בתים
txt:
<span class='five'>זמורות שבה אלו בעלי בתים. </span>דמה הזמורה הזו מוציאה לולבין ועלים ופרי והוא עיקר הגפן כך בעלי בתים גומלי חסד ומחזיקים ידי עניים ומפזרים ממונם למלכות בשביל אחיהם ומתקיימים על ידם: 


lvr: 53
pgn: 92
dfh: a
trm: עלין
txt:
<span class='five'>עלין. </span>שבגפן סובלין הרוח ומגינים על האשכולות שלא יכם שרב ושמש ורוחות כך עמי הארץ חורשין וזורעין וקוצרין מה שתלמידי חכמים אוכלים: 


lvr: 53
pgn: 92
dfh: a
trm: אשר כריתי לי
txt:
<span class='five'>אשר כריתי לי. </span>קניתי כדאמרי' בפ'ק דסוטה <span class='mareimakom'>(דף יג.)</span> דיעקב זבנה מעשו: 


lvr: 53
pgn: 92
dfh: a
trm: צרור הכסף
txt:
<span class='five'>צרור הכסף. </span>בחלק <span class='mareimakom'>(סנהדרין דף צו:)</span> מפרשינן ליה בצדיקים דשלחו ליה עמון ומואב לנבוכד נצר כדשמעו לנביאים דאיתנבאו בחורבנא תא אחרבינהו שלח להו מסתפינא מאלההון שלחו ליה כי אין האיש בביתו שלח להו בקריבא אתי שלחו ליה הלך בדרך למרחוק שלח להו איכא צדיקי דבעי רחמי שלחו ליה צרור הכסף לקח בידו צדיקים שבהם המיתם: 


lvr: 53
pgn: 92
dfh: a
trm: ואומר אליהם
txt:
<span class='five'>ואומר אליהם. </span>בנבואת זכריה כתיב גבי עובדי כוכבים ואקח את מקלי את נועם ואגדע אותו להפר את בריתי אשר כרתי את העמים ואומר אליהם וגו': 


lvr: 53
pgn: 92
dfh: b
trm: שאין כותבין כתובה לזכרים
txt:
<span class='five'>שאין כותבין כתובה לזכרים. </span>דאע'פ שחשודין למשכב זכור ומייחדין להם זכר לתשמישן אין נוהגין קלות ראש במצוה זו כל כך שיכתבו להם כתובה: 


lvr: 53
pgn: 92
dfh: b
trm: במקולין
txt:
<span class='five'>במקולין. </span>באיטליז שאין אוכלין אותו בפרהסיא כל כך ואני שמעתי בשר המת בשר בהמה שמתה מעצמה: 


lvr: 53
pgn: 92
dfh: b
trm: ולא עגיל
txt:
<span class='five'>ולא עגיל. </span>הבשר סביבות העצם ואינו דומה לכף. כל בשר גבוה ועגול קרי כף כדאמרינן בנדה <span class='mareimakom'>(דף מז.)</span> עד שתתמעך הכף גבי סימני בגרות: 


lvr: 53
pgn: 92
dfh: b
trm: לשיטתו
txt:
<span class='five'>לשיטתו. </span>דאמר בפרק בהמה המקשה <span class='mareimakom'>(לעיל דף עד.)</span> טעון שחיטה וכיון דלא משתרי בשחיטת אמו לאו שליל הוא דליקרי ביה כל בבהמה תאכלו <span class='mareimakom'>(ויקרא יא)</span>  ואפי' חלבו וגידו א] אלא חלבו דגיד של כל בהמה קאמר מתני' ומוקי ליה שמואל כדברי הכל: 


lvr: 53
pgn: 92
dfh: b
trm: גוממו עם השופי
txt:
<span class='five'>גוממו עם השופי. </span>החלב הגבוה ונראה על השופי גוממו ומשליכו מפני מראית העין שלא יראה כאוכל גיד אבל עיקרו ושרשו של שומן ושל גיד מותרין: 


lvr: 53
pgn: 92
dfh: b
trm: מאי לאו רבי מאיר היא
txt:
<span class='five'>מאי לאו רבי מאיר היא. </span>מדקתני נהגו בו איסור דאילו לרבי יהודה אפי' מנהגא ליכא וקאמר ר'מ דמותר מדאורייתא כשמואל: 


lvr: 53
pgn: 92
dfh: b
trm: קנוקנות
txt:
<span class='five'>קנוקנות. </span>גידין דקין ההולכין באורך הירך מתחת הבשר מגיד החיצון לגיד הפנימי והן הן האסורין לפי שהן רכין ונותנין טעם אבל גיד עצמו שהוא בראש השופי קשה הוא ועץ בעלמא הוא: 


lvr: 53
pgn: 93
dfh: a
trm: חלב שהבשר חופה אותו
txt:
<span class='five'>חלב שהבשר חופה אותו. </span>חלב שעל הכסלים שתחת הכליות ונראה בגובה הכסלים ואח'כ נבלע תחת הבשר אדום דק ומתפשט תחת אותו בשר בכל הכסלים ומשהבשר חופהו מותר וכשכלה למטה אותו בשר יוצא ממנו קרום עב ולבן לבד קרום דק וקלוש המתפשט בכל הכסלים שאסור משום חלב כדלקמן ותחת אותו קרום עב יש חלב ויש שנוהגים איסור באותו חלב לפי שאותו קרום אינו חשוב חפוי בשר שדק הוא אבל בארץ אשכנז נוהגין בו היתר וגם בעיני נראה דחפוי גמור הוא. ובלובן כוליא הלך אחר המחמיר לשרש אחריו כיון דלא איתוקם הלכתא כרבי אסי והמחמיר יחמיר והמונע לא הפסיד: 


lvr: 53
pgn: 93
dfh: a
trm: האי תרבא דתותי מתני
txt:
<span class='five'>האי תרבא דתותי מתני. </span>זה עליונו וגובהו של אותו חלב שפירשתי קודם שיכסהו הבשר ואותו גובה עצמו מכוסה במתנים שקורין לונביל'ש שרחבן מרחיב למטה מצלעות קטנות ומכסהו וכשהטבח מפרישו נראה אותו חלב: 


lvr: 53
pgn: 93
dfh: a
trm: פרוקי מפרקא
txt:
<span class='five'>פרוקי מפרקא. </span>כשהיא הולכת איבריה נעים והמתנים פעמים שהן נמשכים כלפי מעלה והכסלים נמשכין כלפי מטה ואין החלב נכסה בהן: 


lvr: 53
pgn: 93
dfh: a
trm: המסס ובית הכוסות
txt:
<span class='five'>המסס ובית הכוסות. </span>בסוף הקרב ולא זה הוא עיקר חלב המכסה את הקרב שקורין טייל'א שהוא תותב קרום ונקלף אבל אותו חלב המכסה את הקרב דבוק לחלב שעל המסס ובית הכוסות: 


lvr: 53
pgn: 93
dfh: a
trm: תרבא דקליבוסתא
txt:
<span class='five'>תרבא דקליבוסתא. </span>עצם קטן הוא ומונח על עצם שקורין הנק'א ומחובר לחולית האליה מלמעלה ועליו יש חלב תחת ראש המתן שקורין לונבי'ל: 


lvr: 53
pgn: 93
dfh: a
trm: וזהו חלב שעל הדקין
txt:
<span class='five'>וזהו חלב שעל הדקין. </span>שנחלקו בו רבי ישמעאל ורבי עקיבא באלו טרפות <span class='mareimakom'>(לעיל דף מט:)</span>: 


lvr: 53
pgn: 93
dfh: a
trm: בעי לחטוטי בתרייהו
txt:
<span class='five'>בעי לחטוטי בתרייהו. </span>עד שימצא במספר הזה וראשן אחד מחובר בשדרה וראשי הפצולין נדבקין תחת החזה בראשי הצלעות: 


lvr: 53
pgn: 93
dfh: a
trm: ודלועא
txt:
<span class='five'>ודלועא. </span>שבלחי וחוטים דקין הוא דקחשיב הלכך לא תנא מזרקי הצואר שאף הם משום דם: 


lvr: 53
pgn: 93
dfh: a
trm: חות ביה טפי
txt:
<span class='five'>חות ביה טפי. </span>שלא היה קולפו אלא בגובהו במקום עוביו שהוא מחובר שם לכרס ולחלב ואמר לו קלוף ורד עד מטה: 


lvr: 53
pgn: 93
dfh: b
trm: אל תטוש תורת אמך
txt:
<span class='five'>אל תטוש תורת אמך. </span>מנהג מקומך שאתה מבבל ושם נוהגין בו איסורא דהא איפליגו בה רב אמי ורב אסי: 


lvr: 53
pgn: 93
dfh: b
trm: בכל התורה כולה
txt:
<span class='five'>בכל התורה כולה. </span>רב אחא ורבינא חד אמר הכי וחד אמר הכי בכולהו ההוא דמיקל רבינא וההוא דלחומרא רב אחא: 


lvr: 53
pgn: 93
dfh: b
trm: תלייה בשפודא
txt:
<span class='five'>תלייה בשפודא. </span>בתוך התנור לצלות בלא חתכה ומלחה אלא כדי מליחת צלי דבר מועט: 


lvr: 53
pgn: 93
dfh: b
trm: מצמת צמית
txt:
<span class='five'>מצמת צמית. </span>אישטריינ'ט צומתין הבשר ואינו מוציא את דמו והוא נצלה בתוכו ואסור: 


lvr: 53
pgn: 93
dfh: b
trm: אמר רב יהודה היכא דפרעי טבחי
txt:
<span class='five'>אמר רב יהודה היכא דפרעי טבחי. </span>הוי גלויה במקום חתך הירך כשנחתכת ונפרשת מן האליה הוי ראש אותו גיד מחובר לבוקא של קוליא כך שמעתי: 


lvr: 53
pgn: 93
dfh: b
trm: אכשור דרי
txt:
<span class='five'>אכשור דרי. </span>דמדקאמר חזרו לומר מכלל דמעיקרא הוה קי'ל כרבי מאיר דאמר אין נאמנים וחזרו לומר נאמנים וכי אכשור דרי בתמיה: 


lvr: 53
pgn: 93
dfh: b
trm: מעיקרא סברי לה כרבי יהודה
txt:
<span class='five'>מעיקרא סברי לה כרבי יהודה. </span>ולפיכך אמרו חכמים דנאמנין ולבסוף סברי דבעי חטיטה ואמרו אין נאמנים: 


lvr: 53
pgn: 93
dfh: b
trm: וכמה דהוו דכירי לדר' יהודה
txt:
<span class='five'>וכמה דהוו דכירי לדר' יהודה. </span>וגרירי בתריה אמרו אין נאמנין משום דסבירא לן כר' מאיר ובזמן הזה דאנשיוה לדרבי יהודה והוחזק המנהג כרבי מאיר אמרו נאמנין: 


lvr: 53
pgn: 93
dfh: b
trm: אין נאמנים לא עליו ולא על החלב
txt:
<span class='five'>אין נאמנים לא עליו ולא על החלב. </span>מפני שטורח הוא להם וחכמים אומרים נאמנין עליו ועל החלב: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 93
dfh: b
trm: שולח אדם ירך לעובד כוכבים כו'
txt:
<span class='five'>שולח אדם ירך לעובד כוכבים כו'. </span>ואין חוששין שמא יחזור וימכרנה לישראל ויאכלנה בגידה דכיון דשלימה היא מקומו של גיד הנשה היה ניכר אם נחטט הימנה והלוקח מבין שלא ניטל ונוטלו ובגמרא פריך היכי זבני ישראל בשר מעובד כוכבים: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 93
dfh: b
trm: חתוכה לא
txt:
<span class='five'>חתוכה לא. </span>אלא אם כן ניטל גידה דכיון דחתוכה היא סבר הלוקחה מן העובד כוכבים שניטל גידה ואוכלה בגידה: 


lvr: 53
pgn: 93
dfh: b
trm: במקום שאין מכריזין
txt:
<span class='five'>במקום שאין מכריזין. </span>שכל הטבחים של אותו מקום ישראלים הם וכשבאה טרפה לידם אין מכריזין לומר נפלה טרפה באיטליז למכור לעובד כוכבים ובאותו מקום אין לוקחין בשר מן העובד כוכבים דשמא מכרו לו הטבחים טריפה ואין אנו יודעים אם באת היום טרפה לידם:  חתוכה


lvr: 53
pgn: 94
dfh: a
trm: חתוכה נמי לישדר
txt:
<span class='five'>חתוכה נמי לישדר. </span>עם גידה דליכא למיחש שמא ימכרנה לישראל דהא לא זבני מיניה דחיישינן לטרפה: 


lvr: 53
pgn: 94
dfh: a
trm: אלא במקום שמכריזין
txt:
<span class='five'>אלא במקום שמכריזין. </span>שישראל מותר ליקח שם באותו מקום מן העובד כוכבים כיון שלא הכריזו דלמאי ניחוש לה הטבחים ישראלים הם ולטרפה ליכא למיחש דהא לא הכריזו היום: 


lvr: 53
pgn: 94
dfh: a
trm: שלימה נמי לא לישדר ליה
txt:
<span class='five'>שלימה נמי לא לישדר ליה. </span>עד שיטול גידה דאע'פ שמקומו ניכר איכא למיחש דלמא חתיך לה עובד כוכבים ומזבין וסבור זה שנטל גידה: 


lvr: 53
pgn: 94
dfh: a
trm: חיתוכא דעובד כוכבים
txt:
<span class='five'>חיתוכא דעובד כוכבים. </span>בירך אינו עשוי כשל ישראל שהוא פורעה כדרך שהגיד מונח ועל דא סמיך רבי בשולח ירך לחבירו על יד עובד כוכבים ולא עשה בה חותם דכשרה היא אם היא חתוכה כדרך שישראל חותכה אחר חטיטת הגיד אבל באבר אחר שחיתוך עובד כוכבים וחיתוך ישראל שוין בו אסור עד שיהא בו חותם: 


lvr: 53
pgn: 94
dfh: a
trm: ואיבעית אימא במקום שאין מכריזין
txt:
<span class='five'>ואיבעית אימא במקום שאין מכריזין. </span>ודקשיא לך חתוכה נמי לישדר דהא לא זבין לה ישראל גזירה שמא יתננה לו בפני ישראל ואותו הרואה שזה נתנה לו לוקח הימנו וכסבור ניטל גידה: 


lvr: 53
pgn: 94
dfh: a
trm: משום דגונב דעתו
txt:
<span class='five'>משום דגונב דעתו. </span>דעובד כוכבים כסבור שישראל זה אוהבו מאד שתקנה וטרח בה ליטול גידה עד שנראית לעצמו ואח'כ נתנה לו והוא לא נטלו ונמצא מחזיק לו טובה חנם: 


lvr: 53
pgn: 94
dfh: a
trm: במר דשחוטה
txt:
<span class='five'>במר דשחוטה. </span>בחילוף שחוטה בחזקת שחוטה וחבירו בבכורות <span class='mareimakom'>(דף ל.)</span> ההוא טבחא דמזבין תרבא דאטמא במר דכנתא ולי נראה דלשון תמורה הוא דהאי דטרפה לאו דוקא דטרפה בשחוטה לא מיחלפא אלא כלומר טרפה שחוטה נתן לו במר דכשרה שחוטה: 


lvr: 53
pgn: 94
dfh: a
trm: וכי מכללא מאי
txt:
<span class='five'>וכי מכללא מאי. </span>מה לנו אי איתמר מכלל אי בפירוש הא מהא כללא שפיר שמעינן ואמאי אשמעינן גמרא דלאו בפירוש אתמר ומה יש לנו לגמגם בכלל זה: 


lvr: 53
pgn: 94
dfh: a
trm: למ'ד טרפה הואי
txt:
<span class='five'>למ'ד טרפה הואי. </span>איכא למימר דלאו משום גניבות דעת איקפיד אלא משום דאשהייה גביה עד השתא: 


lvr: 53
pgn: 94
dfh: a
trm: לא יסרהב
txt:
<span class='five'>לא יסרהב. </span>לא יפציר בו הואיל ויודע שלא יעשה משום דגונב דעתו להחזיק לו טובה בחנם כסבור שמן הלב מסרהב לו כן: 


lvr: 53
pgn: 94
dfh: a
trm: ולא יפתח לו כו'
txt:
<span class='five'>ולא יפתח לו כו'. </span>כל חביותיהם מגופות היו וכשבא אדם חשוב אצלו פותח לו חבית להשקותו יין חזק ואם מכר חבית לחנוני שלמה ועדיין היא אצלו לא יפתחנה לאורח הבא לו מפני שגונב לבו להחזיק לו טובה חנם כסבור זה הפסד גדול נפסד ע'י שהרי תשאר חבית זו חסרה ותתקלקל יינה וזה ימסרנה מיד לחנוני שימכרנה לו: 


lvr: 53
pgn: 94
dfh: a
trm: לא יביא לו פך ריקן ויאמר לו סוך שמן
txt:
<span class='five'>לא יביא לו פך ריקן ויאמר לו סוך שמן. </span>מפני שיודע בו שאינו סך וגונב דעתו כסבור שיש בו שמן: 


lvr: 53
pgn: 94
dfh: a
trm: ואם יש שם חבר עיר
txt:
<span class='five'>ואם יש שם חבר עיר. </span>חבורות עיר שיש שם רבים וזה מתכוין להחשיב את האבל בעיניהן שיאמרו כמה חשוב זה שזה מכבדו כ'כ: 


lvr: 53
pgn: 94
dfh: a
trm: ושמן צף על פיה
txt:
<span class='five'>ושמן צף על פיה. </span>כסבור שהכל שמן ומזמן עליו אורחים ובטוח שיש לו שמן הרבה לצרכם: 


lvr: 53
pgn: 94
dfh: a
trm: אין מוכרין טרפה לעובד כוכבים
txt:
<span class='five'>אין מוכרין טרפה לעובד כוכבים. </span>בסתם אא'כ הודיעו שהיא טרפה דתו ליכא גניבת דעת ובמקום שאין מכריזין דליכא למיחש לשמא ימכרנה לישראל או במקום שמכריזין וביום שהכריזו הכי מתוקמא לקמן:  אחד


lvr: 53
pgn: 94
dfh: b
trm: אלא במקום שמכריזין
txt:
<span class='five'>אלא במקום שמכריזין. </span>והיום אירע להם אונס שלא הכריזו הלכך אתי ישראל למיזבן מיניה: 


lvr: 53
pgn: 94
dfh: b
trm: רבא אמר כולה במקום שמכריזין
txt:
<span class='five'>רבא אמר כולה במקום שמכריזין. </span>רישא דקתני ובעובד כוכבים אפילו חתוכה אין צריך ליטול כשהכריזו היום שאותו היום לא יקח ישראל בשר מעובד כוכבים וסיפא נמי דאסור לשלוח דינר ביד עובד כוכבים כשהכריזו היום דהואיל ויש טרפה ימכרנה לו: 


lvr: 53
pgn: 94
dfh: b
trm: מציעתא בשלא הכריזו
txt:
<span class='five'>מציעתא בשלא הכריזו. </span>שאירע להם אונס ולא הכריזו על טרפה שנפלה לידם לפיכך אסור למוכרה לעובד כוכבים שמא ימכרנה לישראל דהואיל ומקום שמכריזין הוא והיום לא הכריזו אתי למזבן מיניה: 


lvr: 53
pgn: 94
dfh: b
trm: כולה במקום שאין מכריזין
txt:
<span class='five'>כולה במקום שאין מכריזין. </span>ולא זבין ישראל מעובד כוכבים בשר הילכך רישא א'צ ליטול גידה וסיפא נמי אסור לשלוח עובד כוכבים וליקח בשר דכיון דאין מכריזין יש לחוש שמא יש טרפה באיטליז ואין אנו יודעין: 


lvr: 53
pgn: 94
dfh: b
trm: גזירה שמא ימכרנה לו
txt:
<span class='five'>גזירה שמא ימכרנה לו. </span>הטבח בפני ישראל וזה הרואה לא שמע מן הטבח שהיא טרפה סבור שהיא כשרה ומיהו ברישא גבי שולח ירך לעובד כוכבים לא גזר שמא יתננה לו בפני ישראל ויקחנה מידו ויאכלנה בגידה דבשלמא גבי מכירת טבח באיטליז קמזבין ליה לעובד כוכבים התם ישראל טובא קיימי וחזו וחיישינן דלמא חד מינייהו הדר וזבין לה מיניה אבל שולח לעובד כוכבים בביתו הוא ומי ראה ואת'ל יראנה אדם לא גזרינן כולי האי שמא יקחנה זה דכ'ע לא זבני בישרא ותנא דמתני' פליג אתנא דברייתא וגזר בה כדאוקימנא לעיל גזירה שמא יתננה לו כו': 


lvr: 53
pgn: 94
dfh: b
trm: אינהו הוא דקא מטעו אנפשייהו
txt:
<span class='five'>אינהו הוא דקא מטעו אנפשייהו. </span>דלא משיילי אי טרפה אי כשרה והאי דקתני לעיל מפני שמטעהו במוכר לו בחזקת שחוטה וכן הפותח חביות המכורות לחנוני דאומר לו בשבילך אני פותחם דודאי גונב דעתו: 


lvr: 53
pgn: 95
dfh: a
trm: שעשה שלא כהוגן
txt:
<span class='five'>שעשה שלא כהוגן. </span>שמכר טרפה לעובד כוכבים למוכרה במקולין והטעה את חבירו ולקח מן העובד כוכבים: 


lvr: 53
pgn: 95
dfh: a
trm: אנו נאסור
txt:
<span class='five'>אנו נאסור. </span>בתמיה מליקח בשר היום מן העובד כוכבים במקולין הואיל ורוב טבחי ישראל: 


lvr: 53
pgn: 95
dfh: a
trm: בשר הנמצא ביד עובד כוכבים
txt:
<span class='five'>בשר הנמצא ביד עובד כוכבים. </span>שם שלוקחו מן הטבחים להשתכר בו דהוא ודאי לא שחטה: 


lvr: 53
pgn: 95
dfh: a
trm: מותר
txt:
<span class='five'>מותר. </span>דבתר רוב טבחים אזלינן ולטרפה ליכא למיחש דאם איתא דאיכא טרפה לא הוה מזבין ליה כדי למוכרה במקולין: 


lvr: 53
pgn: 95
dfh: a
trm: אנו נאסור
txt:
<span class='five'>אנו נאסור. </span>היום את המקולין שבעיר וליקח בשר מן העובד כוכבים אף היום מותרים הואיל ולא הכריזו: ומקשינן טעמא דלצעוריה הא אמת דבריו נאסרין והתניא כו' וכיון דבחזקת היתר הן משום חד עובד כוכבים מי מתסרי כולהו: 


lvr: 53
pgn: 95
dfh: a
trm: דאיתחזק איסורא
txt:
<span class='five'>דאיתחזק איסורא. </span>דטרפה וזה לא נזהר בה שהרי מכרה לעובד כוכבים ויש לחוש שמכר הימנה לעובדי כוכבים הרבה: 


lvr: 53
pgn: 95
dfh: a
trm: נמצא ביד עובד כוכבים שאני
txt:
<span class='five'>נמצא ביד עובד כוכבים שאני. </span>שהיתה בחזקת המשתמר והוא לא שחטה וטרפה לא מכרו לו למוכרה כאן אבל בשר המונח שמא עורבים חלפוהו: 


lvr: 53
pgn: 95
dfh: a
trm: ספקו אסור
txt:
<span class='five'>ספקו אסור. </span>דנפקא לן מקראי בפרק בתרא דיומא <span class='mareimakom'>(דף פד:)</span> ובפ'ק דכתובות <span class='mareimakom'>(דף טו.)</span> כל קבוע כמחצה על מחצה דמי וזה מן הקבוע לקח אבל נמצא דנייד הלך אחר הרוב דהשתא לאו קבוע הוא: 


lvr: 53
pgn: 95
dfh: a
trm: ואם מבושל
txt:
<span class='five'>ואם מבושל. </span>אע'פ שהטבחים רובן ישראל אחר רוב אוכלי בשר שבעיר אזלינן דמבושל לאו מטבחים נפל ואפילו רוב טבחים ישראל אסור דשמא עובד כוכבים בשלו: 


lvr: 53
pgn: 95
dfh: a
trm: אי עובד כוכבים נקיט ליה
txt:
<span class='five'>אי עובד כוכבים נקיט ליה. </span>אסור דבסתמא הוא בשלו אלא ודאי בנמצא מוטל לארץ קאמר וקאמר ברוב טבחי ישראל מותר: 


lvr: 53
pgn: 95
dfh: a
trm: בעומד ורואהו
txt:
<span class='five'>בעומד ורואהו. </span>משעה שנפל מיד האדם לשם ובעודו ביד הבעלים לא נאסר ואפי' היה עובד כוכבים דהא נמצא ביד עובד כוכבים מותר: 


lvr: 53
pgn: 95
dfh: a
trm: נמצא בגבולין
txt:
<span class='five'>נמצא בגבולין. </span>משנה היא במסכת שקלים בשר הנמצא בעזרה אברים עולות שכן דרך לנתחה לנתחים נמצא בגבולין אברים נבלות שכן דרך לחתכה לאברים ולהשליכה לאשפה: 


lvr: 53
pgn: 95
dfh: a
trm: חתיכות מותרות
txt:
<span class='five'>חתיכות מותרות. </span>וברוב טבחי ישראל קאמר וכיון דנחתכות לחתיכות ודאי לאכילה קיימי: 


lvr: 53
pgn: 95
dfh: a
trm: מותרות משום נבלה
txt:
<span class='five'>מותרות משום נבלה. </span>דלא מטמאי ואי אכיל לה לא לקי דספק הוא ומיהו באכילה אסורה ואילו אברים נינהו מחזקינן להו בודאי נבלה ולקי: 


lvr: 53
pgn: 95
dfh: b
trm: עבדי נמי הכי
txt:
<span class='five'>עבדי נמי הכי. </span>וכי דרך הוא כן שהמאבד חפץ אחד מוצא שנים כלומר אחרים הוו נמי התם ברישא: 


lvr: 53
pgn: 95
dfh: b
trm: וכי מכללא מאי
txt:
<span class='five'>וכי מכללא מאי. </span>לעיל קאי דאמרי לאו בפירוש איתמר מאי בין פירושא לכללא והא שפיר שמעינן מינה דכיון שנתעלם אסור מדאסר לראש הנמצא: ומשני איכא בינייהו דליכא למיסמך אמילתא כולי האי דאיכא למימר ברוב טבחי ישראל מודה דמותר והכא משום דפרוותא דעובדי כוכבים הואי. נמל פור'ט ושכיחי דאיסורא טפי: 


lvr: 53
pgn: 95
dfh: b
trm: אמר מברא אתי לאפאי יומא טבא לגו
txt:
<span class='five'>אמר מברא אתי לאפאי יומא טבא לגו. </span>סימן טוב הוא לעוברי דרכים כשהמעבורת באה לקראתן מאליה קודם שזימנוה יום טוב להם בבית אושפיזם באותה לילה כשילינו: 


lvr: 53
pgn: 95
dfh: b
trm: כל נחש שאינו
txt:
<span class='five'>כל נחש שאינו. </span>סומך עליו ממש כאליעזר עבד אברהם שאם תשקני אדבר בה ואם לאו לא אדבר בה: 


lvr: 53
pgn: 95
dfh: b
trm: סעודת הרשות
txt:
<span class='five'>סעודת הרשות. </span>בת ת'ח לע'ה באלו עוברין <span class='mareimakom'>(פסחים מט.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 95
dfh: b
trm: כולהו שני
txt:
<span class='five'>כולהו שני. </span>דהוה רב קיים בבבל כי הוה כתב ר' יוחנן מארץ ישראל שאלה או תשובה היה כותב באגרתו לקדם רבינו שבבבל: 


lvr: 53
pgn: 95
dfh: b
trm: לא ידיע לי מידי דרביה אנא
txt:
<span class='five'>לא ידיע לי מידי דרביה אנא. </span>לא אוכל לחפש דבר שאהיה אני בקי בו והוא לא שנאו ואהיה רבו: 


lvr: 53
pgn: 95
dfh: b
trm: ספקי טריפתא
txt:
<span class='five'>ספקי טריפתא. </span>מיני ספק טרפות ואני שמעתי הנך ספקי עופות טמאים דאלו טריפות <span class='mareimakom'>(לעיל דף סב:)</span>: 


lvr: 53
pgn: 95
dfh: b
trm: יש סימן
txt:
<span class='five'>יש סימן. </span>סימנא בעלמא הוי מיהא דאי מצלח בסחורה ראשונה אחר שבנה בית או שנולד התינוק או שנשא אשה סימן הוא שהולך ומצליח ואי לא אל ירגיל לצאת יותר מדאי שיש לחוש שלא יצליח: 


lvr: 53
pgn: 95
dfh: b
trm: יוסף איננו ושמעון איננו
txt:
<span class='five'>יוסף איננו ושמעון איננו. </span>הרי שתים אם את בנימין תקחו מיד עלי היו כולנה ואין לך צרה שאינה עוברת עלי: 


lvr: 53
pgn: 95
dfh: b
trm: אל תהי שוטה בחרוזים
txt:
<span class='five'>אל תהי שוטה בחרוזים. </span>בשאלה זו דודאי זה סימן לשון מורי לישנא אחרינא אל תהי שוטה דבחרוזין הרי זה סימן: 


lvr: 53
pgn: 95
dfh: b
trm: האידנא דהיתרא שכיח טפי
txt:
<span class='five'>האידנא דהיתרא שכיח טפי. </span>דהיום רוב שוחטים ישראלים הם ולספק טרפה לא חיישינן דרוב בהמות אינן טרפות: 


lvr: 53
pgn: 95
dfh: b
trm: כרכשא
txt:
<span class='five'>כרכשא. </span>טבחיא: רב הונא ס'ל כרב רביה דאסר בהעלמה ולא קי'ל כוותיה בהא אלא אמתניתין סמכינן נמצא בגבולים מצא בה בשר ואע'ג דשנינהו בעומד ורואהו שינויי דחיקי נינהו וכי קי'ל הלכתא כרב באיסורי גבי פלוגתא דשמואל הוא דאמרינן אבל גבי מתניתין לא ורב כהנא הא קא חזינן דא'ל שקול אכול: 


lvr: 53
pgn: 95
dfh: b
trm: דהא מהדרינן אבידתא
txt:
<span class='five'>דהא מהדרינן אבידתא. </span>לכל אדם בסימנין ולא מהדרינן אבידתא בטביעות עינא אלא לצורבא מרבנן באלו מציאות <span class='mareimakom'>(ב'מ דף כג:)</span>:  להני


lvr: 53
pgn: 96
dfh: a
trm: בטביעות עינא דקלא
txt:
<span class='five'>בטביעות עינא דקלא. </span>שנתן דעתו להכירה בקול ומאבידה לא ילפינן דהתם משום חימוד הממון חיישינן דלמא משקר דאמר מר <span class='mareimakom'>(מכות דף כג:)</span> גזל ועריות נפשו של אדם מתאוה להם ומחמדתן: 


lvr: 53
pgn: 96
dfh: a
trm: פלניא דהכי סימניה
txt:
<span class='five'>פלניא דהכי סימניה. </span>פלוני הרג את הנפש ואין אנו מכירין בו מעולם אלא סימנין כך וכך היו בגופו ובכליו של הורג: 


lvr: 53
pgn: 96
dfh: a
trm: שיטול את כולו
txt:
<span class='five'>שיטול את כולו. </span>יחטט אחריו וסתם משנה ר'מ דאמר <span class='mareimakom'>(לעיל דף צב:)</span> חטיטה בעי: 


lvr: 53
pgn: 96
dfh: a
trm: אכלו ואין בו כזית
txt:
<span class='five'>אכלו ואין בו כזית. </span>משום דבריה הוא וחייב בכל שהוא וכדאמרינן במסכת מכות <span class='mareimakom'>(דף יג.)</span> אי אתם מודים לי באוכל נמלה כל שהוא שהוא חייב אמרו לו מפני שהיא כברייתה: 


lvr: 53
pgn: 96
dfh: a
trm: אינו סופג אלא ארבעים
txt:
<span class='five'>אינו סופג אלא ארבעים. </span>דאינו נוהג אלא באחת: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 96
dfh: a
trm: כף
txt:
<span class='five'>כף. </span>בשר הסובב את הקולית ודבוק לעצם והגיד הארוך שוכב מקצתו על גבי אותו בשר: 


lvr: 53
pgn: 96
dfh: a
trm: אמר רב פפא כתנאי
txt:
<span class='five'>אמר רב פפא כתנאי. </span>כדמפרש ואזיל דרבנן אית להו דשמואל ורבי יהודה לית ליה דשמואל: 


lvr: 53
pgn: 96
dfh: b
trm: ורבנן ההוא
txt:
<span class='five'>ורבנן ההוא. </span>לאשמועינן אתא דאע'ג דלא אכיל כוליה מחייב בכזית דלא תימא לא מחייב עד דאכיל לכוליה ולעולם כל היכא דאכל כוליה לא בעינן כזית: 


lvr: 53
pgn: 96
dfh: b
trm: ור' יהודה
txt:
<span class='five'>ור' יהודה. </span>ההוא לא איצטריך לאשמועינן דמאשר על כף הירך נפקא דלא בעינן עד דאכיל ליה לכוליה דאפילו לא אכל אלא מה שעל הכף חייב ובלבד שתהא שם אכילה: 


lvr: 53
pgn: 96
dfh: b
trm: ורבנן ההוא
txt:
<span class='five'>ורבנן ההוא. </span>הירך לאשמועינן אתא דאין אסור אלא פנימי דפשיט איסוריה בכוליה ירך: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 96
dfh: b
trm: כבשר בלפת
txt:
<span class='five'>כבשר בלפת. </span>רואין כאילו הירך לפתות והגיד בשר ואילו היה נותן טעם בשר כשיעור הגיד בלפתות הירך אסור דשיעורין הלכה למשה מסיני וגמירי דבהכי משערינן דאף ע'פ שאילו היה כרוב או קפלוט היה צריך פחות או יותר: 


lvr: 53
pgn: 96
dfh: b
trm: כולן אסורין
txt:
<span class='five'>כולן אסורין. </span>ולקמן מפרש דנותן טעם במין במינו שאין אדם יכול להבחינו שיערוהו בששים: 


lvr: 53
pgn: 96
dfh: b
trm: בזמן שמכירן
txt:
<span class='five'>בזמן שמכירן. </span>לחתיכות האיסור משערינן בנותן טעם ואי אין בהן כדי לתת טעם בשל היתר הרי השאר מותרות ואם אין מכירן כל החתיכות אסורות דכל אחת יש לחוש ולומר שמא זו היא והרוטב מותר אם אין בחתיכות האיסור כדי לתת טעם בכל החתיכות והקיפה והרוטב: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 97
dfh: a
trm: ליטעמיה קפילא
txt:
<span class='five'>ליטעמיה קפילא. </span>נחתום עובד כוכבים ואשמועינן דמותר לסמוך עליו לפי תומו ולא יודיעוהו שצריכין לו לדבר איסור והיתר: 


lvr: 53
pgn: 97
dfh: b
trm: ואמור רבנן בששים
txt:
<span class='five'>ואמור רבנן בששים. </span>בפרק בתרא דמסכת ע'ז <span class='mareimakom'>(דף סט.)</span> פסקינן הלכתא בכל איסורין שבתורה (בששים) בין בשר בחלב ובין שאר איסורין בששים: 


lvr: 53
pgn: 97
dfh: b
trm: מין בשאינו מינו
txt:
<span class='five'>מין בשאינו מינו. </span>שהאדם יכול להבחין טעמו ושניהם של היתר שיכול בן ברית לטעמו כגון תרומה וחולין: 


lvr: 53
pgn: 97
dfh: b
trm: אי נמי מין בשאינו מינו דאיסורא וליכא קפילא
txt:
<span class='five'>אי נמי מין בשאינו מינו דאיסורא וליכא קפילא. </span>עובד כוכבים דליטעמיה משערינן בששים: 


lvr: 53
pgn: 97
dfh: b
trm: מאי דעתיך
txt:
<span class='five'>מאי דעתיך. </span>דאסרת ליה אי משום דשמואל דאמר כו' והא רותח גיד דהכא שרי דהאמר שמואל קולף ואוכל: 


lvr: 53
pgn: 97
dfh: b
trm: כשהן משערין
txt:
<span class='five'>כשהן משערין. </span>האיסור בששים ומשערינן אותו שיהא בו אחד מששים ברוטב וקיפה ובחתיכות ובקדרה: 


lvr: 53
pgn: 97
dfh: b
trm: במאי דבלעה קדרה
txt:
<span class='five'>במאי דבלעה קדרה. </span>אם ראינוהו כשנפל שם קודם שנתמעט ואנן משערינן אותו לאחר שנתבשל לכמות שנפל שם ואין בהיתר ששים  א] בו אומדים כמה בלעה קדרה מן ההיתר לפי שכשנפל שם היה היתר הרבה ונתמעט בבליעת הקדרה אבל בקדרה עצמה לא משערינן וכיון דאיפליגו לישני ואיסורא דאורייתא היא אזלינן לחומרא ולא משערינן בקדרה ב] ועיקר הדבר כמות שהוא בא לפנינו משערינן ליה ולא משערינן במאי דבלעה קדרה מן ההיתר לפי שאף מן האיסור נבלע ונתמעט מכמות שהיה וכדאמרי' לקמן <span class='mareimakom'>(דף צח.)</span> אטו דהיתרא בלע דאיסורא לא בלע:  ג] 


lvr: 53
pgn: 97
dfh: b
trm: משערינן
txt:
<span class='five'>משערינן. </span>אותם כאילו האיסור בצל או קפלוט ואילו היה נותן טעם בהיתר זה שנתבשל עמו אוסרו ובהך איסורי דלא מצי למיטעמינהו קאמר כגון מין ומינו ואי נמי שאינו מינו דאיסורא וליכא קפילא ואכתי לא איפסיק הלכתא בששים: 


lvr: 53
pgn: 97
dfh: b
trm: ואין גיד מן המנין
txt:
<span class='five'>ואין גיד מן המנין. </span>דבעינן ששים דהיתר לבד מיניה אבל כחל הואיל ומין היתר הוא אם נתבשל עם הבשר משערינן ליה בששים לבהדי דידיה: 


lvr: 53
pgn: 97
dfh: b
trm: או במאי דנפיק מיניה
txt:
<span class='five'>או במאי דנפיק מיניה. </span>אין ד] צריכין שיהא בהיתר אלא בששים מה שפלט זה דהאי מאי דאתי קמן לאו בקדרה הוא ומישדא שדינן ליה לבר: 


lvr: 53
pgn: 97
dfh: b
trm: אלא מעתה
txt:
<span class='five'>אלא מעתה. </span>הואיל ובדידיה משערינן הא איבטיל כוליה שהלך כל ה] עצמו בתבשיל דאי לאו הכי אמאי בעית ששים כמות כולו וכיון דכוליה בטלתיה נפל בקדרה אחרת אל יאסר: 


lvr: 53
pgn: 97
dfh: b
trm: כיון דאמר רב יצחק כו'
txt:
<span class='five'>כיון דאמר רב יצחק כו'. </span>מפני שבתחלה נאסר עד שלא נצטמק ו] משנתנה הקדרה בו טעם מיד נאסר ומאז שויוה רבנן כחתיכת איסור שהיא לעולם אסורה כדאמר במתניתין בזמן שמכירו כו': 


lvr: 53
pgn: 98
dfh: a
trm: ביצים טהורות ששלקן כו'</span>: <span class='five'>מכלל דרישא
txt:
<span class='five'>ביצים טהורות ששלקן כו'</span>: <span class='five'>מכלל דרישא. </span>דנקט טמאה טמאה ממש קאמר ולאו אפרוח דאי בטהורה ואפרוח תרתי למה לי: 


lvr: 53
pgn: 98
dfh: a
trm: סבר רב אשי לשעוריה
txt:
<span class='five'>סבר רב אשי לשעוריה. </span>היתרא ולאוסופי עלה מה שבלעה קדרה כדי לבטל את האיסור והאיסור היה משער כמו שהוא בא לפנינו מצומקת: 


lvr: 53
pgn: 98
dfh: a
trm: דאיסורא לא בלע
txt:
<span class='five'>דאיסורא לא בלע. </span>בתמיה אף האיסור נצטמק וכשנפל היה בו יותר אלא הכל משערים כמות שאנו רואים: 


lvr: 53
pgn: 98
dfh: a
trm: לא תזלזל בשיעורי דרבנן
txt:
<span class='five'>לא תזלזל בשיעורי דרבנן. </span>כלומר אפילו במידי דלא מיתסר מדאורייתא לא תזלזל בשיעוריה ועוד הא מדאורייתא אסור דחצי שיעור אסור מן התורה א] וחצי שיעור מנין ת'ל כל חלב בפרק בתרא דיומא <span class='mareimakom'>(דף עד.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 98
dfh: a
trm: ראה שאתה מטיל בה גבול
txt:
<span class='five'>ראה שאתה מטיל בה גבול. </span>ראה מה אתה עושה שלא תטעה ותכשיל הסמוכים עליך שאתה מטיל בה גבול להתירה בס' ואחת ואינך מפרש אי בהדי דידה אי לבר מינה והשומעים יעלה על דעתם בהדי דידה והרי שני גדולי הדור נשאלה מהם ולא פירשוה ומאן נינהו רבי יעקב בר אידי ורבי שמואל בר נחמני: 


lvr: 53
pgn: 98
dfh: a
trm: ואיבעיא להו </span>גרסינן: <span class='five'>פשיט מיפשט
txt:
<span class='five'>ואיבעיא להו </span>גרסינן: <span class='five'>פשיט מיפשט. </span>שאינך מטיל שום ספק בדבר לומר ואיני יודע אם היא מן המנין של ס'א או לא: 


lvr: 53
pgn: 98
dfh: a
trm: אבא
txt:
<span class='five'>אבא. </span>הלא בא מעשה כזה לפניו ולא מצא אלא מ'ז והתיר שמע מינה לאו ס' בעי אף אני מתיר בזה שאיני מוצא בו אלא מ'ה ולי נראה דהכי קאמר אבא לא שיער בארבעים ושבע אני אשער במ'ה בתמיה אבא בא לפניו מעשה והיה יכול לבטלו במ'ז ולא שיערו להתיר ואסר ואני אתירנו במ'ה וללשון זה אין צריך לפרש בחצי זית אלא ב] אף בשיעור שלם: 


lvr: 53
pgn: 98
dfh: a
trm: גוזמא
txt:
<span class='five'>גוזמא. </span>כלומר למה באת לישאל עליו והלא אפילו שלשים אין בו בהיתר כמות האיסור ולאו דוקא קאמר ליה אלא דבר שאינו יכול לעמוד כלומר כלום יש שם אפילו שלשים ואע'פ שאינו ניתר בכך: 


lvr: 53
pgn: 98
dfh: a
trm: בס'
txt:
<span class='five'>בס'. </span>היכא דבדקניה ולא יהיב טעמא אי נמי ליכא למיקם אטעמא כגון מין ומינו אבל היכא דבדקניה ויהיב טעמא לעולם טעמא לא בטיל כדאמר בכמה דוכתין ולקמן <span class='mareimakom'>(דף צט.)</span> נמי אמרינן יש בהן בנותן טעם בין שיש להעלות במאה ואחד ובין שאין כו' אסור ד] וכי לא יהיב טעמא בעינן ששים לבטוליה כדלקמן דקתני אין בהן בנ'ט בין שיש להעלות כו' מותר דאמרינן אין בהן להעלות בק'א אלא ה] במאי לאו בששים אלמא כי לא יהיב טעמא נמי בעינן ששים למר ומאה למר: 


lvr: 53
pgn: 98
dfh: a
trm: ושניהם לא למדוה כו'
txt:
<span class='five'>ושניהם לא למדוה כו'. </span>ואע'ג דאי אתי למילף מיניה מצית למילף אפילו היכא דיהיב טעמא דהא הכא איכא למימר דאי שלא במינו הוה יהיב טעמא אפילו הכי רבנן אחמור ואמור טעמא לא בטיל: 


lvr: 53
pgn: 98
dfh: a
trm: זרוע
txt:
<span class='five'>זרוע. </span>של איל נזיר הוא המורם ממנו ומניפין אותו וניתן לכהן ואסור לזרים ו] והאיל כולו נאכל לבעליו דהא שלמים הוא:  אין


lvr: 53
pgn: 98
dfh: b
trm: ת'ק סבר מחתך לה
txt:
<span class='five'>ת'ק סבר מחתך לה. </span>מן האיל והדר מבשל לה בהדיה ואשמועינן שלימה מבשלה ואינו מחתכה לחתיכות. ור'ש אתא לאשמועינן דכמות שהיא מחוברת לאיל מבשלה: 


lvr: 53
pgn: 98
dfh: b
trm: ללישנא קמא כו'
txt:
<span class='five'>ללישנא קמא כו'. </span>והשתא קא מסיים למלתיה דאמרן לעיל ושניהם לא למדוה ללישנא קמא דאוקמינן דבין ת'ק ובין ר'ש בהדי איל מבשל לה ילפי הנך אמוראי דלעיל מזרוע בשלה אליבא דדברי הכל: 


lvr: 53
pgn: 98
dfh: b
trm: וללישנא בתרא
txt:
<span class='five'>וללישנא בתרא. </span> ב] דאוקמינן ת'ק דבקדרה אחרת מבשל לה ילפי מילתייהו מדר'ש דחזינן דבשיל היתר בהדי איסור ובזרוע יש עצם הרבה ובשר מועט שהכתף אינו בכלל זרוע דתנן בפרק הזרוע <span class='mareimakom'>(לקמן דף קלד:)</span> איזהו זרוע מן הפרק של ארכובה עד גף של יד אשפלד'ו: 


lvr: 53
pgn: 98
dfh: b
trm: ומ'ד מאה
txt:
<span class='five'>ומ'ד מאה. </span>סבר עצם לא בעיא לשעוריה דהא לא פליט טעמא מינה וכי משערת בשר דזרוע בהדי בשר דאיל איכא מאה: 


lvr: 53
pgn: 98
dfh: b
trm: אלא לרבי יהודה דאמר
txt:
<span class='five'>אלא לרבי יהודה דאמר. </span>במנחות <span class='mareimakom'>(דף כב:)</span> מין במינו לא בטיל ובהאי איל בטיל להכי אמר זהו דלא ילפינן מיניה דליבטל מין במינו אבל מין בשאינו מינו ילפינן מיניה למאה וששים למר כדאית ליה ולמר כדאית ליה: 


lvr: 53
pgn: 98
dfh: b
trm: ולקח מדם הפר ומדם השעיר
txt:
<span class='five'>ולקח מדם הפר ומדם השעיר. </span>באחרי מות גבי קרנות מזבח הפנימי וקסבר רבי יהודה שמערה דם שניהם לכלי אחד והדבר ידוע שדם הפר מרובה מדם השעיר וקרי ליה דם השעיר אלמא לא מבטל ליה: 


lvr: 53
pgn: 98
dfh: b
trm: אטו אנן
txt:
<span class='five'>אטו אנן. </span>הא דגמרינן מיניה מאה או ששים קולא הוא דתימא חדוש הוא דחדיש רחמנא ואקיל גביה ולא גמרינן מיניה: 


lvr: 53
pgn: 98
dfh: b
trm: הא חומרא היא
txt:
<span class='five'>הא חומרא היא. </span>דלא תימא ליבטול ברובא וחומרא שפיר גמרינן מיניה דכ'ש הוא ומה איל נזיר דאקיל גביה לא אקיל אלא במאה או בששים כ'ש באיסורי אחריני: 


lvr: 53
pgn: 98
dfh: b
trm: דמדאורייתא
txt:
<span class='five'>דמדאורייתא. </span>כלומר אי לאו מהאי גמרינן ומשוינן ביטול טעם כשאר בטולי דאורייתא ברובא הוה לן לבטולי כדכתיב <span class='mareimakom'>(שמות כג)</span>  אחרי רבים להטות: 


lvr: 53
pgn: 98
dfh: b
trm: לטעם כעיקר
txt:
<span class='five'>לטעם כעיקר. </span>נותן טעם קים לן דאסור בקדשים כעיקר ממשו של איסור ג] ולהא מילתא קתני זהו למעוטי שאר קדשים אבל חולין שפיר גמרינן מיניה למאה וששים דהא קים לן ד]  מאחרי רבים להטות דבטלי ברובא וילפינן מהכא להחמיר דלא ליבטיל אלא במאה ורבא לית ליה טעם כעיקר בחולין כדמפרש ואזיל מדאורייתא ברובא בטיל אלא מדרבנן ה] והכי נמי שמעינן ליה לר' יוחנן במסכת ע'ז <span class='mareimakom'>(דף סז.)</span> כל שטעמו ולא ממשו אין לוקין עליו והא דילפינן ליה בפסחים <span class='mareimakom'>(דף מד.)</span> מנזיר ומשרת ליתן טעם כעיקר סבירא להו אמוראי בתראי דאסמכתא בעלמא הוא ולאו מילף הוא דהוו להו נזיר וגיעולי עובדי כוכבים ב' כתובין הבאין כאחד אי נמי גיעולי עובדי כוכבים חדוש הוא כדאמרינן התם ומשרת להיתר מצטרף לאיסור:  וליגמר


lvr: 53
pgn: 99
dfh: a
trm: ואם כשרה
txt:
<span class='five'>ואם כשרה. </span>היא תאכל זו ב] כחמור שבחטאת שאפי' הן שלמים אסורין ליאכל אלא לזכרי כהונה ליום ולילה ולפנים מן הקלעים ג] ומהכא גמרינן לכל איסורי קדשים דלא בטלי לגמרי: 


lvr: 53
pgn: 99
dfh: a
trm: אלא למקום חתך
txt:
<span class='five'>אלא למקום חתך. </span>דבעלמא בכל איסור והיתר המחוברים כגון הוציא העובר את ידו וכגון אבר המדולדל כולן אסורין ד] כדאמרינן בבהמה המקשה <span class='mareimakom'>(לעיל דף סח:)</span>: 


lvr: 53
pgn: 99
dfh: a
trm: למה אמרו
txt:
<span class='five'>למה אמרו. </span>המחמץ לאיזו איסור אמרו לתרומה שהמחמץ חולין בשאור שלה או מתבל קדרה חולין בתבלי תרומה או מדמע ומבשל חולין ותרומה יחד שאנו הולכים אחריו להחמיר: 


lvr: 53
pgn: 99
dfh: a
trm: שנתבשלו עם עדשים
txt:
<span class='five'>שנתבשלו עם עדשים. </span>של חולין וטעמנום ויש בהם ז] טעם תרומה בחולין אע'פ שיש בחולין מאה ואחד ח] שתרומה דינה לבטל בכך דנפקא לן בספרי מקראי מכל חלבו את מקדשו ממנו שאם נפל בתוכו הרי הוא מקדשו ובתרומת מעשר משתעי קרא שהיא אחד ממאה וקאמר שאם חזרה לתוך התשעים ותשעה מקדשתן מכאן אמרו תרומה במאה עם האסור אסורה במאה והיא מותרת והכא כיון דנותנת טעם אע'פ שיש כאן היתר כדי לבטל איסור אסור דטעמא לא בטיל הרי להחמיר: 


lvr: 53
pgn: 99
dfh: a
trm: אין בהן בנותן טעם
txt:
<span class='five'>אין בהן בנותן טעם. </span>אע'פ שאין כאן היתר כדי לבטל מותר דכי בעינן אחד ממאה היכא דאיסורא בעיניה הוא כגון חטין בחטין או כל דבר שלא נתבשל אבל הכא דליתיה בעיניה לא בעינן אחד ומאה הרי להקל אבל מין ומינו לעולם להחמיר כדאמרינן לקמן דלא מישתרי עד דאיכא תרתי לטיבותא אין נותן טעם ואחד ומאה: קתני מיהא דכי לא יהיב טעמא לא בעינן מאה ואחד ובמאי בטיל לאו בששים אלמא ט] ביטולא היכא דליכא טעמא בששים הוא:  לא


lvr: 53
pgn: 99
dfh: b
trm: והא מדרישא
txt:
<span class='five'>והא מדרישא. </span>שאתה הולך בו כל שעה להחמיר במין ומינו אפ'ה בטיל במאה כי ליכא נותן טעם מכלל דסיפא במין ושאינו מינו בששים שהרי זה חילוק שביניהם שזה אינו צריך מאה ואחד כשאינו נותן טעם וזה צריך: 


lvr: 53
pgn: 99
dfh: b
trm: אין בו אחד ומאה
txt:
<span class='five'>אין בו אחד ומאה. </span>אפילו אין בו כדי לחמץ אסור והיינו להחמיר דהא במין ושאינו מינו אמרו כי ליכא טעמא לא בעי ק'א והכא בעינן ק'א אלמא בהא דקא חמיר מינה אי איכא ק'א שרי וקא סלקא דעתך בק'א בהדי איסורא קאמר אלמא במאה בטיל: 


lvr: 53
pgn: 99
dfh: b
trm: וסיפא במאה
txt:
<span class='five'>וסיפא במאה. </span>לבד מאיסורא: ופרכינן אי רישא במאה וחד דהיתר קאמר אמאי קתני יש בו כדי לחמץ אע'פ שיש מאה ואחד אסור ג] וכי איכא דיהיב טעמא כולי האי: 


lvr: 53
pgn: 99
dfh: b
trm: רביעית
txt:
<span class='five'>רביעית. </span>של ציר טמא אוסר סאתים של ציר טהור או של דבר אחר וסאתים הוו מאתן ד] רביעיות נכי תמני קב ארבעה לוגין ולוג ד' רביעיות שש עשרה לקב וסאה ששת קבין לשלשה קבין מ'ח רביעיות וכן ארבעה זימנין: 


lvr: 53
pgn: 99
dfh: b
trm: בראשי לפתות
txt:
<span class='five'>בראשי לפתות. </span>ירק של לפת ולי נראה שראש הלפת מתוק מזנבו וטעם הבשר ניכר בזנבות הלפת בשיעור מועט אבל בראשי לפתות אינו ניכר אלא בשיעור גמור: 


lvr: 53
pgn: 99
dfh: b
trm: מתניתין
txt:
<span class='five'>מתניתין. </span>דקתני גיד אף ע'פ שמכירו אוסר את התבשיל מפני טעמו דלא כי האי תנא: 


lvr: 53
pgn: 99
dfh: b
trm: וליה לא סבירא ליה
txt:
<span class='five'>וליה לא סבירא ליה. </span>לרבי אמי לאכשורינהו ומיהו כיון דמשמיה דרבי יהושע בן לוי שרי ליה לא מחי בידייהו: 


lvr: 53
pgn: 99
dfh: b
trm: והילכתא אין בגידים בנותן טעם
txt:
<span class='five'>והילכתא אין בגידים בנותן טעם. </span>ובין נתבשל ובין נמלח ובין נצלה משליכו ומותר ודוקא בו אבל שמנו יש בו בנ'ט ואם לא נטל שמנו אוסר: 


lvr: 53
pgn: 100
dfh: a
trm: כל שדרכו לימנות שנינו
txt:
<span class='five'>כל שדרכו לימנות שנינו. </span>במסכת ערלה <span class='mareimakom'>(פ'ג משנה ו)</span> גבי חבילי תילתן דלא בטיל הא נמי פעמים שנמנית דאדם עשוי למנות חתיכותיו למנין אורחים שזימן: 


lvr: 53
pgn: 100
dfh: a
trm: אלא למ'ד את שדרכו
txt:
<span class='five'>אלא למ'ד את שדרכו. </span>מיוחד למנין הוא דלא בטל כגון תבלין אבל דבר העשוי לינתן באומד אע'פ שנמנה לפעמים בטל אמאי לא בטלה: 


lvr: 53
pgn: 100
dfh: a
trm: אוקי רב אמורא עליה
txt:
<span class='five'>אוקי רב אמורא עליה. </span>העמיד מתורגמן לפניו לדרוש ולהשמיע לרבים שלא ילמדו מרבה בר בר חנה: 


lvr: 53
pgn: 100
dfh: a
trm: כיון שנתנה טעם בחתיכה
txt:
<span class='five'>כיון שנתנה טעם בחתיכה. </span>אחת שהיתה בצדה תמיד או שנתבשלה תחלה עמה קודם שיתן שאר החתיכות בקדרה ולא היה בזו ששים באיסור ונתנה הנבלה טעם בה ואח'כ נתן שאר החתיכות בקדרה: 


lvr: 53
pgn: 100
dfh: a
trm: ואוסרת כל החתיכות כולן מפני שהן מינה
txt:
<span class='five'>ואוסרת כל החתיכות כולן מפני שהן מינה. </span>וקא ס'ד מפני שהן מינה לא בטלי ואפילו יש בהן כדי ביטול שתיהן: 


lvr: 53
pgn: 100
dfh: a
trm: אפילו לא נתנה טעם
txt:
<span class='five'>אפילו לא נתנה טעם. </span>בחתיכה שבצדה לא בטלה נמי דהא נבלה גופה מינייהו היא ולא בטלה: 


lvr: 53
pgn: 100
dfh: a
trm: בשקדם וסלקו
txt:
<span class='five'>בשקדם וסלקו. </span>לאיסור וסלק רוטב קודם שיתן האחרות בקדרה הלכך נתנה טעם בראשונה הרי זו חוזרת ואוסרתן ואי לאו במאי מיתסרי ואשמועינן דחתיכה עצמה נעשת נבלה לאסור חברותיה בפליטתה:  אפילו


lvr: 53
pgn: 100
dfh: b
trm: אפילו תימא בשלא קדם וסלקו
txt:
<span class='five'>אפילו תימא בשלא קדם וסלקו. </span>ולא מיתסרי שאר חתיכות אלא משום חתיכת היתר קמייתא: 


lvr: 53
pgn: 100
dfh: b
trm: ודבר אחר
txt:
<span class='five'>ודבר אחר. </span>כגון תבלין ורוטב מינו דהיתר אינו מבטלו לאיסור ולא מוסיפו אלא סלקהו כמי שאינו בקדרה זו ונשארו הנבלה והרוטב ובטלה נבלה ברוטב ובקיפה הלכך נתנה טעם בראשונה תחלה בעוד שלא רבה הרוטב עליה ואח'כ נתן מים וקיפה וחתיכות נתוספה חתיכה ראשונה על הנבלה ואוסרת הכל מפני שהן מינה ולא מצו חתיכות לבטלה ואע'פ שיש בהן יותר מששים והרוטב לבדו אין בו כדי לבטל שניהם: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 100
dfh: b
trm: ואינו נוהג בטמאה
txt:
<span class='five'>ואינו נוהג בטמאה. </span>שאם אכל גיד הנשה של טמאה למ'ד יש בגידין טעם לוקה משום טמאה ולאו משום גיד ולמ'ד אין טעם בגידין פטור מכלום דבטהורה עץ הוא והתורה חייבה עליו אבל בטמאה אינו נוהג: 


lvr: 53
pgn: 100
dfh: b
trm: מבני יעקב נאסר
txt:
<span class='five'>מבני יעקב נאסר. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(בראשית לב)</span> על כן וגו' ועדיין טמאה מותרת להן עד מתן תורה: 


lvr: 53
pgn: 100
dfh: b
trm: אמרו לו
txt:
<span class='five'>אמרו לו. </span>פסוק זה שהזהירו עליו בסיני נאמר ועד סיני לא הוזהרו אלא שנכתב במקומו לאחר שנאמר בסיני וכתב וסידר משה את התורה כתב המקרא הזה על המעשה על כן הוזהרו בני ישראל אחרי כן שלא יאכלו גיד: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 100
dfh: b
trm: יכול תהא נבלת עוף טמא מטמא בבית הבליעה ת'ל (כו') נבלה וטרפה לא יאכל לטמאה בה
txt:
<span class='five'>יכול תהא נבלת עוף טמא מטמא בבית הבליעה ת'ל (כו') נבלה וטרפה לא יאכל לטמאה בה. </span>מפני שהיא מטמא באכילה זו ובנבלת עוף מיתוקם בת'כ ובמסכת נדה <span class='mareimakom'>(דף מב:)</span> והכא ה'ק יכול אף נבלת עוף טמא במשמע ת'ל נבלה וטרפה לא יאכל לטמאה מי שאיסורו משום בל תאכל נבלה אני אומר לך שמטמא בה יצא זה שאינו אסור משום נבלה אלא משום עוף טמא ומדקאמר אין איסורו משום נבלה אלמא סבירא ליה לא אתיא איסור נבלה וחייל אאיסור טמאה: 


lvr: 53
pgn: 100
dfh: b
trm: לעולם קסבר יש בגידין בנותן טעם וקסבר נוהג בשליל דאיסור גיד ואיסור טומאה כו'
txt:
<span class='five'>לעולם קסבר יש בגידין בנותן טעם וקסבר נוהג בשליל דאיסור גיד ואיסור טומאה כו'. </span>משעת יצירת ולד חלו שניהם לפיכך חייב לעולם על שניהם: 


lvr: 53
pgn: 100
dfh: b
trm: אינו נוהג בשליל
txt:
<span class='five'>אינו נוהג בשליל. </span>ועל כרחך איסור טומאה חל על השליל שהרי כל יצירתו טומאה ואיסור גיד אינו חל עד שנולד והיכי חייל אאיסור טומאה: 


lvr: 53
pgn: 100
dfh: b
trm: כל בבהמה
txt:
<span class='five'>כל בבהמה. </span>ואפילו חלבו וגידו דמהאי קרא נפקא לן היתר שליל בשחיטת האם בפרק בהמה המקשה <span class='mareimakom'>(לעיל סט.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 100
dfh: b
trm: הנזיר מגלח
txt:
<span class='five'>הנזיר מגלח. </span>אם האהיל עליהם נטמא נזרו דכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר ו)</span> והימים הראשונים יפלו ומגלח וחוזר ומונה כדכתיב וגלח ראשו ביום טהרתו: 


lvr: 53
pgn: 100
dfh: b
trm: שלא נתקשרו
txt:
<span class='five'>שלא נתקשרו. </span>דליכא עדיין כזית בשר בכוליה וכיון דאיתיה שלם מטמא באהל אלמא תחלה נוצרין אברים קודם לגידין וש'מ שם טומאה קדים חייל עלייהו: ומשני 


lvr: 53
pgn: 100
dfh: b
trm: אע'ג דאיסור טומאה קדים אתי איסור גיד וחייל עליה
txt:
<span class='five'>אע'ג דאיסור טומאה קדים אתי איסור גיד וחייל עליה. </span>שכן איסור חמור הוא ויש בו כח לחול על אחרים ומהו חומרו שנוהג בבני נח לר' יהודה כדתנן והלא מבני יעקב כו': 


lvr: 53
pgn: 100
dfh: b
trm: דיקא נמי
txt:
<span class='five'>דיקא נמי. </span>דטעמא דרבי יהודה משום האי טעמא הוא מדיליף מבני יעקב דקודם מתן תורה בני נח הוו:  ה'ג


lvr: 53
pgn: 101
dfh: a
trm:
מה נפשך אי קסבר איסור חל על איסור ליחייב נמי משום גיד ואי אין איסור חל על איסור ליחייב משום טומאה דקדים ואי קסבר אין בגידין בנ'ט ליחייב משום גיד

txt:
<span class='five'>מה נפשך אי קסבר איסור חל על איסור ליחייב נמי משום גיד ואי אין איסור חל על איסור ליחייב משום טומאה דקדים ואי קסבר אין בגידין בנ'ט ליחייב משום גיד. </span>כלומר ואי אין בגידין בנ'ט ומש'ה פטור משום טומאה ליחייביה משום גיד דהא ליכא למיפטריה הכא משום דאין איסור חל על איסור דהא ליכא טומאה: 


lvr: 53
pgn: 101
dfh: a
trm: אמר רבא לעולם קסבר אין בגידין בנ'ט
txt:
<span class='five'>אמר רבא לעולם קסבר אין בגידין בנ'ט. </span>לפיכך אין כאן טומאה ומשום גיד נמי ליכא דקסבר אינו נוהג בטמאה וטעמא לאו משום דאין איסור חל על איסור אלא דמעטיה קרא בהדיא דאמר קרא כו': ה'ג 


lvr: 53
pgn: 101
dfh: a
trm: אמר רב יהודה אמר רב האוכל גיד הנשה של נבלה ר'מ מחייב שתים כו' ומודים חכמים באוכל גיד של עולה
txt:
<span class='five'>אמר רב יהודה אמר רב האוכל גיד הנשה של נבלה ר'מ מחייב שתים כו' ומודים חכמים באוכל גיד של עולה. </span>דחמיר א] איסורה או של שור הנסקל ומאי חומרייהו שאסורין בהנאה: 


lvr: 53
pgn: 101
dfh: a
trm: דבאיסור כולל איסור חל על איסור לית ליה ואיסור כולל באיסור חמור אית ליה
txt:
<span class='five'>דבאיסור כולל איסור חל על איסור לית ליה ואיסור כולל באיסור חמור אית ליה. </span>ה'ג והיינו פירושה איסור גיד חל משנולדה וקודם שנתנבלה היה גידה אסור ובשרה מותר וכשנתנבלה נאסר אף בשרה ואע'ג דשם נבלה ה'ל למיחל נמי על גיד משום טעמא דכולל שהוא כולל את הבשר עמו ליאסר ואיכא למימר אפילו למאן דאמר אין איסור חל על איסור האי איסור נבלה חייל דמגו דחייל אבשר דהוה מותר חייל נמי אגיד שכוללו עם הבשר אפ'ה אמרו רבנן דלא חייל: 


lvr: 53
pgn: 101
dfh: a
trm: ואיסור כולל באיסור חמור אית ליה
txt:
<span class='five'>ואיסור כולל באיסור חמור אית ליה. </span>והיכא דאיסור אחרון אית ביה תרתי כולל ומוסיף כגון עולה או שור הנסקל דמעיקרא כשנולדה היה גידה אסור ובשרה מותר הקדישה או נגחה נאסר אף בשרה הרי זה כולל והגיד הזה מתחלה היה אסור באכילה ומותר בהנאה וכשהקדיש חל עליו איסור הקדש לאוסרו בהנאה שאין כאן איסור חל על איסור שמה ששייר הראשון מוסיף השני וכי היכי דחייל עליה שם הקדש לאוסרו בהנאה על כרחך חל עליו אף באכילה שאם אכלו יתחייב שתים ואע'ג דבאכילה אסור ועומד היה ואין איסור חל על איסור האי הואיל וחייל להנאה חייל נמי אף לאכילה: 


lvr: 53
pgn: 101
dfh: a
trm: רבי יוסי הגלילי היא
txt:
<span class='five'>רבי יוסי הגלילי היא. </span>דשמעינן ליה דלית ליה כולל באיסור קל ומיהו באיסור חמור לא שמעיניה דפליג: 


lvr: 53
pgn: 101
dfh: a
trm: חייב
txt:
<span class='five'>חייב. </span>חטאת שהאוכל קדשים בטומאת הגוף זדונו כרת כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ז)</span> והנפש אשר תאכל בשר וגו': 


lvr: 53
pgn: 101
dfh: a
trm: ואמר רבא </span>גרסינן: <span class='five'>בנטמא הגוף ואח'כ נטמא הבשר
txt:
<span class='five'>ואמר רבא </span>גרסינן: <span class='five'>בנטמא הגוף ואח'כ נטמא הבשר. </span>דטמא שאכל טהור וטמאהו במגעו שקדמה טומאת גופו לטומאת קדש מודי רבי יוסי דחייב דכיון דאיטמי גופיה איתסר בקדש זה באיסור כרת וכי הדר ואיטמי בשר איסור כרת דטומאת הגוף לא פקעה: ה'ג <span class='five'>דכ'ע לא פליגי דחייב דאיסור כרת קדים כי פליגי בנטמא הבשר </span>תחלה ונאסר על כהנים בלאו בעלמא והבשר אשר יגע וגו' רבנן אית להו איסור חל על איסור ע'י כולל והאי איסור טומאת הגוף כולל הוא דכולל טהורות שהיו מותרות לו והטמאות שהיו אסורות לו ומיגו דחייל אטהורות חייל נמי אטמאות ויש כאן איסור כולל:  ור'


lvr: 53
pgn: 101
dfh: b
trm: ור' יוסי לית ליה [איסור] כולל
txt:
<span class='five'>ור' יוסי לית ליה [איסור] כולל. </span>ולא חייל איסור טומאת גוף על איסור טומאת בשר ואין כאן כרת אלמא שמעינן ליה דלית ליה כולל הלכך תנא דלעיל דלית ליה כולל ר' יוסי הגלילי היא ואשמועינן תנא דלעיל דבאיסור חמור אית ליה כולל ופרכינן יבא איסור חמור דכרת ויחול עליה דהא אמרת דמודה הוא באיסור חמור והכא איתוסף ביה כרת ומשני דילמא הא חמירא דלית ליה טהרה במקוה וההיא דלעיל איכא לאוקומה אליביה דלא שמעינן ליה באיסור חמור דלית ליה כולל ואע'ג דלרבי שמעון נמי שמעינן בעלמא דלית ליה כולל דתניא רבי שמעון אומר האוכל נבלה ביום הכפורים פטור מחטאת שאין יוה'כ חל על איסור נבלה ואע'ג דאיסורו איסור כולל הוא שכולל איסור והיתר לאוסרן יחד אפ'ה אליביה לא מצינו לאוקומה משום דהא אף באיסור חמור אית ליה דלא חייל דהא יום הכפורים כרת ונבלה לאו בעלמא הוא ואפילו הכי לא חייל ותנא דלעיל סבר דבאיסור חמור אמרינן כולל: 


lvr: 53
pgn: 101
dfh: b
trm: שבת היא לה'
txt:
<span class='five'>שבת היא לה'. </span>בשבת בראשית כתיב דמשמע שאם בא איסור אחר עמה יתחייב על שמה בפני עצמה כדכתיב היא וכן גבי יום הכפורים ב] דכתיב הוא והני איסור בת אחת נינהו דהא בהדי הדדי אתו כשקדש היום מיהו אי אמרת בשלמא אית ליה לרבי יוסי הגלילי באיסור כולל או מוסיף דחיילי אשאר איסורין איכא למימר מש'ה מתחייב אתרווייהו דהא אי נמי הוה אפשר דקדמיה חד לחבריה הוה אתי חבריה וחייל עליה דשבת לגבי יוה'כ איסור מוסיף הוא דאי הוה יוה'כ קדים הוה חייב על זדון מלאכה כרת וכי אתי שבת איתוסף ביה מיתת ב'ד ויוה'כ לגבי שבת איסור כולל דשבת אסורה במלאכה ומותר באכילה מיגו דאיתסר באכילה משום יום הכפורים איתסר ליה נמי מלאכה משום יום הכפורים אלא אי אמרת באיסור כולל ואיסור מוסיף לא חיילי כי אתו אהדדי אמאי חיילי תרוייהו: 


lvr: 53
pgn: 101
dfh: b
trm: שלח רבין כך ודאי הצעת המשנה
txt:
<span class='five'>שלח רבין כך ודאי הצעת המשנה. </span>במקום שנשנית שם אבל משובשת היא ואיפוך וה'ה דמצי למימר דס'ל לר'י הגלילי דאע'ג דאיסור כולל לא חייל איסור בת אחת חייל ומיהו ר' יוסי בר' חנינא סבר דמאן דלית ליה איסור כולל לית ליה נמי איסור בת אחת ופלוגתא היא ביבמות בפ'ג <span class='mareimakom'>(דף לג.)</span> כך נראה בעיני ואני שמעתי דשבת חשיב לה כקודמת משום דקביעא וקיימא ויום הכפורים חשיב אחרון משום דבי דינא מקדשי ליה כדלקמן ורבי יוסי הגלילי דמחייב תרתי טעמיה משום כולל וקשיא לי בגווה למאי דקא מותיב רבא לקמן לרב יצחק לבתר דאפכוה סוף סוף תרוייהו בהדי הדדי קאתו מאי תיובתיה הא רב יצחק לדברי ר' יוסי הגלילי קאמר ורבי יוסי הגלילי מדפטר ליה ש'מ לאו איסור בת אחת חשיב לה וכי פטר ליה מיום הכפורים פטר ליה וכי הזיד בשבת על כרחיך פטור משניהם לדברי רבי יוסי הגלילי: 


lvr: 53
pgn: 101
dfh: b
trm: חייב
txt:
<span class='five'>חייב. </span>חטאת משום שוגג שבת אבל שגג באיסור יום הכפורים ששכח שהוא יום הכפורים אבל יודע הוא שהוא שבת פטור משתיהן וטעמא מפרש ואזיל: 


lvr: 53
pgn: 101
dfh: b
trm: אמר אביי
txt:
<span class='five'>אמר אביי. </span>קסבר רבי יוחנן דההוא חטאת דמחייב ליה רבי יוסי [הגלילי] בשגג בזה ובזה אדשבת קמחייב ליה דאיהו קדמיה ואדיום הכפורים הוא דפטר ליה הלכך כי הזיד בשבת ושגג ביום הכפורים פטור לגמרי דאין מביאין קרבן על המזיד: 


lvr: 53
pgn: 101
dfh: b
trm: סוף סוף תרוייהו בהדי הדדי קאתו
txt:
<span class='five'>סוף סוף תרוייהו בהדי הדדי קאתו. </span>ואין כאן אחרון ועל כרחיך כי פטר ליה רבי יוסי הגלילי משום דקסבר כיון דבכולל ומוסיף אין איסור חל על איסור באיסור בת אחת נמי לא מחייב אלא חדא ואי נמי הזיד באחד מהן הרי שגגת חבירו עומדת וחייב: 


lvr: 53
pgn: 101
dfh: b
trm: אלא אמר רבא
txt:
<span class='five'>אלא אמר רבא. </span>הא דשלח רב יצחק דאדיום הכפורים מפטר לאו בפלוגתא דרבי יוסי הגלילי קאי ומאן דאמר בה לדברי רבי יוסי הגלילי לא היו דברים מעולם אלא שמדא הוה וגזרו שלא לעשות יום הכפורים: 


lvr: 53
pgn: 101
dfh: b
trm: ושלחו מתם יום הכפורים דהאידנא שבתא הוא
txt:
<span class='five'>ושלחו מתם יום הכפורים דהאידנא שבתא הוא. </span>עשו יום הכפורים בשבת אע'פ שאינו חל להיות בו כדי שלא תשתכח תורת יוה'כ והאויבים לא יבינו בו משום דבכל שבת נמי לא עבדי מלאכה ואההוא יוה'כ קאמר רב יצחק דאם שגג בו והזיד בשבת פטור דהא לאו יום הכפורים הוא ואין שגגתו שגגה: 


lvr: 53
pgn: 101
dfh: b
trm: אלא
txt:
<span class='five'>אלא. </span>מקרא זה לא נאמר עד סיני אלא לאחר שקבלו משה בסיני ובא לכתוב את התורה כתב אותה אזהרה אצל המעשה לידע כו': 


lvr: 53
pgn: 101
dfh: b
trm: לאחר מעשה
txt:
<span class='five'>לאחר מעשה. </span>לאחר אותו מעשה שנאבק עמו לזמן מרובה בבואו מפדן ארם והקב'ה קראו ישראל דכתיב <span class='mareimakom'>(בראשית לה)</span> לא יקרא שמך עוד יעקב כי אם ישראל וגו': 


lvr: 53
pgn: 102
dfh: a
trm: לא תאכל הנפש עם הבשר
txt:
<span class='five'>לא תאכל הנפש עם הבשר. </span>לא תאכל ממנו בעוד שהנפש עמו וזו היא אזהרה לאבר מן החי: 


lvr: 53
pgn: 102
dfh: a
trm: טמאין אתה מצווה על דמן
txt:
<span class='five'>טמאין אתה מצווה על דמן. </span>בכריתות בפרק דם שחיטה <span class='mareimakom'>(דף כא.)</span> לא יצאו מכלל אזהרתו אלא שרצים ודגים וחגבים ומהלכי שתים: 


lvr: 53
pgn: 102
dfh: a
trm: שכן איסורו נוהג בבני נח
txt:
<span class='five'>שכן איסורו נוהג בבני נח. </span>שאף הם הוזהרו עליו דכתיב <span class='mareimakom'>(בראשית ט)</span>  אך בשר בנפשו דמו וגו' ור' יהודה הא שמעינן ליה גבי גיד לעיל <span class='mareimakom'>(דף ק:)</span> דמשום האי טעמא חייל אטמאה שכן איסורו נוהג בבני נח: 


lvr: 53
pgn: 102
dfh: a
trm: כי איצטריך קרא
txt:
<span class='five'>כי איצטריך קרא. </span>לאסרו לר' אלעזר איצטריך דאסר ליה בטמאה כר' יהודה ולית ליה איסור חל על איסור באיסור חמור אי לאו דכתביה קרא: 


lvr: 53
pgn: 102
dfh: a
trm: אבל בן נח מוזהר
txt:
<span class='five'>אבל בן נח מוזהר. </span>על הכל דכל דקרינא ביה בשר לחודיה אכול קרינא ביה אבר מן החי לא תאכל: 


lvr: 53
pgn: 102
dfh: a
trm: אית דאמרי טהורה
txt:
<span class='five'>אית דאמרי טהורה. </span>קתני ואבהמה קאי כר' מאיר ואית דאמרי טהורים קתני ואף חיה ועוף במשמע: 


lvr: 53
pgn: 102
dfh: a
trm: אף אנן נמי תנינא
txt:
<span class='five'>אף אנן נמי תנינא. </span>במסכת טהרות דבן נח מוזהר על הטמאין והתם <span class='mareimakom'>(פ'א מ'א)</span> קאמר י'ג דבר נאמרו בנבלת עוף טהור וכך וכך בנבלת עוף טמא וזו היא מהן: 


lvr: 53
pgn: 102
dfh: a
trm: ואין שחיטתה מטהרתה
txt:
<span class='five'>ואין שחיטתה מטהרתה. </span>ואעוף טמא קאי וקאמר דאין שחיטתה מטהרתה והא דנקיט לה לשון נקבה משום דרישא אתחיל בה לשון נקבה דתנן בה הכי נבלת עוף טמא צריכה מחשבה כו': 


lvr: 53
pgn: 102
dfh: a
trm: במאי
txt:
<span class='five'>במאי. </span>קתני סיפא אין שחיטתו מטהרתו אי נימא בישראל פשיטא דהא טמא הוא והא ליכא לפרושי מטהרתו מידי טומאת נבלות דעוף טמא אין לו שום טומאה אפילו בבית הבליעה וע'כ אין מתירתו באכילה קאמר אלא לבן נח קאמר שאין שחיטתו מתירתו לו באכילה כל זמן שהוא מפרכס כדאמרינן בפ'ב <span class='mareimakom'>(לעיל דף לג.)</span> דבן נח לאו בשחיטה תליא מילתא כו' וגבי טהורה הוא דאמרינן שחיטה מכשרא ליה לבן נח מיגו דמכשרא ליה לישראל דליכא מידי דלישראל שרי ולעובד כוכבים אסור שמעינן מינה דאפילו רבנן מודו דבן נח מוזהר על הטומאה באבר מן החי: 


lvr: 53
pgn: 102
dfh: a
trm: רמי רישא אסיפא
txt:
<span class='five'>רמי רישא אסיפא. </span>קתני רישא אינו סופג אלמא אין אבר מן החי נוהג בטמאין והדר תני אין שחיטתו מטהרתו וליכא לאוקומא אלא באבר מן החי אלמא נוהג: 


lvr: 53
pgn: 102
dfh: a
trm: רישא בישראל וסיפא בבן נח
txt:
<span class='five'>רישא בישראל וסיפא בבן נח. </span>ורבנן היא ומעיקרא כי רמייה הוה משמע ליה נמי סיפא בבן נח ומיהו לא הוה ידע טעמא והדר פשטה דאפי' למ'ד אין נוהג בטמאין בישראל הוא דקאמר דקרינא ביה כל שאין בשרו מותר אי אתה מצווה על אבריו אבל בבן נח מודה: 


lvr: 53
pgn: 102
dfh: a
trm: אבר מן החי צריך כזית
txt:
<span class='five'>אבר מן החי צריך כזית. </span> ג] אע'ג דתרי קראי כתיבי חד לאבר מן החי וחד לבשר מן החי לא תימא דאתרבי אבר אע'ג דאין בו שיעור אלא ודאי יש בו שיעור בעינן דאין אכילה בפחות מכזית: 


lvr: 53
pgn: 102
dfh: a
trm: אינו סופג
txt:
<span class='five'>אינו סופג. </span>דאינו נוהג בטמאין ועל כרחך בדאיכא שיעור דאיסור אבר מן החי בטהורה עסקינן דאי ליכא שיעור פשיטא דאינו סופג ואי ס'ד איסור אבר מן החי בכזית וה'נ דאכל כזית אמאי אינו סופג והא איכא כזית ואיכא לאו דלא (יאכל כי) שקץ הם <span class='mareimakom'>(ויקרא יא)</span> : 


lvr: 53
pgn: 102
dfh: a
trm: במשהו בשר וגידין ועצמות
txt:
<span class='five'>במשהו בשר וגידין ועצמות. </span>משלימין לכזית דמשום טומאה לא מחייב דאין בגידין ועצמות טעם טמא ומשום אבר מחייב דלהכי פלגינהו קרא לאבר מן החי ובשר מן החי דמיחייב אאבר אף על גב דאין שיעור בשר ואבשר אע'פ שאינו אבר:  בחייה


lvr: 53
pgn: 102
dfh: b
trm: במיתתה בכזית
txt:
<span class='five'>במיתתה בכזית. </span>דבנבלה אכילה כתיבא וכל אכילה בכזית בר מאבר מן החי דרבייה קרא וקפיד אאבר לחודיה: 


lvr: 53
pgn: 102
dfh: b
trm: טמאה בין בחייה בין במיתתה בכל שהוא
txt:
<span class='five'>טמאה בין בחייה בין במיתתה בכל שהוא. </span>חייב דבריה היא ולא צריכה שיעור כדתנן באלו הן הלוקין <span class='mareimakom'>(מכות דף יג.)</span> באוכל נמלה כל שהוא שהוא חייב משום שהיא כברייתה אלמא בריה אסורה בכל שהוא אבל לאו דנבלה ליכא לחיובי משום בריה דכשנבראת לא היה עליה שם נבלה הלכך אלאו דנבלה לא מיחייב ג] עד כזית קתני מיהא בטהורה בחייה בכל שהוא: 


lvr: 53
pgn: 102
dfh: b
trm: רבי פוטר
txt:
<span class='five'>רבי פוטר. </span>מפרש ואזיל דקסבר אין אבר מן החי בשלימה דלאו אבר מיקריא ומיהו אי איכא כזית הוה מיחייב דלא גרע מבשר מן החי דמיחייב עלה בכזית דהא נמי בשר הוא: 


lvr: 53
pgn: 102
dfh: b
trm: ורבי אלעזר ברבי שמעון מחייב
txt:
<span class='five'>ורבי אלעזר ברבי שמעון מחייב. </span>דקסבר שלימה אין לך אבר מן החי גדול מזה ובאבר לא בעינא כזית: 


lvr: 53
pgn: 102
dfh: b
trm: חנקה ואכלה
txt:
<span class='five'>חנקה ואכלה. </span>אין כאן אלא איסור נבלה ואנבלה לא מיחייב משום בריה וכזית בעינן: 


lvr: 53
pgn: 102
dfh: b
trm: לאברים עומדת
txt:
<span class='five'>לאברים עומדת. </span>לנתחה עומדת הלכך כל אבר ואבר שבה קרוי אבר בפני עצמו ויש כאן משום אבר מן החי דמיחייב בכל דהו ומיהו חדא הוא דמיחייב דחדא התראה היא: 


lvr: 53
pgn: 102
dfh: b
trm: לאו לאברים עומדת
txt:
<span class='five'>לאו לאברים עומדת. </span>עד שתשחט ואין כאן שם אבר אא'כ הפרישו אבל דכ'ע לאבר לא בעינן כזית כדקתני ק'ו על אבר ממנה חייב ולא פליג רבי: 


lvr: 53
pgn: 102
dfh: b
trm: במשהו בשר
txt:
<span class='five'>במשהו בשר. </span>הא דקתני שאין בו כזית כשאין ד] בו כזית בשר אלא משהו וגידין ועצמות משלימין לכזית: 


lvr: 53
pgn: 102
dfh: b
trm: דבכוליה ליכא כזית בשר
txt:
<span class='five'>דבכוליה ליכא כזית בשר. </span>והוא גדול שבאחת מאבריו איכא כזית במשהו בשר וגידין ועצמות משלימין דקתני על אבר ממנה חייב ואמרת דבכזית עסקינן ורישא קתני שאין בו כזית ומוקמינן דליכא כזית בשר: 


lvr: 53
pgn: 102
dfh: b
trm: קלניתא עוף טמא הוא
txt:
<span class='five'>קלניתא עוף טמא הוא. </span>ונהי דליכא איסור נבלה בפחות מכזית איסור טמא מיהא איכא דבריה היא דאמר רב טמאה בין בחייה ובין במיתתה בכל שהוא: 


lvr: 53
pgn: 102
dfh: b
trm: את'ל
txt:
<span class='five'>את'ל. </span>אם תמצא באחד מדבריו של רבי בעלמא דאית ליה מחשבת אוכלין אם חישב לאוכלן כענין זה: 


lvr: 53
pgn: 102
dfh: b
trm: לא תאכל נפש עם הבשר זה אבר מן החי
txt:
<span class='five'>לא תאכל נפש עם הבשר זה אבר מן החי. </span>דאבר חי מקרינן נפש שאם יחתכנו אינו עושה חליפין שלא ישוב עוד כנפש הנטולה שאינה חוזרת והכי משמע לא תאכל הנפש בעודו עם הבשר בעוד החיות עם הבשר: 


lvr: 53
pgn: 102
dfh: b
trm: וריש לקיש אמר לא תאכל הנפש עם הבשר זה אבר מן החי ובשר מן החי
txt:
<span class='five'>וריש לקיש אמר לא תאכל הנפש עם הבשר זה אבר מן החי ובשר מן החי. </span>והכי משמע לא תאכל הנפש ולא תאכל הבשר כל זמן שזה עם זה: 


lvr: 53
pgn: 102
dfh: b
trm: לר' יוחנן חייב שתים
txt:
<span class='five'>לר' יוחנן חייב שתים. </span>דתרי לאוי איכא ואע'ג דבחדא אכילה וחדא התראה אכלינהו מיחייב תרתי: 


lvr: 53
pgn: 102
dfh: b
trm: אלא אחת
txt:
<span class='five'>אלא אחת. </span>דחד לאו הוא וכיון דבחדא אכילה וחדא התראה וחד לאו הוא חדא הוא דמיחייב וכן כולן: 


lvr: 53
pgn: 103
dfh: a
trm: אכל אבר מן החי מן הטרפה ר' יוחנן אמר חייב שתים כו'
txt:
<span class='five'>אכל אבר מן החי מן הטרפה ר' יוחנן אמר חייב שתים כו'. </span>בהמה טרפה מחיים ואכל ממנה אבר בחייה: 


lvr: 53
pgn: 103
dfh: a
trm: לאו לאברים עומדת
txt:
<span class='five'>לאו לאברים עומדת. </span>ולא היה עליה איסור אבר עד שהפרישו ממנה והרי כבר טרפה היא ואין איסור חל על איסור אבל בשתי בהמות ליכא למימר הכי דזו משום טרפה וזו משום אבר של כשרה ואין כאן איסור חל על איסור: 


lvr: 53
pgn: 103
dfh: a
trm: וכגון שנטרפה לאחר מכאן
txt:
<span class='five'>וכגון שנטרפה לאחר מכאן. </span>ורבי יוחנן סבר איסור חל על איסור ואתי איסור טרפה וחייל אאיסור אבר  ב] מחיים וריש לקיש סבר אין איסור טרפה חל על הבהמה עד שתשחט דאיסור מיתלא תלי וקאי וכי פקע איסור חיות אתי איסור טרפה וחייל: 


lvr: 53
pgn: 103
dfh: a
trm: כגון שתלש כו'
txt:
<span class='five'>כגון שתלש כו'. </span>כגון חתך רגליה מן הארכובה ולמעלה רבי יוחנן סבר מתחלה לאו לאברים עומדת וכשחתכן חלו שניהן ור'ל סבר מעיקרא הוה בה איסור אבר: 


lvr: 53
pgn: 103
dfh: a
trm: חייב שתים
txt:
<span class='five'>חייב שתים. </span>ואע'ג דאיכא תלתא איסורי אבר וחלב וטרפה אין לוקה אלא שתים ולקמן מפרש אהי מינייהו קא פטר ליה: 


lvr: 53
pgn: 103
dfh: a
trm: א'ל רבי אמי
txt:
<span class='five'>א'ל רבי אמי. </span>לרבי חייא בר אבא לימא מר שלש שהרי אני אומר משמו של רבי יוחנן שחייב שלש: 


lvr: 53
pgn: 103
dfh: a
trm: איתמר נמי
txt:
<span class='five'>איתמר נמי. </span>כרבי אמי כשנולדה חל איסור חלב דהא חלב השליל מותר דכתיב כל בבהמה תאכלו ואמרינן <span class='mareimakom'>(לעיל דף סט.)</span> לרבות את הולד דכתיב כל: 


lvr: 53
pgn: 103
dfh: a
trm: ומ'ד שתים קסבר לאו לאברים עומדת
txt:
<span class='five'>ומ'ד שתים קסבר לאו לאברים עומדת. </span>ואיסור טרפה וחלב חלו בעת לידתה אבל איסור אבר לא בא עד יום שהופרש הלכך לא מצי חייל: 


lvr: 53
pgn: 103
dfh: a
trm: דאמר מר
txt:
<span class='five'>דאמר מר. </span>רבא אמרה בזבחים בפרק חטאת העוף <span class='mareimakom'>(דף ע.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 103
dfh: a
trm: התורה אמרה כו'
txt:
<span class='five'>התורה אמרה כו'. </span>ואכול לא תאכלוהו <span class='mareimakom'>(ויקרא ז)</span>  למה לי ג] דכתיב הא בחלב כשרה הוזהרו כל חלב וכל דם לא תאכלו <span class='mareimakom'>(ויקרא ג)</span> אלא התורה אמרה כו' והאי ואכול לא תאכלוהו ד] משום דנבלה אזהרינהו ואשמועינן דיחול על איסור חלב ואף על גב דאיסור חלב קדים משנולדה וה'נ אע'ג דאיכא איסור אבר ה] בהדי איסור חלב אתי איסור טרפה וחייל עליה:  מכללו


lvr: 53
pgn: 103
dfh: b
trm: חלקו מבחוץ
txt:
<span class='five'>חלקו מבחוץ. </span>לכזית אבר מן החי נחלק לשנים קודם שיתננו לתוך פיו ואכל זה לבדו ואח'כ חציו השני: 


lvr: 53
pgn: 103
dfh: b
trm: מהו
txt:
<span class='five'>מהו. </span>מי מצטרפי לחיוביה ככל שאר איסורים דקיימא לן דמצטרפי שיעורייהו לחצאין בתוך כדי אכילת פרס כדאמרינן בפרק בתרא דיומא <span class='mareimakom'>(דף פ:)</span> או דילמא כיון דחידוש הוא דהא גידין ועצמות דעלמא לא מיחייב עלייהו והכא מיחייב ואימא אין לך בו אלא חדושו וכי אכיל ליה בבת אחת מיחייב דסתם אכילה בבת אחת משמע אבל לחצאין לא: 


lvr: 53
pgn: 103
dfh: b
trm: בגרומיתא זעירתא
txt:
<span class='five'>בגרומיתא זעירתא. </span>עצם קטן שעל כף הירך שיש בו משהו בשר וגיד ועצם משלימו לכזית ואין אדם לועסו אלא בולעו: 


lvr: 53
pgn: 103
dfh: b
trm: בשל בין השינים
txt:
<span class='five'>בשל בין השינים. </span>אפילו רבי יוחנן מודה דלא מיחשיב בהדיה דהא אין נהנה לא גרונו ולא מעיו שאין אדם טועם עד שיהא סמוך לבית הבליעה כדכתיב <span class='mareimakom'>(איוב יב)</span> וחיך (יטעם אוכל): 


lvr: 53
pgn: 103
dfh: b
trm: הרי נהנה גרונו
txt:
<span class='five'>הרי נהנה גרונו. </span>בטעם שני חצאי זיתים והא דרבי אסי פליגא אדרב דימי ורבין דאמרי לעיל משמיה דרבי יוחנן חלקו מבחוץ פטור והאי ג] נהנה גרונו משום דהנאת גרונו היינו טעימה והרי טעם שני חצאי זיתים ואע'ג דזה אחר זה הוא לא איכפת לן הואיל ובכדי אכילת פרס הואי אבל הנאת מעיים אינה אלא במילוי כרס ואע'ג דבלע שני חצאי זיתים לא נתמלא כרסו אלא בחצי זית שכשבלעו לזה יצא כבר זה: 


lvr: 53
pgn: 103
dfh: b
trm: אלא אי בתר גרונו אזלינן
txt:
<span class='five'>אלא אי בתר גרונו אזלינן. </span>דפשיטא ליה דלאו עיכול הוא וקא מיבעיא ליה מי אמרינן הרי נהנה גרונו או דילמא הרי לא נהנו מעיו אלא בחצי זית: 


lvr: 53
pgn: 103
dfh: b
trm: רבי אסי גמריה איעקר ליה
txt:
<span class='five'>רבי אסי גמריה איעקר ליה. </span>כלומר רבי אלעזר תרוייהו פשיטא ליה ולא הוצרך לישאל כלום אלא שמעיה לרבי אסי ששכח שמועתו ששמעו שניהם מפי ר' יוחנן שאפילו חזר ואכל אותו ד] כזית עצמו חייב ושמעיה לרבי אסי דקא נקיט כזית אחר אבל ההוא לא אלמא הוי עיכול ואתא לאדכוריה ושאל לו בלשון בעיא משום כבודו אכלו לאותו עצמו מהו כלומר היזכר מה ששמעת על כך: 


lvr: 53
pgn: 103
dfh: b
trm: מופת הדור
txt:
<span class='five'>מופת הדור. </span>גדול הדור כמו <span class='mareimakom'>(זכריה ג)</span> אנשי מופת המה: 


lvr: 53
pgn: 103
dfh: b
trm: זימנין סגיאין אמרת
txt:
<span class='five'>זימנין סגיאין אמרת. </span>דבר זה לפני רבי יוחנן דאפילו בההוא עצמו חייב והודה לדבריך ואמר הרי נהנה גרונו בכזית ה] :  הדרן עלך גיד הנשה 


lvr: 53
pgn: 103
dfh: b
trm: כל הבשר אסור לבשל בחלב
txt:
<span class='five'>כל הבשר אסור לבשל בחלב. </span>דאע'ג דאמר רחמנא גדי הוא הדין לחיה ועוף ומיפלג פליגי בה לקמן <span class='mareimakom'>(דף קיג.)</span> איכא למ'ד דאורייתא ואיכא למ'ד דרבנן: 


lvr: 53
pgn: 103
dfh: b
trm: ואסור להעלות
txt:
<span class='five'>ואסור להעלות. </span>דילמא אתי למיכלינהו כי הדדי דקא נגעי ובלעי מהדדי ואע'ג שמותר לאכול בשר אחר גבינה כדאמרינן בגמרא:  הנודר


lvr: 53
pgn: 104
dfh: a
trm: הנודר מן הבשר
txt:
<span class='five'>הנודר מן הבשר. </span>כל הנודר אין דעתו אלא אחר לשון בני אדם שהוא קורא שם הדבר כך ואשמועינן מתני' דכל מין בשר אדם קורהו בשר חוץ מבשר דגים וחגבים: <span class='shastitle7'>גמ'</span> קס'ד האי איסור דמתניתין מדאורייתא קאמר: 


lvr: 53
pgn: 104
dfh: a
trm: דר'ע
txt:
<span class='five'>דר'ע. </span>במתניתין היא בהאי פירקא <span class='mareimakom'>(לקמן דף קיג.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 104
dfh: a
trm: הא עוף אסור
txt:
<span class='five'>הא עוף אסור. </span>דבנדרים אחר לשון בני אדם אנו צריכין להלך ואשמועינן מתני' דדרך לקרותו בשר: 


lvr: 53
pgn: 104
dfh: a
trm: כל מידי דמימליך עליה שליח
txt:
<span class='five'>כל מידי דמימליך עליה שליח. </span>כל דבר שאינו נשמע מן הסתם לא בתוך הכלל ולא מוצא [מן] הכלל וצריך השליח לחזור ולפרש ולשאול רוצה אתה בזה: 


lvr: 53
pgn: 104
dfh: a
trm: מיניה הוא
txt:
<span class='five'>מיניה הוא. </span>חשוב לענין נדרים מאותו המין כגון הכא שהאומר לשלוחו קנה לנו בשר מן השוק אינו נשמע לו מן הסתם בשר עוף והוא נמלך בבעל הבית ושואל כלום אני לוקח בשר עוף: 


lvr: 53
pgn: 104
dfh: a
trm: מיניה הוא
txt:
<span class='five'>מיניה הוא. </span>מין בשר הוא שהרי אמר לו קנה לי בשר ואם לא היה עוף מין בשר לא היה נמלך אם יקח ממנו דהא לאו בשר הוא: 


lvr: 53
pgn: 104
dfh: a
trm: לא מצאתי אלא דילועין
txt:
<span class='five'>לא מצאתי אלא דילועין. </span>ואינו לוקחן מיד כשמוצאן אלמא לא קרו ליה אינשי ירק דהא האי ירק סתם קאמר ליה ואי בכלל ירק הוא לא היה צריך לימלך: 


lvr: 53
pgn: 104
dfh: a
trm: אמר להם כן הדבר
txt:
<span class='five'>אמר להם כן הדבר. </span>ומשם אני מביא ראיה שהוא מין ירק שאילו לא מצא אלא קטנית לא היה משיבו לא מצאתי אלא קטנית אלא לא מצאתי ירק ובדילועין היה אומר לא מצאתי ירק אחר אלא דילועין ולמה היה אומר כן אלא שיש לך ללמוד שהדילועין נקראים ירק ואין הקטנית בכלל ירק: 


lvr: 53
pgn: 104
dfh: a
trm: סבר לה כר'ע
txt:
<span class='five'>סבר לה כר'ע. </span>דאע'ג דצריך לאימלוכי ולא שקיל מיניה הוא דאי לאו מיניה הוא לא הוה אמר אשקול מהאי: 


lvr: 53
pgn: 104
dfh: a
trm: ש'מ
txt:
<span class='five'>ש'מ. </span>מדאסר עוף בהעלאה משום גזירת אכילה ש'מ איסור אכילה דידיה מדאורייתא ולא כרב אשי: 


lvr: 53
pgn: 104
dfh: a
trm: חלת חו'ל
txt:
<span class='five'>חלת חו'ל. </span>אינה אסורה לזרים אלא מדרבנן אבל חלת הארץ תרומה קרייה רחמנא ואסורה לזרים מוכל זר לא יאכל קדש <span class='mareimakom'>(ויקרא כב)</span> :  נאכלת


lvr: 53
pgn: 104
dfh: b
trm: נאכלת
txt:
<span class='five'>נאכלת. </span>לכהן עם הזר ולא גזרינן דילמא שקיל זר מיניה ואכיל דהא אכילה גופה לא מיתסרא בה אלא משום גזירת אכילת חלת הארץ: 


lvr: 53
pgn: 104
dfh: b
trm: לכל כהן שירצה
txt:
<span class='five'>לכל כהן שירצה. </span>אפילו לעם הארץ שאין משמרה בטהרה מה שאין כן בחלת הארץ דכתיב <span class='mareimakom'>(דה'ב לא)</span> לתת מנת לכהנים למחזיקים בתורת ה' מחזיקים יש להם מנת ולא שאין מחזיקין אלמא בדרבנן לא גזרינן העלאה אטו אכילה: 


lvr: 53
pgn: 104
dfh: b
trm: בשלמא אי אשמועינן תלת חו'ל בארץ
txt:
<span class='five'>בשלמא אי אשמועינן תלת חו'ל בארץ. </span>שהביאה לארץ ואשמועינן דאע'ג דיש כאן חלה דאורייתא ואיכא למיגזר הא אטו הא דאי מסקת חלה חוצה לארץ (לארץ) אתי לאסוקי חלת הארץ ומיכלה הזר הוה איכא למשמע מינה  א] מתניתין נמי אי לא דאכילת עוף דאורייתא לא הוה גזר העלאתו אטו אכילתו ולא אטו דבהמה אלא בחוצה לארץ טעמא משום דליכא למיגזר אטו שום איסור דאורייתא הוא: 


lvr: 53
pgn: 104
dfh: b
trm: אבל הכא
txt:
<span class='five'>אבל הכא. </span>אע'ג דלא איבעי לן למגזר העלאתו אטו אכילתו איכא למיגזר העלאתו אטו העלאת ואכילת בשר בהמה דכי מסיק להו היינו אכילה דאתי למיכלינהו בהדדי: 


lvr: 53
pgn: 104
dfh: b
trm: מתקיף לה רב ששת
txt:
<span class='five'>מתקיף לה רב ששת. </span>אפילו את'ל בשר עוף בחלב דאורייתא עדיין משכחת לה גזירה לגזירה דהא העלאה דרבנן משום אכילה ואכילה גופה דרבנן דהא סוף סוף צונן וצונן הוא ואפי' אכיל להו כי הדדי ליכא איסור דאורייתא דדרך בישול אסרה תורה: 


lvr: 53
pgn: 104
dfh: b
trm: גזירה שמא יעלה
txt:
<span class='five'>גזירה שמא יעלה. </span>בשר בהמה עם הגבינה בתוך אילפס רותח דה'ל בישול: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 104
dfh: b
trm: בשולחן שאוכל עליו
txt:
<span class='five'>בשולחן שאוכל עליו. </span>דאיידי דממשמשי ביה ידא אתי לאתנוחי זה ע'ג זה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 104
dfh: b
trm: רבי יוסי אומר ו' דברים כו'
txt:
<span class='five'>רבי יוסי אומר ו' דברים כו'. </span>יש אחרות הרבה אבל באלו ששה לא היו מודים לו חביריו שיהיו ב'ש מקילין ובית הלל מחמירין: 


lvr: 53
pgn: 104
dfh: b
trm: בלא קינוח הפה
txt:
<span class='five'>בלא קינוח הפה. </span>שאם אכל זה ובקש לאכול זה אין צריך ליטול ידיו ולקנח אבל בבשר בהמה בעי קינוח כדלקמן שלא יהא נדבק כלום מן הראשון בחניכיו: 


lvr: 53
pgn: 105
dfh: a
trm: ובית הלל אומרים מדיח ולא בעי קינוח
txt:
<span class='five'>ובית הלל אומרים מדיח ולא בעי קינוח. </span>דלא סגי ליה בקינוח אלא מדיח במים והוא עיקר ואין צריך קינוח: 


lvr: 53
pgn: 105
dfh: a
trm: וליתנייה
txt:
<span class='five'>וליתנייה. </span>במסכת עדיות <span class='mareimakom'>(פ'ד ופ'ה)</span> שכל קולי ב'ש וחומרי ב'ה נשנו שם: 


lvr: 53
pgn: 105
dfh: a
trm: שטר
txt:
<span class='five'>שטר. </span>נעשה רך ונדבק בחיך ודוגמתו בהשוכר <span class='mareimakom'>(ב'מ דף פה:)</span> אשטר מישטר תחבושת על העין: 


lvr: 53
pgn: 105
dfh: a
trm: צנורא דבדקא
txt:
<span class='five'>צנורא דבדקא. </span>המים יוצאין חוץ לגדותיהן ובאין לשטוף פירותיו דרך פחת שבשפת האמה: 


lvr: 53
pgn: 105
dfh: a
trm: מצוה לגבי רשות חובה קרי לה
txt:
<span class='five'>מצוה לגבי רשות חובה קרי לה. </span>משום דתני אמצעיים בהדייהו קרי לראשוני' חובה דאע'פ שאינן אלא מצוה חשיבות הן אצל הרשות לקרותם חובה: 


lvr: 53
pgn: 105
dfh: a
trm: קינסא
txt:
<span class='five'>קינסא. </span>אם נותן שפאי עצים וקסמין תחתיהן למאן דאמר כלי הכא לאו כלי הוא ולמ'ד אין נוטלין על גבי קרקע שפיר דמי ולקמן מפרש משום דרוח רעה שורה עליהן כשהן על גבי קרקע: 


lvr: 53
pgn: 105
dfh: b
trm: שמלח סדומית יש
txt:
<span class='five'>שמלח סדומית יש. </span>ואמרו חכמים על כל אכילתך אכול מלח וכיון דנגע במלח כי הדר יהיב ידו אעינים מסמא להו ולפיכך צריך לנטלן: 


lvr: 53
pgn: 105
dfh: b
trm: כל מילחא
txt:
<span class='five'>כל מילחא. </span>מדד מלח כמו <span class='mareimakom'>(שמות טז)</span>  וימודו בעומר וכלו בעומרא: 


lvr: 53
pgn: 105
dfh: b
trm: מהדר אבתריה שרא דעניותא
txt:
<span class='five'>מהדר אבתריה שרא דעניותא. </span>שר הממונה על העניות היה רודף ללוכדו ולהביאו לידי עניות: 


lvr: 53
pgn: 105
dfh: b
trm: נפל לידאי
txt:
<span class='five'>נפל לידאי. </span>שלא יוכל ללקט הפירורין מבין העשבים ויהו למדרס רגלים ואלכדנו בכך: 


lvr: 53
pgn: 105
dfh: b
trm: מכישא דאסר גינאה
txt:
<span class='five'>מכישא דאסר גינאה. </span>שאין מוציאין שום או כרישין מאגודה שאוגדין מוכרי ירק לאוכלו: 


lvr: 53
pgn: 105
dfh: b
trm: לכשפים
txt:
<span class='five'>לכשפים. </span>הרואה אותו יכול לעשות לו כשפים והנשמר ממנו אין כשפים נוחין לחול עליו: 


lvr: 53
pgn: 105
dfh: b
trm: אמרי אינהו מילתא
txt:
<span class='five'>אמרי אינהו מילתא. </span>אף הן היו בקיאין בדבר ועושין להציל עצמם מיד המכשול ואיכא דאמרי שאמרו שם ולא מוכחא מילתא: 


lvr: 53
pgn: 105
dfh: b
trm: דלא מקנח לכו בחספא
txt:
<span class='five'>דלא מקנח לכו בחספא. </span>אין אתם מקנחין עצמכם בחרס בבית הכסא ואין אתם הורגין כינה במלבושכם: 


lvr: 53
pgn: 105
dfh: b
trm: שופכין
txt:
<span class='five'>שופכין. </span>שמא ירדו עליו מים מאוסין המקלחים מתשמיש המשתמשין על הגג ושופכין מי תשמיש והן באין לצינור: 


lvr: 53
pgn: 106
dfh: a
trm: האכילו בשר חזיר
txt:
<span class='five'>האכילו בשר חזיר. </span>שהיה חנוני ישראל מוכר בשר שחוטה לישראל ומבשל ומאכילם וכשהעובד כוכבים בא בחנותו מאכילו נבלות ובא יהודי אחד לאכול ולא נטל ידיו וכסבור זה שעובד כוכבים הוא והאכילו בשר חזיר: 


lvr: 53
pgn: 106
dfh: a
trm: הוציאו אשה מבעלה והרגו את הנפש
txt:
<span class='five'>הוציאו אשה מבעלה והרגו את הנפש. </span>בפרק בתרא דיומא בעובדא דכידור איכא למ'ד קטלה ואיכא למ'ד לא קטלה אלא אפקה: 


lvr: 53
pgn: 106
dfh: a
trm: אתא רב דימי אמר אפקה אתא רבין אמר קטלה
txt:
<span class='five'>אתא רב דימי אמר אפקה אתא רבין אמר קטלה. </span>הראשון הוציאה והשני הרגה אחוז הסימן כאילו שניהם נעשו בה גירושין והריגה ושוב לא תטעה דודאי אין להחליף ולומר הראשון הרגה והשני הוציאה והם היו יודעין דרב דימי אתא מארץ ישראל מקמי רבין: 


lvr: 53
pgn: 106
dfh: a
trm: חדא מהני כו' לחומרא
txt:
<span class='five'>חדא מהני כו' לחומרא. </span>ראשונים בשר חזיר כרב דימי אחרונים הרגו כרבין. בשר חזיר חמור מנבלה דאית ביה תרי איסורי: 


lvr: 53
pgn: 106
dfh: a
trm: חמי טבריא חזקיה אמר אין נוטלין מהם לידים אבל מטבילין בהן הידים
txt:
<span class='five'>חמי טבריא חזקיה אמר אין נוטלין מהם לידים אבל מטבילין בהן הידים. </span>אי איכא מ' סאה: 


lvr: 53
pgn: 106
dfh: a
trm: אבל לא פניו ידיו ורגליו
txt:
<span class='five'>אבל לא פניו ידיו ורגליו. </span>אם טבל בהם פניו ידיו ורגליו אין טבילה עולה לידים ולאכילה: 


lvr: 53
pgn: 106
dfh: a
trm: השתא כל גופו כו'
txt:
<span class='five'>השתא כל גופו כו'. </span>הלא אף טבילה עולה לידים יותר מן הנטילה כדאמרינן בחגיגה <span class='mareimakom'>(דף יח:)</span> נוטלין לידים לחולין ולמעשר ולקדש מטבילין אלמא טבילת ידים עדיפא ולכל גופו חזו לטבילה לידיו לא כל שכן: 


lvr: 53
pgn: 106
dfh: a
trm: דכ'ע אסור
txt:
<span class='five'>דכ'ע אסור. </span>דכי תקון רבנן נטילה לאו בחמין תקון והני גריעי מחמי האור שלא היתה להן שעת הכושר: 


lvr: 53
pgn: 106
dfh: a
trm: דאפסקינהו בבת בירתא
txt:
<span class='five'>דאפסקינהו בבת בירתא. </span>חריץ קצר והמים פונים שם ואין שם שיעור מקוה אבל מחוברין למקוה דגזירה בעלמא הוא אטו מנא: 


lvr: 53
pgn: 106
dfh: a
trm: בקרקע כשרין
txt:
<span class='five'>בקרקע כשרין. </span>להטביל ידיו דהא מקוה נינהו אבל נטילה לא תקנו רבנן אלא בראוין לשתיית בהמה: 


lvr: 53
pgn: 106
dfh: a
trm: אבל לא פניו ידיו ורגליו
txt:
<span class='five'>אבל לא פניו ידיו ורגליו. </span>אפילו דרך טבילה פניו ורגליו משום ידיו נקט להו ואורחא בעלמא נקט: 


lvr: 53
pgn: 106
dfh: a
trm: נט'י לחולין מפני סרך תרומה
txt:
<span class='five'>נט'י לחולין מפני סרך תרומה. </span>הוצרכה שהידים שניות ופוסלות את התרומה אבל חולין לא מהני בהו שני ומפני סרך תרומה שירגילו אוכלי תרומה ליטול ידיהם  הנוהגת בחולין: א] 


lvr: 53
pgn: 106
dfh: a
trm: ופליגא דרב נחמן דאמר גסות הוא
txt:
<span class='five'>ופליגא דרב נחמן דאמר גסות הוא. </span>ואסור לנהוג עצמו בגסות הרוח ולאו רשות היא: 


lvr: 53
pgn: 106
dfh: a
trm: ולא יהבו לי מידי
txt:
<span class='five'>ולא יהבו לי מידי. </span>שלא חשו לצרפני עמהם לזימון דקסברי אין מזמנין על הפירות לומר נברך: 


lvr: 53
pgn: 106
dfh: a
trm: וש'מ
txt:
<span class='five'>וש'מ. </span>מדברכו כל חד וחד לחודיה לאחריהם ולא יצא האחד בברכת חבירו שמע מינה בשנים מצוה ליחלק הואיל ואין כאן שלשה:  עד


lvr: 53
pgn: 106
dfh: b
trm: עד הפרק
txt:
<span class='five'>עד הפרק. </span>השני שבאמצע אצבעות דכיון דמשום סרך תרומה בעלמא הוא דיו אם נטל במה שנוגע במאכל דהיינו ראשי אצבעות: 


lvr: 53
pgn: 106
dfh: b
trm: משום דכהן הוא
txt:
<span class='five'>משום דכהן הוא. </span>ורגיל בתרומה לפיכך החמיר על עצמו להרגיל אף בחולין כן כדי שיהא רגיל בה: 


lvr: 53
pgn: 107
dfh: a
trm: האי אריתא דדלאי
txt:
<span class='five'>האי אריתא דדלאי. </span>צינור ששופכין לו מים מן היאור בדלי והוא מוליך מים לשדות: 


lvr: 53
pgn: 107
dfh: a
trm: אין נוטלין ממנו לידים
txt:
<span class='five'>אין נוטלין ממנו לידים. </span>לתת ידיו לתוכו ויקלחו המים לתוכן דלאו מכח גברא אתו שכבר עבר כח השופך והן מקלחין מאליהם ואין כאן לא נטילה ולא טבילה נטילה דלאו מכח גברא קאתו טביל' נמי בצינור ליתא שאין כאן שעור מקוה: 


lvr: 53
pgn: 107
dfh: a
trm: ואי מיקרב גבי דולא
txt:
<span class='five'>ואי מיקרב גבי דולא. </span>כשהדולה שופך וזה נותן ידיו סמוך למקום השפיכה והמים מקלחין מכח השפיכה לתוך ידיו שפיר דמי: 


lvr: 53
pgn: 107
dfh: a
trm: ואי בזיע דולא בכונס משקה
txt:
<span class='five'>ואי בזיע דולא בכונס משקה. </span>כשהנקב מכניס משקה גדול הוא קצת וקילוח היוצא ממנו נראה והשופך שופך דרך פיו לצינור והנקב מקלח מאחוריו ליאור: 


lvr: 53
pgn: 107
dfh: a
trm: מילף לייף
txt:
<span class='five'>מילף לייף. </span>הצינור עם היאור ע'י דלי ומטבילין בצינור את הידים דלאו טבילה גמורה היא ודיה בחבור זה ולא בעינן כשפופרת הנוד כדין עירוב מקואות דעלמא: 


lvr: 53
pgn: 107
dfh: a
trm: הא לחד והא לתרי
txt:
<span class='five'>הא לחד והא לתרי. </span>לחד רביעית בעינן מתחלה אבל לתרי שהיה בו רביעית ונטל הראשון ואח'כ נטל השני אע'ג דלא הוי רביעית בנטילת שני שפיר דמי הואיל ומשירי טהרה אתו כדמפרש לקמיה מי רביעית : 


lvr: 53
pgn: 107
dfh: a
trm: נטלא בת רביעית
txt:
<span class='five'>נטלא בת רביעית. </span>של זכוכית קרי נטלא והיתה מוצנעת לשער בה כלי של כל איש ואיש שמתקנו ליטול ידיו: 


lvr: 53
pgn: 107
dfh: a
trm: שתקנה
txt:
<span class='five'>שתקנה. </span>חקקה לקבל רביעית אף על גב דמעיקרא לאו לאישתמושי בגווה עבידא ואין חללה עשוי לתוכו: 


lvr: 53
pgn: 107
dfh: a
trm: וכשנתנו לו לר' צדוק
txt:
<span class='five'>וכשנתנו לו לר' צדוק. </span>במסכת סוכה כשהיו נותנין לו לרבי צדוק אוכל שהוא פחות מכביצה נוטלו במפה ואוכלו ולא היה נוטל ידיו ולא היה מצריכו סוכה ולא ברכת המזון: 


lvr: 53
pgn: 107
dfh: b
trm: ליטעו בדרב [ושמואל]
txt:
<span class='five'>ליטעו בדרב [ושמואל]. </span>כסבורים אתם דהא דאשכחיה שמואל לדרב דאכיל במפה משום דלא נטל ידיו הוא: 


lvr: 53
pgn: 107
dfh: b
trm: אוכל מחמת מאכיל
txt:
<span class='five'>אוכל מחמת מאכיל. </span>אדם שאוכל מיד חבירו התוחב לתוך פיו צריך האוכל נטילת ידים או אין צריך: 


lvr: 53
pgn: 107
dfh: b
trm: בלם
txt:
<span class='five'>בלם. </span>במ'ם סתומה כמו <span class='mareimakom'>(תהלים לב)</span> עדיו לבלום שהמתג והרסן מחתכין עדיו  (לבלום) של סוס ולי נראה בלם ליה אומצא לשון הטמנה בגחלים כמו <span class='mareimakom'>(בכורות דף מ:)</span> פיו בלום גבי מומין של בכור שפיו סגור שאין יכול לפותחו אלא מעט ורגליו מבולמות: 


lvr: 53
pgn: 107
dfh: b
trm: אי לאו דרב המנונא את
txt:
<span class='five'>אי לאו דרב המנונא את. </span>אדם חכם וזריז כדמפרש ואזיל לא הוינא ספינא לך בלא נטילה: 


lvr: 53
pgn: 107
dfh: b
trm: לא
txt:
<span class='five'>לא. </span>הכי קא'ל אי לאו דרב המנונא את ויודע אני בך שנטלת ידיך. זריז עדיף מזהיר זהיר שיודע להזהר בשעת מעשה שלא יעבור על המצוה זריז הרואה את הנולד ומתקן עצמו שלא יבא לידי כך והיינו דאמרינן בע'ז <span class='mareimakom'>(דף כ:)</span> זהירות מביאה לידי זריזות: 


lvr: 53
pgn: 107
dfh: b
trm: השמש מברך על כל כוס וכוס
txt:
<span class='five'>השמש מברך על כל כוס וכוס. </span>לפי שאין קבע לשתיית השמש שאינו יודע אם יתנו לו עוד הלכך אסח דעתיה מן השתיה: 


lvr: 53
pgn: 107
dfh: b
trm: דטריד
txt:
<span class='five'>דטריד. </span>לשמש את המסובין ושוכח שלא נטל ונוגע באוכלין שיאכל ואע'פ שנוגע בכל הסעודה לא איכפת לן שלא הצריכו נטילה לנוגעין אלא לאוכלין: 


lvr: 53
pgn: 107
dfh: b
trm: לא יתן אדם פרוסה לשמש
txt:
<span class='five'>לא יתן אדם פרוסה לשמש. </span>באחד מן האורחים קאמר שלא יכעוס בעה'ב כשהוא שותה חונקו לו יין ומזיק לו ובלאו כעס נמי מתוך שחש שלא יכלה הלחם לאורחים הוא מביט ומציץ במה שזה נותן והכוס נשפך מידו ואפילו הכוס ביד השמש שמא ישפכנו: 


lvr: 53
pgn: 107
dfh: b
trm: אשה מדיחה ידה במים
txt:
<span class='five'>אשה מדיחה ידה במים. </span>ביום הכפורים דאע'פ שאסור ברחיצה התירו לאשה להדיח ידה אחת וליגע בפת: 


lvr: 53
pgn: 107
dfh: b
trm: שלא רצה להאכיל בידו אחת
txt:
<span class='five'>שלא רצה להאכיל בידו אחת. </span>אפילו ידו אחת לא רצה להדיח כדי ליתן פת לתינוק ביוה'כ ומונע מלהאכילו אלמא מאכיל צריך נטילה: 


lvr: 53
pgn: 107
dfh: b
trm: התם משום שיבתא
txt:
<span class='five'>התם משום שיבתא. </span>רוח רעה שורה על ידים שלא נטלו שחרית אבל נטל ידיו שחרית ולא נזהר בהן ובא להאכיל את חבירו אין צריך נטילה ולא אמרינן דאסתם נותן לתוך פיו תקון רבנן נטילה: 


lvr: 53
pgn: 107
dfh: b
trm: לא מסתייה דלא גמיר
txt:
<span class='five'>לא מסתייה דלא גמיר. </span>לא די לו שאינו בקי בהלכות נטילה שהמאכיל אין צריך ליטול: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 107
dfh: b
trm: שני אכסנאין
txt:
<span class='five'>שני אכסנאין. </span>אין לחוש שיאכל זה משל חבירו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 109
dfh: a
trm: מכלל דר' יהודה סבר כי ניער כו'
txt:
<span class='five'>מכלל דר' יהודה סבר כי ניער כו'. </span>נמי אסירי דמדקאמר רואה אני דברי ר' יהודה בשלא ניער בתחלה אבל איני רואה את מה שהוא אוסר אף בשניער מכלל דאיהו אף בשניער אסר מדלא קתני אמר רבי לא אמר ר' יהודה אלא בשלא ניער: 


lvr: 53
pgn: 109
dfh: a
trm: הא לא בלעה
txt:
<span class='five'>הא לא בלעה. </span>חתיכה ראשונה יותר מן האחרונה ובטיפה הזאת אין שיעור לאסור את כולן: 


lvr: 53
pgn: 109
dfh: a
trm: שמא לא ניער תחלה יפה
txt:
<span class='five'>שמא לא ניער תחלה יפה. </span>ובלעה ואח'כ פלטה כשניער בסוף ובהא גזירה לא סבר לה רבי כוותיה אבל בדאפשר לסוחטו אסור ובמין במינו לא בטיל סבר לה כוותיה: 


lvr: 53
pgn: 109
dfh: a
trm: אמר מר ודברי חכמים
txt:
<span class='five'>אמר מר ודברי חכמים. </span>המתירין את הכל נראין לרבי כשניער אבל בשלא ניער לא נראה לו מכלל דהם מתירין אף בשלא ניער: 


lvr: 53
pgn: 109
dfh: a
trm: אילימא ניער בסוף ולא בתחלה
txt:
<span class='five'>אילימא ניער בסוף ולא בתחלה. </span>דאע'ג דקבלה את הטעם קאמר רבי דרואה הוא את דברי המתירין הואיל וניער בסוף וחזר ונסחט דקסבר אפשר לסוחטו מותר האמרת נראין דברי ר' יהודה בהא: 


lvr: 53
pgn: 109
dfh: a
trm: ניער מתחלה ועד סוף
txt:
<span class='five'>ניער מתחלה ועד סוף. </span>ראה את דברי המתירין בזו דכיון דפשט מתחלה הטעם בכולה קדרה ואין בה כדי לאסור את כולה מותר ולא ראה דברי ר' יהודה החושש שמא לא ניער יפה יפה: 


lvr: 53
pgn: 109
dfh: a
trm: מכלל דרבנן סברי כו'
txt:
<span class='five'>מכלל דרבנן סברי כו'. </span>מדקאמר רואה אני את דבריהם בשניער בתחלה ואין אני רואה את דבריהם מה שהתירו בשלא ניער מתחלה והן מתירין אותו בניעור שבסוף ומשום סחיטה מכלל דקסברי אפשר לסוחטו מותר: 


lvr: 53
pgn: 109
dfh: a
trm: וממאי דבאפשר לסוחטו פליגי
txt:
<span class='five'>וממאי דבאפשר לסוחטו פליגי. </span>והאי עד שתתן דקאמרי רבנן אטיפה קאי ושרי אף החתיכה דילמא חתיכה קמייתא ודאי אסירא ואסיפא דמילתיה דרבי יהודה דאסר את השאר אפילו הן אלף מפני שהן מינה פליגי רבנן ואמרי לעולם אין חתיכה זו אוסרת את השאר עד שיהא בחתיכה כדי לתת טעם בכולן דמין במינו נמי בטיל ורבי הכי קאמר רואה אני את דברי רבי יהודה לאסור אף בשאר החתיכות בשלא ניער בתחלה וקבלה טעם האיסור ונעשת איסור אלא בסוף וחזרה ופלטה באחרות ומין במינו לא בטיל ואין אני רואה דבריו בשניער בתחלה דהא לא נעשת איסור ולשמא לא ניער יפה לא חיישינן ורואה אני את דברי המתירין כשניער בתחלה כדפרישית דלא נעשת איסור ולשמא לא ניער לא חיישינן ואין אני רואה היתר אפילו באחרות בשלא ניער בתחלה אלא בסוף דנעשת איסור מתחלה ואוסרת בסוף את חברותיה במשהו דמין במינו לא בטיל: 


lvr: 53
pgn: 109
dfh: a
trm: האי מאי אי אמרת בשלמא במין במינו
txt:
<span class='five'>האי מאי אי אמרת בשלמא במין במינו. </span>כולם מודים דלא בטיל ובחתיכה קמייתא שרו רבנן משום דאפשר לסוחטו מותר ועד שתתן דקתני אטיפה קאי: 


lvr: 53
pgn: 109
dfh: a
trm: אלא אי אמרת אפשר לסוחטו לרבנן נמי אסור
txt:
<span class='five'>אלא אי אמרת אפשר לסוחטו לרבנן נמי אסור. </span>והאי דקשרו רבנן בין שניער בתחלה ובין שלא ניער בתחלה אשארא הוא דקשרו ומשום דמין במינו בטל ועד שתתן דקתני אחתיכה קאי היכי מצי רבי למיתני נראין דברי חכמים בשניער והא רבנן נמי אסרי לה לחתיכה דאית להו גזרה שמא לא ניער יפה יפה ורבי מדתלי טעמא דהיתרא בשניער מכלל דשרי אף בקמייתא משום דלא בלעה ואין נראין לו בה לא דברי רבי יהודה האוסר בכולן ולא דברי חכמים המתירין באחרות ואוסרין מיהא בראשונה ואם בא רבי להשמיענו דמין במינו לא בטיל ועוד דלא חיישינן לשמא לא ניער יפה הכי איבעי ליה למיתני נראין דברי רבי יהודה שאוסר בכולן בשלא ניער בתחלה אלא ניער בסוף דכיון שקבלה הטעם ונאסרה אוסרת חברותיה בכל שהוא דמין במינו לא בטיל ואין נראין דבריו כשניער דאיהו חושש לשמא לא ניער יפה ואוסרת כולן דכיון דניער לא חיישינן להכי ואף הראשונה מותרת ומדקאמר נראין דברי חכמים מכלל דרבנן בקמייתא נמי שרו ועד שתתן אטיפה קאי וקסברי אפשר לסוחטו מותר ולא נעשית החתיכה נבלה: 


lvr: 53
pgn: 109
dfh: a
trm: ותו לא מידי
txt:
<span class='five'>ותו לא מידי. </span>אין לשנות את הסוגיא והשתא דקם ליה רבי בשיטתיה דר' יהודה דאפשר לסוחטו אסור ורב ורבי יוחנן ורבי חנינא נמי כוותיה סברי אע'ג דאיפליגו עלייהו שמואל ור'ל הא אמרינן שמואל באיסורי במקום רב ליתא וכן לגבי רבי יוחנן ליתא ועבדינן כרבי יהודה בין בטיפת חלב שנפל על החתיכה ולא ניער ויש בה כדי ליתן טעם באותה חתיכה ובין בחלב הדבוק בחתיכת בשר ויש בו ליתן טעם בה ואפילו אין בו כזית דהוי חצי שיעור אסור מן התורה והחתיכה עצמה נעשית נבלה ואין מועילין שאר החתיכות לבטלה דכולן נאסרות ואפילו הן אלף דבהא נמי קיימא לן כרבי יהודה דמין במינו לא בטיל דהא קם ליה רבי בשיטתיה ורב ושמואל נמי בשיטתיה קיימי דרב ושמואל דאמרי תרוייהו כל איסורין שבתורה במינו במשהו ותניא כותייהו במסכת עבודה זרה <span class='mareimakom'>(דף עג:)</span> ואע'ג דאיפלוג עלייהו רבי יוחנן ור'ל התם ותניא נמי כוותייהו שמעינן לאביי ורבא דבתראי הוו דקמו כרב ושמואל דאיתמר חלא לגו חמרא כו' במסכת עבודה זרה <span class='mareimakom'>(דף סו.)</span> ובפסחים <span class='mareimakom'>(דף ל.)</span> נמי פסק רבא הלכתא כרב דמין במינו במשהו דאמר רבא הלכתא חמץ בזמנו בין במינו בין שלא במינו במשהו ומפרשינן טעמא במינו במשהו רב לטעמיה דאמר כל איסורין שבתורה במינו במשהו ובשלא במינו גזר רב בחמץ אטו מינו משום דלא בדילי אינשי מיניה ואתו לזלזולי ביה שמע מינה בתרוייהו הלכה כר' יהודה בין באפשר לסוחטו אסור וכולה נעשית נבלה בין במין במינו לא בטיל אבל אם יש ברוטב לבדו יותר מששים בכל החתיכה שקבלה את הטעם הרוטב מבטלה ומשליכה וכולן מותרות דבהא אפי' רבי יהודה מודי דכל מין ומינו ודבר אחר סלק את מינו כמי שאינו ושאינו מינו רבה עליו ומבטלו ואית ספרים דמתניא בהו איפכא אמר רבי נראין דברי רבי יהודה בשניער וכסה כו' ולא אפשר לאוקמא דא'כ כולהו מודו בקמייתא דאסירא דכיון דמוקי פלוגתייהו נמי בשלא ניער כלל א'כ על כרחך לרבנן נמי קמייתא אסורה דהא בלע ולא פלט ואין כאן מחלוקת אלא באחרונות ולא איירי באפשר לסוחטו מידי הילכך לא גרסינן לה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 109
dfh: a
trm: לא קרעו אינו עובר
txt:
<span class='five'>לא קרעו אינו עובר. </span>על אכילתו ללקות ולא על בשולו דלאו חלב מקרי ובגמרא מפרש אי איכא מיהא איסורא דרבנן או לא: 


lvr: 53
pgn: 109
dfh: a
trm: הלב קורעו ומוציא את דמו לא קרעו אינו עובר עליו
txt:
<span class='five'>הלב קורעו ומוציא את דמו לא קרעו אינו עובר עליו. </span>להיות בכרת ובמס' כריתות <span class='mareimakom'>(דף כב.)</span> מוקים לה בלב עוף שאין בדמו כזית אבל בבהמה חייב כרת אם לא קרעו לאחר בשולו אבל בשרו אינו נאסר שהלב חלק הוא ואינו בולע והכי נמי אמרינן בפסחים <span class='mareimakom'>(דף עד:)</span> שאני לב דשיע: <span class='shastitle7'>גמ'</span>  אמר


lvr: 53
pgn: 109
dfh: b
trm: אמר רב אינו עובר עליו
txt:
<span class='five'>אמר רב אינו עובר עליו. </span>מדאורייתא ומותר לכתחלה באכילה אם בשלו ולא אמרינן אסור מיהא מדרבנן דהא אפילו נסחט ממנו ויצא אמרינן לקמן <span class='mareimakom'>(דף קיא.)</span> חלב שחוטה מדרבנן הוא והאי כיון דמובלע ולא פירש אפי' איסור דרבנן ליכא: 


lvr: 53
pgn: 109
dfh: b
trm: דלמא
txt:
<span class='five'>דלמא. </span>משום הכי לא תנייה משום דלב הוא דסגי ליה בקריעה דלאחר בשול משום דבשעת בשול לא בלע דשיע: 


lvr: 53
pgn: 109
dfh: b
trm: זה כנוס במעיו
txt:
<span class='five'>זה כנוס במעיו. </span>ומשיצא מדדי הבהמה חלב הוא וכחל אינו כנוס במעיו שלא יצא מדדי הבהמה בחייה ולא נאסף אלא מובלע בבשר הוא ולא בא לכלל חלב ומיהו לכתחלה בעי קריעה מדרבנן: 


lvr: 53
pgn: 109
dfh: b
trm: הא קמ'ל
txt:
<span class='five'>הא קמ'ל. </span>קריעה בעלמא קא'ל או שתי או ערב לפי שהחלב הנוטף יוצא למטה ומשיצא והרי הוא חלב לא חזר ולא בעי שתי וערב אלא לקדרה דהתם ודאי צריך להוציא כולו מתחלה לפי שכשהוא יוצא הרי הוא חלב גמור וחוזר ומתבשל עמו ודקתני לעיל שבשלו מותר בצלי קאמר דצלי נמי קרי בשול דכתיב בדברי הימים <span class='mareimakom'>(ב לה)</span> ויבשלו (את) הפסח: 


lvr: 53
pgn: 109
dfh: b
trm: והא אנן קורעו תנן ההוא לקדרה
txt:
<span class='five'>והא אנן קורעו תנן ההוא לקדרה. </span>דכי נפיק מיניה הוי חלב שחוטה וכי הדר ומיבלע ליה אסר ליה ודקתני לא קרעו אינו עובר עליו רב נחמן סבירא ליה כלישנא בתרא דרב וברייתא מוקי לה בצלי דכתיב ויבשלו (את) הפסח בדברי הימים:  והא


lvr: 53
pgn: 110
dfh: a
trm: והא קתני שבשלו בדיעבד
txt:
<span class='five'>והא קתני שבשלו בדיעבד. </span>והא ודאי בצלי הוא מדקתני מותר דאי בקדרה אמאי מותר הא יצא החלב וחזר ונבלע: 


lvr: 53
pgn: 110
dfh: a
trm: דאתנייה לרב כחל
txt:
<span class='five'>דאתנייה לרב כחל. </span>יש כאן מי ששנה לרב כחל שבשלו בלא קריעה אסור באכילה ולישנא בתרא דרב הוה שמיעא ליה לרבי אלעזר: 


lvr: 53
pgn: 110
dfh: a
trm: אני לא שניתי לו כחל כל עיקר
txt:
<span class='five'>אני לא שניתי לו כחל כל עיקר. </span>כלומר שום כחל לא שניתי לו לאיסור בין כחל מניקה ובין כחל שאינה מניקה: 


lvr: 53
pgn: 110
dfh: a
trm: רב כהנא מתני הכי
txt:
<span class='five'>רב כהנא מתני הכי. </span>כמו שאמרנו שכן השיבו רב יצחק לרבי אלעזר לא שניתי לו כל עיקר: 


lvr: 53
pgn: 110
dfh: a
trm: ומתוך פלפולו של רבי חייא
txt:
<span class='five'>ומתוך פלפולו של רבי חייא. </span>שהוא מחודד מאד ומבין מעצמו וכסבור שתלמידיו מחודדין כמותו כשחזר ושנאה לפני ר' חייא שנה לו סתם וסבור שיבין רב שאין אסור אלא מניקה ולא הבין: 


lvr: 53
pgn: 110
dfh: a
trm: לאחר שנים עשר חדש הוה
txt:
<span class='five'>לאחר שנים עשר חדש הוה. </span>ותנן במס' ע'ז <span class='mareimakom'>(דף לד.)</span> לחים אסורין יבשין מותרין ואלו הם לחים כל שנים עשר חדש: 


lvr: 53
pgn: 110
dfh: b
trm: כפתוהו
txt:
<span class='five'>כפתוהו. </span>על העמוד להלקותו כדתניא <span class='mareimakom'>(כתובות דף פו.)</span> בד'א דארבעים ותו לא במצות לא תעשה שכבר נעשית העבירה אבל מצות עשה שלפניו ואינו רוצה לקיימה כגון אומרין לו עשה סוכה ואינו עושה עשה לולב ואינו עושה מכין אותו עד שתצא נפשו: 


lvr: 53
pgn: 110
dfh: b
trm: שמתן שכרה בצדה
txt:
<span class='five'>שמתן שכרה בצדה. </span>למען יאריכון ימיך <span class='mareimakom'>(שמות כ)</span> לכך פירש מתן שכרה לומר אם לא תקיימנה זהו עונשו שלא תטול שכר זה: 


lvr: 53
pgn: 110
dfh: b
trm: כבדא מה אתם נוהגין בו
txt:
<span class='five'>כבדא מה אתם נוהגין בו. </span>מותר לבשל בקדרה או אסור מפני שפולט דם ואע'פ שכולו דם אפ'ה לאחר שפירש ויצא הרי הוא דם ואסור: 


lvr: 53
pgn: 110
dfh: b
trm: דתנן הכבד [אוסרת] ואינה נאסרת
txt:
<span class='five'>דתנן הכבד [אוסרת] ואינה נאסרת. </span>כלומר מדפשוט לך בדידה דשריא אלמא שמיעא לך הא מתני' אם כן למיסר נמי חבירתה לא תיבעי לך דהא הך משנה גופה תנן בה דאוסרת ובסדר זרעים היא: 


lvr: 53
pgn: 111
dfh: a
trm: ומשום שמנונית
txt:
<span class='five'>ומשום שמנונית. </span>קאמר דאוסרת את המתבשל עמה לפי שבולע מן הטרפה ואינה נאסרת אם של היתר היא ובשלה עם טרפה אינה נאסרת לפי שטרודה לפלוט כל שעה ואינה בולעת כלום אבל דמא דנפיק מינה דכשרה מיבעיא לי אי אסיר אחריני אי לא דאיכא למימר דמא דהיתירא הוא שהרי עיקרה דם וכל זמן שלא פירש פשיטא לי דמותר וכי פירש מיבעיא לי מאי: 


lvr: 53
pgn: 111
dfh: a
trm: דלמא פי קנה חוץ לקדרה הוה
txt:
<span class='five'>דלמא פי קנה חוץ לקדרה הוה. </span>וסימפוני הכבד שופכין דרך קנה הכבד לתוך קנה הגדול של ריאה ויוצא דם דרך חללו חוץ לקדרה: 


lvr: 53
pgn: 111
dfh: a
trm: אי נמי חליט הוה מעיקרא
txt:
<span class='five'>אי נמי חליט הוה מעיקרא. </span>ונתבשל דמו בתוכו כדי שלא יפלוט עוד כשיבשלהו עם האחר ודמו המובלע בתוכו מותר כל זמן שלא יצא: 


lvr: 53
pgn: 111
dfh: a
trm: חלטי ליה בחלא
txt:
<span class='five'>חלטי ליה בחלא. </span>צומתו בחומץ שהחומץ צומתו אשטרוינ'ט ושוב אינו פולט עולמית והדר מבשלי ליה עם בשר אחר: 


lvr: 53
pgn: 111
dfh: a
trm: כי היכי דפליט הדר בלע
txt:
<span class='five'>כי היכי דפליט הדר בלע. </span>מאותו חומץ עצמו דכיון שנצמת ואינו טרוד לפלוט חוזר ובולע: 


lvr: 53
pgn: 111
dfh: a
trm: אמרו ליה בר בי רב דלגיו לא אכיל
txt:
<span class='five'>אמרו ליה בר בי רב דלגיו לא אכיל. </span>אמרו לו לרב נחמן תלמיד שנתארח אצלך אינו אוכל מה שהביאו לפניו: 


lvr: 53
pgn: 111
dfh: a
trm: אמאי עבדיתו הכי
txt:
<span class='five'>אמאי עבדיתו הכי. </span>אע'פ שדם הנבלע בו היתר הוא מיהו דם הכנוס בסמפונות דם הוא: 


lvr: 53
pgn: 111
dfh: a
trm: והני מילי
txt:
<span class='five'>והני מילי. </span>דבעי קריעה בכבדא מפני שדם כנוס לתוכו אבל טחלא אין בו דם ואפילו לקדרה שרי: 


lvr: 53
pgn: 111
dfh: a
trm: כבדא עילוי בשרא
txt:
<span class='five'>כבדא עילוי בשרא. </span>בתנור היו צולין כל צלי שלהן וחודו של שפוד תלוי למטה וכשהכבד נתון תחלה ואחר כך הבשר נמצא הכבד עליון כשתולין אותו: 


lvr: 53
pgn: 111
dfh: a
trm: דמא משרק שריק
txt:
<span class='five'>דמא משרק שריק. </span>אע'פ שזב מן הכבד על הבשר אין בכך כלום לפי שהדם ע'י צלי אינו נוח ליבלע אלא מחליק ונופל: 


lvr: 53
pgn: 111
dfh: a
trm: הלכתא כו'
txt:
<span class='five'>הלכתא כו'. </span>ולדידן אסור לגמרי לכתחלה לפי ששפודים שלנו אינן תלויין אלא שוכבות ופעמים שמרים זנב השפוד ונמצא התחתון עליון ופעמים שמשפילו ונמצא חברו עליון הלכך בין שהכבד לצד הראש ובין שהוא לצד הזנב אסור:  שפיד


lvr: 53
pgn: 111
dfh: b
trm: בי דוגי
txt:
<span class='five'>בי דוגי. </span>שנותנין כלי לקבל השומן כדרך שאנו עושין לאווזין והוא נקרא בי דוגי בלשון ארמי: 


lvr: 53
pgn: 111
dfh: b
trm: ומ'ש מדמא דבשרא
txt:
<span class='five'>ומ'ש מדמא דבשרא. </span>והרי אף דם הבשר כשאין שם כבד זב עם השומן ואנו אוכלין אותו: ומשני 


lvr: 53
pgn: 111
dfh: b
trm: דמא דבשרא שכן
txt:
<span class='five'>דמא דבשרא שכן. </span>יורד לשולי הכלי והשומן צף למעלה ומניחין לתוך הכלי מראה אדמומית שבשולים: 


lvr: 53
pgn: 111
dfh: b
trm: קפי
txt:
<span class='five'>קפי. </span>צף למעלה כמו <span class='mareimakom'>(מלכים ב ו)</span> ויצף הברזל ומתרגמינן וקפא פרזלא. והלכות כחל כבר למדנו למעלה לצלי בעי קריעה שתי וערב ואם לא קרעו מותר כלישנא קמא דרב דהא תניא כוותיה ולקדרה קורעו שתי וערב וטחו בכותל: 


lvr: 53
pgn: 111
dfh: b
trm: סכין ששחט בה
txt:
<span class='five'>סכין ששחט בה. </span>איידי דבית השחיטה רותח בולע הסכין מן הדם ואסור לחתוך בה רותח מפני שחוזר ופולט בו: 


lvr: 53
pgn: 111
dfh: b
trm: קערה שמלח בה בשר אסור לאכול בה דבר רותח
txt:
<span class='five'>קערה שמלח בה בשר אסור לאכול בה דבר רותח. </span>לפי שנבלע בה הדם ונותן טעם ראשון הוי כאיסור גמור: 


lvr: 53
pgn: 111
dfh: b
trm:
דההיא פינכא </span>גרסינן קערה של חרס שאין לה תקנה בהגעלה: <span class='five'>מכדי רבי אמי תלמיד דר' יוחנן כו'

txt:
<span class='five'>דההיא פינכא </span>גרסינן קערה של חרס שאין לה תקנה בהגעלה: <span class='five'>מכדי רבי אמי תלמיד דר' יוחנן כו'. </span>אביי מסיק ליה למילתיה: 


lvr: 53
pgn: 111
dfh: b
trm: וצנון שחתכו בסכין
txt:
<span class='five'>וצנון שחתכו בסכין. </span>אע'ג דאגב חורפיה דצנון איגר'ש בלע'ז הוא בולע משמנונית הסכין הקרוש עליו והוי האי צנון נתינת טעם ראשון שהרי בלע איסור ממש והוי כבשר: 


lvr: 53
pgn: 111
dfh: b
trm: מותר לאכלו
txt:
<span class='five'>מותר לאכלו. </span>לאותו צנון בכותח שיש בו נסיובי דחלבא כדמפרש טעמא דכיון שבלע מן השמנונית דהיתרא בלע: 


lvr: 53
pgn: 111
dfh: b
trm: האי
txt:
<span class='five'>האי. </span>צנון אפשר לו לישראל לטועמו קודם שיתננו בכותח והאי מותר דקאמר כגון שטעמו בתחלה ולא היה בו טעם שמנונית: 


lvr: 53
pgn: 111
dfh: b
trm: נותן טעם בר נותן טעם הוא
txt:
<span class='five'>נותן טעם בר נותן טעם הוא. </span>אם היו מבושלים עם בשר ממש היה אסור לאוכלן בכותח אי נמי מודה שמואל שאסור לאכול חלב רותח בקערה דנותן טעם ראשון הוי כבשר גמור אבל קערה זו היא עצמה אינה בשר אלא על ידי נותן טעם ואינה כבשר: 


lvr: 53
pgn: 111
dfh: b
trm: כולי האי
txt:
<span class='five'>כולי האי. </span>שחוזר ונותן טעם בבישול ומאן דשמע סבר דאית ליה לרב נתינת טעם בר נתינת טעם נמי בעלמא: 


lvr: 53
pgn: 111
dfh: b
trm: תאנים וענבים
txt:
<span class='five'>תאנים וענבים. </span>לא אתו לליפתן וקיימא לן <span class='mareimakom'>(ברכות דף מא:)</span> דברים הבאים לאחר סעודה כלומר הרגילים לבא לאחר סעודה טעונין ברכה בין לפניהם ובין לאחריהם אפילו הביאן בתוך הסעודה דכיון דאינן ליפתן אין הפת פוטרתן: 


lvr: 53
pgn: 112
dfh: a
trm: קישות
txt:
<span class='five'>קישות. </span>מתוקה היא ואינו נבלע בתוכה אלא השמנונית צף ועומד על מקום החתך הלכך גריר לבי פסקיה למקום חתך גורר מעט בסכין ואכיל אף בכותח הלכך דגים שעלו בקערה מותר לאוכלן בכותח כדאמר דאין נותן טעם הבא מן הממש אלא נותן טעם הבא מנותן טעם דסתם קערה מקנחין אותה משומן הקרוש עליה משום מיאוס אבל לסכין פעמים שהשמנונית קרוש עליו ואינו ניכר וכשחותך בצנון הוי נותן טעם הבא מן הממש ועוד דמשום חורפיה בלע טפי מדגים הרותחים ואגב דוחקא דסכינא פליט סכינא ובלע צנון: 


lvr: 53
pgn: 112
dfh: a
trm: ואי פתך בהו דליפתא
txt:
<span class='five'>ואי פתך בהו דליפתא. </span>ערבן בעת חתוכן שחתך אחת של לפת ואחת של תרדין הלפת מבטל טעם השמנונית מן הסכין ואין התרדין מקבלין טעם הימנו: 


lvr: 53
pgn: 112
dfh: a
trm: כמכא
txt:
<span class='five'>כמכא. </span>כותח מי חיישינן שמא יפול מן הכותח במלח והוא לא ידע וימלחו ממנו קדרת בשר: 


lvr: 53
pgn: 112
dfh: a
trm: דחלא מאי
txt:
<span class='five'>דחלא מאי. </span>דרך לתת חומץ לתוך התבשיל מי חיישינן שמא יפול מן הכותח בחומץ ויחזור ויתן ממנו לתבשיל: 


lvr: 53
pgn: 112
dfh: a
trm: האי
txt:
<span class='five'>האי. </span>כותח הנופל במלח נראה וניכר מפני שהוא עב ולא בטיל אבל כותח הנופל בחומץ ליתיה בעיניה וטעמא נמי לא יהיב כותח בחומץ: 


lvr: 53
pgn: 112
dfh: a
trm: דאינו נאכל מחמת מלחו
txt:
<span class='five'>דאינו נאכל מחמת מלחו. </span>אינו נוח ליאכל מרוב מלח שבו עד ששורין ומדיחין אותו במים כעין מליחת בשר להצניע: 


lvr: 53
pgn: 112
dfh: a
trm: ואי אית ביה פילי
txt:
<span class='five'>ואי אית ביה פילי. </span>בקעים והוא צלי לא סגיא ליה בקליפה לפי שבולע דרך הנקבים וכולו אסור: 


lvr: 53
pgn: 112
dfh: a
trm: ואי מתבל בתבלין
txt:
<span class='five'>ואי מתבל בתבלין. </span>התבלין שנתבשלו עמו מרככין אותו ונוח לבלוע וכשנפל לכותח היה צמא לבלוע ובלע: 


lvr: 53
pgn: 112
dfh: a
trm: והני מילי דאבריה
txt:
<span class='five'>והני מילי דאבריה. </span>שנקב הדם את הככר כלומר עבר מצדו לצדו עד שנראה משני צדדין: הכי גרסינן 


lvr: 53
pgn: 112
dfh: a
trm: משתעלה תימרתו
txt:
<span class='five'>משתעלה תימרתו. </span>שהבשר מעלה עשן לישנא אחרינא שיהו הגחלים מעלין עשן שכל זמן שהדם שותת עליהן אינן אלא כבין והולכים אבל כשהשומן נוטף הן מעלין עשן. לשון מורי: 


lvr: 53
pgn: 112
dfh: a
trm: תרי גללי דמלחא
txt:
<span class='five'>תרי גללי דמלחא. </span>בין על הבשר ובין בתוך הכלי והדם נגרר אצל המלח לשוליים:  ומשפייה


lvr: 53
pgn: 112
dfh: b
trm: ומשפייה
txt:
<span class='five'>ומשפייה. </span>כמו <span class='mareimakom'>(ב'מ דף ס.)</span> השופה יין לחבירו קולי'ר כלומר יערה השומן העליון בנחת מכלי אל כלי כדי שלא יתערב הדם בו וראיתי בהלכות גדולות דדוקא נקט תרי גללי כלומר מעט מלח אבל מלח הרבה פוסק כח הדם ועושהו כמים והוא נעכר ומתערב עם השומן: 


lvr: 53
pgn: 112
dfh: b
trm: שאני התם דאגב דוחקא דסכינא פליט
txt:
<span class='five'>שאני התם דאגב דוחקא דסכינא פליט. </span>לעולם כשתעלה תמרתו אין הדם יוצא ממנו ע'י האור ושמנונית הוא ומותר אבל כשחותכו וכובש עליו את הסכין הוא דוחקו ואם נשאר בו דם דוחקו והוא יוצא: 


lvr: 53
pgn: 112
dfh: b
trm: אפילו עופות ועופות [נמי] אסירי
txt:
<span class='five'>אפילו עופות ועופות [נמי] אסירי. </span>כדאמרינן לקמן <span class='mareimakom'>(דף קיג.)</span> אין מולחין בשר אלא על גבי כלי מנוקב לפי שהדם היוצא נשאר בכלי וחוזר ונבלע בבשר: 


lvr: 53
pgn: 112
dfh: b
trm: אפילו עופות ודגים [נמי] שרי
txt:
<span class='five'>אפילו עופות ודגים [נמי] שרי. </span>שהרי הדם יוצא דמה לי דגים ומה לי שאר שתי חתיכות הנמלחות זו על גב זו שאע'ג שהדם יוצא מעליונה לתחתונה אין נאסרין אם הכלי מנוקב: 


lvr: 53
pgn: 112
dfh: b
trm: ועופות קמיטי
txt:
<span class='five'>ועופות קמיטי. </span>צומתין אשטרינ'ט כלומר אין ממהרין לפלוט וכבר נחו הדגים מלפלוט ועדיין עופות פולטין הלכך בלעי דגים אבל בשר ובשר כמה שזה שוהה לפלוט כך זה שוהה לפלוט ושניהם פולטין יחד וכל זמן שהתחתון טרוד בפליטה אינו בולע: 


lvr: 53
pgn: 112
dfh: b
trm: אימלח ליה בשר שחוטה בהדי בשר נבלה
txt:
<span class='five'>אימלח ליה בשר שחוטה בהדי בשר נבלה. </span>ובכלי מנוקב כמשפט המולחים בשר וקמיבעיא ליה מי אמרינן כי היכי דגבי דם לא חיישינן לדלמא פלט עליון ובלע תחתון דאמרינן כל זמן שטרודים בפליטה אינן בולעין ושניהם נחין יחד מפליטתן ה'נ לא שנא או לא: 


lvr: 53
pgn: 112
dfh: b
trm: אמר ליה הטמאים
txt:
<span class='five'>אמר ליה הטמאים. </span>ה'א יתירא דגבי הטמאים לכם בכל השרץ <span class='mareimakom'>(ויקרא יא)</span> : 


lvr: 53
pgn: 112
dfh: b
trm: לאסור צירן ורוטבן וקיפה
txt:
<span class='five'>לאסור צירן ורוטבן וקיפה. </span>פירמא בשר ותבלין הנקפה בשולי הקדירה וכיון דצירן אסור מיתסר הבשר השחוט מחמת ציר הטרפה שהוא נוח ליבלע מן הדם:  הני


lvr: 53
pgn: 113
dfh: a
trm: הני מילי דמן
txt:
<span class='five'>הני מילי דמן. </span>כלומר הני מילי לגבי דם וכגון בכלי שאינו מנוקב דבתר דפלט הדר בלע: 


lvr: 53
pgn: 113
dfh: a
trm: אבל צירן
txt:
<span class='five'>אבל צירן. </span>זיעה הוא ולא מיתסר והכא לדם ליכא למיחש דמנוקב הוא וא'כ כשרה וכשרה נמי: 


lvr: 53
pgn: 113
dfh: a
trm: מאי לאו שניהם מלוחים
txt:
<span class='five'>מאי לאו שניהם מלוחים. </span>ושמע מינה ציר נמי לא מיבלע כל זמן שעסוקים בפליטה וש'מ צירן מותר לא גרסינן: 


lvr: 53
pgn: 113
dfh: a
trm: תפל
txt:
<span class='five'>תפל. </span>מבלי מלח דהשתא לא פליט טמא מידי אבל שניהם מלוחים דטמא נמי פליט אסור וכ'ש טמא מליח וטהור תפל: 


lvr: 53
pgn: 113
dfh: a
trm: הא שניהם מלוחים שרי
txt:
<span class='five'>הא שניהם מלוחים שרי. </span>דשניהם טרודים בפליטה: רב הונא דלא בעי הדחה ברישא בדחלליה בי טבחא כל רחיצת הבשר מתרגמינן חילול: 


lvr: 53
pgn: 113
dfh: a
trm: ומנפיץ ליה
txt:
<span class='five'>ומנפיץ ליה. </span>למילחא לאחר זמן מפני שהדם נבלע בה אבל מלח דקה אין צריך לנפץ שהיא נתכת מעצמה: 


lvr: 53
pgn: 113
dfh: a
trm: אלא ל'ש
txt:
<span class='five'>אלא ל'ש. </span>ומותר וטעמא כדפרשינן לעיל <span class='mareimakom'>(דף קיב: ד'ה ועופות)</span> דכל זמן שטרודים לפלוט אינן בולעים וכשנח זה כבר נח זה: 


lvr: 53
pgn: 113
dfh: a
trm: הרי זה מכביד את הבשר
txt:
<span class='five'>הרי זה מכביד את הבשר. </span>לפי שבשעת שחיטתה היא טרודה להוציא דם וכששובר מפרקתה מתוך צרתה אין בה כח להתאנח ולהוציא דם והיא נחה ושוקטת והדם נבלע באבריה ומכביד הבשר ונמצא גוזל את הבריות כשהוא מוכרה במשקל והדם שוקל: 


lvr: 53
pgn: 113
dfh: a
trm: איבעיא להו היכי קאמר
txt:
<span class='five'>איבעיא להו היכי קאמר. </span>האי ומבליע דם דקתני כוליה חד איסורא הוא וה'ק מכביד את הבשר ונמצא גוזל את הבריות הוא משום דמבליע דם שמכביד את משקלה והבלעת דם לפרושי גוזל את הבריות נקט לה: 


lvr: 53
pgn: 113
dfh: a
trm: או דילמא לדידיה נמי אסור
txt:
<span class='five'>או דילמא לדידיה נמי אסור. </span>ותרתי איסורי קחשיב חדא דגוזל את הבריות וחדא דמבליע דם ושוב אינו יוצא ואוכל דם: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 113
dfh: a
trm: אינו עובר בלא תעשה
txt:
<span class='five'>אינו עובר בלא תעשה. </span>היא גופה לא איצטריך דהעלאה לאו דאורייתא אלא דיוקא דילה איצטריך למידק מינה הא אוכל עוף בחלב עובר ולאפוקי מדרבי עקיבא דאמר פרט לעופות: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 113
dfh: a
trm: אינו בא לידי לא תעשה
txt:
<span class='five'>אינו בא לידי לא תעשה. </span>כלומר אין לחוש שמא יאכלנו ויעבור עליו דאי נמי אכיל ליה לא עבר: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 113
dfh: a
trm: מותר לבשל ומותר בהנאה
txt:
<span class='five'>מותר לבשל ומותר בהנאה. </span>דאין בו משום בשר בחלב כדיליף בגמרא ובאכילה מיהא אסור משום איסור טמאה: 


lvr: 53
pgn: 113
dfh: a
trm: פרט לעוף וחיה ובהמה טמאה
txt:
<span class='five'>פרט לעוף וחיה ובהמה טמאה. </span>גדי פרט לעוף שאינו בהמה גדי פרט לחיה שאינה בהמה דאע'ג דחיה בכלל בהמה אתא קרא יתירא ומפקיע גדי ולא את הבהמה טמאה אבל בהמה טהורה דלאו גדי כגון פרה ורחל איתרבאי מקראי כדקתני בברייתא בגמרא: 


lvr: 53
pgn: 113
dfh: a
trm: נאמר לא תאכלו כל נבלה ונאמר
txt:
<span class='five'>נאמר לא תאכלו כל נבלה ונאמר. </span>באותו פסוק עצמו לא תבשל גדי בחלב אמו דמשמע כל שנוהג בו איסור נבלה יש בו משום בשר בחלב: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 113
dfh: b
trm: ונילף
txt:
<span class='five'>ונילף. </span>גזירה שוה מיניה מה גדי האמור כאן עזים אף גדי האמור בבשר וחלב עזים הוא: 


lvr: 53
pgn: 113
dfh: b
trm: אמר שמואל
txt:
<span class='five'>אמר שמואל. </span>קרא יתירא כתיב לדרשה ודרשינן להו ולקמן פריך תלתא קראי כתיבי ושמואל שיתא דריש: 


lvr: 53
pgn: 113
dfh: b
trm: את המתה
txt:
<span class='five'>את המתה. </span>שאם בשל בשר נבלה בחלב ואכלו עובר משום בשר בחלב ואף על גב דבעלמא אין איסור חל על איסור וכאן הרי קדמו איסור חלב ואיסור נבלה לאיסור בשר בחלב אתא קרא ורבינהו: 


lvr: 53
pgn: 113
dfh: b
trm: בחלב אמו
txt:
<span class='five'>בחלב אמו. </span>משמע שלא נאסר חלב אלא ממין שנאסר בשר וגדי הא איתרבאי ביה כל בהמה טהורה ולא טמאה הלכך חלב כגדי דהא אמו כתיב וקא ממעט חלב טמאה אפילו הבשר טהור: 


lvr: 53
pgn: 113
dfh: b
trm: איסור חל על איסור
txt:
<span class='five'>איסור חל על איסור. </span>אני שמעתי דגרס ליה והכי פירושו איסור חל על איסור ולא אצטריך קרא לא לחלב ולא למתה: 


lvr: 53
pgn: 113
dfh: b
trm: מחד קרא
txt:
<span class='five'>מחד קרא. </span>כלומר מההוא קרא דאתא לגופיה נפקי דאם בשל חלב או בשר נבלה בחלב אף הם במשמע וקשיא לי הא דאמרינן לקמן בפירקין <span class='mareimakom'>(דף קטז.)</span> לר'ע משום דאית ליה איסור חל על איסור מייתרי ליה כולהו תלתא גדי לדרשה ואמרינן חלב ומתה לא צריכי קרא והכא לשמואל נמי דאית ליה איסור חל על איסור אמרינן חלב ומתה מחד קרא נפקי ולא מייתרי כולהו אלא תרי ונראה בעיני דלא גרסינן להאי קסבר שמואל איסור חל על איסור אלא הכי גרסינן חלב ומתה מחד קרא נפקי כו' דכולהו תלתא גדי מייתרי לדרשה דהוה ליה למיכתב לא תבשל בחלב אמו כל מי שיש לו חלב אם בהמה כיון דסופינו להביא במשמע גדי אף עגל וטלה כדאמרן לעיל ומדכתב גדי לדרשה אתי חד לחלב ומתה לאשמועינן שיהא איסור חל על איסור ואיתרבו להו תרוייהו דהא מין גדי הן והי מינייהו מפקת וחד לשליל וחד למעוטי טמאה ולקמן נמי בשמעתין אמרינן שאני הכא דרבי רחמנא גדי אלמא איסור חל על איסור לשמואל הכא מגדי נפקא ליה מריבויא והא דפריך לקמן וסבר שמואל איסור חל על איסור הא קשיא ליה דמדרבי שמואל חלב ומתה אלמא איסור חל על איסור: 


lvr: 53
pgn: 113
dfh: b
trm: ומתו בו
txt:
<span class='five'>ומתו בו. </span>באוכל תרומה בטומאת גופו כתיב דהא לעיל מיניה כתיב איש איש מזרע וגו': 


lvr: 53
pgn: 113
dfh: b
trm: פרט לזו כו'
txt:
<span class='five'>פרט לזו כו'. </span>אלמא לא אתי איסור טומאת הגוף שהוא במיתה בידי שמים וחייל אאיסור טומאת תרומה שאסורה ועומדת עליו באיסור עשה כדמפרש ביבמות בפ' הערל <span class='mareimakom'>(דף עג:)</span> מבשעריך תאכלנו הטמא והטהור דמשמע טמא וטהור אוכלין בקערה אחת בשר פסולי המוקדשין לאחר פדיונן דאין בהן איסור טומאה וכתיב תאכלנו לזה ולא לאחר כלומר בזה התרתי לטהור לאכול עם הטמא ואע'פ שאוכל בשר טמא שמותר לאכול פסולי המוקדשין בין בטומאת הגוף ובין בטומאת עצמן אבל בתרומה לא התרתי לך לאכול בטומאת עצמה ולאו הבא מכלל עשה עשה אבל אוכל תרומה בטומאת הגוף מפורש בו לא תעשה דכתיב בקדשים לא יאכל וכתיב בתריה ובא השמש וטהר ואחר יאכל וגו' ומוקמינן ליה בתרומה ביבמות <span class='mareimakom'>(דף עד:)</span>: ה'ג 


lvr: 53
pgn: 113
dfh: b
trm:
בעלמא סבר שמואל איסור חל על איסור ושאני הכא דגלי רחמנא ומתו בו כי יחללוהו ואבע'א בעלמא קסבר אין איסור חל על איסור ושאני הכא דרבי רחמנא גדי </span>ולשון ששמעתי קשיא לי כיון דחד לגופיה הי רבי והי מייתר והא דרשינהו: <span class='five'>הא דרביה

txt:
<span class='five'>בעלמא סבר שמואל איסור חל על איסור ושאני הכא דגלי רחמנא ומתו בו כי יחללוהו ואבע'א בעלמא קסבר אין איסור חל על איסור ושאני הכא דרבי רחמנא גדי </span>ולשון ששמעתי קשיא לי כיון דחד לגופיה הי רבי והי מייתר והא דרשינהו: <span class='five'>הא דרביה. </span>רבי אלעזר שאמר לעיל שמואל משמו וכל היכא דקתני משום פלוני לא שמע מפיו אלא מפי אחרים שאמרו מפיו ושמואל לא ראה את רבי אלעזר מימיו דר' אלעזר בחורבן היה <span class='mareimakom'>(גיטין דף נו.)</span> מתלמידי רבן יוחנן בן זכאי ושמואל מדורות האחרונים היה בסוף שנותיו דרבי : 


lvr: 53
pgn: 113
dfh: b
trm: שלא הניקה
txt:
<span class='five'>שלא הניקה. </span>לא ילדה מעולם ויש לה חלב כשהיא קרובה לימי לידתה מי דייקינן אמו שהיתה אמו כבר או לא: 


lvr: 53
pgn: 113
dfh: b
trm: אין איסור חל על איסור
txt:
<span class='five'>אין איסור חל על איסור. </span>ולא נפיק מקרא דלגופיה וקרא יתירא לית לן לרבויי דאיכא למימר חד לרבויי שליל אתא דחד איסור הוא דאיכא וחד למעוטי שליא אתא דלא ס'ל פירשא הוא ובעי קרא למעוטי דאילו למעוטי דם וטמאה לא איצטריך דכיון דאין איסור חל על איסור מהיכא תיתי לן דליתסרו דבעי למעוטינהו: 


lvr: 53
pgn: 113
dfh: b
trm: כי פליגי אבשול
txt:
<span class='five'>כי פליגי אבשול. </span>שהרי החלב וכל שאר איסורין לא נאסרו לבשל אלא בשר בחלב הלכך גבי בשול אין כאן אלא איסור בשר בחלב:  ומר


lvr: 53
pgn: 114
dfh: a
trm: ומר אמר חדא כו'
txt:
<span class='five'>ומר אמר חדא כו'. </span>מ'ד לוקה קאי אבישול דחדא איסורא הוא ומ'ד אין לוקה קאי אאכילה דאם לא התרו בו משום אכילת חלב אלא משום בשר בחלב אינו לוקה דלא אתי איסור בשר בחלב וחייל אאיסור חלב: 


lvr: 53
pgn: 114
dfh: a
trm: הפגול והנותר
txt:
<span class='five'>הפגול והנותר. </span>אלמא אע'ג דאסירי וקיימי אתי איסור בשר בחלב וחייל עלייהו והוא הדין נמי אם בשל חלב בחלב אלמא מרבויא דגדי נפקא לן דחייל על כל איסורין: 


lvr: 53
pgn: 114
dfh: a
trm: האי תנא
txt:
<span class='five'>האי תנא. </span>נמי סבר בכל איסורין דאיסור חל על איסור ואינהו סברי לה כמ'ד אין איסור חל על איסור ותנאי טובא איפליגו בה: 


lvr: 53
pgn: 114
dfh: a
trm: הרי הן כחלב
txt:
<span class='five'>הרי הן כחלב. </span>להכשיר את הזרעים וחלב נקרא משקה דכתיב <span class='mareimakom'>(שופטים ד)</span> ותפתח את נאד החלב ותשקהו: 


lvr: 53
pgn: 114
dfh: a
trm: הרי הוא כשמן
txt:
<span class='five'>הרי הוא כשמן. </span>ושמן איקרי משקה דכתיב <span class='mareimakom'>(ישעיהו כה)</span> משתה שמנים: 


lvr: 53
pgn: 114
dfh: a
trm: בחלב אמו
txt:
<span class='five'>בחלב אמו. </span>דמייתר לרבויי כל חלב בהמה טהורה דהאי תנא לא מצריך ליה לכדשמואל דחלב זכר וחלב שחוטה וחלב טמאה מחד קרא דלגופי' נפקי דהא אמו כתיב ולא שחוטה ולא זכר ולא טמאה דהא גדי א] כתיב ובטהורה משתעי כדאמרן להוציא את הטמאה ועל כרחיך אמו נמי טהורה דאי אמו טמאה לא הוי איהו טהור הלכך להכי  ב] לא אתא וגדי משמע ליה גדי דווקא ובשר חיה ושאר בהמות מגדי יתירא נפקי לאיסורא דאי סבירא ליה גדי הכל במשמע אפילו עגל וטלה למה ליה לרבויי חלב פרה ורחל והא אמו כתיב ולקמן <span class='mareimakom'>(דף קטז.)</span> דמשמע לן יתורא דגדי גדי לר'ע למעוטי חיה ועוף הני מילי למאן דמשמע ליה גדי ואפילו עגל וטלה אתי קרא יתירא למעוטי אבל למאן דמשמע ליה גדי דווקא קראי יתירי לרבויי אתו דאי למעוטי לא איצטריך וחד למעוטי טמאה ולשליל לא איצטריך קרא דממשמעות יליף ליה כדאשכחנא גבי ר'ע לקמן דאמר שליל גדי מעליא: 


lvr: 53
pgn: 114
dfh: a
trm: מעיקרא דדינא
txt:
<span class='five'>מעיקרא דדינא. </span>מתחלת הדין דקתני מה אמו שלא נאסרה עמו בהרבעה נאסרה עמו בבשול זהו תחלתו של ק'ו ויש להקשות מה לאמו שכן נאסרה לישחט עמו ביום אחד ולהכי נקט מעיקרא דדינא פירכא משום דפעמים מקשה על סוף הדין כגון דקתני סיפא פרה ורחל שנאסרו עמו בהרבעה אינו דין שנאסרו עמו בבשול זהו סוף הדין ואם היה מקשה ואומר בהמה טמאה תוכיח שנאסרה עמו בהרבעה ולא נאסרה עמו בבישול אף אתה אל תתמה על פרה ורחל כו' זו היא פירכא על סוף הדין: 


lvr: 53
pgn: 114
dfh: a
trm: חלב אחותו גדולה מנין
txt:
<span class='five'>חלב אחותו גדולה מנין. </span>אני שמעתי דהיינו פרה שהיא מין בהמה כמותה אבל מין גדול הוא ומהאי קרא גופיה דריש ותנא אחרינא הוא ולישניה הוא דשני ועוד דלא נפק ליה פרה ורחל מיתורא דחד קרא אלא פרה לחודה דחלוקה מן הגדי בשני חילוקין חדא דנאסרה עמו בהרבעה וחדא דאין נכנסת עמו לדיר להתעשר אבל רחל שנכנסת עמו לדיר להתעשר דהא מעשר בקר וצאן כתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span> וכל צאן במשמע לא נפקא ליה מיניה שתאסר עמו בבישול הלכך יליף ברישא פרה והדר אתיא ליה רחל בהצד השוה כדלקמן בקר אינו נכנס עם הצאן להתעשר בפרק בתרא דבכורות <span class='mareimakom'>(דף נג.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 114
dfh: a
trm: ומה אמו
txt:
<span class='five'>ומה אמו. </span>שאינה חלוקה ממנו לענין מעשר דהא מינה היא ואע'פ שכבר ילדה עדיין היא ראויה ליכנס עמו לדיר להתעשר דגדייה יולדת בתוך שנתה ונכנסת עם בנה לדיר להתעשר כשעדיין לא נכנסה להתעשר כדתניא בבכורות <span class='mareimakom'>(דף כ:)</span> גדייה שילדה שלש בנות וכל בנותיה ילדו שלש [שלש] כולן נכנסות לדיר להתעשר ואפ'ה חלקה הכתוב ממנו לאוסרה עמו בבישול: 


lvr: 53
pgn: 114
dfh: a
trm: תלמוד לומר בחלב אמו
txt:
<span class='five'>תלמוד לומר בחלב אמו. </span>קרא יתירא לרבויי כל חלב וממילא איתרבאי פרה דאשכחן דנחלקה ממנו לענין מעשר תיחלק ממנו לבישול: 


lvr: 53
pgn: 114
dfh: a
trm: תיתי מאמו
txt:
<span class='five'>תיתי מאמו. </span>דמה אמו שלא נאסרה עמו בהרבעה נאסרה עמו בבישול אחותו קטנה שנאסרה עמו בהרבעה אינו דין שנאסרה עמו בבישול: 


lvr: 53
pgn: 114
dfh: a
trm: אי הכי אחותו גדולה נמי תיתי מביניא
txt:
<span class='five'>אי הכי אחותו גדולה נמי תיתי מביניא. </span>מאמו ומאחותו קטנה ומחצי הדין שהרי אין להשיב עליו והכי דנינן מה אמו שנכנסת עמו לדיר נאסרה עמו בבשול אחותו גדולה לא כל שכן וכי פרכת מה לאמו שכן נאסרה עמו בשחיטה תאמר באחותו גדולה אחותו קטנה תוכיח ותו ליכא למיפרך מה לאחותו קטנה שכן לא נכנסה כו' אלמא מפלגי דינא נפקא לן כך שמעתי וקשיא לי היכי נימא אחותו קטנה תוכיח הא אכתי לא קיימא לן אחותו קטנה לאיסורא ואני שמעתי דהכי פריך מאי חזית דאחותו גדולה נפקא לן מקרא וקטנה מביניא תיפוק ליה אחותו קטנה מרבויא דקרא וגדולה מביניא וקשיא לי חדא דמסתברא קרא כי רבי לאחותו גדולה  לאיסורא


lvr: 53
pgn: 114
dfh: b
trm: אחותו גדולה נמי
txt:
<span class='five'>אחותו גדולה נמי. </span>לא תיבעי קרא ותיתי מביניא דאמו ופרה ודרוש הכי מה אמו שנכנסה עמו לדיר נאסרה עמו בבשול אחותו גדולה לא כ'ש מה לאמו שכן נאסרה עמו בשחיטה פרה תוכיח מה לפרה שכן נאסרה עמו בהרבעה ובמעשר אמו תוכיח שמותרת עמו בהרבעה ובמעשר וחזר הדין הצד השוה שבהן שהם חלב כו' ואתיא מביניא בין אחותו גדולה ובין קטנה: 


lvr: 53
pgn: 114
dfh: b
trm: היא עצמה בחלבה
txt:
<span class='five'>היא עצמה בחלבה. </span>שיצא ממנה בעודה חיה מנין כו' ואף מדרשה זו נראין הדברים דלאחותו ממש מצריך תלמודא או מקרא או מביניא דהא אפילו להיא עצמה מצרכינן תלמודא אלמא לא נפקא לן מקרא דלגופיה כל מין גדי אלא אמו דווקא אבל היא עצמה לא וה'ה אחותו גדולה וקטנה: 


lvr: 53
pgn: 114
dfh: b
trm: אמר רב אחדבוי כו'
txt:
<span class='five'>אמר רב אחדבוי כו'. </span>הכא לא אמרי מעיקרא דדינא פירכא כדלעיל משום דמקשי על סוף הדין: 


lvr: 53
pgn: 114
dfh: b
trm: אחי פרדה
txt:
<span class='five'>אחי פרדה. </span>שילדתה הסוסיא מן החמור והיה לה בן אחר מן הסוס הרי בן מותר עם אמו ואסור עם אחותו: 


lvr: 53
pgn: 114
dfh: b
trm: התם זרע אב קא גרים
txt:
<span class='five'>התם זרע אב קא גרים. </span>ואיסורא לאו משום פרי עם פרי הוא אלא משום פרי עם שאינו פרי כלומר משום צד אביהן שהוא חלוק אבל גדי בחלב אמו שניהם על שם אמן קראן הכתוב ואפ'ה אסרינהו ותדע דטעמא משום חלוק האב הוא דהא זימנין דהוי איסור איפכא דפרי עם האם אסור ופרי עם פרי מותר: 


lvr: 53
pgn: 114
dfh: b
trm: דהא פרד בן סוסיא
txt:
<span class='five'>דהא פרד בן סוסיא. </span>שילדתו מן החמור והוא אחי פרדה שהיתה לה לסוסיא זו עוד בת אחת מן החמור: 


lvr: 53
pgn: 114
dfh: b
trm: התם גט שחרור קא גרים
txt:
<span class='five'>התם גט שחרור קא גרים. </span>ולאו משום פרי עם פרי הוא דהא זימנין דהוי איפכא ומיתסר: 


lvr: 53
pgn: 114
dfh: b
trm: הרי הוא בבל תאכל
txt:
<span class='five'>הרי הוא בבל תאכל. </span>עולמית בכל ענינין שהוא בין שבא בעבירה ובין שלא בא בעבירה כגון ע'י קטן או ע'י עובד כוכבים מאחר שתיעבתי לך אסור והאי הרי תיעבתיו לך להתרחק מבשולו שלא לבשלם יחד: 


lvr: 53
pgn: 114
dfh: b
trm: עד שיפרוט לך הכתוב שהוא מותר בהנאה כדרך שפרט לך בנבלה
txt:
<span class='five'>עד שיפרוט לך הכתוב שהוא מותר בהנאה כדרך שפרט לך בנבלה. </span>שאע'פ שלא כתב לך אלא לא תאכל הוצרך לפרש בה היתר הנאה הא כל מקום שלא פירש לך בה היתר הנאה הוי במשמע איסור הנאה מלא תאכל: 


lvr: 53
pgn: 114
dfh: b
trm: מדכתיב מכירה ונתינה באמצע
txt:
<span class='five'>מדכתיב מכירה ונתינה באמצע. </span>שמע מינה אחד מכירה ואחד נתינה קיימי בין אגר ובין אעובד כוכבים דאי דוקא כתיב הוה ליה למכתב הכי תתננה לגר ותמכרנה לעובד כוכבים:  מעשה


lvr: 53
pgn: 115
dfh: a
trm: מעשה שבת
txt:
<span class='five'>מעשה שבת. </span>כגון המבשל בשבת ליתסרו באכילה לכל ישראל דהא הזהרתיך לתעבו ולהתרחק ממנו ואנן תנן במזיד לא יאכל הוא משום קנס אבל אחרים אוכלין בפ'ק <span class='mareimakom'>(לעיל טו)</span>: 


lvr: 53
pgn: 115
dfh: a
trm: ליתסרו
txt:
<span class='five'>ליתסרו. </span>הזרעים והדישה דהא הרחקתיך מהם כל הנך דקאמר ליתסרו באכילה ובהנאה קאמר דליתסרו: 


lvr: 53
pgn: 115
dfh: a
trm: הני לא כ'ש
txt:
<span class='five'>הני לא כ'ש. </span>אבל בבשר בחלב לא אמרינן האי ק'ו דהא כתיב לא תאכל כל שתיעבתי לך ומסתברא דאיסורא דקרא עליה קאמר דהא אכיל תועבה גופה אבל האי לא אכיל החרישה עצמה אלא הבא ממנה והחוסם והדש נמי לאו חסימה גופה קאכיל אלא מעשה הבא על ידה וילפינן משבת דאין הבא מכחה קדש: 


lvr: 53
pgn: 115
dfh: a
trm: כלאים
txt:
<span class='five'>כלאים. </span>אסירי לגבוה דתניא שור או כשב או עז פרט לכלאים בגמרא דהשוחט <span class='mareimakom'>(לעיל לח)</span>: 


lvr: 53
pgn: 115
dfh: a
trm: שילוח הקן ליתסר
txt:
<span class='five'>שילוח הקן ליתסר. </span>כגון נטל את האם מעל הבנים ובא לפנינו וחייבנוהו לשלח כדתנן לקמן <span class='mareimakom'>(דף קמא)</span> משלח ואינו לוקה תאסר לאכילה עולמית דהא נעבדה בה עבירה: 


lvr: 53
pgn: 115
dfh: a
trm: לא אמרה תורה שלח לתקלה
txt:
<span class='five'>לא אמרה תורה שלח לתקלה. </span>וכאן הרי אמרה שלח דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים כב)</span> לא תקח האם והדר שלח תשלח דאם לקחת אותה חזור ושלחה ואם היתה אסורה לא היה אומר לך שלחנה ויכשלו בה בני אדם וה'ה דמצי למימר נמי בכל הני מה שבת דחמירא כו' ומיהו מידי דמשכח פירוקא מגופיה לא יליף מאחריני לישנא אחרינא שילוח הקן ליתסר כל שילוח הקן ליתסר האם לעולם ואפילו שלחה דהא כל שתיעבתי לך הרי הוא לך לעולם בבל תאכל והרי אסרתיה לך באותה שעה וזה נראה לי עיקר דהא לא קאמר רב אשי דכל דבר שנעבדה בו עבירה ומתחלה הוא מותר אסור דאם כן החורש בשור וחמור והמרביע כלאים והחוסם יאסרו הבהמות ואנן לא פרכינן מינייהו מידי אלא מן היוצא מהן: 


lvr: 53
pgn: 115
dfh: b
trm: כעורה זו ששנה רבי
txt:
<span class='five'>כעורה זו ששנה רבי. </span>כלומר וכי מכוערת היא בעיניך משנה זו ששנה רבי ולמדה לבשר בחלב ממקרא הזה: 


lvr: 53
pgn: 115
dfh: b
trm: לא תאכלנו
txt:
<span class='five'>לא תאכלנו. </span>יתירא דכתיב בראה אנכי גבי פסולי המוקדשין שנפדו רק הדם לא תאכלנו על הארץ תשפכנו כמים והדר כתיב לא תאכלנו למען ייטב לך וגו' לדם לא איצטריך דהא כתיבי קראי טובא ומוקי ליה לבשר בחלב: 


lvr: 53
pgn: 115
dfh: b
trm: דבר הלמד מענינו
txt:
<span class='five'>דבר הלמד מענינו. </span>דבר סתום שאין מפורש בו במה מדבר הוי לומדו מן הענין פרשה שנכתב בה במה הענין מיירי: 


lvr: 53
pgn: 115
dfh: b
trm: בשני מינין
txt:
<span class='five'>בשני מינין. </span>פסולי המוקדשין שנפדו שני מינין הן מותרין באכילה כחולין ואסורין בגיזה ועבודה כקדשים כדאמר בבכורות <span class='mareimakom'>(דף טו.)</span> תזבח ולא גיזה בשר ולא חלב: 


lvr: 53
pgn: 115
dfh: b
trm: אבל בהנאה לא קמ'ל
txt:
<span class='five'>אבל בהנאה לא קמ'ל . </span>מהאי קרא דכתיבא אזהרה דידיה גבי פסח מה פסח מבושל אסור באכילה ובהנאה דכל קדשים שאינם ראוים לאכילה תעובר צורתן ויצאו לבית השריפה אף זה אסור בהנאה: 


lvr: 53
pgn: 115
dfh: b
trm: לא היתה לו שעת הכושר
txt:
<span class='five'>לא היתה לו שעת הכושר. </span>פרי הערלה באיסור גדל אבל בשר בחלב היתה לו שעת הכושר קודם שניתן בשר בחלב: 


lvr: 53
pgn: 115
dfh: b
trm: כלאי הכרם יוכיחו
txt:
<span class='five'>כלאי הכרם יוכיחו. </span>לקמן פריך ל'ל כלאי הכרם נימא ערלה תוכיח וחזר הדין ועוד פריך נימא מה לכלאי הכרם שכן לא היתה [להן] שעת הכושר: 


lvr: 53
pgn: 115
dfh: b
trm: למה לי גז'ש
txt:
<span class='five'>למה לי גז'ש. </span>לאיסור אכילה כי היכי דיליף לאיסור הנאה מערלה נילף נמי לאיסור אכילה: 


lvr: 53
pgn: 115
dfh: b
trm: משום דאיכא למימר חורש בשור ובחמור יוכיח
txt:
<span class='five'>משום דאיכא למימר חורש בשור ובחמור יוכיח. </span>שנעבדה בו עבירה ומותר באכילה אבל השתא דקיימא לן אכילה מג'ש ילפינן הנאה בק'ו וליכא למימר חורש בשור וחמור יוכיח  דמה לחורש בשור וחמור דמותר באכילה תאמר בבשר בחלב שאסור באכילה: 


lvr: 53
pgn: 115
dfh: b
trm: למה ליה למימר
txt:
<span class='five'>למה ליה למימר. </span>לעיל כלאים יוכיח דאיצטריך ליה לאהדורי אכלאים דהוה ליה למד חדא מתלת בשר בחלב מערלה וחמץ וכלאים לימא ערלה תוכיח ותיתי חדא מתרתי שפיר: 


lvr: 53
pgn: 115
dfh: b
trm: וליהדר דינא
txt:
<span class='five'>וליהדר דינא. </span>וכשיחזור הדין מה לערלה שכן לא היתה לה שעת הכושר חמץ יוכיח מה לחמץ שכן כרת ערלה תוכיח וגמרינן ומייתינן לה במה הצד כגון לא ראי ערלה כראי חמץ ולא ראי חמץ כראי ערלה הצד השוה שבהן שאסורין באכילה ואסורין בהנאה אף אני אביא בשר בחלב דהואיל ואסור באכילה מגז'ש יהא אסור אף בהנאה: 


lvr: 53
pgn: 115
dfh: b
trm: הכי אמרינן משמיה דר'ל
txt:
<span class='five'>הכי אמרינן משמיה דר'ל. </span>האי נבלה תוכיח אינה תשובה דכל הבאה במה הצד מגופיה פרכינן אם יש להשיב בשניהם מה להצד השוה שבשניהם שכן כך וכך יש בהם תאמר בזה שלא הושווה להן במדה זו (היא) פרכינן אבל מעלמא כגון פלוני יוכיח לא פרכינן: 


lvr: 53
pgn: 115
dfh: b
trm: כל מה הצד פרכינן כל דהו
txt:
<span class='five'>כל מה הצד פרכינן כל דהו. </span>כל דבר הלמד בהצד השוה ויש להשיב שום דבר שהמלמדין שוין בו והלמד אינו שוה להן בו אפילו שאינו לא קל ולא חמור פרכינן ליה: 


lvr: 53
pgn: 115
dfh: b
trm: לא אם אמרת כו'
txt:
<span class='five'>לא אם אמרת כו'. </span>אי הוה הדר דינא ואתי במה הצד הוה פרכינן כל דהו אבל השתא דאתי מכלאים ואתה בא להשיב לא אם אמרת בכלאים שכן גדולי קרקע אין זו תשובה דקולא וחומרא פרכינן אם אנו צריכין ללמוד קולא יש לך להשיב לא אם אמרת בזה שכן יש בו צד קל אחר ואם אנו לומדים חומר צריך אתה להשיב לא אם אמרת בזה שכן יש בו צד חמור כגון הני דאמרינן לעיל מה לערלה שכן לא היתה לה שעת הכושר וכגון חמץ בפסח שהשבנו לא אם אמרת בחמץ בפסח שכן כרת אבל כל דהו כי האי שכן גדולי קרקע לאו פירכא היא: 


lvr: 53
pgn: 115
dfh: b
trm: וליפרוך לכולהו כו'
txt:
<span class='five'>וליפרוך לכולהו כו'. </span>דכיון דלאו חדא מחדא היא אלא חד מתלת כמה הצד דמי הלכך ליפרוך בכולהו ואע'ג דלאו קולא וחומרא היא דקא ס'ד דכי אמרינן בלא אם אמרת דלא פרכינן ביה כל דהו ה'מ היכא דאתיא חדא מחדא כגון בריש מלתא דבעי לאתויי מערלה לחודה אבל חדא מתרתי או מתלת כמה הצד דמיא ואף על גב דלא אמרינן וחזר הדין פרכינן לכולהו פירכא כל דהו:  חדא


lvr: 53
pgn: 116
dfh: a
trm: חדא מחדא
txt:
<span class='five'>חדא מחדא. </span>כגון בריש מילתא דבעי לאתויי מערלה לחודה פרכינן קולא וחומרא ולא כל דהו: 


lvr: 53
pgn: 116
dfh: a
trm: חדא מתרתי
txt:
<span class='five'>חדא מתרתי. </span>כגון שהשבנו מה לערלה שכן לא היתה כו' וסייעתנו ראיית דברינו בדבר אחר כגון חמץ בפסח יוכיח פרכינן אפילו כל דהו אם לא היה בידינו תשובת קולא וחומרא שהשבנו מה לחמץ בפסח שכן כרת והיה בידינו תשובה כל דהו השוה בשני המלמדין היינו משיבין אותה אע'פ שלא חזר הדין ולא באנו להצד השוה: 


lvr: 53
pgn: 116
dfh: a
trm: אבל חדא מתלת
txt:
<span class='five'>אבל חדא מתלת. </span>כגון זו שאמרנו כלאים יוכיחו אי הדר דינא ואתי במה הצד אם היה בידינו תשובת קולא וחומרא להשיב על כלאים כגון מה לכלאים שכן כך וכך דליצטריך מיהדר דינא ומייתי במה הצד פרכינן כל דהו על מה הצד אבל כל כמה דלא הדר דינא לא פרכינן כל דהו אפילו שוים בכולהו כך המדות מסורות בידינו מסיני: 


lvr: 53
pgn: 116
dfh: a
trm: ולפרוך מה לכלאי הכרם שכן לא היתה להם שעת הכושר
txt:
<span class='five'>ולפרוך מה לכלאי הכרם שכן לא היתה להם שעת הכושר. </span>דקס'ד אין הזריעה נאסרת אלא הגידולים ולהם לא היתה שעת הכושר מעולם: 


lvr: 53
pgn: 116
dfh: a
trm: זאת אומרת
txt:
<span class='five'>זאת אומרת. </span>מדלא פריך הכי ש'מ כלאי הכרם עיקרן נאסר אפילו הזריעה עצמה נאסרת משנשרשה: 


lvr: 53
pgn: 116
dfh: a
trm: עיקרן
txt:
<span class='five'>עיקרן. </span>השרשתן נאסרת ולזריעה הזאת היתה לה שעת היתר כל ימיה משבאה לעולם עד שנשרשה: 


lvr: 53
pgn: 116
dfh: a
trm: הוסיף מאתים
txt:
<span class='five'>הוסיף מאתים. </span>הוסיף בתוך הכרם אחד ממאתים שגדל הירק או גרעיני הזרעים בתוכו דהוו להו מאה ותשעים ותשעה דהיתר וחלק המאתים הוי איסור אסור וכל שכן אם הוסיף יותר דכלאי הכרם אין בטלים עד שיהו בו א] מאתים דהיתר והאחד (ומאתים) של איסור: 


lvr: 53
pgn: 116
dfh: a
trm: לא הוסיף
txt:
<span class='five'>לא הוסיף. </span>מאתים אלא פחות כל דהו וכגון שיש בהיתר מאתים בו דהוי איהו אחד ומאתים מותר: 


lvr: 53
pgn: 116
dfh: a
trm: הא דרשינהו לכדשמואל
txt:
<span class='five'>הא דרשינהו לכדשמואל. </span>חד לחלב ומתה וחד לרבות שליל וחד להוציא טמאה <span class='mareimakom'>(לעיל דף קיג:)</span>: 


lvr: 53
pgn: 116
dfh: a
trm: קסבר ר'ע כו'
txt:
<span class='five'>קסבר ר'ע כו'. </span>וכל הני גדי קראי יתירי נינהו לדרשה מדהוה ליה למיכתב בכולהו לא תבשל בהמה וכתב גדי שמע מינה לדרשה פרט לבהמה טמאה ולחיה ולעוף וחלב ומתה ממשמעותיה דגדי משמע נמי חלב ומתה ואי משום דאסירי וקיימי ואין איסור חל על איסור אי לא כתיב רבויא קסבר ר'ע איסור חל על איסור הילכך חלב ומתה לא צריכי קרא לרבויי ואתו ממשמעותא וכן שליל: 


lvr: 53
pgn: 116
dfh: a
trm: מאי איכא בין ר'ע
txt:
<span class='five'>מאי איכא בין ר'ע. </span>דנפקא ליה מגדי פרט לעוף ובין רבי יוסי הגלילי דנפקא ליה מבחלב אמו: 


lvr: 53
pgn: 116
dfh: a
trm: רבי יוסי הגלילי סבר חיה דאורייתא
txt:
<span class='five'>רבי יוסי הגלילי סבר חיה דאורייתא. </span>דכל שהוא אסור משום נבלה נוהג בו בשר בחלב חוץ מן העוף שאין לו חלב אם: 


lvr: 53
pgn: 116
dfh: a
trm: עוף איכא בינייהו
txt:
<span class='five'>עוף איכא בינייהו. </span>ר'ע דפריש דאינו מן התורה משמע הא מדרבנן יש לו אבל רבי יוסי הגלילי דלא פריש האי לישנא שרי ליה לגמרי: 


lvr: 53
pgn: 116
dfh: a
trm: תניא נמי הכי
txt:
<span class='five'>תניא נמי הכי. </span>דלרבי יוסי הגלילי אפילו איסורא דרבנן לית ליה בעוף: רבי אליעזר אית ליה מכשירי מצוה דוחין את השבת במצוה שדוחה את השבת ואם אין לו אזמל למולו בשבת כורתין עצים לעשות פחמין ועושין אזמל: 


lvr: 53
pgn: 116
dfh: b
trm: הרי זו אסורה
txt:
<span class='five'>הרי זו אסורה. </span>וחלב הנמצא קרוש בעור הקבה שמולחין אותה בעורה בין שנותנין עמו חלב אחר ובין שמולחין אותה עמה נראה בעיני איסור גמור כבשר בחלב ממש לאסור הגבינה איסור גמור ואין בידי כח להתיר ויש מתירין אותו ומביאין ראיה מדגים שעלו בקערה שפסקנו <span class='mareimakom'>(לעיל דף קיא:)</span> שמותר לאוכלן בכותח משום דהוה ליה נותן טעם בר נותן טעם שחלב הקבה לא נאסר אלא משום נתינת טעם וכי הדר יהיב טעמא בגבינה הוה ליה נותן טעם בר נותן טעם ורחוקות זו מזו כרחוק מזרח ממערב מהאי טעמא דדגים שעלו בקערה אע'פ שבלעו את טעמה עדיין היתר גמור הן לאוכלן וכשבא לאוכלן בכותח למה אתה אוסר עליו מפני טעם בשר שלה ההוא טעם בשר לאו טעם הוא שהרי לא בא מן הממש אלא מנ'ט אחר אבל חלב הנמלח בבשר משנתנו טעם זה בזה נעשו שניהם איסור כדקיימא לן <span class='mareimakom'>(לעיל דף קח.)</span> חתיכה עצמה נעשית נבלה וכל טעם היוצא עוד מן החלב בין טעם חלב שבו בין טעם בשר שבו הכל אסור לפי שכולה נבלה וכשמתערב חלב זה עם חלב הגבינות הוה ליה מין במינו חלב נבלה בחלב היתר וכבר פסקנו חתיכה עצמה נעשית נבלה ואוסרת כל החתיכות כולן ולא אמרינן נותן טעם בר נותן טעם הוא מפני שאף טעם חלב שבו שהיה מתחלה נעשה כולו נבלה וכן הלכה כרב וגם פסקנו בפסחים <span class='mareimakom'>(דף כט:)</span> הלכה דמין במינו בכל שהוא ואני הייתי נוהג היתר עד הנה ובלבד שלא יתנו בה חלב אחר וטועה הייתי בכך שהייתי סבור כדאמרינן בע'ז <span class='mareimakom'>(דף כט:)</span> גבי קבת עולה כהן שדעתו יפה שורפה חיה שמע מינה פירשא בעלמא היא ולא מיתסרא ולא היא חלב גמור הוא מדתנא במתניתין כשרה שינקה מן הטרפה קבתה אסורה שמע מינה חלב הוא ותניא נמי קבה שבשלה בחלבה אסורה וקבת עולה דשריא משום דלאו גופה היא אלא שינקתו מאמו והוה ליה כנוס במעיה כנתון בקערה ומותר כדתניא טרפה שינקה מן הכשרה קבתה מותרת מפני שכנוס במעיה ודמייתי ראיה במסכת ע'ז מינה דאיסורי הנאה שרי פירשייהו וגבי עגלי עבודת כוכבים דאסור פירשייהו מדקתני קבת עגלי עבודת כוכבים אסירא לאו משום דקבה פירשא חשיב לה לענין עיכול דתיהוי כפירשא למפקע שם חלב מינה אלא הכי מייתי ראייה מינה מדאסר קבת עבודת כוכבים ש'מ פירשא אסור דהא קבתה נמי לאו גופה היא ומיתסר משום דניחא ליה בנפח כשהבמה נראת שמנה ויפה לעבודה זרה וה'ה לשאר הפרש ומדשרי לה גבי עולה ש'מ לא מיתסר אלא גופה אבל פירשא שרי כי האי גוונא דאין קדושה חלה אלא על הראוי ממנה למזבח מידי דהוי אעור של עולה שהוא מתחלק לכהנים כן מצאתי בנימוקי רבינו שלמה ברבי מאיר: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 116
dfh: b
trm: ולא משום טרפה
txt:
<span class='five'>ולא משום טרפה. </span>שמא מעוף טרפה היא דאמרינן באלו טרפות <span class='mareimakom'>(לעיל דף נח.)</span> ומודים בביצת טרפה שאסורה: 


lvr: 53
pgn: 116
dfh: b
trm: גבי דידן
txt:
<span class='five'>גבי דידן. </span>גדיים שלנו נמי תהא אסורה קבתן משום דחיישינן שמא ינק חלב זה מן (הטמאה) בהמה טמאה: 


lvr: 53
pgn: 116
dfh: b
trm: והאמר שמואל
txt:
<span class='five'>והאמר שמואל. </span>במסכת ע'ז מפני שמעמידין אותה בעור קבת נבלה הא קבה גופה חלב הקרוש קרי קבה וקאמר דשריא: 


lvr: 53
pgn: 116
dfh: b
trm: כאן קודם חזרה כו'
txt:
<span class='five'>כאן קודם חזרה כו'. </span>בפרק אין מעמידין <span class='mareimakom'>(ע'ז דף כט:)</span> שאל רבי ישמעאל את רבי יהושע מפני מה אסורין גבינות העובדי כוכבים אמר לו מפני שמעמידין אותה בקבת נבלה כלומר בחלב הקרוש שבה אמר לו והלא קבת העולה חמורה מקבת נבלה ואמרו כל כהן שדעתו יפה שורפה חיה אמר לו מפני שמעמידין אותה בקבת עגלי עבודה זרה אלמא חזר בו מקבת נבלה משום דלאו גופה היא ואסורה משום עבודה זרה דאפילו פירשא דידה אסור כדמפרש התם משום דניחא ליה בנפחיה הלכך משנתינו זאת נשנית קודם חזרה ומשום הכי אסר וכי אתמר דשמואל דעור קבה הוא דאסור הא קבה שריא לאחר חזרה קאמר ומשנתינו זאת מכיון שנשנית אף על פי שחזר בו לא זזה ממקומה ולא סילקוה ולא אמרו שלא לשנותה עוד: 


lvr: 53
pgn: 116
dfh: b
trm: והא קתני רישא קבת נבלה אסורה
txt:
<span class='five'>והא קתני רישא קבת נבלה אסורה. </span>והדר קתני קבת טרפה מותרת דקתני טרפה שינקה מן הכשרה קבתה מותרת: 


lvr: 53
pgn: 116
dfh: b
trm: איכא שחיטה
txt:
<span class='five'>איכא שחיטה. </span>ולא מאיסה כולי האי כנבלה ואיסור אין כאן לא בזו ולא בזו כדקתני מפני שכנוס במעיה נאסף הוא במעיה מן אחרים ולא משל עצמה: משנה הראשונה קודם חזרה נשנית וכיון שנשנית לא זזה ממקומה וחזרו ושנו אחרונה להיתר: 


lvr: 53
pgn: 116
dfh: b
trm: מחשבת עובד כוכבים לעבודת כוכבים
txt:
<span class='five'>מחשבת עובד כוכבים לעבודת כוכבים. </span>הילכך אף על גב דלאו גופה הוא מיתסר כדפרישית דאפילו פירשא מיתסר משום דניחא ליה בניפחיה: 


lvr: 53
pgn: 118
dfh: a
trm: יכול שאני מוציא כו'
txt:
<span class='five'>יכול שאני מוציא כו'. </span>שהנוגע כנגד הבשר לא יהא טמא דאפילו מעשה יד ג] לא עבד להכניס ולהוציא טומאה לא נעביד האי שומר דכיון דאימעיט מאיצטרופי אפילו תורת יד האוכל לא ניהוי ליה דשאם נגע יד האוכל הטמא בדבר אחר ילפינן לקמן דמוציאה טומאה מן הטמא לטהור והאי שומר לאו יד הוא ושמירתו לא תשוייה אפילו לחשיבות יד תלמוד לומר יטמא ד] : 


lvr: 53
pgn: 118
dfh: a
trm: טמא
txt:
<span class='five'>טמא. </span>אם היה טהור ונגע היד בשרץ מכנסת טומאה לאוכל דאע'ג דאיהו לאו אוכל הוא מקבל טומאה כאוכל עצמו: 


lvr: 53
pgn: 118
dfh: a
trm: טמא הוא לכם לכל שבצרכיכם
txt:
<span class='five'>טמא הוא לכם לכל שבצרכיכם. </span>לכל דבר שהוא צורך לכם באוכל הזה הכל טמא הרי לך שהיד מביאה טומאה לאוכל דהא יד גבי הבאת טומאה כתיב: 


lvr: 53
pgn: 118
dfh: a
trm: וכי ימות וגו'
txt:
<span class='five'>וכי ימות וגו'. </span>הרי יד להוציא דהא נבלה לאו בת הכנסה היא שהטומאה מגופה ויד דכתיב בה לטמויי אחריני כתיב: 


lvr: 53
pgn: 118
dfh: a
trm: יד להכניס ולהוציא
txt:
<span class='five'>יד להכניס ולהוציא. </span>כלומר הרי לנו יד להכניס דטומאת אוכלין ויד נבלה להוציא: 


lvr: 53
pgn: 118
dfh: a
trm: ואימא יד להכניס ולא להוציא ושומר להכניס ולהוציא
txt:
<span class='five'>ואימא יד להכניס ולא להוציא ושומר להכניס ולהוציא. </span>כלומר יד האמורה באוכלין להכניס היא אבל לא להוציא ומנבלה לא ילפא להוציא כדאמרינן לקמן דשאני נבלה דטומאה חמורה היא וכי כתב שומר להוציא כתיב דלהכניס אתי בק'ו מיד אבל יד להוציא ושומר לצרף לית לך: ומשני 


lvr: 53
pgn: 118
dfh: a
trm: יד להכניס ולא להוציא לא מצית אמרת דהשתא עיולי מעיילא
txt:
<span class='five'>יד להכניס ולא להוציא לא מצית אמרת דהשתא עיולי מעיילא. </span>ואע'פ שעדיין לא ירדה לו טומאה אפוקי מיבעיא הלכך כיון דמכנסת כ'ש דמוציאה ושומר אתי להכניס ולהוציא בק'ו והאי דכתביה רחמנא לצרף כתביה: 


lvr: 53
pgn: 118
dfh: a
trm: ואימא יד
txt:
<span class='five'>ואימא יד. </span>דכתיבא באוכלים להוציא כתיבא ולא להכניס והכנסה לא אתי מהוצאה וכתב שומר לרבות בו אף הכנסה אבל יד להכניס ושומר לצרף לא ולקמיה משני מעיקרא כי כתיבא יד באוכלין אתחלת טומאה כתיבא דהיא הכנסה ומיהו השתא משני ליה שינויא אחרינא: 


lvr: 53
pgn: 118
dfh: a
trm: יד יתירא כתיבא
txt:
<span class='five'>יד יתירא כתיבא. </span>ועל כרחך תרתי להוצאה לא איצטריך דל חד מינייהו להכנסה וכיון דאיתא הכנסה והוצאה ביד יליף שומר בק'ו וכי כתביה רחמנא לצרף כתביה: 


lvr: 53
pgn: 118
dfh: a
trm: זרעים טומאה מרובה
txt:
<span class='five'>זרעים טומאה מרובה. </span>שמקבלין טומאה מולדי טומאה תאמר בתנור שאינו מקבל טומאה אלא מאב הטומאה וכן מנבלה מרובה טומאת אוכלין כדתנן מתניתין ריבה לטמא טומאת אוכלין ממה שריבה לטמא טומאת נבלות: 


lvr: 53
pgn: 118
dfh: a
trm: תנור מטמא אוכלין באוירו
txt:
<span class='five'>תנור מטמא אוכלין באוירו. </span>שהתנור תחלה ה] הוי ואוכלין שניים כדתניא בפסחים בפרק ראשון <span class='mareimakom'>(דף כ:)</span> דת'ר תוכו אע'פ שלא נגע מה תוכו האמור לטמא כו' אלמא תנור מטמא לאוכלין אע'פ שאינן נוגעין בו תאמר בנבלה ובזרעים טמאין שאינן מטמאין אחרים אא'כ נגעו בהן כל הנך דקאמר תיתי מיניה בבנין אב קאמר טימא כאן וטימא כאן מה מצינו כאן שהיד מוציאה טומאה לאחרים אף כאן יד מוציאה טומאה לאחרים: 


lvr: 53
pgn: 118
dfh: a
trm: ותיתי מהנך
txt:
<span class='five'>ותיתי מהנך. </span>הצד השוה שבהם שהן טמאין וידן מוציאה טומאתן לאחרים אף אני אביא זרעים טמאים שתהא ידן מוציאה טומאתן לאחרים: 


lvr: 53
pgn: 118
dfh: a
trm: אמר רב הונא בריה דרב יהושע
txt:
<span class='five'>אמר רב הונא בריה דרב יהושע. </span>הא דהכשר לאו פירכא היא דהיינו גמר מלאכה דידהו ותנור נמי בלאו גמר מלאכה לאו טמא הוא: ו] 


lvr: 53
pgn: 118
dfh: a
trm: מה להנך שכן מיטמאין
txt:
<span class='five'>מה להנך שכן מיטמאין. </span>קבלו הטומאה שלא בנגיעה דהא אמרן בכל הבשר <span class='mareimakom'>(לעיל דף קטו:)</span> דמה הצד פרכינן כל דהו: 


lvr: 53
pgn: 118
dfh: a
trm: אלא יד דנבלה
txt:
<span class='five'>אלא יד דנבלה. </span>מייתר דתיתי מהנך דכי פרכת מה לזרעים שכן טומאתן מרובה תנור יוכיח מה לתנור שכן מטמא אחרים מאוירו זרעים יוכיחו וחזר הדין הצד השוה שבהן שהן טמאין וידן מוציאה ז] טומאה לאחרים אף אני אביא נבלה אלמא מייתר יד דנבלה להוציא: 


lvr: 53
pgn: 118
dfh: a
trm: תנהו ענין ליד דעלמא
txt:
<span class='five'>תנהו ענין ליד דעלמא. </span> ח] לאוכלין ואם אינו ענין להוצאה דהא בדידהו יד כתיבא תנהו להכנסה הרי יד להכניס ולהוציא ושומר לצרף: 


lvr: 53
pgn: 118
dfh: a
trm: שלא תאמר דיו
txt:
<span class='five'>שלא תאמר דיו. </span>אי לא הוה כתיבא בגופה וגמרה מהנך הוה אמינא דיו ליד נבלה הלמדה מאלו להיות כאלו דמה אלו לא מטמו אדם אף נבלה הואיל ויד דידה מהנך אתיא לא תטמא אדם דרך ידה כגון תחב קיסם בכזית בשר נבלה להיות לו יד ונגע אדם בו לא יטמא עד שיגע בנבלה עצמה וכן עצם של נבלה עצמה נמי דהויא יד: 


lvr: 53
pgn: 118
dfh: a
trm: ושומר דנבלה
txt:
<span class='five'>ושומר דנבלה. </span>דרבינן לה לעיל דאמר יכול אף עור שיש עליו כזית בשר הנוגע כנגד בשר מאחוריו לא יהא טמא ת'ל יטמא לא צריך למיכתביה דלמאי הלכתא כתביה: 


lvr: 53
pgn: 118
dfh: a
trm: אי לאצטרופי
txt:
<span class='five'>אי לאצטרופי. </span>הא מעטיה מהכי דקתני רישא בנבלתה ולא בעור שאין עליו כזית בשר ועור משלימו לכזית: 


lvr: 53
pgn: 118
dfh: a
trm: ואם אינו ענין לה
txt:
<span class='five'>ואם אינו ענין לה. </span>דהא בגופה כתיבא תנהו ענין ליד דעלמא ולהוציא לא אצטריך אלא להכניס. האי דנקט תנהו ענין ליד דנבלה והדר איצטריך ליה למימר תנהו ענין ליד דעלמא ולא נקט הכי אם אינו ענין לשומר דנבלה תנהו ענין ליד דעלמא הכי שייך למיתני שפיר מדכיון דיתורא דשומר בנבלה כתיבא תנהו ענין לנבלה דנבלה ונבלה היא וכיון דמשום יד אתא תנהו ענין ליד דעלמא דיד ויד הוא אבל שומר דנבלה להיות ענין ליד דעלמא לא שייך למימר:  ואימא


lvr: 53
pgn: 118
dfh: b
trm: ואימא אם אינו ענין לשומר דנבלה תנהו ענין לשומר
txt:
<span class='five'>ואימא אם אינו ענין לשומר דנבלה תנהו ענין לשומר. </span>דאוכל דהא שומר ושומר הוא דאע'ג דכתיב בהו שומר אחרינא חד להכניס דהא לא כתיבא ביד דליתי שומר מינה וחד לצרף ושומר להוציא מיד יליף אבל יד להכניס לא איתרבאי: 


lvr: 53
pgn: 118
dfh: b
trm: אלא מעיקרא כי כתיבא יד אהכנסה כתיבא
txt:
<span class='five'>אלא מעיקרא כי כתיבא יד אהכנסה כתיבא. </span>כלומר הא דפרכינן מרישא אימא יד להוציא ולא להכניס לאו פירכא היא דכי כתיבא יד באוכלין אתחלת טומאתן כתיבא כשהן מקבלין אותה מן השרץ וכיון דמכנסת כל שכן דמוציאה ושומר להכניס ולהוציא מק'ו אתי שומר דזרעים לצרף: 


lvr: 53
pgn: 118
dfh: b
trm: אלא שומר דנבלה ל'ל
txt:
<span class='five'>אלא שומר דנבלה ל'ל. </span>בשלמא כולהו צריכי ואפילו יד דנבלה שלא תאמר דיו אלא שומר דנבלה למה לי הא לא מצטרף: 


lvr: 53
pgn: 118
dfh: b
trm: א'ה
txt:
<span class='five'>א'ה. </span>דאמרת טרח וכתב שומר מנא לך דמצטרף הא לאו צירוף בהדיא כתיבא ומשום דלא אצטריך להכניס ולהוציא שדית ליה אצירוף אימא להכניס ולהוציא אתא ואע'ג דבקל וחומר מיד אתי מילתא דאתיא בק'ו טרח וכתב לה קרא: 


lvr: 53
pgn: 118
dfh: b
trm: רב חביבא אמר
txt:
<span class='five'>רב חביבא אמר. </span>לעולם כדאמרינן מעיקרא דשומר דנבלה דלא איצטריך תנהו ענין ליד ודקפרכת אימא תנהו ענין לשומר דעלמא אבל יד להכניס לא אשכחן לאו פירכא היא דכיון דמעשה יד עביד שאין מצטרף כשאר שומרים אלא מכניס ומוציא כמעשה יד מסתברא דיתורא דידיה דלא איצטריך: 


lvr: 53
pgn: 118
dfh: b
trm: איד שדינן ליה
txt:
<span class='five'>איד שדינן ליה. </span>להיות ענין ליד דעלמא והשתא כולהו צריכי כל ידות דכתיבי להוציא צריכי דחדא מאידך לא אתיא כדאמרן ודנבלה משום שלא תאמר דיו שומר דנבלה להיות ענין ליד דהכנסה ושומר דאוכלים לצרף: 


lvr: 53
pgn: 118
dfh: b
trm: הפיטמא של רמון
txt:
<span class='five'>הפיטמא של רמון. </span> ד] הוא שומר על פיו והנץ שומר אחר ע'ג הפיטמא כמו שיש על אגוזים שומר ע'ג שומר: 


lvr: 53
pgn: 118
dfh: b
trm: אין מצטרף
txt:
<span class='five'>אין מצטרף. </span>דאין שומר ע'ג שומר כדאמרינן לקמן פיטמא מיהא מצטרף ואמאי הא ליכא למימר כדרך שבני אדם מוציאין לזריעה ה] הא לאו זרעים נינהו וכשנוטעין אילן אין נוטעין אלא יחור ואם נוטעין רמון כבר נשרה אותה פטמא שהיא כעין פרח שבראש התפוחים ומתניתין נמי דקתני עור מצטרף משום שומר הא לא כתיב שומר אלא בזרעים וטעמא משום דזרעי ליה בהדיה הוא ו] : 


lvr: 53
pgn: 118
dfh: b
trm: מקרא נדרש
txt:
<span class='five'>מקרא נדרש. </span> ז] לכל דנפקי ידות מיניה נדרש לפניו אטמא הוא ולא לפני פניו אוכי יותן מים דהוא רישא דקרא: 


lvr: 53
pgn: 118
dfh: b
trm: וכשם שאין
txt:
<span class='five'>וכשם שאין. </span>זרעים מקבלין טומאה אלא לכשיתלשו כדאמרינן בת'כ אם אתה אומר מחוברין טמאין טימאת את הכל שאין לך מחוברין שאין שרצים מצויין אצלם: 


lvr: 53
pgn: 118
dfh: b
trm: אין יד לפחות מכזית
txt:
<span class='five'>אין יד לפחות מכזית. </span>אם יש אוכל פחות מכזית כגון פול או חצי זית בשר ולו יד והרי הן עם אוכלין כביצה ונגעה טומאה ביד הואיל ועיקרו אינו כזית ביחד אין חשוב להיות לו יד והכל טהור אבל יש שומר לפחות מכזית ובלבד שיהא כפול: 


lvr: 53
pgn: 118
dfh: b
trm: וכן אין שומר לפחות מכפול
txt:
<span class='five'>וכן אין שומר לפחות מכפול. </span>לא להצטרף לענין כביצה ולא להכניס ולהוציא כגון עצם ובו מוח פחות מכפול והוא עם אוכלין כביצה או עדשים בשרביטיהם: 


lvr: 53
pgn: 118
dfh: b
trm: ורבי יוחנן אמר כו' ויש שומר לפחות מכפול
txt:
<span class='five'>ורבי יוחנן אמר כו' ויש שומר לפחות מכפול. </span>אבל יד לפחות מכפול לא מדלא ערבינהו ותני יש יד ויש שומר לפחות מכפול: 


lvr: 53
pgn: 118
dfh: b
trm: הבית טמא
txt:
<span class='five'>הבית טמא. </span>המאהיל על היד כמאהיל על הבשר עצם בלא בשר מטמא במגע ובמשא ואינו מטמא באהל: 


lvr: 53
pgn: 118
dfh: b
trm: היאך שני עצמות
txt:
<span class='five'>היאך שני עצמות. </span>אם היה עצם אחד ובראשו אחד כזית ט] מודינא דיש לו יד להביא טומאה לבית אבל יד לפחות מכזית לא אמרינן:  ורב


lvr: 53
pgn: 119
dfh: a
trm: ואי בשומר
txt:
<span class='five'>ואי בשומר. </span>כגון בעצמות שיש בהן מוח והכניס שני ראשיהן הריקנין לבית ומשום הכי הבית טמא דיש שומר לחצי זית ואע'פ שאין המוח בבית שומר מכניס ומוציא טומאה ומביאה לבית וא'ת עצם הזה הנכנס לבית אינו שומר למוח שהרי אין המוח כנגדו אלא בראשו האחר ואנן תנן הנוגע כנגד הבשר מאחוריו דלא הוי שומר אלא מה שכנגד האוכל על כרחך שומר הוא שכל זמן שהקולית סתומה אוכל שבתוכה נשמר נפתחה אין מה שבתוכה נשמר: 


lvr: 53
pgn: 119
dfh: a
trm: קשיא סיפא
txt:
<span class='five'>קשיא סיפא. </span>דקא מטהר ר' יהודה בן נקוסא ורב אמר לעיל אין שומר לפחות מכפול הא לכפול יש שומר וחצי זית יתר על כפול ואר' יוחנן נמי הוה מצי לאקשויי מרבי יהודה בן נקוסא כל היכי דמוקמת לה אי ביד אי בשומר מתנא קמא אי בשומר מוקמינן לה דמדנקט שני חצאי זיתים משמע דבד' וה' עצמות ובכל אחת פחות מכפול מודי הוא דטהור ור' יוחנן אמר יש שומר לפחות מכפול ומיהו לחד מינייהו פריך והדר מתרצי לה ג] תרוייהו מר לטעמיה ומר לטעמיה: 


lvr: 53
pgn: 119
dfh: a
trm: איבעית אימא ביד כו'
txt:
<span class='five'>איבעית אימא ביד כו'. </span>בין ביד בין בשומר ליכא לאוקמא דא'כ רב דאמר כמאן הא רב ביד מטהר ובשומר מטמא ות'ק מטמא בתרוייהו ד] ורבי יהודה בן נקוסא מטהר בתרוייהו אלא כחדא מוקים וקאים כחד מינייהו איבעית אימא ביד קאי והוא דאמר כרבי יהודה אבל בשומר אפילו רבי יהודה מודי: 


lvr: 53
pgn: 119
dfh: a
trm: ור' יוחנן
txt:
<span class='five'>ור' יוחנן. </span>מוקי לה ביד ואשמעינן תנא קמא דיש יד לפחות מכזית דאי בשומר אפילו בד' עצמות נמי הוי מטמא דיש שומר לפחות מכפול אלא ביד קאי הילכך בעי חצי זית דניהוי מיהא כפול דמודי ר' יוחנן דאין יד לפחות מכפול כדפרישית לעיל מדלא עריב ותנא להו בשומר לא מצי לאוקומה דקשיא ליה אם כן אפילו ד' עצמות נמי דיש שומר לפחות מכפול: 


lvr: 53
pgn: 119
dfh: a
trm: גורר את כולה לטומאה
txt:
<span class='five'>גורר את כולה לטומאה. </span>אותו זית גורר את כל הקולית לטומאה שאם היה עם כביצה אוכלין ונגע השרץ בה בכל מקום שבה טמא: 


lvr: 53
pgn: 119
dfh: a
trm: אי בשומר קשיא רישא
txt:
<span class='five'>אי בשומר קשיא רישא. </span>דקאמר ת'ק כזית אין בציר מכזית לא ורב אמר אין שומר לפחות מכפול הא לכפול יש שומר: 


lvr: 53
pgn: 119
dfh: a
trm: ורבי יוחנן אמר לך כולה בשומר והוא דאמר כאחרים
txt:
<span class='five'>ורבי יוחנן אמר לך כולה בשומר והוא דאמר כאחרים. </span>דיש שומר מיהא לפחות מכזית: 


lvr: 53
pgn: 119
dfh: a
trm: אמרי אינהו נמי שיעור
txt:
<span class='five'>אמרי אינהו נמי שיעור. </span>ולעולם לפחות מכפול נמי אמרי וכל שכן דאי הוה מוקי לה ר' יוחנן ביד הוה ניחא ליה טפי הואיל והוא דאמר כאחרים אלא משום דקתני קולית ולא נקט עצם אחר אי הוה מוקי לה ביד ודוקא כפול קאמרי אחרים הוה מקשינן ליה והא קולית קתני וסתם קולית שומר היא ואפילו הכי קאמרי אחרים כפול ורבי יוחנן הכי גמיר לה דאחרים לאו דוקא כפול אמרו כדאמר לקמן רבי יוחנן אמר אין זה שיעור הילכך מוקי לה בשומר: 


lvr: 53
pgn: 119
dfh: a
trm: אתמר רבי חנינא אמר
txt:
<span class='five'>אתמר רבי חנינא אמר. </span>האי כפול דקאמרי אחרים דוקא קאמרי וזה הוא שיעור דבציר מכפול ליכא שומר כרב: 


lvr: 53
pgn: 119
dfh: a
trm: רבי אלעזר בן עזריה מטהר
txt:
<span class='five'>רבי אלעזר בן עזריה מטהר. </span>בשומר של פול דלאו שומר הוא כגון אותן השרביטים שהפולים גדלין בהן קוש'ט בלע'ז מפני שהפולין גסין ואין צריכין לשומר דנוח למשמשן ולנקרן ה] לפיכך אין שומר זה מכניס ומוציא ומצטרף כשאר שומרין: 


lvr: 53
pgn: 119
dfh: a
trm: ומטמא בשל קטנית
txt:
<span class='five'>ומטמא בשל קטנית. </span>דשומר הוא דדקים הן ואין יכולין לנקרן וניחא ליה שיהו באותם שרביטין ואל יתערב בהן פסולת: 


lvr: 53
pgn: 119
dfh: a
trm: במשמישן
txt:
<span class='five'>במשמישן. </span>שממשמש בהן על ידי השרביטין ורישא דהך מתניתין הכי שרביט שריקנו טהור שייר בו גרגיר אחד טמא ו] שיש שרביטין הרבה וכגון שיש בין השרביט והפול כביצה ר' אלעזר בן עזריה מטהר בשל פול דאין שומר מצטרף לו לכביצה ומטמא בשל קטניות אלמא יש שומר לפחות מכפול: 


lvr: 53
pgn: 119
dfh: a
trm: בקולחא
txt:
<span class='five'>בקולחא. </span>הא דמטמא בשל קטנית לאו בשרביט ומשום שומר אלא בקלח נגעה טומאה ומשום יד דהשתא הוי האי יד יד לדבר חשוב שהוא יותר מכזית שהרי כל השרביטים מחוברין בו ובפול הואיל וגסים הן לא איכפת ליה דליהוי להו יד: 


lvr: 53
pgn: 119
dfh: a
trm: בריה שאני
txt:
<span class='five'>בריה שאני. </span>וכי קאמר רב שאין שומר לפחות מכפול כגון חצי פול שאין ברייתו שלמה או בשר שיעור חצי פול ועור עליו שמשלימו לכביצה ולעיל נמי גבי שרביטין מצי לתרוצי בריה שאני:  שני


lvr: 53
pgn: 119
dfh: b
trm: שומר אוכל שחלקו
txt:
<span class='five'>שומר אוכל שחלקו. </span>כגון אוכל כביצה ושומרו עליו וחלקו  ב] או כגון שני בצלים קטנים שאין בשניהם אלא כביצה עם שומריהם וקמבעיא ליה אי מצטרפי הני ג] שומרין עם האוכל אי לא: 


lvr: 53
pgn: 119
dfh: b
trm: ומטמא בשל קטנית
txt:
<span class='five'>ומטמא בשל קטנית. </span>קא סלקא דעתיה ששנים ושלשה שרביטים מצטרפין לכביצה עם אוכלין שבהן דודאי אין בשרביט אחד כביצה אלמא שני שומרין מצטרפין ד] עם שני אוכלין לכביצה אע'ג דהאי לא מגין אהאי: 


lvr: 53
pgn: 119
dfh: b
trm: חטין בקליפתן
txt:
<span class='five'>חטין בקליפתן. </span>אלמא חטין עם שומריהן מצטרפין לכביצה אלמא שני שומרין מצטרפין וה'ה לאוכל שחלקו  ו] וה'נ הוה מצי לתרוצי בריה שאני אלא תירוצא דחיקא הוא: 


lvr: 53
pgn: 119
dfh: b
trm: הך קליפה נמי בשדרה
txt:
<span class='five'>הך קליפה נמי בשדרה. </span>קאמר בסאסא דשבלתא שהחטין קבועין בשדרה בהיקף סביב ומשום שומר דכל השבולת שלמה וכל הסאסא הויא חד שומר דכולן צריכין זה לזה שאם יפול אחד ז] כולם נופלין ולא הוו שומרין: 


lvr: 53
pgn: 119
dfh: b
trm: בשלמא עיליתא צריכי לתתייתא
txt:
<span class='five'>בשלמא עיליתא צריכי לתתייתא. </span>כלומר דשורות עליונות שהחטין קבועין בהן ח] צריכות שיהו שורות התחתונות קיימות שאם נשרה הקליפה התחתונה של שבולת נושרת הקליפה הסמוכה לה עד שיפלו כל הקליפות והחטין עד ראש השבולת: 


lvr: 53
pgn: 119
dfh: b
trm: אלא דרא תתייתא מי צריכי לעילייתא
txt:
<span class='five'>אלא דרא תתייתא מי צריכי לעילייתא. </span>בלא עילייתא נמי מקיימי תתייתא ואפילו הכי מצטרפין שומרים דדרי עילייתא בהדי אוכלים תתאי ושומרין תתאי: 


lvr: 53
pgn: 119
dfh: b
trm: בחד דרא
txt:
<span class='five'>בחד דרא. </span>קאמר דמצטרפי שומרים דחד שומר הוא דמתוך שקבועים בדוחק מתקיימת ואם יטול אחד מבינתים יש ריוח לחבירו ליפול: 


lvr: 53
pgn: 119
dfh: b
trm: חטי דשמעון בן שטח
txt:
<span class='five'>חטי דשמעון בן שטח. </span>כשתי כליות של שור הגדול במס' תענית <span class='mareimakom'>(ד' כג. ע'ש)</span>: 


lvr: 53
pgn: 119
dfh: b
trm: השתא דאתית להכי
txt:
<span class='five'>השתא דאתית להכי. </span>מתריצנא לך נמי דהא דקאמר חטין בקליפתן לאו דלצטרפו שני חטין עם שומריהם אלא אם יש בין חטה אחת וקליפתה כביצה כגון חטי דשמעון בן שטח מצטרף שומר לחטין: 


lvr: 53
pgn: 119
dfh: b
trm: לא שנו אלא עצם דהוי יד אבל נימא
txt:
<span class='five'>לא שנו אלא עצם דהוי יד אבל נימא. </span>אחת לא חשיבא למיהוי יד דפסקא אלא שומר הויא ויש חומר ביד מבשומר דיד מביאה את הטומאה בכל ענין שהיא אבל שומר אם יש חתיכת עור ועליה בראשה אחד כזית בשר ונגע באחד מן הנימין בראש האחר טהור דשומר אין מביא טומאה כמעשה יד אא'כ נגע כנגד הבשר כדאמרינן בריש פרקין <span class='mareimakom'>(לעיל דף קיח.)</span> הנוגע כנגד הבשר מאחוריו: 


lvr: 53
pgn: 119
dfh: b
trm: ורבי יוחנן אמר אפילו נימא הויא יד
txt:
<span class='five'>ורבי יוחנן אמר אפילו נימא הויא יד. </span>ומביאה טומאה אפילו נגע בנימא שלא כנגד הבשר: 


lvr: 53
pgn: 119
dfh: b
trm: אי חלחולי מחלחל תפילין היכי כתבינן
txt:
<span class='five'>אי חלחולי מחלחל תפילין היכי כתבינן. </span>והלא העור חלול כנגד השער ובעינן כתיבה תמה שלמה ולא פסוקה דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים ו)</span> וכתבתם שיהא כתיבה תמה: 


lvr: 53
pgn: 119
dfh: b
trm: איבעית אימא כולה
txt:
<span class='five'>איבעית אימא כולה. </span>ציב ושערה משום יד וכי קאמר דהוי יד בנימא שבין הנימין דאיכא נימין הרבה דאי מטלטל הבשר ע'י נימין לא פסקי: 


lvr: 53
pgn: 119
dfh: b
trm: לישנא אחרינא אמרי לה כו'
txt:
<span class='five'>לישנא אחרינא אמרי לה כו'. </span>מאן דתני הך לישנא סבר דבנימין הרבה אמר ריש לקיש נמי דלא הוי יד ולותביה מהא מתניתא ותריץ ליה משום (יד) שומר והכי נמי מסתברא דמשום שומר מדקתני שערה דאי משום יד נימא אחת למאי חזיא לעולם משום יד ומאי שערה דקתני נימא שבין הנימין: 


lvr: 53
pgn: 119
dfh: b
trm: המלאין שבשבלין מיטמאין ומטמאין
txt:
<span class='five'>המלאין שבשבלין מיטמאין ומטמאין. </span>מוציאין ומכניסין טומאה לשבולותיה ואין מצטרפין דאינן שומר אלא יד: 


lvr: 53
pgn: 120
dfh: a
trm: אמתניתין
txt:
<span class='five'>אמתניתין. </span>דקתני עצמות מצטרפין ועל כרחך משום שומר דהא יד לא מצטרף אבל נימא לא הוי שומר ולא מצטרף דאין שומר על גבי שומר: 


lvr: 53
pgn: 120
dfh: a
trm: אמר ליה אביי
txt:
<span class='five'>אמר ליה אביי. </span>שומן למה לי לאצטרופי דקתני מצטרפין לטמא טומאת אוכלין בהדי בשר הא בפני עצמו לא ושומן אמאי לא אוכל מעליא הוא: 


lvr: 53
pgn: 120
dfh: a
trm: מצטרפין לככותבת
txt:
<span class='five'>מצטרפין לככותבת. </span>ואע'ג דלא קריש כיון דבהדי אוכל מיחבר אוכל הוא: ומשני התם טעמא דיוה'כ לאו משום אוכלא הוא דאי נמי לאו אוכלא כיון דמייתבא דעתיה מחייב דהא לא תעונה כתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כג)</span> וזה לא התענה אבל הכא אוכל ומשקה אין מצטרפין דהא לא שוו שיעורייהו ואע'ג דהתם נמי תנן <span class='mareimakom'>(יומא דף עג:)</span> אכל ושתה אין מצטרפין ה'מ אכל ושתה דקים להו לרבנן דלא מייתבא דעתיה בהכי אבל ציר שע'ג ירק קים להו לרבנן דמייתבא: 


lvr: 53
pgn: 120
dfh: a
trm: לרבות את השותה
txt:
<span class='five'>לרבות את השותה. </span>מדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ז)</span> ונכרתה הנפש נפש משמע כל דבר המיישב דעתו של אדם ואפילו שותה כמו <span class='mareimakom'>(בראשית כג)</span> אם יש את נפשכם שהיא לשון תאוה וקורת רוח שהנפש נהנה ממנו: 


lvr: 53
pgn: 120
dfh: a
trm: וכל ז] נפש אשר תאכל נבלה וגו'
txt:
<span class='five'>וכל ז] נפש אשר תאכל נבלה וגו'. </span>גבי נבלת עוף טהור כתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יז)</span> : 


lvr: 53
pgn: 120
dfh: b
trm: שרצים
txt:
<span class='five'>שרצים. </span>איסור אכילתם בכעדשה כטומאתן דתני ר' יוסי בר' חנינא והבדלתם בין הבהמה הטהורה לטמאה וגו' פתח הכתוב באכילה וסיים בטומאה לומר לך מה טומאה בכעדשה אף אכילה בכעדשה במעילה בפרק קדשי מזבח <span class='mareimakom'>(דף טז:)</span> הילכך אי לא כתיב מיחוי בגופייהו ויליף מהנך ה'א לא מחייב אמיחויין בפחות מכזית: 


lvr: 53
pgn: 120
dfh: b
trm: שכן איסור הבא מאליו
txt:
<span class='five'>שכן איסור הבא מאליו. </span>ותינח למילף מינייהו טבל וחדש ושביעית וכלאי הכרם אבל הקדש לא אתי מינייהו: 


lvr: 53
pgn: 120
dfh: b
trm: מה לתרומה ובכורים שכן חייבים עליהן מיתה
txt:
<span class='five'>מה לתרומה ובכורים שכן חייבים עליהן מיתה. </span>במזיד וחומש בשוגג וכי פרכת מה לתרומה שכן חייבין עליה מיתה וחומש ליכא למימר בכורים יוכיחו: 


lvr: 53
pgn: 120
dfh: b
trm: מתרומה וחד מהנך
txt:
<span class='five'>מתרומה וחד מהנך. </span>חמץ או נבלה דכי פרכת מה לתרומה שכן מיתה נבלה תוכיח מה לנבלה שכן איסור הבא מאליו תרומה תוכיח וחזר הדין הצד השוה שבהן שאסורין הן עצמן ומשקין היוצאין מהן כמותן אף אני אביא את אלו: 


lvr: 53
pgn: 120
dfh: b
trm: סיתווניות
txt:
<span class='five'>סיתווניות. </span>ענבים הנמצאין בגפנים בימות החורף שאין מתבשלין לעולם ועושין מהן חומץ: 


lvr: 53
pgn: 120
dfh: b
trm: בדון מינה ומינה
txt:
<span class='five'>בדון מינה ומינה. </span>בכל גזירות שוות ובנין אב שבתורה שאנו למדים דבר מחבירו אי דיינינן ליה וגמרינן ליה לכל מילי או דון מינה מה שאנו צריכין לו ואוקי באתרה למילי אחרנייתא דמיפרשי בגופיה קמיפלגי: 


lvr: 53
pgn: 120
dfh: b
trm: אף תרומה נמי
txt:
<span class='five'>אף תרומה נמי. </span>שהפרישה בפירות כגון תמרים ותפוחים כיון דתרומה נוהגת בפרי אף על גב דאינה נוהגת במשקין שלהן אלא בתירוש ויצהר בלבד הנך משקין כיון דמפירות תרומה אתו הרי הן כתרומה והאי דון מינה ומינה לאו דוקא קאמר דהא תמרים ותפוחים גופייהו אין תרומתן מן התורה אלא מדברי סופרים והכי הוא דקאמרינן כיון דבמידי דאורייתא אית לן דון מינה ומינה ואי הואי תרומת תמרים דאורייתא הוה גמרי לה מבכורים למשקין היוצאין מהן כמותן הכי נמי רבנן בדידהו כעין דאורייתא תקון: 


lvr: 53
pgn: 120
dfh: b
trm: ורבי יהושע סבר
txt:
<span class='five'>ורבי יהושע סבר. </span>אי נמי ג] הוא דאורייתא לא הויין משקין היוצאין מהן כמותן דאית לן דון מינה א] ומינה ואוקי באתרה דון מינה למה שהיא צריכה ללמוד הימנה דהיינו שיהו המשקין ממנה כמותה ותו לא תדון מינה אלא העמד אותה במקומה: 


lvr: 53
pgn: 120
dfh: b
trm: תירוש ויצהר
txt:
<span class='five'>תירוש ויצהר. </span>כתיבי בה ולא שאר משקין והנך משקין דנהגו בה תרומה הוא דילפינן מבכורים דאם קרא עליהן שם תרומה קודם שדרכן נאסרין משקה היוצא מהן אבל שאר משקין דלא כתיבא בהו תרומה אפילו היא כתיבא בפירות עצמן לא: 


lvr: 53
pgn: 120
dfh: b
trm: אין מביאין בכורים משקה
txt:
<span class='five'>אין מביאין בכורים משקה. </span>לגמרי משמע אפילו הביא פירות ודרכן דאי בדרוכין ועומדין אפילו ענבים נמי לא דהא אמרן פרי אתה מביא ואי אתה מביא משקה: 


lvr: 53
pgn: 120
dfh: b
trm: רבי יהושע היא דאמר
txt:
<span class='five'>רבי יהושע היא דאמר. </span>גבי תרומה לא קדישי דאית ליה דון מינה ואוקי באתרה וכיון דבתרומה לא מתסרי הדר גמר לבכורים מינה דהא דרבי רחמנא בהו תביא זיתים וענבים הוא דרבי: 


lvr: 53
pgn: 120
dfh: b
trm: רבי יהושע היא דאמר
txt:
<span class='five'>רבי יהושע היא דאמר. </span>בתרומה לא מיתסרי ואתו בכורים גמרי מתרומה בהיקשא דאיקרו תרומה ואתיא ערלה וגמר מבכורים מגזירה שוה:  מרטקא


lvr: 53
pgn: 121
dfh: a
trm: בשר שפלטתו סכין
txt:
<span class='five'>בשר שפלטתו סכין. </span>כשמפשיטין את הבהמה פעמים שהסכין פולט מן הבשר אצל העור ולא חשיב ולקמיה פריך היכי דמי דאצטרופי מצרף ובאפי נפשיה אין מקבל טומאה: 


lvr: 53
pgn: 121
dfh: a
trm: ואולם אתם טופלי שקר
txt:
<span class='five'>ואולם אתם טופלי שקר. </span>איוב אמר לחביריו מחברי דברי שקר אתם ודבר שאין בו רפואה אתם אומרין לרפואתי. ומרטקא משנפסק אין לו רפואה להחבר עוד: 


lvr: 53
pgn: 121
dfh: a
trm: בשר שפלטתו סכין בר רפואה הוא
txt:
<span class='five'>בשר שפלטתו סכין בר רפואה הוא. </span>המדלדל בשר מן החי פעמים שקושרין אותו במקומו והוא נדבק ומעלה ארוכה: 


lvr: 53
pgn: 121
dfh: a
trm: חייבין עליו
txt:
<span class='five'>חייבין עליו. </span>משום נבלה בין שאוכלו בין שנוגע בו ונכנס למקדש ופליג אמתני' דקתני אבל לא טומאת נבלות: 


lvr: 53
pgn: 121
dfh: a
trm: והוא שכנסו
txt:
<span class='five'>והוא שכנסו. </span>דאחשביה ג] וגלי דעתיה דלא בטליה מעיקרא אבל מתכנס מאליו או ע'י תינוקות שלא במתכוין לא פליג ר' יהודה דליהוי נבלה: 


lvr: 53
pgn: 121
dfh: a
trm: בשלמא למ'ד
txt:
<span class='five'>בשלמא למ'ד. </span>אלל היינו בשר שפלטתו סכין היינו דמחייב דאיכא למימר כיון דכנסו אחשביה והדר למילתיה וגלי דעתיה דלא בטליה מעיקרא: 


lvr: 53
pgn: 121
dfh: a
trm: באלל דר' יהודה לא פליגי
txt:
<span class='five'>באלל דר' יהודה לא פליגי. </span>דודאי רבי יהודה אבשר שפלטתו סכין קאי ורבי יוחנן נמי מודי דבשר שפלטתו סכין ד] איקרי אלל ובמרטקא הוא דפליגי ולת'ק ר' יוחנן אמר מרטקא נמי מקרי אלל כדאשכחן בקרא ואלל דמתני' דקאמר מצטרף בכולהו אלל קאמר דמצטרפי ובאפי נפשייהו לא מטמו ואתא רבי יהודה למימר באלל מרטקא מודינא דלא הוי בשר באנפי נפשיה לענין נבלות אבל ה] בשר שפלטתו סכין אם חזר וכינסו גלי אדעתיה דלא בטליה וחייבין עליו משום נבלה: 


lvr: 53
pgn: 121
dfh: a
trm: באנפי נפשיה
txt:
<span class='five'>באנפי נפשיה. </span>נמי ליטמא טומאת אוכלין דקי'ל דמחשבה ו] שויא אוכלא כל מידי דמצי למיכליה ואע'ג דלאו אורחיה כדאמרן בפרק בהמה המקשה <span class='mareimakom'>(לעיל דף עז:)</span> עור ששלקו ושליא שחישב עליה מטמא טומאת אוכלין ונהי דתו לא הדר הוי בשר לענין טומאת נבלות דהא נעשה עור בבטולו הראשון אבל לאוכלו מיהא הוי לטמא טומאת אוכלין אם נגע בשרץ דלא גרע מעור ששלקו: 


lvr: 53
pgn: 121
dfh: a
trm: מקצתו חישב עליו
txt:
<span class='five'>מקצתו חישב עליו. </span>ולא פי' איזה קצת הלכך כביצה מיניה לא מקבל טומאה דהא לא חישב על כולו אבל כי מצטרף בהדי שאר אוכלין מצטרף ההוא קצת מחשבה דאית ביה לאשלומי שיעורא: 


lvr: 53
pgn: 121
dfh: a
trm: פלטתו חיה
txt:
<span class='five'>פלטתו חיה. </span>נשכה כלב ודלדל מן הבשר לצד העור ואח'כ שחטה והפליט גם הסכין עוד ואין ידוע אי זה מהן פלטה חיה ואיזה סכין וההוא דפלטתו חיה לא בטיל מסתמא וההוא דסכין בטליה מדעת וכולה בדלא חשיב עליה הלכך כי הוי בהדי שאר אוכלין מצטרף ההוא קצת דחיה בהדייהו ולטומאת נבלות לא ואע'ג דפלטתו חיה דמתניתין רבי עקיבא היא דאמר העור מבטלו מטומאת נבלות ואפילו פלטתו חיה לקמן <span class='mareimakom'>(דף קכב.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 121
dfh: a
trm: תנן התם
txt:
<span class='five'>תנן התם. </span>במסכת טהרות <span class='mareimakom'>(פ'א מ'ב)</span> בסדר טהרות גבי נבלת עוף טהור: 


lvr: 53
pgn: 121
dfh: a
trm: מיטמאין
txt:
<span class='five'>מיטמאין. </span>אם קבל העוף טומאה מן השרץ אלו נעשין יד להכניס ולהוציא טומאת עוף אין לו טומאת מגע משום נבלה אא'כ קבלה מאחרים שהרי אין לך אלא האמור בה טומאת אכילה לטמא בבית הבליעה: 


lvr: 53
pgn: 121
dfh: a
trm: השוחט בהמה טמאה לעובד כוכבים
txt:
<span class='five'>השוחט בהמה טמאה לעובד כוכבים. </span>הא פרישית לה <span class='mareimakom'>(לעיל קיז:)</span> דכיון דדכוותה בשחיטת ישראל בטהורה משויא לה אוכלא בעודה מפרכסת ולישראל שריא דהא בשחיטה תליא ז] להו מילתא השתא נמי הואיל וישראל שחטה שחיטה מעליא אע'ג דבטמאה לא שייכא שחיטה ולעובד כוכבים לא משתרי עד שתמות דאבר מן החי הוא לגביה אפ'ה מהניא מחשבת ישראל ח] להאכילה לעובד כוכבים לשויא אוכלא בעודה מפרכסת וכ'ש טהורה שאוכל היתר גמור הוא בעודה מפרכסת והא דאמרינן אסור לאכול מבהמה קודם שתצא נפשה מדרבנן הוא וכן עובד כוכבים בטהורה תניא נמי לקמן דהואיל וטהורה היא ואשכחן היתר בטהורה ט] מפרכסת ששחטה ישראל השתא נמי כי שחטה עובד כוכבים הויא אוכל לטמא טומאת אוכלין מן השרץ שאם תחזור ותגע באוכלין אחרים קודם שתמות ותעשה נבלה תטמאם י] אבל ישראל בטהורה אין צריכה מחשבה ועובד כוכבים בטמאה לא מהניא לה מחשבה בעודה מפרכסת דלא אשכחן היתר בדכוותה: 


lvr: 53
pgn: 121
dfh: a
trm: שונים
txt:
<span class='five'>שונים. </span>יש תנאים ששונים שישראל בטמאה צריך מחשבה להאכילה לעובד כוכבים ואי לא חישב לא הויא אוכל עד שתמות וכן עובד כוכבים בטהורה: 


lvr: 53
pgn: 121
dfh: a
trm: והכשר
txt:
<span class='five'>והכשר. </span>ממקום אחר הכשר מים דדם שחיטה דילה לא מכשר לה דלא איקרי משקה אלא דם חללים כדאמרינן בהשוחט <span class='mareimakom'>(לעיל דף לה:)</span> ומיהו דם שחיטה הוגנת מכשיר דאיתקש למים דכתיב על הארץ תשפכנו כמים כדאמרינן בהשוחט <span class='mareimakom'>(שם)</span> אבל דעובד כוכבים לאו דם חללים הוא ולא דם שחיטה הוא והוי כדם מגפתו וכדם המת דחלל לא מיקרי אלא על ידי גיסטרא ומצואר כדאמרינן בסוטה (דף ) לתת אותה על צוארי חלל רשע: 


lvr: 53
pgn: 121
dfh: a
trm: זרעים
txt:
<span class='five'>זרעים. </span>אינן נעשין אב הטומאה עולמית ואפילו נגעו במת שהוא אבי אבות ואינן נעשין אב  א] לטמא אדם וכלים דמהיכא נפקא דנוגע במת מטמא אדם מהאי קרא דכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר יט)</span> וכל אשר יגע בו הטמא יטמא והנפש הנוגעת באותו טמא תטמא עד הערב וכי כתיב האי קרא בדבר שיש לו טהרה בהזאה ובטבילה כתיב דכתיב לעיל מיניה והזה הטהור על הטמא וגו' ובההוא טמא קאי והנפש הנוגעת יצאו אוכלין ומשקין וכלי חרס הואיל ואין להם טהרה במקוה אין נעשין אב הטומאה: 


lvr: 53
pgn: 121
dfh: a
trm: נבלת עוף טהור צריכה מחשבה
txt:
<span class='five'>נבלת עוף טהור צריכה מחשבה. </span>לקבל טומאת אוכלים מן השרץ שאם לא חישב עליה לאוכלה אינה מקבלת טומאה ואם חזרה ונגעה באוכלים לא נטמאו: 


lvr: 53
pgn: 121
dfh: a
trm: ואינה צריכה הכשר
txt:
<span class='five'>ואינה צריכה הכשר. </span>משנה היא במסכת טהרות <span class='mareimakom'>(פ'א מ'א)</span> שלשה עשר דברים נאמרו בעוף טהור וזו אחת מהן:  שסופה


lvr: 53
pgn: 121
dfh: b
trm: שסופה לטמא טומאה חמורה
txt:
<span class='five'>שסופה לטמא טומאה חמורה. </span>אדם ובגדים אם יאכלנה הילכך אינה צריכה הכשר דילפינן מזרעים וטעמא ב] דמחשבה משום דסתמא לאו לאכילה קיימא ובכפרים קיימינן שאין רגילים לאכול עופות אבל בכרכים תנן ג] <span class='mareimakom'>(עוקצים פ'ג משנה ג)</span> דאין צריכין מחשבה דסתמא לאכילת עובדי כוכבים עומדת: 


lvr: 53
pgn: 121
dfh: b
trm: אמר חזקיה
txt:
<span class='five'>אמר חזקיה. </span>שאני מתניתין דבמפרכסת קיימינן שעדיין אין בה טומאה חמורה וסופה נמי שמא לא תבא לידי טומאה חמורה שהרי הוא יכול לגוררה לגירורים דקים פחותים פחותים מכזית עד שתכלה כולה ושוב לא תטמא טומאת נבלות אבל נבלת עוף טהור כבר מתה וראויה לטמא טומאה חמורה: 


lvr: 53
pgn: 121
dfh: b
trm: ומי אמר חזקיה הכי
txt:
<span class='five'>ומי אמר חזקיה הכי. </span>אלמא סבירא ליה לחזקיה הא דתנן דאין טומאת נבלות במפרכסת: 


lvr: 53
pgn: 121
dfh: b
trm: אינה לאברים
txt:
<span class='five'>אינה לאברים. </span>אין בן נח מוזהר עליה משום אבר מן החי וכ'ש בטהורה דליכא מידי דלישראל שרי ולעובד כוכבים אסור ואפילו רבי יוחנן מודי בה בטהורה: 


lvr: 53
pgn: 121
dfh: b
trm: א'ל
txt:
<span class='five'>א'ל. </span>מודה חזקיה דאינה מטמאה כנבילה ואע'פ שמותרת לבני נח דיצאה מכלל חיה ולכלל מתה לא באת ובטומאת נבלות כתיב וכי ימות: 


lvr: 53
pgn: 121
dfh: b
trm: מטמאה טומאת אוכלין
txt:
<span class='five'>מטמאה טומאת אוכלין. </span>אם נגעה בשרץ וחזרה ונגעה באוכלין הואיל וישראל שחטה שחיטה מעלייתא וחישב עליה להאכילה לעובד כוכבים כדפרישית לעיל: 


lvr: 53
pgn: 121
dfh: b
trm: כפורש מן החי
txt:
<span class='five'>כפורש מן החי. </span>ומטמא מיד כאבר מן הנבלה דאמרי' בהאי פירקא <span class='mareimakom'>(לקמן דף קכח:)</span> אבר מן החי מטמא כנבלה: 


lvr: 53
pgn: 121
dfh: b
trm: ובשר הפורש ממנה כפורש מן החי
txt:
<span class='five'>ובשר הפורש ממנה כפורש מן החי. </span>אין בו טומאה דבשר הפורש מן החי טהור ולהכי הוי ד] כמן החי שאסור לבני נח: 


lvr: 53
pgn: 121
dfh: b
trm: שחט בה אחד אינה מטמאה טומאת אוכלין
txt:
<span class='five'>שחט בה אחד אינה מטמאה טומאת אוכלין. </span>דלא אשכחן היתר אכילה בדכוותה לא לישראל ולא לבני נח וכן בנחרה ועודה מפרכסת: 


lvr: 53
pgn: 121
dfh: b
trm: מטמאה טומאת אוכלין
txt:
<span class='five'>מטמאה טומאת אוכלין. </span>הואיל ויש היתר אכילה בדוגמתה אם שחטה ישראל השתא נמי מהניא לה הך מחשבת עובד כוכבים לצורך ישראל לשוייה אוכל: 


lvr: 53
pgn: 121
dfh: b
trm: יפה יפה
txt:
<span class='five'>יפה יפה. </span>יותר מבשר אחר מפני שלא הספיק דמו לצאת וכשחותכו נבלע בתוכה לפי שכשהבהמה מוציאה נשמה היא מתאנחת ומוציא דמה יפה: 


lvr: 53
pgn: 121
dfh: b
trm: וממתין לה עד שתצא נפשה
txt:
<span class='five'>וממתין לה עד שתצא נפשה. </span>כדתניא בארבע מיתות <span class='mareimakom'>(סנהדרין דף סג.)</span> מנין לאוכל מבהמה קודם שתצא נפשה שהוא בלא תעשה שנאמר לא תאכלו על הדם ואסמכתא דרבנן בעלמא היא: 


lvr: 53
pgn: 121
dfh: b
trm: אחד עובד כוכבים ואחד ישראל מותרים בו
txt:
<span class='five'>אחד עובד כוכבים ואחד ישראל מותרים בו. </span>דהואיל ומותר לישראל הותר אף לעובד כוכבים דליכא מידי דלישראל שרי ולעובד כוכבים אסור אבל הנך דלעיל שחיטת טמאה וכן שחיטת עובד כוכבים בטהורה אין בה היתר לישראל ולעובד כוכבים נמי לא משתריא דחיה היא: 


lvr: 53
pgn: 121
dfh: b
trm: בעי רבי אלעזר
txt:
<span class='five'>בעי רבי אלעזר. </span> ה] מתניתין דישראל בטמאה ועובד כוכבים בטהורה דטעמא דמשוינן לה אוכלא משום שחיטה היא דהא נחרה אין בה טומאה: 


lvr: 53
pgn: 121
dfh: b
trm: מהו שתציל על הבלועין שבתוכה
txt:
<span class='five'>מהו שתציל על הבלועין שבתוכה. </span>ישראל בטמאה ועובד כוכבים בטהורה ומפרכסת ובלעה כלים בחייה והרי היא באהל המת מהו שתציל עליהן כדאמרן בבהמה המקשה <span class='mareimakom'>(לעיל דף עא:)</span> בלע טבעת טהורה ונכנס לאהל המת לא נטמאה הכא מאי כיון דאינה מטמאה טומאת ו] נבלות חיה היא או דילמא כיון דמטמאה טומאת אוכלין אינה מצלת דלאו בלוע הוא ובישראל בטהורה לא מיבעי לן דודאי אינה מצלת הואיל ואף באכילה מותרת ועובד כוכבים בטמאה פשיטא לן דמצלת הואיל ואין בה טומאה של כלום אלמא חיה היא: 


lvr: 53
pgn: 121
dfh: b
trm: והוא שכנסו
txt:
<span class='five'>והוא שכנסו. </span>דגלי דעתיה דלא בטליה מעיקרא אבל נתכנס מאליו ז] כמו שכנסוהו תינוקות אחר הפשט לא הואיל ובטל מתחלה ונעשה עור תו לא הדר הוי בשר דלטומאת אוכלין הוא דמהניא מחשבה לשויה אוכלא דאפילו עור ששלקו מטמא טומאת אוכלין אחרי שעשאו רך אבל לשויה בשר לא:  פלוגתא


lvr: 53
pgn: 122
dfh: a
trm: פלוגתא דר' ישמעאל ור'ע
txt:
<span class='five'>פלוגתא דר' ישמעאל ור'ע. </span>בפירקין <span class='mareimakom'>(לקמן דף קכד.)</span> במתני' דקתני היו עליו שני חצאי זיתים מטמאין במשא שהרי נשא כזית נבלה ואין מטמא במגע דאין נוגע וחוזר ונוגע ור'ע אומר לא במגע ולא במשא אלמא לר' ישמעאל לא מבטל עור ולר'ע מבטל: ה'ג 


lvr: 53
pgn: 122
dfh: a
trm: לעולם אליבא דרבי ישמעאל
txt:
<span class='five'>לעולם אליבא דרבי ישמעאל. </span>ואשמועינן רב הונא דכי אמר רבי ישמעאל לא מבטל עור הני מילי בפלטתו חיה שנעשה שלא מדעת אבל פלטתו סכין מדעת ביטלו: 


lvr: 53
pgn: 122
dfh: a
trm: ואמר רב הונא והוא שכנסו
txt:
<span class='five'>ואמר רב הונא והוא שכנסו. </span>אחר הפשט דגלי דעתיה דלא בטליה מעיקרא אבל לא כנסו לא מדמוקים לה בשכנסו מכלל דבשפלטתו סכין בשנים ושלשה מקומות קאמר וקתני חייבין עליו אלמא אי בטלינהו איהו במתכוין בטילי אבל עור לא מבטל דאי בטלינהו עור תו לא הדרי למיהוי נבלה: 


lvr: 53
pgn: 122
dfh: a
trm: רב הונא
txt:
<span class='five'>רב הונא. </span>דאוקמה לרבי יהודה בשהיה זית מתחלה לחצאין ואפ'ה לא בטלינהו עור מעיקרא הוא דאמר כרבי ישמעאל דאוקמיה לרבי יהודה אליבא דרבי ישמעאל ורבנן כר'ע: 


lvr: 53
pgn: 122
dfh: a
trm: רב הונא
txt:
<span class='five'>רב הונא. </span>דאוקמה לדר' יהודה כשהיה זית זה מתחלה לחצאין ואפ'ה לר' יהודה לא בטיל: 


lvr: 53
pgn: 122
dfh: a
trm: דאמר כמאן
txt:
<span class='five'>דאמר כמאן. </span>בשלמא אי לא דרב הונא דאמר והוא שכנסו הוה מוקמינא לר' יהודה בשפלטתו תחלה  ב] ביחד ומש'ה לא בטיל דכי פליגי רבי ישמעאל ור'ע בשתי חצאי זיתים פליגי אבל בכזית שלם מודו כדתני ריש פלוגתייהו עור שיש עליו כזית בשר כו' ורבנן סברי כי מודו רבי ישמעאל ור'ע בכזית שלם הני מילי בפלטתו חיה אבל פלטתו סכין אפילו כזית בטל אבל השתא דאוקמה רב הונא בשני חצאי זיתים דאמר כמאן: הכי גרסינן 


lvr: 53
pgn: 122
dfh: a
trm: אלא לעולם פלטתו סכין לרבי ישמעאל נמי לא בטיל ורב הונא דאמר אליבא דר'ע
txt:
<span class='five'>אלא לעולם פלטתו סכין לרבי ישמעאל נמי לא בטיל ורב הונא דאמר אליבא דר'ע. </span>כלומר הא דאמר רב הונא לעיל העור מבטלו אליבא דר'ע אמרה וההיא דר' יהודה אליבא דר' ישמעאל: 


lvr: 53
pgn: 122
dfh: a
trm: קמ'ל
txt:
<span class='five'>קמ'ל. </span>רב הונא דאפי' פלטתו חיה ג] מפני שעור מבטלו משמע טעמא בעור תליא ואף על גב דלא בטלינהו איהו: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 122
dfh: a
trm: חומט
txt:
<span class='five'>חומט. </span>לימצ'א שתחלת ברייתו בכעדשה צא ובדוק בתיק שלה שגדל והולך עמה תחלתו כעדשה ממש הוא בשוליו: 


lvr: 53
pgn: 122
dfh: a
trm: וכולן שעיבדן
txt:
<span class='five'>וכולן שעיבדן. </span>כל אלו שאמרו שהן מטמאין כבשר אם עיבדן נעשה עור ובטלו מתורת בשר וטהורין: 


lvr: 53
pgn: 122
dfh: a
trm: ארישא
txt:
<span class='five'>ארישא. </span>דאפילו כי לא עיבדו נמי לא מטמא אלא מדרבנן כל שכן אסיפא דהא דקתני חוץ מעור האדם דאף על גב דעיבדו טמא מדרבנן הוא ומשום דעולא: 


lvr: 53
pgn: 122
dfh: a
trm: חדא הויא לך אמרת
txt:
<span class='five'>חדא הויא לך אמרת. </span>דבר חידוש אחד היה בידך שאין בידינו הרי אמרתו ולמה תחזור ותשננו פעם שניה להראות חכמתך: ר'ל מתקיפי דארעא דישראל הוה כדאמרינן בפרק קמא דיומא <span class='mareimakom'>(דף ט:)</span> מאן דמשתעי ריש לקיש בהדיה יהבי ליה עיסקא בלא סהדי והכא א'ל תיב לקבלי ורבי זירא דמבבל סלק להכא כדאמרינן בהשוכר את הפועלים <span class='mareimakom'>(ב'מ דף פה.)</span> רבי זירא אותיב ארבעין תעניתי דנשתכח מיניה תלמודא דבבלאי ומחסידי דבבל הוה כדאמרינן ד] בהשוכר את הפועלים <span class='mareimakom'>(שם)</span> רבי זירא (אותיב) כל תלתין יומין בדיק נפשיה ושגר תנורא וסליק בגוה חזי מאי אכספיה לההוא מדרבנן: 


lvr: 53
pgn: 122
dfh: a
trm: והוא שיונק
txt:
<span class='five'>והוא שיונק. </span>אבל פירש מלינק אף על פי שעדיין הוא בתוך שנתו כבר הוקשה עורו ואם עבר שנתו נמי אף על פי שיונק לא דתרתי בעינן:  וקאמר


lvr: 53
pgn: 122
dfh: b
trm: וקאמר ליה ר' יוחנן כל זמן שיונק
txt:
<span class='five'>וקאמר ליה ר' יוחנן כל זמן שיונק. </span>ואפילו לאחר שנתן דבהנקה נמי תליא מילתא דחדא הוא דבעינן וה'ק ר' יוחנן בבן שנתו שפיר קאמרת דהוי רך אבל הנקה לא הוזכר לפחות דאם פירש בתוך שנתו לא יהא רך אלא להוסיף אפילו לאחר שנתו: 


lvr: 53
pgn: 122
dfh: b
trm: או דילמא עולא בן שנתו קאמר
txt:
<span class='five'>או דילמא עולא בן שנתו קאמר. </span>אבל הנקה לא מעלה ולא מוריד וקאמר ליה ר' יוחנן אף הנקה נמי בעינן: 


lvr: 53
pgn: 122
dfh: b
trm: שבלשון יחיד אני שונה אותה
txt:
<span class='five'>שבלשון יחיד אני שונה אותה. </span>משנה ולא בלשון סתם משנה שאני אומר אלעזר בן יהודה אמרה כדתניא ב] : המחשב בדבר שאין דרכו לאכול כגון לאכול למחר דבר שאין דרכו לכך כגון חלב או להקטיר למחר דבר שאין דרכו להקטיר כגון בשר שלמים וחטאת ואשם ושירי מנחה או עור העולה אינה  ג] לא לפסול ולא לפגל עד שישחט לאכול למחר דבר שדרכו לאכול או להקטיר למחר דבר שדרכו להקטיר ועור שתחת האליה הרי הוא כבשר ודבר שדרכו להקטיר קרינא ביה אם עולה היא ומועל לפגל את הקרבן במחשבת חוץ לזמנו או לפסול במחשבת חוץ למקומו: 


lvr: 53
pgn: 122
dfh: b
trm: להביא עור בית הבושת
txt:
<span class='five'>להביא עור בית הבושת. </span>של נקבה בחטאת או בשלמים והאי דלא מנייה ברישא כי הנך משום דליתיה בעולה ותנא בעולה קאי אלמא האי תנא הוא דחשיב להו בשר אבל ת'ק לא קרי בשר אלא עור שתחת האליה לחודיה: 


lvr: 53
pgn: 122
dfh: b
trm: רכובה הנמכרת עם הראש
txt:
<span class='five'>רכובה הנמכרת עם הראש. </span>כל עור שעל עצם השוק מרכובה התחתונה שחותכין בשעת הפשטת בהמה: 


lvr: 53
pgn: 122
dfh: b
trm: לרבות עורות
txt:
<span class='five'>לרבות עורות. </span>שרצים הרכין שיהו כבשר ומהאי ה'א יתירא נמי רבינן <span class='mareimakom'>(לעיל דף קיב:)</span> צירן ורוטבן וקיפה שלהן ועור הרך נמי איתא בהדייהו דהי מינייהו מפקת איהו נמי אוכלא הוא: 


lvr: 53
pgn: 122
dfh: b
trm: הפסיק הענין
txt:
<span class='five'>הפסיק הענין. </span>ולא קאי האי אלה אלא אקרא בתרא האנקה והכח והלטאה והחומט והתנשמת אלה הטמאים וגו' ולאו אקרא קמא דלמינהו האמור בסוף פסוק ראשון הפסיקו לומר שאינן מין אחד אותן האמורים בפסוק ראשון חלוקים מהאמורים בפסוק השני: 


lvr: 53
pgn: 122
dfh: b
trm: רב תנא הוא ותני תנשמת
txt:
<span class='five'>רב תנא הוא ותני תנשמת. </span>רב דמשני למינהו הפסיק אלמא הטמאים אכל הני דקרא בתרא קאי תנא הוא ותני תנשמת בעורותיהן כבשרן: 


lvr: 53
pgn: 122
dfh: b
trm: תנא דידן סבר לה כרבי יהודה
txt:
<span class='five'>תנא דידן סבר לה כרבי יהודה. </span>כלומר לא יליף טעמא מהטמאים אלא מסברא דגישתא כל שאין ממש בעורן שהוא רך ואין לו ממש עור קרי בשר כרבי יהודה דאמר הלטאה כחולדה אלמא לאו אקרא סמיך והאי דלא מודי ליה תנא דידן בהלטאה בהא פליגי תנא קמא סבר גישתא דידה לאו גישתא הוא ורבי יהודה סבר גישתא הוא: 


lvr: 53
pgn: 122
dfh: b
trm: שטלאה
txt:
<span class='five'>שטלאה. </span>לשון טלאי אלמא מכיון שנטלה מתורת בשר ונתנה לתורת עור בטלה והאי נמי כיון ששטחן לפני הדורסן או שכרכן על רגלו להלוך בהן אף על פי שלא הילך: 


lvr: 53
pgn: 122
dfh: b
trm: (עבוד) לגבל
txt:
<span class='five'>(עבוד) לגבל. </span>הלש עיסתו בטהרה והוא שכיר לבעל הבית וצריך למים להטביל כליו יטריח עצמו ארבעה מילין עד שיגיע למקוה ויטביל ויותר מכאן אין עליו לטרוח מן הסתם אלא אם כן נותן לו בעל הבית שכר הליכה: 


lvr: 53
pgn: 122
dfh: b
trm: ולתפלה
txt:
<span class='five'>ולתפלה. </span>המהלך בדרך וגמר בלבו ורוצה ללון מבעוד יום אם יש בית הכנסת לפניו עד ארבעת מילין יטריח וילך שם כדי שיתפלל: 


lvr: 53
pgn: 122
dfh: b
trm: ולנטילת ידים
txt:
<span class='five'>ולנטילת ידים. </span>לאכילה ואין לו מים ויש מים לפניו לסוף ארבעה מילין ימתין עד שיגיע למים:  איבו


lvr: 53
pgn: 123
dfh: a
trm: קרקפלין
txt:
<span class='five'>קרקפלין. </span>עור ראש אדם מת וזה למכשפות במלחמה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 123
dfh: a
trm: המפשיט בבהמה ובחיה בטהורה
txt:
<span class='five'>המפשיט בבהמה ובחיה בטהורה. </span>שחוטה והוא טמא או בטמאה נבלה והוא טהור אם מפשיטו לעשות מן העור שטיח למטה ושלחן  א] דמפשיטו פשוט כדרך שאנו עושין: 


lvr: 53
pgn: 123
dfh: a
trm: כדי אחיזה
txt:
<span class='five'>כדי אחיזה. </span>הוי חבור יד להוציא טומאה מן הנבלה אם נוגע בו ולהכניס טומאה לבשר אם טהורה היא וטפי מהכא לא הוי יד להכניס ולהוציא טומאה ולקמן מפרש כמה כדי אחיזה: 


lvr: 53
pgn: 123
dfh: a
trm: ולחמת
txt:
<span class='five'>ולחמת. </span>אם מפשיטו כפול  ב] לצורך חמת כעין אותן שעושין לצורך דבש ומתחיל מפיה והופכו כלפי זנבה: 


lvr: 53
pgn: 123
dfh: a
trm: עד שיפשיט את החזה
txt:
<span class='five'>עד שיפשיט את החזה. </span>הוי חבור והנוגע בעור כנוגע בבשר בין ליטמא בין לטמא מפני שהחזה קשה להפשיט מכל האברים: 


lvr: 53
pgn: 123
dfh: a
trm: המרגיל
txt:
<span class='five'>המרגיל. </span>שהתחיל לחותכו מרגליה כלפי ראשה ומפשיטה כפול לחמת כולו חבור מפני שהחזה לסוף הפשטו הוא לפיכך כולו חבור והנוגע אף בעור המופשט כנוגע בבשר: 


lvr: 53
pgn: 123
dfh: a
trm: עור שעל הצואר
txt:
<span class='five'>עור שעל הצואר. </span>מעצמו נפשט לפיכך אינו חבור לעשות המופשט הראשון חבור כדרך שהחזה עושה ג] דהא כולו חבור דקתני לאו דוקא כולו אלא עד החזה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 123
dfh: a
trm: מכאן ואילך
txt:
<span class='five'>מכאן ואילך. </span>משהפשיט כדי אחיזה בפשוט על פני כולו לאחר שסדקו מן הצואר עד הזנב באמצעית כדרך המפשיטין והפשיט כדי אחיזה סביבות כולו: 


lvr: 53
pgn: 123
dfh: a
trm: טהור המופשט
txt:
<span class='five'>טהור המופשט. </span>עד מקום חבורו אבל מחבורו ואילך הוא טמא משום שומר כדאמרן בנוגע כנגד הבשר מאחוריו: 


lvr: 53
pgn: 123
dfh: a
trm: טפח
txt:
<span class='five'>טפח. </span>מן העור המופשט סמוך ד] למקום חבור סביבות כולו הוי בית יד וטמא מפני שצריך לו שאוחז שם ומושך ומפשיט מאליו ולרב לאו יד חשיב ליה ה] אא'כ מטלטלין בו את האוכל: 


lvr: 53
pgn: 123
dfh: a
trm: בטפח ראשון
txt:
<span class='five'>בטפח ראשון. </span>הסמוך לכדי אחיזה כגון שלא הפשיט אלא טפחיים דאותו טפח הסמוך לכדי אחיזה אינו אוחז בו ומושך לפי שנוח לו לאחוז בשפת העור ולמשוך ולא זה ולא זה טוב לו אלא מפשיט בסכין אבל לאחר שהפשיט קצת שלשה טפחים וארבעה והעור המופשט מכביד כלפי מטה אוחז בטפח הסמוך לבשר ומושך וכובד העור מסייעו: 


lvr: 53
pgn: 123
dfh: a
trm: טלית שהתחיל בה לקורעה
txt:
<span class='five'>טלית שהתחיל בה לקורעה. </span>שנטמאה ובא לקורעה לבטלה מתורת טלית ומאחר שאינה ראויה למלאכה הראשונה ואין שמה עליה מטהרת אע'פ שיש בשיריה שלש על שלש ועדיין ראויה לקבל טומאה טהורה מטומאתה ראשונה דומיא דכלי חרס דשבירתו מטהרתו ושבריו מקבלין טומאה כדאמרי' באלו טרפות <span class='mareimakom'>(לעיל דף נד:)</span> הן וקרקרותיהן ודופנותיהן ואף על גב דאמר בבהמה המקשה <span class='mareimakom'>(לעיל דף עב:)</span> שלשה על שלשה שהיה טמא מדרס ומגע הזב וחלקו טהור מן המדרס ועדיין טמא מגע הזב אלמא טומאת א] שלשה על שלשה דחזי ליה לא בטלה מיניה התם הוא דהוו עליה ב' טומאות טומאת מדרס חמורה וטומאת מגע קלה אהניא ליה חלוקה לבטל ממנו טומאת מדרס דתו לא חזי ליה ופשה לה טומאת מגע דחזיא לשלש אצבעות אבל הכא חד שמא הוא כולה טומאה ב] ו] דשלשה על שלשה היא וקריעה מהניא לבטולי שמא מינה דתו לא פש עלה מידי: 


lvr: 53
pgn: 123
dfh: a
trm: לא שנו אלא בטלית טבולת יום
txt:
<span class='five'>לא שנו אלא בטלית טבולת יום. </span>שנטמאה והטבילה וצריך להשתמש בה טהרות קודם שיעריב שמשה ולפיכך בא לקורעה דהכא הוא דלא גזרינן דליקרעיה כולה אבל רובא לא דילמא חייס עלה ולא אתי למקרע רובא דכיון דלא חס ז] עליה אטבילה שהמים קשין לה ולא חס לכך לא חייס עלה נמי וקרע רובא: 


lvr: 53
pgn: 123
dfh: a
trm: אבל
txt:
<span class='five'>אבל. </span>טמאה ולא הטבילה ובא לטהרה בקריעה זו לא סגי לה ברובא עד שיקרענה כולה: 


lvr: 53
pgn: 123
dfh: a
trm: חדא
txt:
<span class='five'>חדא. </span>בטבולת יום ליכא לאוקומה ולהשתמש בה ביום שהטבילה שהרואה אינו מבין בה שנקרעה לטהר וסבור על ידי טבילתה משתמשין בה ויאמרו טבילה בת יומא עולה בלא הערב שמש ועל כרחך מתניתין לאו ביום טבילה עסקינן אלא בשלא הוטבלה כל עיקר וקרעה ביום המחרת לטומאתה דהרואהו משתמש בה אומר שהטבילה אתמול: 


lvr: 53
pgn: 123
dfh: b
trm: עולת העוף לרבי אלעזר ברבי שמעון
txt:
<span class='five'>עולת העוף לרבי אלעזר ברבי שמעון. </span>דאמר (בהשוחט) בפ'ק <span class='mareimakom'>(לעיל דף כא.)</span> רוב שנים דוקא ואסור למלוק כל השנים דגמר מחטאת דכתיב ביה לא יבדיל היכי א] שרינן הכי ליגזור דילמא לא אתי למיעבד רובא: 


lvr: 53
pgn: 123
dfh: b
trm: בטומאה דרבנן
txt:
<span class='five'>בטומאה דרבנן. </span>שהיה המפשיט טמא טומאה דרבנן כגון הנך ב] דגבי שמנה עשר דבר <span class='mareimakom'>(שבת דף יג:)</span> הבא ראשו ורובו במים שאובים ובהמה זו קדשים היא ואם נגע בה טמאה מדרבנן הלכך לא מחמרינן בה כולי האי: 


lvr: 53
pgn: 123
dfh: b
trm: תינח טמא בטהורה טהור בטמאה טומאה דאורייתא היא
txt:
<span class='five'>תינח טמא בטהורה טהור בטמאה טומאה דאורייתא היא. </span>דהא מתניתין בין בטמאה בין בטהורה קתני ג] תנא טהורה לענין הכנסת טומאה לקבלה מן המפשיט ותנא טמאה לענין הוצאת טומאה שתטמא היא את המפשיט הראשון ד] הנוגע בכדי אחיזה ולטהר את השני המפשיט מכדי אחיזה ואילך ולא נגע בבשר והכא ליגזר דהא כל בהמה טמאה נבלה היא אפי' שחטה וטומאתה דאורייתא: 


lvr: 53
pgn: 123
dfh: b
trm: בטרפה
txt:
<span class='five'>בטרפה. </span>האי טמאה דמתני' לאו בהמה טמאה אלא בהמה טהורה טרפה ושחטה והיא מטמאתו אם נוגע בה כדמפרש ואזיל: 


lvr: 53
pgn: 123
dfh: b
trm: כולו
txt:
<span class='five'>כולו. </span>חבור ואפילו יותר מכדי אחיזה ה] הנוגע במופשט טמא מדנקט שרצים טעמא משום דקשים להפשיט אבל גמל לא ואע'פ שטומאתו דאורייתא היא שיעור הפשטה בכדי אחיזה ולא גזרינן ו] משום פחות מכדי אחיזה וקשיא לרב נחמן דגזר דילמא לא אתי למעבד שיעורא: 


lvr: 53
pgn: 123
dfh: b
trm: לא תימא הא בגמל
txt:
<span class='five'>לא תימא הא בגמל. </span>ביותר מכדי אחיזה אינו חבור אלא הך דיוקא דדייקינן למעוטי גמל אעור הצואר הוא דדייקינן והכי קאמר שרצים הוא דעד שיפשיט את כולו אבל גמל שהפשיט עד הצואר אינו חבור ובמפשיט לחמת ובמרגיל קאי ולעולם לשטיח אף ביותר מכדי אחיזה טמא דגזרינן בבהמה טמאה הואיל וטומאתה דאורייתא: 


lvr: 53
pgn: 123
dfh: b
trm: ור' יוחנן בן נורי היא
txt:
<span class='five'>ור' יוחנן בן נורי היא. </span>דאמר במתני' אינו חבור והכא ליכא למיגזר מידי דלמא לא אתי למעבד עד הצואר דהיכרא טובא איכא אבל בין פלגא לרובא לא מוכחא מילתא ז] וכן בין כדי אחיזה לפחות מכדי אחיזה: 


lvr: 53
pgn: 123
dfh: b
trm: מעפורת
txt:
<span class='five'>מעפורת. </span>סודר ויתחפש באפר דכתיב ח] גבי מיכה <span class='mareimakom'>(מלכים א כ)</span> מתרגמינן ואישתני ט] במעפורתא: 


lvr: 53
pgn: 123
dfh: b
trm: חלים
txt:
<span class='five'>חלים. </span>חזק הוא ע'י אותו מקצת וכשחוזר ותופרו הרי הוא כבתחלה הלכך לא בטל שמו מעליו: 


lvr: 53
pgn: 123
dfh: b
trm: שנתן בו איזמל
txt:
<span class='five'>שנתן בו איזמל. </span>שהתחיל לבטלו טהרו ואע'פ שעדיין יש בגדול חמשה על חמשה טפחים שהן שיעור למדרס עור כדאמרינן בסוכה (דף יז: ) הבגד שלשה על שלשה השק ד' על ד' העור ה' על ה': 


lvr: 53
pgn: 123
dfh: b
trm: עד שימעיטנו
txt:
<span class='five'>עד שימעיטנו. </span>דלא דמי לטלית דהתם קודם קריעה היה שמה טלית ועומדת להתכסות ובקריעתה בטל שמה הלכך אף על גב דשיריים בני קבולי טומאה טהרו מטומאה ראשונה אבל הכא כל שעה שם עור עליו הלכך עד שיבטלנו מכשיעור: 


lvr: 53
pgn: 123
dfh: b
trm: דקא צרי ליה להדיא
txt:
<span class='five'>דקא צרי ליה להדיא. </span>סודקו לארכו או לרחבו צרי לשון סדק כמו צרייא דחיטי בפסחים <span class='mareimakom'>(דף מ.)</span> וכמו טיליא חריפא דמצרי זיקי במס' ע'ז <span class='mareimakom'>(דף ל.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 123
dfh: b
trm: ראשון ראשון
txt:
<span class='five'>ראשון ראשון. </span>המופשט עושה ניפול הוי כנפרש לגמרי דהא אין סופו לחזור לבשר עוד: 


lvr: 53
pgn: 123
dfh: b
trm: הא חלים וקאי
txt:
<span class='five'>הא חלים וקאי. </span>דהא לא הופשט וקאמר דאינו חבור והנוגע בעור כנגד הצואר אינו טמא: 


lvr: 53
pgn: 123
dfh: b
trm: אלא אמר אביי
txt:
<span class='five'>אלא אמר אביי. </span>אי סבירא לן דחלים דכולי עלמא הוי חבור והכא טעמא משום דלא חלים והוא שעשוי לינתק מאליו י] בשומר העשוי לנתק קא מיפלגי דרבנן סברי אפ'ה לא בטיל תורת שומר מיניה כל זמן שלא ניתק: 


lvr: 53
pgn: 123
dfh: b
trm: תנור
txt:
<span class='five'>תנור. </span>תחלתו עשוי כלי יא] כקדרה ומטלטל וכשבא לקובעו מעמידו בארץ ומדביק טיט סביביו ומעבהו וקרי ליה טפילה שמטפלה ומחברה לו פלשטר'א בלע'ז: 


lvr: 53
pgn: 123
dfh: b
trm: וגורר את הטפילה
txt:
<span class='five'>וגורר את הטפילה. </span>שדיבק עליו שגם הוא מחברתו ואע'פ שעדיין הוא עומד טהור:  עד


lvr: 53
pgn: 124
dfh: a
trm: בגדול
txt:
<span class='five'>בגדול. </span>התנורים העשויים לאפות ולצלות כדרכן אבל קטן שעושין לתינוקות תחלתו כל שהוא: ח] 


lvr: 53
pgn: 124
dfh: a
trm: קתני מיהא בד'א בגדול דשיריו ד'
txt:
<span class='five'>קתני מיהא בד'א בגדול דשיריו ד'. </span>אבל בציר מארבעה לא ט] טמא הוא והתם קתני חלקו לשלשה אבל לשתים לא סגי ואע'ג דליכא בחציו ד' דמדקא מיקל ר'מ ואומר אינו צריך אלא ממעטו מבפנים מד' מכלל דרבנן נמי בהא פליגי דאע'ג דלא הוי השבר ד' אפ'ה בעינן דלא ליהוי רובא: 


lvr: 53
pgn: 124
dfh: a
trm: אמר מר שיריו ברובו</span>: <span class='five'>הא אמרי רבנן ד'
txt:
<span class='five'>אמר מר שיריו ברובו</span>: <span class='five'>הא אמרי רבנן ד'. </span>דקתני בד'א בגדול אלמא בין אתחלתו בין אשיריו מודו ליה לר'מ בגדול: 


lvr: 53
pgn: 124
dfh: a
trm: בתנורא בר שבעה
txt:
<span class='five'>בתנורא בר שבעה. </span>קאמרי ד' הואיל ורובו בציר מד' הוא לא מטמינן ליה ברובו דלא חמירי שיריו מתחלתו דהא תחלתו כשהוא שלם לא הוי תנור בציר מארבעה: 


lvr: 53
pgn: 124
dfh: a
trm: והאי דקתני רובו בתנור בר תשעה
txt:
<span class='five'>והאי דקתני רובו בתנור בר תשעה. </span>דאע'ג דבחציו איכא ארבעה לא מטמא עד דהוי רובא ובהא רבנן לקולא: 


lvr: 53
pgn: 124
dfh: a
trm: למושב זב
txt:
<span class='five'>למושב זב. </span>פלאדשטור'א ובבציר מהכי לא חזי למילתיה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 124
dfh: a
trm: טמא
txt:
<span class='five'>טמא. </span>דשערה הוי שומר כדאמרינן <span class='mareimakom'>(לעיל דף קיט:)</span> חלחולי מחלחל: 


lvr: 53
pgn: 124
dfh: a
trm: ציב
txt:
<span class='five'>ציב. </span>רצועה ותלתל היוצא מאותו בשר ותלוי ודבוק במקצת ובאותו ציב ליכא כזית אבל מעורה הוא לכזית: 


lvr: 53
pgn: 124
dfh: a
trm: ומודה רבי עקיבא
txt:
<span class='five'>ומודה רבי עקיבא. </span>דאע'ג דלא הוי כזית מעורה  יג] במקום אחד א] דלאו עור חיבור שהמסיט שתי חצאי זיתים ביחד טמא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 124
dfh: a
trm: מתני לה
txt:
<span class='five'>מתני לה. </span>לדר' יוחנן דפלטתו סכין בטל הכי מתוקמא שפיר אי הוו תני לה קמיה דרב נחמן הכי לא הוה מזלזל בה: 


lvr: 53
pgn: 124
dfh: a
trm: ואלא קשיא
txt:
<span class='five'>ואלא קשיא. </span>אי כזית שלם בטיל לעולם בטיל ואפילו כתרטא והא ליכא למימר דכולי האי מבטל איניש:  במרודד


lvr: 53
pgn: 124
dfh: b
trm: במרודד
txt:
<span class='five'>במרודד. </span>דק וקלוש וארוך ורחב דכי מצרפת ליה הוי כזית ומיהו לא טרח איניש ומצרף ליה ומיהו פלטתו חיה דלאו איהו בטליה לא בטיל: 


lvr: 53
pgn: 124
dfh: b
trm: אלא מאחוריו
txt:
<span class='five'>אלא מאחוריו. </span>שלא ג] נוגע בבשר אלא בעור מאחוריו דכיון דלא הוי כזית ד] שלם יחד אין לו יד ולא שומר ואע'ג דאמרן לעיל <span class='mareimakom'>(דף קיח:)</span> אין שומר לפחות מכפול הא כפול יש שומר הא איכא ת'ק דאחרים דפליג ב] כדאמרינן לעיל אין זה שומר ורבי ישמעאל ס'ל כת'ק דאחרים: 


lvr: 53
pgn: 124
dfh: b
trm: מטהר
txt:
<span class='five'>מטהר. </span> ה] דאין לו אהילות מצטרפין שהבית מאהיל כאן וחוזר ומאהיל כאן מדקאמר רבי יוחנן רבי ישמעאל ורבי דוסא אמרו דבר אחד אלמא טעמיה דרבי ישמעאל משום אין נוגע וחוזר ונוגע: ופרכינן מדרבי דוסא כרבי ישמעאל מכלל דרבנן דפליגי עליה כרבי עקיבא קיימי והא ר'ע טפי מיקל: 


lvr: 53
pgn: 124
dfh: b
trm: כדקתני סיפא
txt:
<span class='five'>כדקתני סיפא. </span>דטעמיה דר'ע דעור מבטלו הוא אבל בעלמא אפילו במגע נמי מטמא דאי לא מטמא במגע לא הוה מטמא במשא דהאמר ר'ע לקמן את שבא לכלל מגע בא לכלל משא: 


lvr: 53
pgn: 124
dfh: b
trm: ותחבן בקיסם
txt:
<span class='five'>ותחבן בקיסם. </span>נמי רחוקין זה מזה קאמר דנוגע וחוזר ונוגע הוא כדלקמן אמילתיה דעולא: 


lvr: 53
pgn: 124
dfh: b
trm: ולא בעור שיש עליו שני חצאים
txt:
<span class='five'>ולא בעור שיש עליו שני חצאים. </span>דלא קרינא ביה הנוגע בנבלתם <span class='mareimakom'>(ויקרא יא)</span> דאין בכל נגיעה כשיעור נבלה: 


lvr: 53
pgn: 124
dfh: b
trm: והנוגע והנושא
txt:
<span class='five'>והנוגע והנושא. </span>קראי גבי הדדי כתיבי בההיא נבלה דכתיב בה הנוגע יטמא אההיא קאי והנושא יטמא: 


lvr: 53
pgn: 124
dfh: b
trm: לא בא לכלל מגע
txt:
<span class='five'>לא בא לכלל מגע. </span>כלומר לדידך כיון דאמרת לא מטמא במגע תו לית לך לטמויי במשא: 


lvr: 53
pgn: 124
dfh: b
trm: ואם איתא
txt:
<span class='five'>ואם איתא. </span>לבר פדא מאי קמהדר ליה ר'ע לרבי ישמעאל הא מודי דבא לכלל מגע מלפניו: 


lvr: 53
pgn: 124
dfh: b
trm: בכל צד
txt:
<span class='five'>בכל צד. </span>אף מאחוריו דהא בההוא קרא דלעיל כתיבא נמי נגיעת אחוריים כדאמרינן בריש פירקין <span class='mareimakom'>(דף קיח.)</span> יכול אפילו יש עליו כזית הנוגע בעור שכנגד הבשר מאחריו לא יהא טמא ת'ל יטמא: 


lvr: 53
pgn: 124
dfh: b
trm: קולית סתומה
txt:
<span class='five'>קולית סתומה. </span>ואין עליה בשר ויש בתוכה מוח ותנן במתניתין קולית נבלה וקולית השרץ סתומים טהורין אף מן המשא דלא באו לכלל מגע מי פליג עליה רבי ישמעאל או לא מי אמרינן אית ליה לרבי ישמעאל כו': 


lvr: 53
pgn: 124
dfh: b
trm: היינו טעמא
txt:
<span class='five'>היינו טעמא. </span>דמטמא במשא משום דבא לכלל מגע מלפניו אבל גבי קולית לא בא לכלל מגע כלל דהא עצמות נבלה אין להם טומאה כדאמרן בנבלתה ולא בעצמות ובמוח אינו יכול ליגע דהא סתומה היא: 


lvr: 53
pgn: 124
dfh: b
trm: סמכוני באשישות
txt:
<span class='five'>סמכוני באשישות. </span>כלומר צריכני חיזוק לפי שסר כחי מכח הדרשה שדרשתי היום ברבים דשבת הרגל היתה: 


lvr: 53
pgn: 124
dfh: b
trm: כתיב נשא
txt:
<span class='five'>כתיב נשא. </span>והנשא את נבלתה חסר הוא בלא וי'ו וסתם קריאתו כיון דלא כתב וי'ו נקרא נישא ואנן קרינן נושא: 


lvr: 53
pgn: 124
dfh: b
trm: דברי רבי ישמעאל
txt:
<span class='five'>דברי רבי ישמעאל. </span>אלמא כיון דאין עור מבטלו מטמא במשא ואף על גב דלאו מחובר הוא ביחד: 


lvr: 53
pgn: 124
dfh: b
trm: במרודד
txt:
<span class='five'>במרודד. </span>שיש כאן חצי זית ורחוק ממנו חצי זית ורצועת בשר מרודד מזה לזה ומחברתו: 


lvr: 53
pgn: 124
dfh: b
trm: והוא דנישא
txt:
<span class='five'>והוא דנישא. </span>וקאי בין אמגע בין אמשא דאין מטמאין אפילו במשא אא'כ מחוברין: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 124
dfh: b
trm: קולית המת
txt:
<span class='five'>קולית המת. </span>טמא דהא עצם כשעורה במת מטמא במגע ובמשא כדכתיב או בעצם אדם:  וקולית


lvr: 53
pgn: 125
dfh: a
trm: וקולית המוקדשים
txt:
<span class='five'>וקולית המוקדשים. </span>במסכת פסחים <span class='mareimakom'>(דף קכ:)</span> תנן הפגול והנותר מטמאין את הידים דגזרי בהו רבנן משום חשדי כהונה ועצלי כהונה כדמפרש התם וגזרו אף בעצמות ששימשו נותר: 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: a
trm: נבלה
txt:
<span class='five'>נבלה. </span>אין עצמותיה מטמאים דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יא)</span> בנבלתה ולא בעצמות וכן שרץ הלכך סתומים טהורים אף מלטמא במשא וכ'ש מגע דאי אפשר לו ליגע ואע'ג דשומר מכניס ומוציא טומאה ה'מ בדבר שאפשר ליגע בטומאה עצמה ואפילו לא נגע בה אלא בשומר טמא אבל היכא דאי אפשר ליגע בטומאה עצמה אין שומר מטמא: 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: a
trm: נקובים כל שהוא
txt:
<span class='five'>נקובים כל שהוא. </span>אפילו כחוט השערה שאפשר להכניס בו חוט השערה של ראשו או זקנו והרי הוא מטמא בכך כדלקמן: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: a
trm: ואי דאיכא כזית מוח מבפנים טומאה בוקעת ועולה
txt:
<span class='five'>ואי דאיכא כזית מוח מבפנים טומאה בוקעת ועולה. </span>קושיא היא אמאי אין מטמא באהל הרי אין לה חלל טפח וקיימא לן בברכות <span class='mareimakom'>(דף יט:)</span> כל חלל שאין בו טפח אינו חוצץ בפני המת: 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: a
trm: ואי
txt:
<span class='five'>ואי. </span>קסבר מוח שבפנים מעלה ארוכה לבשר מבחוץ אע'ג דליכא מוח הואיל ובמחובר לחי סוף המוח לבא שהרי פעמים שהמוח כולו כלה וחוזר וע'י המוח גדל הבשר מלמעלה א'כ בלא בשר ובלא מוח חשיב אבר כל עצם חלול ותנן ב] <span class='mareimakom'>(אהלות פ'א מ'ז)</span> האברים אין להם שיעור אפילו פחות מכזית מן המת ופחות מכעדשה מן השרץ: 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: a
trm: קסבר אין מוח שבפנים מעלה ארוכה לבשר מבחוץ
txt:
<span class='five'>קסבר אין מוח שבפנים מעלה ארוכה לבשר מבחוץ. </span>והכא הואיל וליכא בשר אין סופו להעלות ארוכה בחי ולא אבר מיקרי: 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: a
trm: דאיכא כזית
txt:
<span class='five'>דאיכא כזית. </span>לפיכך גבי מוקדשין איכא ג] שיעור נותר וגבי נבלה ושרץ איכא שיעור לטמא: 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: a
trm: ומאי קמ'ל
txt:
<span class='five'>ומאי קמ'ל. </span>כיון דרישא ליכא כזית ד] אכתי לא אשמעינן דעצם כשעורה מטמא במגע ולא באהל וכזית מן הנבלה מטמא: 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: a
trm: מילי מילי
txt:
<span class='five'>מילי מילי. </span>כל דבר  ה] ששנה במשנתנו אשמעינן טעמא בכל חד וחד מה שהראה זה לא הראה זה: 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: a
trm: רישא
txt:
<span class='five'>רישא. </span>אשמעינן מדלא טימא באהל על כרחיך שמעת מינה דמוח שבפנים אין מעלה ארוכה מבחוץ דאי מעלה בין אית ביה בין לית ו] ביה מטמא: 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: a
trm: מילתא היא
txt:
<span class='five'>מילתא היא. </span>כנותר עצמו ואיצטריך לאשמועינן דהכי הוא כדרב מרי משום דבפסחים <span class='mareimakom'>(דף קכ:)</span> לא תנן אלא הפגול והנותר אבל שמושו לא תנן ואשמעינן מתניתין דמשום ז] דשימשו כזית נותר מטמאה אפי' כשהיא סתומה ולא נגע במוח טמא משום עצם ששימש את הנותר: 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: a
trm: אביי אמר לעולם מוח מעלה ארוכה
txt:
<span class='five'>אביי אמר לעולם מוח מעלה ארוכה. </span>ומתניתין בששפה נסרה במגל או בסכין דתו לא מעלה ארוכה והלכך כיון דליכא כזית מוח דמטמא באהל משום שיעור לא ח] מטמא אבר ובמוקדשין נבלה ושרץ בדאיכא כזית כדאוקימנא ואביי לא פליג אלא במעלה ארוכה: 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: a
trm: טמאה
txt:
<span class='five'>טמאה. </span>ואפילו אין בה לא בשר ולא מוח דמוח שהיה עתיד לבא מבפנים מעלה ארוכה וכיון דדכוותה  בעלי חיים מעלה ארוכה השתא נמי אבר הוא ולא בעי שיעור: 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: a
trm: דקל
txt:
<span class='five'>דקל. </span>אם תטול ממנו רצועה סביב הוא מתיבש שלא הנחת דרך לשרף לעלות מן הקרקע למעלה ממקום שנקלף ואם תקליפנו לארכו ותשייר צדו אחד יש דרך לשרף לעלות: 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: a
trm: לעולם
txt:
<span class='five'>לעולם. </span>רישא דאיכא כזית דלא מוקמינן מתניתין בתרי טעמי וא'נ ליכא כזית הויא מטמא באהל דמוח שבפנים מעלה ארוכה: 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: a
trm: ומאי נוגע מאהיל
txt:
<span class='five'>ומאי נוגע מאהיל. </span>מאהיל נמי במשמע כדמפרש ואזיל דאיכא תנא דקרי למאהיל נוגע: 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: a
trm: גבי מת
txt:
<span class='five'>גבי מת. </span>אף על גב דאינו מעלה ארוכה מטמא באהל דהא בלא חשיבות אבר הא איכא שיעור וסתימה לא מהניא ביה דטומאה בוקעת ועולה ומוקדשים הרי שמשו נותר: 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: a
trm: נבלה כיון דמתקשקש הוא
txt:
<span class='five'>נבלה כיון דמתקשקש הוא. </span>ושוב אינו מעלה ארוכה לאו אבר הוא הלכך ניקבו דאפשר ליגע מטמאים משום שיעור לא ניקבו לא דלאו אבר הוא דהשתא גרע מקולית שיש בה בכעדשה מוח לח דההוא מעלה ארוכה הוא: 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: b
trm: הנוגע בחצי זית
txt:
<span class='five'>הנוגע בחצי זית. </span>ומאהיל על חצי זית בבת אחת ידו א] נוגעת כאן והשניה מאהלת כאן: 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: b
trm: ודבר אחר מאהיל עליו ועל כחצי זית
txt:
<span class='five'>ודבר אחר מאהיל עליו ועל כחצי זית. </span>כגון חצי זית מוטל ע'ג קרקע והוא עומד אצלו ודף אחד מאהיל על שניהם: 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: b
trm: אמאי טהור
txt:
<span class='five'>אמאי טהור. </span>הלא זה אהל גמור ועיקר אהל האמור בתורה זה הוא כל הבא אל האהל <span class='mareimakom'>(במדבר יט)</span>  שהבית מאהיל עליו ועל מת כאחד: 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: b
trm: רצוצה
txt:
<span class='five'>רצוצה. </span>כל דבר שאין לו מקום ריוח קרי רצוץ ופחות מטפח לאו חלל הוא ונקרא מה שבתוכו רצוץ: 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: b
trm: דכולה נגיעה היא
txt:
<span class='five'>דכולה נגיעה היא. </span>אפילו הוא מאהיל למעלה מן הבשר הרבה כגון שהיו המגדלים גבוהים והטומאה למטה והוא מאהיל סמוך לראשיהן קרי נגיעה דכיון דהלמ'מ היא דטומאה רצוצה בוקעת הוי כמאן דמלי טומאה כל חלל שבין שני המגדלים ומהא לא תסייעיה לרבי יוחנן: 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: b
trm: הא לא נגע בכוליה
txt:
<span class='five'>הא לא נגע בכוליה. </span>דהא כל העפר אינו מחובר יחד והנוגע בצד זה לא נגע בצד זה וכל חד וחד עפרא באפי נפשיה הוא: 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: b
trm: אמר אביי
txt:
<span class='five'>אמר אביי. </span>המאהיל למטה מטפח שאין טפח בין ידו לטומאה קרי לה אהל נגיעה ולאביי לא מיתוקמא מתניתין כרבי יוחנן דלא מיקרי מאהיל נוגע אלא למטה מטפח דהוי כנגיעה ואכתי הדר דוקיין קמא לדוכתיה נוגע אין אבל מאהיל אהל גרידא למעלה מטפח לא ואי דאיכא כזית באהל נמי ליטמא אביי לא מהדר לאוקמא לדרבי יוחנן דהא אביי אוקמה למתניתין בשאין בה כזית ובששיפה והכא קא מהדר לתרוצי מילתיה דרבי יוסי דקתני גבי רקב מגע ואהל וקשיא לן הא לא נגע בכוליה ומוקי ליה אביי באהל נגיעה: 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: b
trm: רבא אמר אפי' למעלה מטפח אהל נגיעה
txt:
<span class='five'>רבא אמר אפי' למעלה מטפח אהל נגיעה. </span>מיקרי ושפיר מיתוקמא מתני' כר' יוחנן ורבי יוסי היא: 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: b
trm: בהמשכה
txt:
<span class='five'>בהמשכה. </span>דבר אחר מאהיל עליו ועל הטומאה דהוא אינו מאהיל על הטומאה ולא הטומאה מאהלת עליו אלא דבר אחר ממשיך את הטומאה עליו: 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: b
trm: חבלי מטה המסורגים
txt:
<span class='five'>חבלי מטה המסורגים. </span> ג] שמסרגים מטות כמין קליעה וכן סריגי חלונות שנותנים עצים דקים או טסי ברזל בחלונות בסירוג בקליעה שלא יכנס אדם בהן: 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: b
trm: חוצצין בין בית לעליה
txt:
<span class='five'>חוצצין בין בית לעליה. </span>אם ד] שטחו מקורה לחברתה נעשו תקרה ובטלו ואין מקבלין טומאה וחוצצין בפני הטומאה שלא תכנס טומאה לצד שני שעליה כלומר לעליה ואע'פ שנקובים הרי אין בנקבים פותח טפח וכל נקב העשוי לאויר שיעורו כמלא אגרוף וכל נקב שבין בית לבית או בין בית לעליה שיעורו בפותח טפח ואף הנוגע כנגד הנקב טהור: ה] 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: b
trm: היו פורסים על המת באויר
txt:
<span class='five'>היו פורסים על המת באויר. </span>שנטלו מן המטה כמו שהן מסורגות ופורסן על המת באויר: 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: b
trm: הנוגע כנגד הנקב טמא
txt:
<span class='five'>הנוגע כנגד הנקב טמא. </span>דעכשיו לא נעשו תקרה להיות הכל כסתום לפיכך הנוגע כנגד הנקב טמא שהרי מאהיל על המת שלא כנגד הנקב טהור דחבלים בלא מטה אינן מקבלין טומאה הילכך חוצצין: 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: b
trm: ותהוי כטומאה טמונה
txt:
<span class='five'>ותהוי כטומאה טמונה. </span>אי למטה מטפח עסקינן נהי נמי דלא מבטל ליה תיהוי מיהא טומאה טמונה שאין לה חלל טפח דקי'ל <span class='mareimakom'>(אהלות פי'ד מ'ו)</span> בוקעת ועולה עד לרקיע אא'כ תמצא חציצה למעלה מטפח: 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: b
trm: תיבת
txt:
<span class='five'>תיבת. </span>מגדל של עץ משטיי'ר ועושין ו] אותו תיבות תיבות קטנות להצניע בהן ז] כלים ומשקין: 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: b
trm: שיש בה
txt:
<span class='five'>שיש בה. </span>בחלל פותח טפח ה'ג לה במשנה דאהלות שיש בה פותח טפח דלא הויא טומאה טמונה: 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: b
trm: טומאה בתוכה הבית טמא
txt:
<span class='five'>טומאה בתוכה הבית טמא. </span>ואע'פ שפתחה קטן כדמפרש טעמא מפני שדרך טומאה לצאת על כרחך סופה לצאת דרך פתח זה לפיכך מטמאה מיד דרך יציאתה ומדרבנן: 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: b
trm: רבי יוסי מטהר
txt:
<span class='five'>רבי יוסי מטהר. </span>כדמפרש דשמא אין סופה לצאת דרך פתח זה שיהא בה שיעור טומאה שיכול להוציאה לחצאין או לשורפה במקומה: 


lvr: 53
pgn: 125
dfh: b
trm: טומאה בתוכה הבית טהור
txt:
<span class='five'>טומאה בתוכה הבית טהור. </span>דמשום מאי איכא לטמויי הא טומאת אהל ליכא דיש בה פותח טפח ולא טמונה היא ומשום יציאה נמי לא מטמיא דהא אין יציאתה לפנים:  ה'ג


lvr: 53
pgn: 126
dfh: a
trm:
ותני עלה ורבי יוסי מטהר אהייא אי נימא אסיפא תנא קמא נמי טהורי מטהר אלא ד] דקאמר ת'ק הבית טמא אי משום דדרך טומאה לצאת כו' </span>ולא גרסינן אלא לאו ארישא דהא ברישא בהדיא תנן בה ורבי יוסי מטהר: <span class='five'>אי נימא אסיפא

txt:
<span class='five'>ותני עלה ורבי יוסי מטהר אהייא אי נימא אסיפא תנא קמא נמי טהורי מטהר אלא ד] דקאמר ת'ק הבית טמא אי משום דדרך טומאה לצאת כו' </span>ולא גרסינן אלא לאו ארישא דהא ברישא בהדיא תנן בה ורבי יוסי מטהר: <span class='five'>אי נימא אסיפא. </span>וכדקתני הא ת'ק נמי מטהר: 


lvr: 53
pgn: 126
dfh: a
trm: אלא
txt:
<span class='five'>אלא. </span>שמעיה לת'ק דקאמר הבית טמא כל היכא דמשכחת חדא מהנך תרי טעמי אי משום דרך טומאה לצאת כגון רישא דיש בה פותח טפח דאין כאן טומאה טמונה אלא משום דסופה לצאת ואי משום דטומאה טמונה בוקעת מדנקט רישא יש בה פותח טפח ותנא סיפא עלה העמידה בפתח ופתחה לחוץ הבית טהור ושמעינן מינה טעמא דיש בה פותח טפח דאין כאן אהל טומאה טמונה הא אין בה פותח טפח אפילו העמידה בפתח ופתחה לחוץ הבית טמא מפני שטומאה טמונה בוקעת והוי כאילו מוטלת בקרקע הבית והבית מאהיל עליה: 


lvr: 53
pgn: 126
dfh: a
trm: וקא'ל ר' יוסי
txt:
<span class='five'>וקא'ל ר' יוסי. </span>ברישא דקאמרת גבי יש בה פותח טפח הבית טמא מפני שדרך טומאה לצאת יכול הוא להוציאה לחצאין: 


lvr: 53
pgn: 126
dfh: a
trm: ודקאמרת
txt:
<span class='five'>ודקאמרת. </span>בסיפא הבית טהור וטעמא ה] משום דנקט ברישא יש בה פותח טפח הא אין בה פותח טפח הבית טמא משום דטומאה טמונה בוקעת לאו מילתא היא דטומאה טמונה אינה בוקעת: 


lvr: 53
pgn: 126
dfh: a
trm: הכלב שאכל בשר המת ומת הכלב
txt:
<span class='five'>הכלב שאכל בשר המת ומת הכלב. </span>דאילו חי אפילו נכנס לבית הבית טהור כדאמר בבהמה המקשה <span class='mareimakom'>(לעיל דף עא.)</span> דטומאה הבלועה בבעלי חיים אינה מטמאה: 


lvr: 53
pgn: 126
dfh: a
trm: מביא את הטומאה
txt:
<span class='five'>מביא את הטומאה. </span> ו] משום דדופנו העליון מאהיל על הטומאה וראשו השני ממשיך האהל לבית ויוצאה דרך פיו לבית ואע'ג דאין לה אהל שחללו טפח סבר ר'מ דממשיך הואיל ורחבו טפח: 


lvr: 53
pgn: 126
dfh: a
trm: ואם לאו אין מביא את הטומאה
txt:
<span class='five'>ואם לאו אין מביא את הטומאה. </span>דכל שאין בו רוחב טפח אינו אהל כדתנן <span class='mareimakom'>(אהלות פ'ג מ'ז)</span> טפח על טפח על רום טפח מרובע מביא את הטומאה: 


lvr: 53
pgn: 126
dfh: a
trm: רבי יוסי אומר רואים
txt:
<span class='five'>רבי יוסי אומר רואים. </span>את הטומאה קס'ד דה'ק בודקין בגופו את מקום הטומאה אם היה מן המשקוף ולפנים: 


lvr: 53
pgn: 126
dfh: a
trm: הבית טמא
txt:
<span class='five'>הבית טמא. </span>השתא קס'ד ז] אדאין בצוארו טפח קאי דקאמר ר'מ הבית טהור וקא'ל רבי יוסי אם הטומאה מן המשקוף ולפנים אע'פ שאין בצוארו רוחב להיות הוא אהל הרי יש כאן אהל גדול שהבית מאהיל על הטומאה וסתם חלל הגרון אין בו טפח והוי לה טומאה טמונה: 


lvr: 53
pgn: 126
dfh: a
trm: מן המשקוף ולחוץ הבית טהור
txt:
<span class='five'>מן המשקוף ולחוץ הבית טהור. </span>שהרי אין כאן לא בית מאהיל ולא אהל טפח שיהא ממשיכה לתוך הבית: 


lvr: 53
pgn: 126
dfh: a
trm: פיו לפנים
txt:
<span class='five'>פיו לפנים. </span>ונקב זנבו לחוץ הבית טהור אם טומאה מבחוץ ומשום המשכה לא מטמאינן ליה שהרי אין דרך מאכל לצאת דרך הפה אלא דרך השוליים נקב הריעי: 


lvr: 53
pgn: 126
dfh: a
trm: בין כך ובין כך
txt:
<span class='five'>בין כך ובין כך. </span>פיו לפנים או פיו לחוץ בין טומאה מכנגד המשקוף ולפנים בין שהוא לחוץ בין שבצוארו טפח בין אין בצוארו טפח ואכולהו פליג פיו לפנים טמא ואע'פ שאין סופו לצאת דרך כאן קסבר  ח] אף בדרך כניסתה היא מוציאה טומאתה אי נמי פעמים שהיה מקיא וכן שוליו לפנים מפני שדרכה לצאת דרך זה: 


lvr: 53
pgn: 126
dfh: a
trm: מאי לאו אאין בצוארו טפח קאי רבי יוסי
txt:
<span class='five'>מאי לאו אאין בצוארו טפח קאי רבי יוסי. </span>ואמר דאם טומאה מן המשקוף ולפנים טמא ואע'פ שאין כאן המשכה מטמא ליה משום שהבית מאהיל על טומאה טמונה: 


lvr: 53
pgn: 126
dfh: a
trm: אמר רבא
txt:
<span class='five'>אמר רבא. </span>ר' יוסי לאו אאין בצוארו טפח קאי ולחומרא דהתם אפי' טומאה בפנים הבית טהור דטומאה טמונה אינה בוקעת אלא איש בצוארו פותח טפח קאי ולקולא דקאמר ר'מ אהל הצואר ממשיך הטומאה לבית הואיל ורחבו טפח ואע'פ שאין חללו טפח וקאמר ליה רבי יוסי רואין את חלל הטומאה חלל הצואר אם יש בחללו טפח ממשיך ואם לאו אינו ממשיך והאי רואין את הטומאה לאו רואין את מקום שכיבת הטומאה קאמר דאמקום שכיבתה לא חיישינן דלא שני לן אם בבית אם לחוץ לבית שאין טומאת הבית אלא משום המשכה אלא רואין את חללה קאמר ודקמסיים בסיפא אם מכנגד המשקוף ולפנים כו' מילתא אחריתי היא: 


lvr: 53
pgn: 126
dfh: a
trm: ובתרתי פליג
txt:
<span class='five'>ובתרתי פליג. </span>וה'ק ליה לר'מ דקאמרת לענין המשכה אם יש בצוארו כולו עם עובי דפנותיו רחב טפח ממשיך אנן חלל טפח בעינן: 


lvr: 53
pgn: 126
dfh: a
trm: ודקאמרת
txt:
<span class='five'>ודקאמרת. </span>על האסקופה כולה הבית טמא ואע'פ שאין פיו מן השקוף ולפנים דקחשבת כל האסקופה כלפנים והאסקופה רחבה ושקוף מחותך בו שהדלת נוקף ושוקף בו כשסוגרין אותו ומההוא שקוף ולפנים הוי כלפנים: 


lvr: 53
pgn: 126
dfh: a
trm: שקוף
txt:
<span class='five'>שקוף. </span>בטיי'ל בלע'ז כמו שאנו עושין למפתן ולמשקוף העליון מקום שהדלת נוקש עליהן ולשון שקיפה היא הכאה שנוקש דבר על חבירו כדמתרגמינן חבורה <span class='mareimakom'>(שמות כא)</span> משקופי עלה נדף <span class='mareimakom'>(ויקרא כו)</span> טרפא דשקיף שדופות קדים <span class='mareimakom'>(בראשית מא)</span> שקיפן קידום חבוטות ברוח: 


lvr: 53
pgn: 126
dfh: a
trm: מאן תנא
txt:
<span class='five'>מאן תנא. </span>דלעיל <span class='mareimakom'>(דף קכה:)</span> דהנוגע בכחצי זית ודבר אחר מאהיל עליו ועל חצי זית דקתני טהור דלא מצטרפי אלמא מגע ואהל לאו חד שמא הוא ופליג אדר' יוסי דקרי לאהל נוגע:  שלש


lvr: 53
pgn: 126
dfh: b
trm: שלש טומאות פורשות כו'
txt:
<span class='five'>שלש טומאות פורשות כו'. </span>טומאות הרבה פורשות מן המת כגון כזית בשר ושדרה וגלגולת שלא חסרו ורובע עצמות ומלא תרווד רקב ועצם כשעורה ורוב המנין והבנין אלא שלש טומאות פורשות ממנו ששוות בדבר זה שיש בכל אחת שתים מטומאתו של מת או מגע ומשא בלא אהל או מגע ואהל בלא משא או משא ואהל בלא מגע והשלישית אין בה: 


lvr: 53
pgn: 126
dfh: b
trm: מלא תרווד רקב ועצם כשעורה וגולל ודופק
txt:
<span class='five'>מלא תרווד רקב ועצם כשעורה וגולל ודופק. </span>גולל זה כסוי העליון דף שנותנין על המת דופק זה דף הניתן בצדיו ורבינן להו מקראי בפ' בהמה המקשה <span class='mareimakom'>(לעיל דף עב.)</span> והנך תרי חדא טומאה נינהו ששניהם יוצאים ממקרא אחד וטומאתן שוה אבל שאר פורשים מן המת כל ג' טומאות המת נוהגים בהם: 


lvr: 53
pgn: 126
dfh: b
trm: ואינו מטמא במגע
txt:
<span class='five'>ואינו מטמא במגע. </span>שאין נוגע בכולן והיינו פליגא דר' יוסי דאמר מלא תרווד רקב מטמא במגע דקרייה לאהל מגע: 


lvr: 53
pgn: 126
dfh: b
trm: עצם כשעורה
txt:
<span class='five'>עצם כשעורה. </span>הלמ'מ דמגע ומשא אית ליה ולא אהל כדאמרינן בנזיר <span class='mareimakom'>(דף נג:)</span> עצם כשעורה הלכה: 


lvr: 53
pgn: 126
dfh: b
trm: גולל ודופק
txt:
<span class='five'>גולל ודופק. </span>נמי הלכה גמירי לה בבהמה המקשה <span class='mareimakom'>(לעיל דף עב.)</span> ולמאן דנפקא ליה התם מקרא לא ידענא מהיכן אימעיט משא:  ט] 


lvr: 53
pgn: 126
dfh: b
trm: את שאפשר ליגע טמא
txt:
<span class='five'>את שאפשר ליגע טמא. </span>שם טומאה עליו הילכך אע'פ דלא נגע אלא בעצם טמא דשומר מכניס ומוציא טומאה: 


lvr: 53
pgn: 126
dfh: b
trm: חלב
txt:
<span class='five'>חלב. </span>אינו טמא כדכתיב יעשה לכל מלאכה ותניא בגמרא דכל שעה בפסחים <span class='mareimakom'>(דף כג.)</span> מלאכה מה ת'ל לכל מלאכה שיכול למלאכת הדיוט יהא טהור למלאכת גבוה יהא טמא ת'ל לכל מלאכה: 


lvr: 53
pgn: 126
dfh: b
trm: ניקבה כל שהוא טמאה
txt:
<span class='five'>ניקבה כל שהוא טמאה. </span>ואע'פ שלא נגע אלא יא] שהשומר מוציא טומאה: יש מין עכבר שאינו פרה ורבה אלא מעצמו נוצר מאדמה יב] כאשפה המשרצת תולעים ואם עדיין לא נברא העכבר אלא צדו אחד יג] הימני או השמאלי הנוגע בבשר טמא באדמה שכנגדו טהור: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 126
dfh: b
trm: הטמאים
txt:
<span class='five'>הטמאים. </span>אלה הטמאים יד] ה'א יתירא נדרשת לכמה דרשות לאסור צירן ורוטבן <span class='mareimakom'>(לעיל דף קיב:)</span> ולעורותיהן כבשרן <span class='mareimakom'>(לעיל דף קכב:)</span> ולביצת השרץ: 


lvr: 53
pgn: 126
dfh: b
trm: כחוט השערה
txt:
<span class='five'>כחוט השערה. </span>שער ראשו וזקנו טו] אם יכניסו לתוכו הרי נגע וטמא שהשער המחובר הרי הוא כבשר בין שער טהור הנוגע בטומאה בין שער טמא שנגע בו הטהור טמא דתניא בת'כ הנוגע בבשר הזב ולא בצואה שעליו טז] ולא בקילקלין הוא עירבוב שער תלוש המתקשה ונאסף בשערו שעל החזה ושעל השחי פולטרי'ץ בלע'ז ואינם מחוברין לבשר להכי קרי ליה קילקלין מה קילקלין זה מקושר כנגד החוץ אף הני שערות קשורין ומכוסין שם כך מצאתי בדברי רב האי יכול שאני מוציא את השער ואת הצפורן ת'ל טמא הא למדת ששער הטמא הרי הוא כבשרו ושער הטהור נמי תניא התם וכל אשר יגע בו הזב בו ולא בצואה שעליו ולא בקילקלין שעליו יכול שאני מוציא את השער ואת הצפורן ת'ל יטמא: 


lvr: 53
pgn: 126
dfh: b
trm: והוא שהשריץ
txt:
<span class='five'>והוא שהשריץ. </span>חציו על פני יז] ארכו של שרץ מראשו ועד רגליו כלומר שמצד א' הוא נעשה בשר ולהכי טמא אם נגע בבשר דחשיב שרץ הוא: 


lvr: 53
pgn: 126
dfh: b
trm: מאן דמתני לה
txt:
<span class='five'>מאן דמתני לה. </span>להא דר' יהושע ארישא דמיירי בנוגע בבשר ואפ'ה מטהר ליה ריב'ל אם לא השריץ על פני כולו: 


lvr: 53
pgn: 126
dfh: b
trm: כ'ש אסיפא
txt:
<span class='five'>כ'ש אסיפא. </span>אדר' יהודה דמיירי בנוגע באדמה דאשמעינן דלא טימא ר' יהודה בעפר אלא אם כן השריץ על פני כולו דהכי מסתבר שפיר ולקמן תנא כל שיש ביבשה יש בים חוץ מן החולדה: 


lvr: 53
pgn: 126
dfh: b
trm: אי על הארץ יכול על הארץ יטמא
txt:
<span class='five'>אי על הארץ יכול על הארץ יטמא. </span>כלומר אומר אני לא אדרשנו לך במדה זו אלא לכך בא לומר על הארץ יטמא בין עכבר הים בין עכבר היבשה אם על הארץ נגע בטהור יטמאנו ואם נפל לים ושם נגע בטהור לא יטמא:  ת'ל


lvr: 53
pgn: 127
dfh: a
trm: ת'ל השורץ
txt:
<span class='five'>ת'ל השורץ. </span>הוה ליה למימר וזה לכם הטמא בשרץ הארץ וכתיב בשרץ השורץ על הארץ אייתר ליה השורץ לדרוש כל מקום שהוא יכול לשרוץ לרחוש ולנוע והרי אף בים הוא שט ד] שמינו עכבר הארץ הלכך ע'כ על הארץ למין הארץ הוא דאתא ולאו למעוטי ירד לים: 


lvr: 53
pgn: 127
dfh: a
trm: שאין פרה ורבה
txt:
<span class='five'>שאין פרה ורבה. </span>כלומר שלא היה מפריה ורביה של עכבר לפי שנוצר מאליו הואיל שאינו משריץ טהור דהאי שורץ לשון פרו וישרצו הוא <span class='mareimakom'>(שמות א)</span>  ולא לשון ריחוש וניענוע ולעולם ירד לים לא יטמא דהכי קאמר על הארץ ה] ואפילו עכבר הים ירד לים לא יטמא ואפילו של יבשה והשורץ ופרה ורבה יטמא שאינו שורץ לא יטמא: 


lvr: 53
pgn: 127
dfh: a
trm: ודין הוא
txt:
<span class='five'>ודין הוא. </span>דלא נימעטיה מכלל טומאה ולא נדרוש הכי דהא טימא כל ששמו עכבר וניחא ו] ליה למדרש השורץ לרבויי ירד לים ולא למעוטי האי ולקמיה פריך הא מטהר עכבר הים ממיעוטא דעל הארץ ומאי חזית דמיעוטא לעכבר הים ורבוי לירד לים: 


lvr: 53
pgn: 127
dfh: a
trm: ואימא השורץ
txt:
<span class='five'>ואימא השורץ. </span>לא דרשינן ליה הכי כל מקום שהוא רוחש ולרבות עכבר הארץ שירד לים אלא הכי דרשינן השורץ כל שהוא פרה ורבה לרבות עכבר הים ומיעוט דעל הארץ דמשמע על הארץ יטמא ולאו שרץ הים אתא לאורויי דאחד זה ואחד זה על הארץ יטמאו ירדו לים אין מטמאין: 


lvr: 53
pgn: 127
dfh: a
trm: מה לי
txt:
<span class='five'>מה לי. </span>בעודו בים מה לי יצא לחוץ אין נוח לדרוש המקראות במדה זו אלא לומר דבר המקובל: ופרכינן 


lvr: 53
pgn: 127
dfh: a
trm: האי על הארץ מיבעי ליה להוציא ספק טומאה צפה
txt:
<span class='five'>האי על הארץ מיבעי ליה להוציא ספק טומאה צפה. </span>שרץ מת צף על המים ספק נגע ספק לא נגע אף ברשות היחיד ספקו טהור ומהאי קרא נפקא לן בפרק בתרא דנזיר <span class='mareimakom'>(דף סד.)</span> כתיב  ח] השרץ כל מקום ששורץ ואפילו על המים וכתיב על הארץ הא כיצד כאן בטומאת ודאי כאן בטומאת ספק: 


lvr: 53
pgn: 127
dfh: a
trm: וסלמנדרא
txt:
<span class='five'>וסלמנדרא. </span>שרץ הנוצר מן האור מעצי הדס על ידי כשפים והסך מדמו אין האור שולט בו וקים ליה לר'ע דמינא דצב הוא: 


lvr: 53
pgn: 127
dfh: a
trm: נרשאה נשקיך מני ככיך
txt:
<span class='five'>נרשאה נשקיך מני ככיך. </span>אם נשקך אחד מיושבי נרש מנה שניך אם תמצאם כולם כי מוחזק גנב הוא: 


lvr: 53
pgn: 127
dfh: a
trm: כרוך על הצב
txt:
<span class='five'>כרוך על הצב. </span>כל שעה היה מצוי אצלו והיה נזקק עמו כדאמרינן בקדושין <span class='mareimakom'>(דף עט:)</span> בכרוכין אחריה ובבכורות <span class='mareimakom'>(דף כד.)</span> חזיר שכרוך אחר רחל כלומר נמשך ושוכן אצלו תמיד: 


lvr: 53
pgn: 127
dfh: a
trm: יצא ערוד מביניהם
txt:
<span class='five'>יצא ערוד מביניהם. </span>והיה נושך בני אדם וממית כדאמרינן בברכות <span class='mareimakom'>(דף לג.)</span> גבי ערוד דרבי חנינא בן דוסא: 


lvr: 53
pgn: 127
dfh: a
trm: תשמישן שוה
txt:
<span class='five'>תשמישן שוה. </span>שמשמשין שניהם פנים כנגד פנים כגון אדם או פנים כנגד עורף כגון בהמה: 


lvr: 53
pgn: 127
dfh: a
trm: ומגדלין
txt:
<span class='five'>ומגדלין. </span>מניקים זה בנו של זה וימי עיבורו של נחש אינו שוה לא לשרץ ובהמה וחיה כדאמרינן בפ'ק דבכורות <span class='mareimakom'>(דף ח.)</span> שועל וכל מיני שרצים לששה חדשים ונחש לשבע שנים ואמרינן התם ולאותו רשע נחש לא מצינו חבר יב] והיאך יצא אותו ערוד מצב ומנחש: 


lvr: 53
pgn: 127
dfh: a
trm: נס בתוך נס לפורענות
txt:
<span class='five'>נס בתוך נס לפורענות. </span>כדי ליפרע מן הרשעים: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 127
dfh: a
trm: המדולדלין בבהמה
txt:
<span class='five'>המדולדלין בבהמה. </span>נתלש ממנה אבר בשר גידים ועצמות או נתלש ממנה בשר לבדו ועדיין הן מעורים בה במקצת ויש הפרש בין אבר מן החי לבשר מן החי שהאבר מטמא אדם וכלים כנבלה והבשר שאינו אבר טהור מכלום כדילפינן לקמן בפירקין <span class='mareimakom'>(דף קכח:)</span>: 


lvr: 53
pgn: 127
dfh: a
trm: במקומן
txt:
<span class='five'>במקומן. </span>אע'פ שהן מחוברין אם חישב עליהן להאכילן לעובד כוכבים הוי אוכל לקבל טומאה ולטמא אחרים דטומאת עצמן אין בהן עד שיתלשו כולן כדילפינן בגמרא אבל מקבלים טומאה מן השרץ ומטמאין בה את אחרים: 


lvr: 53
pgn: 127
dfh: a
trm: וצריכין הכשר
txt:
<span class='five'>וצריכין הכשר. </span>לבא במים פעם אחת לאחר שנדלדלו ושוב מקבלים טומאה עולמית וליכא למימר בהאי אבר שסופו לטמא טומאה חמורה דאינו מטמא טומאת אבר מן החי עד שימות ושמא לא יבא לידי טומאה חמורה דשמא ישחטנה ואין שחיטה עושה ניפול:  נשחטה


lvr: 53
pgn: 127
dfh: b
trm: נשחטה הבהמה
txt:
<span class='five'>נשחטה הבהמה. </span>נטהרו מלטמא עוד משום נבילה ואע'פ שאסורין באכילה כדאמרינן בבהמה המקשה <span class='mareimakom'>(לעיל דף עג:)</span> מובשר בשדה טרפה ומידי נבלה טהרו דאין שחיטה עושה ניפול והוכשרו בדמיה לקבל טומאה בלא הכשר אחר: 


lvr: 53
pgn: 127
dfh: b
trm: מתה הבהמה הבשר
txt:
<span class='five'>מתה הבהמה הבשר. </span>שנדלדל צריך הכשר לקבל טומאה מן השרץ אם לא הוכשר משנדלדל דטומאת נבלה אין בו כדאמר בבהמה המקשה <span class='mareimakom'>(שם דף עג:)</span> דמיתה עושה ניפול ואינו כמתנבל עמה במיתתה אלא כפרוש מחיים ובשר הפורש מן החי טהור: 


lvr: 53
pgn: 127
dfh: b
trm: האבר מטמא משום אבר מן החי כו'
txt:
<span class='five'>האבר מטמא משום אבר מן החי כו'. </span>כדפרישית טעמא דמיתה עושה ניפול כמו שנופל סמוך למיתה ואינו נבלה הלכך אינו מטמא משום נבלה ובגמרא מפרש מאי איכא בין אבר מן החי לאבר מן הנבלה: 


lvr: 53
pgn: 127
dfh: b
trm: טומאת נבלות לא
txt:
<span class='five'>טומאת נבלות לא. </span>דלא הוי כתלושין לגמרי דליטמא האבר כשאר אבר מן החי דאמר לקמן שהוא מטמא אדם וכלים: א] 


lvr: 53
pgn: 127
dfh: b
trm: כי יפול מנבלתם
txt:
<span class='five'>כי יפול מנבלתם. </span>אינו קרוי נבלה עד שיפול לגמרי וגבי שרצים כתיב דאבר מן החי דידהו נמי מטמא כדלקמן ובתרי קראי כתיב גבי שרצים כי יפול חד  ב] כי יפול מנבלתם עליו יטמא <span class='mareimakom'>(ויקרא יא)</span> וכתיב <span class='mareimakom'>(שם)</span> וכי יפול מנבלתם על כל זרע וגו' חד לאבר מן הבהמה דמיתה עושה ניפול אתא: 


lvr: 53
pgn: 127
dfh: b
trm: ואפ'ה טומאת אוכלין מטמו
txt:
<span class='five'>ואפ'ה טומאת אוכלין מטמו. </span>בניחותא כלומר ואע'ג דמחוברין חשיבי לענין טומאת נבלות קתני מתניתין דלענין טומאת אוכלין תלושין נינהו ומקבלין טומאה כשאר אוכלין: 


lvr: 53
pgn: 127
dfh: b
trm: חייב חטאת
txt:
<span class='five'>חייב חטאת. </span>אם לא יבשו עוקציהן אלמא אע'ג דלענין שבת מחוברין נינהו מטמאין טומאת אוכלין: ג] 


lvr: 53
pgn: 127
dfh: b
trm: אין מטמאין טומאת אוכלין
txt:
<span class='five'>אין מטמאין טומאת אוכלין. </span>דהא לאו אוכל נינהו וקא ס'ד דהיא גופה לא איצטריך דעץ לא יטמא אלא למימרא דהני הוא דכי צמקו באיביהן טהורין אבל שאר פירות הנאכלין בצימוקן ד] מקבלין טומאה ואשמעינן דכתלושין דמו: 


lvr: 53
pgn: 127
dfh: b
trm: קצצן
txt:
<span class='five'>קצצן. </span>לחין על מנת ליבשן אע'פ שאין עומדין למאכל אלא לעץ כגון דלעת לעשות הימנה כלי וכרוב להסקה אפ'ה כל זמן שהן לחין מטמאין: קתני רישא מיהת ירקות שצמקו באיביהן כגון הכרוב והדלעת טעמא דהני כי יבשו לאו אוכלין נינהו הא שאר פירות מטמאין באיביהן: 


lvr: 53
pgn: 127
dfh: b
trm: פשיטא
txt:
<span class='five'>פשיטא. </span>דמטמו למה ליה למתנייה לא איהי גופה איצטריך לאשמועינן דעץ לא יטמא ולאו דיוקא דידיה איצטריך לאשמועינן דאחריני מטמו דהא תלושין גמורין הן: 


lvr: 53
pgn: 127
dfh: b
trm: אלא לאו בלא עוקציהן
txt:
<span class='five'>אלא לאו בלא עוקציהן. </span>ומשום דוקיא דידיה אצטריך למתנייה דאע'פ דלענין שבת מחוברין הן לענין טומאה תלושין הן כדשמואל והיינו מסייע ליה: 


lvr: 53
pgn: 127
dfh: b
trm: לעולם הן ועוקציהן
txt:
<span class='five'>לעולם הן ועוקציהן. </span>ודקא קשיא לן מאי קמ'ל משום סיפא תנייה דאשמועינן קצצן לחין ע'מ ליבשן מטמאין טומאת אוכלים: 


lvr: 53
pgn: 127
dfh: b
trm: מאי לאו אף מחוברין
txt:
<span class='five'>מאי לאו אף מחוברין. </span>דקאמר לכל דבריהם קאמר ואפילו לענין טומאה וקשיא לשמואל: 


lvr: 53
pgn: 127
dfh: b
trm: הא כדאיתא והא כדאיתא
txt:
<span class='five'>הא כדאיתא והא כדאיתא. </span>תלושין שנפשח לכל דבריהם הוו תלושין בין לענין חיוב טומאה בין לענין שבת ומחוברין דקתני גבי יבשו לשבת קאמר ולא לטומאה והיינו כשמואל: 


lvr: 53
pgn: 127
dfh: b
trm: אמר רבה בבהמה נעשית יד לאבר קמיפלגי
txt:
<span class='five'>אמר רבה בבהמה נעשית יד לאבר קמיפלגי. </span>ותרוייהו אית להו יש יד להכשר ומיהו רבי שמעון סבר אין בהמה כולה נעשית יד לאבר אחד הלכך לא הביאה לו הכשר ורבי מאיר סבר בהמה נעשית יד לאבר: 


lvr: 53
pgn: 127
dfh: b
trm: אביי אמר
txt:
<span class='five'>אביי אמר. </span> ה] אין טעמייהו משום יד דכ'ע אין בהמה נעשית יד לאבר אחד אלא טעמא דרבי מאיר משום דכולה חדא חשיב ליה ואע'ג דכי אוחז ו] את הקטן באבר ובשר המדולדל אין גדול עולה עמו אלא נתלש מיד הואיל וכשאוחז בגדול עולה קטן עמו חד הוא ור' שמעון סבר אינו כמוהו: 


lvr: 53
pgn: 128
dfh: a
trm: ואם לאו
txt:
<span class='five'>ואם לאו. </span>חבירו טהור ואע'פ שנוגעין זה בזה אין שלישי עושה רביעי בתרומה וגבי טבול יום תנינא לה ג] במסכת יומא <span class='mareimakom'>(דף יט.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 128
dfh: a
trm: מוחלפת השיטה
txt:
<span class='five'>מוחלפת השיטה. </span>כאן החליף ר'מ שיטתו אבל בעלמא ס'ל אוחז בקטן ואין גדול עולה עמו הרי הוא כמוהו ומדקאמר רבי יוחנן הכי ש'מ דס'ל דבאוחז בקטן ואין גדול עולה עמו קא מיפלגי: 


lvr: 53
pgn: 128
dfh: a
trm: ומהדר הש'ס ומאי קשיא
txt:
<span class='five'>ומהדר הש'ס ומאי קשיא. </span>ליה לרבי יוחנן דלמא אע'ג דמיקל ר'מ בטבול יום  שהוא טומאה דרבנן מחמיר הוא בטומאה חמורה: 


lvr: 53
pgn: 128
dfh: a
trm: אחד טבול יום ואחד שאר טומאות
txt:
<span class='five'>אחד טבול יום ואחד שאר טומאות. </span>אין חילוק בנגיעתם דהקרויה בשאר טומאות נגיעה הוי בטבול יום נמי נגיעה: 


lvr: 53
pgn: 128
dfh: a
trm: לדברי רבי דלא שני ליה
txt:
<span class='five'>לדברי רבי דלא שני ליה. </span>החליף ר'מ שיטתו ד] דהא כל היכא דהויא נגיעה בטבול יום הויא נגיעה בשאר טומאות והא שמעינן לר'מ דמתניתין דאע'ג דאין גדול עולה עמו חבור הוא: 


lvr: 53
pgn: 128
dfh: a
trm: רבא אמר ביש יד להכשר
txt:
<span class='five'>רבא אמר ביש יד להכשר. </span>כי היכי דילפינן יד לטומאה בריש פרקין <span class='mareimakom'>(דף קיח.)</span> קמיפלגי ודכ'ע בהמה נעשית יד לאבר: 


lvr: 53
pgn: 128
dfh: a
trm: בהכשר קודם מחשבה קמיפלגי
txt:
<span class='five'>בהכשר קודם מחשבה קמיפלגי. </span>ודכ'ע יש יד לטומאה ולהכשר אלא ששחטה קודם שחישב להאכילו לעובד כוכבים דקדם הכשר למחשבה ר'ש סבר כיון דבשעת הכשר אכתי לאו בר קבולי טומאה הוא דסתמיה לאו לאכילה קאי שאף לבן נח אסור הוא הכשר נמי לא מקבל: 


lvr: 53
pgn: 128
dfh: a
trm: חלב
txt:
<span class='five'>חלב. </span>אין דרכו לאוכלו בכפרים מפני שהעם מועט ויש להם בשר הרבה לצורך סיפוקן אבל בכרכים העם מרובה ואין להם בשר לכל הצורך אוכלין אותו ע'י הדחק א'נ משום הכי אין דרכן לאוכלו בכפרים משום דעניים הם אבל בני כרכים שהם עשירים אוכלין אותו: 


lvr: 53
pgn: 128
dfh: a
trm: שלקטן לבהמה
txt:
<span class='five'>שלקטן לבהמה. </span>והוכשרו ואח'כ נמלך עליהם לאדם צריכין הכשר שני מפני שקדם הכשר למחשבה ו]  ור'מ סבר לה כי היכי דא'ר עקיבא מעיקרא מאכל בהמה אינו מקבל טומאה: 


lvr: 53
pgn: 128
dfh: a
trm: בנתקנח הדם כו'
txt:
<span class='five'>בנתקנח הדם כו'. </span>ודכ'ע אין יד להכשר אבל יש יד לטומאה ופלוגתייהו בשניתז הדם על האבר וקינחו בין סימן לסימן: 


lvr: 53
pgn: 128
dfh: a
trm: רב אשי אמר
txt:
<span class='five'>רב אשי אמר. </span>דכ'ע ח] אית יד להכשר והאי אבר אית ליה יד דבהמה נעשית יד לאבר א'נ ס'ל אוחז בקטן ואין גדול עולה עמו ט] הרי הוא כמוהו וכשניתז הדם על האבר ולא נתקנח קא מיפלגי ר'מ סבר דם מכשיר והרי הוכשר ור'ש לטעמיה דאמר בפרק שני <span class='mareimakom'>(לעיל לו.)</span> שחיטה מכשרת ולא דם והאי אבר כיון דלא מהניא ליה שחיטה להתירו באכילה אע'ג דמהניא ליה לטהוריה מידי נבלה לא מכשרה ליה לטומאה דטעמא דשחיטה מכשרת היינו משום דכיון דמשויא ליה אוכלא לענין היתר אכילה משויא ליה נמי אוכלא לענין טומאה והכא ליכא למימר הכי: 


lvr: 53
pgn: 128
dfh: a
trm: בעי רבה כו'
txt:
<span class='five'>בעי רבה כו'. </span>רבה אוקים פלוגתייהו לעיל בבהמה נעשית יד לאבר בעי רבה לר'מ דאמר בהמה נעשית יד לאבר בשחיטה לענין הכשר בחייה מהו שתעשה י] יד להכניס ולהוציא טומאה היכא דהוכשר במים לאחר דלדולו דאמרינן במתניתין דמקבלין טומאה במקומן ואם נגע טומאה בבהמה מהו שתעשה יד להביא טומאה לאבר מי אמרינן כיון דבעלי חיים לא מקבלי טומאה יד נמי לא הוו או דילמא נהי דאיהי גופה טהורה יד לאבר מיהא הויא כי היכי דאמרינן גבי עצם דבשר ואוכל עליו שהוא יד לבשר להכניס ולהוציא טומאה אע'פ שאין עצם בלא בשר מקבל טומאה: 


lvr: 53
pgn: 128
dfh: a
trm: קישות שנטעה בעציץ
txt:
<span class='five'>קישות שנטעה בעציץ. </span>שאינו נקוב כתלושה דמיא ומקבלת טומאה כשאר אוכלין או אם היתה טמאה הרי היא בטומאתה ואם הגדילה ויצאה נופה לחוץ ונוטה על הארץ ויונק מריח הארץ דרך אויר כמחובר דמיא וטהרה כל הקישות שבעציץ לפי יא] שחוזרים ויונקין מן הנוף הנוטה חוץ לעציץ: 


lvr: 53
pgn: 128
dfh: a
trm: והטהור
txt:
<span class='five'>והטהור. </span>הנוף שיצא לחוץ ויונקת מריח הארץ דרך אויר כמחובר וטהורה: לר'ש מהו שיעשה נוף הטהור יד לקישות להביא לה טומאה: 


lvr: 53
pgn: 128
dfh: a
trm: המשתחוה לחצי דלעת אסרה
txt:
<span class='five'>המשתחוה לחצי דלעת אסרה. </span>בהנאה משום עבודה זרה ולר'ש איסורי הנאה אין מטמאין טומאת אוכלין דנפקא ליה לקמן <span class='mareimakom'>(דף קכט.)</span> מכל האוכל אשר יאכל דבעינן יב] שאתה יכול להאכילו לאחרים והא הדלעת איסורי הנאה היא ותו לא מטמא טומאת אוכלין ונהי דטומאה יוצאה לה מגופה דהא עבודה זרה מטמאה כשרץ שנאמר <span class='mareimakom'>(דברים ז)</span> שקץ תשקצנו ולר'ע מטמאה כנדה שנאמר <span class='mareimakom'>(ישעיהו ל)</span> תזרם כמו דוה מיהו ההיא טומאה דרבנן היא כדאמרינן בפרק ר'ע <span class='mareimakom'>(שבת דף פג:)</span> וקרא אסמכתא בעלמא הוא:  מהו


lvr: 53
pgn: 128
dfh: b
trm: מהו שתעשה יד לחברתה
txt:
<span class='five'>מהו שתעשה יד לחברתה. </span>לענין טומאה דאורייתא לקבל טומאה מן השרץ כדי להביאה לחברתה להיות חברתה ראשונה כאילו נגע עצמה בטומאה. שניה לטומאה פשיטא לן דלא הויא ההיא חברתה שהרי זו לא קבלה טומאה לעצמה לישנא אחרינא לענין טומאת עבודה זרה קמיבעיא ליה דזו שנעשית עבודה זרה הרי היא כשרץ וחציה השני מי הוה לה יד והנוגע בה כנוגע בעבודה זרה או דילמא לא הוי לה יד וטהור הנוגע בה כגון אם לא הוכשרה דאין עליה תורת אוכל לקבל טומאה מחברתה אי נמי הוכשרה הויא לה איהי ראשון והנוגע בה הוי שני ו] נעשה האוכל יד לאוכל אחר או לא: 


lvr: 53
pgn: 128
dfh: b
trm: מהו שיעשה יד לחבירו
txt:
<span class='five'>מהו שיעשה יד לחבירו. </span>אם נפשח מיחור זה יחור אחר ומעורה בו בקליפתו ואינו יכול לחיות והוי תלוש והראשון יכול לחיות מהו שיעשה זה שיכול לחיות ואינו מקבל טומאה בית יד לזה התלוש ומביא לו טומאה א'נ אם יחור זה אינו יכול לחיות מהו שיעשה לו האילן יד להביא טומאה על פירות שביחור: 


lvr: 53
pgn: 128
dfh: b
trm: שבזוית
txt:
<span class='five'>שבזוית. </span>שנראה בבית זה ובבית זה שכן דרך הזויות לתת שם אבנים גדולות המחזיקים את כל עובי הכותל ח] ונראה משני צדדים: 


lvr: 53
pgn: 128
dfh: b
trm: כשהוא חולץ
txt:
<span class='five'>כשהוא חולץ. </span>לסוף שבוע של הסגר כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יד)</span> וחלצו את האבנים: 


lvr: 53
pgn: 128
dfh: b
trm: ומניח את חלק חבירו
txt:
<span class='five'>ומניח את חלק חבירו. </span>דהא כתיב <span class='mareimakom'>(שם)</span> ונתץ את הבית ולא שתי בתים: 


lvr: 53
pgn: 128
dfh: b
trm: מהו שיעשה
txt:
<span class='five'>מהו שיעשה. </span>חלק הטהור בית יד לזה להכניס טומאה לבית חבירו דהא אבן המנוגעת מטמאה באהל כדכתיב <span class='mareimakom'>(שם)</span> והבא אל הבית: 


lvr: 53
pgn: 128
dfh: b
trm: איכא בינייהו בשר הפורש מן האבר
txt:
<span class='five'>איכא בינייהו בשר הפורש מן האבר. </span>לאחר זמן בשר הפורש מן החי לא מטמא אא'כ הוי אבר עם הגידים והעצמות כדיליף לקמן וכ'ש בשר הפורש מן אבר מן החי: 


lvr: 53
pgn: 128
dfh: b
trm: מן הבהמה ממקצת בהמה
txt:
<span class='five'>מן הבהמה ממקצת בהמה. </span>כגון אבר ממנה מדכתיב וכי ימות  ט] מן דמשמע כעין מיתה שאינה עושה חליפין והיינו אבר וסיפיה דקרא הנוגע בנבלתה יטמא: 


lvr: 53
pgn: 128
dfh: b
trm: וכי ימות
txt:
<span class='five'>וכי ימות. </span>מיניה נפקא לן אבר כדאמרינן וקרייה מתה אלמא כעין מיתה בעינן שאינה י] חוזרת: 


lvr: 53
pgn: 128
dfh: b
trm: עושה חליפין
txt:
<span class='five'>עושה חליפין. </span>חוזרת לקדמותה ובשר עושה חליפין אם יתלוש בשר מן הבהמה אחר עולה תחתיו: 


lvr: 53
pgn: 128
dfh: b
trm: רבי אומר בהמה מה בהמה בשר גידים ועצמות כו'</span>: <span class='five'>בין רבי לר'ע א'ב רכובה
txt:
<span class='five'>רבי אומר בהמה מה בהמה בשר גידים ועצמות כו'</span>: <span class='five'>בין רבי לר'ע א'ב רכובה. </span>רכובה הנמכרת עם הראש אין בה בשר כלל אלא גידים ועצמות לר'ע אבר הוא וכ'ש לרבי יוסי הגלילי דהא אינו עושה חליפין ולרבי לאו אבר מן החי הוא דהא אין בו בשר: 


lvr: 53
pgn: 128
dfh: b
trm: בין ר'ע לרבי יוסי הגלילי איכא בינייהו כוליא וניב שפתים
txt:
<span class='five'>בין ר'ע לרבי יוסי הגלילי איכא בינייהו כוליא וניב שפתים. </span>דאין עושין חליפין ואין בהן עצם לרבי יוסי הוו אבר לר'ע לאו אבר נינהו: 


lvr: 53
pgn: 128
dfh: b
trm: דאי אשמועינן בהמה היינו טעמא דלא מטמא
txt:
<span class='five'>דאי אשמועינן בהמה היינו טעמא דלא מטמא. </span>בשר מן החי דידה משום דלא מטמא בכעדשה: 


lvr: 53
pgn: 128
dfh: b
trm: החותך כזית בשר מאבר מן החי
txt:
<span class='five'>החותך כזית בשר מאבר מן החי. </span>בתוספתא לא גרסינן כזית אלא החותך בשר מאבר מן החי וכגון דאיכא כביצה: 


lvr: 53
pgn: 128
dfh: b
trm: טהור
txt:
<span class='five'>טהור. </span>דהא בשר הפורש מאבר מן החי טהור הלכך טומאת עצמו אין בו ומשחישב יא] עליו לא נגע בטומאה שיקבלנה אבל חישב עליו והורידו באביו באבר לתורת אוכל ואחר כך חתכו קבל טומאה מאביו קודם לכן מטומאה חמורה שהיתה עליו בעודו אבר שלם יב] כשחתכו והלכה לה טומאה חמורה נשארה עליו הקלה שלא היה לו עד עתה: 


lvr: 53
pgn: 128
dfh: b
trm: (מאי קשיא לך) א'ל
txt:
<span class='five'>(מאי קשיא לך) א'ל. </span> יג] הכי קשיא לי דקתני בההיא ברייתא חישב כו' ואמאי יד] היא טמאה כו':  טומאת


lvr: 53
pgn: 129
dfh: a
trm: טומאת בית הסתרים היא
txt:
<span class='five'>טומאת בית הסתרים היא. </span>היאך קבל טומאה א] במחובר והלא מגעו בסתר וקיי'ל בנדה <span class='mareimakom'>(דף מא:)</span> מקרא דטומאת בית הסתרים לא מטמיא: 


lvr: 53
pgn: 129
dfh: a
trm: ר'מ היא
txt:
<span class='five'>ר'מ היא. </span>בבהמה המקשה <span class='mareimakom'>(לעיל עב.)</span> הוציא עובר את ידו ושחט את אמו ואח'כ חתכו בשר העובר מגע נבילה שקבל טומאה מאבר היוצא שהיה מחובר לו והוא מטמא כאבר מן החי: 


lvr: 53
pgn: 129
dfh: a
trm: א'ל
txt:
<span class='five'>א'ל. </span>רבי אסי לר' זירא בהא דר' אבא בר ממל לא איכפת לי דהא זימנין סגיאין אמרה להאי טעמא קמאי ואמרי ליה אנא: 


lvr: 53
pgn: 129
dfh: a
trm: שני ליה לר'מ בין טומאה דבעיא הכשר כו'
txt:
<span class='five'>שני ליה לר'מ בין טומאה דבעיא הכשר כו'. </span>ההיא דבהמה המקשה הוכשר העובר בשחיטת אמו ועדיין האבר הטמא מחובר בו וטמאו אבל משנתינו תנן הבשר צריך הכשר וכיון דצריך הכשר לא הוכשר קודם חתיכה והיאך מקבל טומאה מאביו: 


lvr: 53
pgn: 129
dfh: a
trm: הרי מטמא טומאה חמורה אגב אביו
txt:
<span class='five'>הרי מטמא טומאה חמורה אגב אביו. </span>בעודו מחובר באבר היה אב הטומאה לטמא אדם וכלים ותנא דבי ר' ישמעאל לעיל בפירקין <span class='mareimakom'>(דף קכא.)</span> מה זרעים שאין סופן לטמא טומאה חמורה צריך הכשר אף כל שאין סופו לטמא טומאה חמורה צריך הכשר אבל מי שסופו לטמא טומאה חמורה כגון נבלת עוף טהור לא וכ'ש זה שכבר טימא ב] : 


lvr: 53
pgn: 129
dfh: a
trm: כששימש
txt:
<span class='five'>כששימש. </span>אותו שמוש טומאה חמורה לאו בתורת אוכל שמשה ג] שאין האבר מטמא כלום ע'י אותו בשר אלא בתורת עץ שימש שנחשב ונמנה עם הגידין והעצמות ליעשות אבר והן כעץ והשתא אתעביד ליה אוכל ופנים חדשות באו לכאן ולא דמי לנבלת עוף טהור שהיא מטמאה אדם על ידי אכילה: 


lvr: 53
pgn: 129
dfh: a
trm: שיחדה לישיבה בטלה
txt:
<span class='five'>שיחדה לישיבה בטלה. </span>מתורת חמץ ואינו עובר עליו בפסח משום שאור לא ימצא בבתיכם אלמא לאו אוכל הוא ונעשית כלי ומטמאה מושב הזב שהרי אין אומרין לו עמוד ונעשה מלאכתנו שהרי יחדה ד] לכך אומר אני דטומאה שאנו מטמאין אותו משום מושב הזב לאו דאורייתא אלא דרבנן היא דאמור רבנן בטלה ונעשת כלי: 


lvr: 53
pgn: 129
dfh: a
trm: דאי ס'ד דאורייתא
txt:
<span class='five'>דאי ס'ד דאורייתא. </span>א'כ מצינו אוכלין שסופן לטמא טומאה חמורה מאחר שירדו לתורת אוכלים ואנן אמרינן מה זרעים שאין סופן לטמא טומאה חמורה כו': ומשני ה] לעולם טומאתם דאורייתא ודקאמרת מצינו לאוכלים שמטמאים כו' כששימש אותו שימוש טומאה חמורה לאו בתורת אוכל שימשה אלא מעשה עץ שימש ע'י מעשה עץ הוא עושה אותה שבטל מתורת אוכל ונעשה עץ: 


lvr: 53
pgn: 129
dfh: a
trm: הרי אמרו תקרובת עבודת כוכבים של אוכלין מטמא באהל
txt:
<span class='five'>הרי אמרו תקרובת עבודת כוכבים של אוכלין מטמא באהל. </span> ו] וקאמר אביי אומר אני טומאה זו לאו דאורייתא וקרא אסמכתא בעלמא: 


lvr: 53
pgn: 129
dfh: a
trm: חבורי אוכלים
txt:
<span class='five'>חבורי אוכלים. </span>שבכלים הרי הם ככלים ואם נגעה טומאה באוכל נטמא הכלי דתנן <span class='mareimakom'>(שם)</span> בצק שבסדקי עריבה לענין הטומאה אם רוצה בקיומו הרי הן כעריבה ואומר אני טומאתו זו שהוא נעשה כלי ואם נגע במת חוזר ומטמא אדם לאו דאורייתא: 


lvr: 53
pgn: 129
dfh: a
trm: חלב נבלה
txt:
<span class='five'>חלב נבלה. </span>דבהמה טהורה אינו מטמא כנבלה דנפקא לן מיעשה לכל מלאכה ולענין לקבל טומאה מן הנבלה או מן השרץ: 


lvr: 53
pgn: 129
dfh: a
trm: צריך מחשבה
txt:
<span class='five'>צריך מחשבה. </span>והוי אוכל וכיון דחלב יורד לתורת אוכל אומר אני טומאתו אגב כוליא מה שהוא מטמא אדם משום מגע נבלה ז] שהוא שומר הכוליא כשהכוליא טמונה בו כדאמר לעיל <span class='mareimakom'>(דף קכו:)</span> כמה חוטין נמשכים הימנה לאו דאורייתא דאי דאורייתא מצינו דבר שיורד לתורת אוכל כגון חלב שחישב עליו ועדיין הכוליא טמונה בו ח] : 


lvr: 53
pgn: 129
dfh: a
trm: מטמא טומאה חמורה
txt:
<span class='five'>מטמא טומאה חמורה. </span>ואנן תנן כל שסופו לטמא טומאה חמורה אין צריך הכשר ט] וזה לענין טומאת אוכלין אוכל הוא וקתני צריך הכשר: 


lvr: 53
pgn: 129
dfh: a
trm: מעשה עץ שימש
txt:
<span class='five'>מעשה עץ שימש. </span>לאו בתורת אוכל הוא מטמא אלא בתורת שומר לאוכל כעצם וכקרנים וכטלפים: 


lvr: 53
pgn: 129
dfh: a
trm: הרי אמרו בית שסככו בזרעים י]
txt:
<span class='five'>הרי אמרו בית שסככו בזרעים י] . </span>כלומר הרי הזכירו בית המסוכך בזרעים דהוי בית ולא ידענא היכן אמרו: 


lvr: 53
pgn: 129
dfh: a
trm: המסכך בזרעים
txt:
<span class='five'>המסכך בזרעים. </span>כגון שסיכך ביתו בשבלים ובהם הזרעים וכיון שעשה מהם סכך יא] בטל הזרעים ונעשה אהל חשוב ואם פרחה צרעת באותו בית הרי כל הבית טמא כתליו ואהל שנו יב] לטמא אדם וכלים: 


lvr: 53
pgn: 129
dfh: a
trm: טומאתו לאו דאורייתא
txt:
<span class='five'>טומאתו לאו דאורייתא. </span>אותה טומאה שהבית חשוב אהל לטמא אדם יג] לאו דאורייתא היא ואית דגרסי בית שסיככו בזרעים טהרו כלומר טהרו מטומאת אוכלים ונעשו עץ דבטלו אצל הסיכוך טומאתו לאו דאורייתא כדפרישית: 


lvr: 53
pgn: 129
dfh: b
trm: קרוי אוכל
txt:
<span class='five'>קרוי אוכל. </span>לענין טומאת אוכלין ואבר מן החי אין אתה יכול להאכילו לאחרים בהיתר: 


lvr: 53
pgn: 129
dfh: b
trm: הואיל ומעורה
txt:
<span class='five'>הואיל ומעורה. </span>בבעלי חיים שאין טומאה נוהגת בהם כדאמרינן לגבי יחור דהואיל והתאנה מעורה ביחור חיבור הוא אע'פ שהיחור נפשח מן האילן שהקליפה מועלת בו לעשות חבור הכא נמי הואיל והאבר מעורה בבהמה ב] כל דהו טהור הוא: 


lvr: 53
pgn: 129
dfh: b
trm: לא הוכשרו
txt:
<span class='five'>לא הוכשרו. </span>וקמפרש רבי יוחנן משום דלאו בני קבולי טומאה נינהו דלא משויא להו שחיטה אוכלא הואיל שאינו קרוי אוכל: 


lvr: 53
pgn: 129
dfh: b
trm: ודלמא
txt:
<span class='five'>ודלמא. </span>לעולם בני קבולי טומאה נינהו וטעמא דר'ש אי כדרבא דמפרש לעיל <span class='mareimakom'>(דף קכז:)</span> טעמא דר'ש משום דאין בהמה נעשית יד להכשיר האבר אי כדרבי יוחנן דאמר ג] נמי לעיל אין יד להכשר וכשאוחז בקטן ואין גדול עולה עמו פליגי ומשום הכשר: 


lvr: 53
pgn: 129
dfh: b
trm: אלא לעולם
txt:
<span class='five'>אלא לעולם. </span>אי איתמר דר' אסי אסיפא דמתניתין איתמר אמתה הבהמה ור' שמעון מטהר אפילו הוכשר הבשר אין מקבל טומאה וכ'ש דפליג ארישא כשהן מחוברין ומיהו קרא לא איצטריך ליה אלא משום סיפא דאי משום רישא הא אית ליה טעם אחר כדאמרינן: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 129
dfh: b
trm: מת האדם הבשר
txt:
<span class='five'>מת האדם הבשר. </span>המדולדל טהור דמיתה עושה ניפול ה]  ובשר הפורש מן החי טהור וכרבי יהושע ור' נחוניא בן הקנה מיתוקמא דמטהרים לקמן בשר הפורש מאדם חי: 


lvr: 53
pgn: 129
dfh: b
trm: האבר מטמא משום אבר מן החי כו'
txt:
<span class='five'>האבר מטמא משום אבר מן החי כו'. </span>בגמרא מפרש מאי איכא בין אבר מן החי לאבר מן המת אבר מאדם חי מטמא במגע ובמשא ובאהל אבל כזית בשר ועצם כשעורה הפורש מאבר מן החי אינו מטמא ומאבר מן המת מטמא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 129
dfh: b
trm: בעלמא קאי
txt:
<span class='five'>בעלמא קאי. </span>ואפילו אאבר מן המת דעלמא פליגי דלא מטמא אלא אם כן יש בו כזית בשר דמטמא משום בשר: 


lvr: 53
pgn: 129
dfh: b
trm: א'ל ר' יהושע
txt:
<span class='five'>א'ל ר' יהושע. </span>וכי מפני ששמעת מן החי סבור אתה לומר מן החי דוקא ולא מת בתמיה והלא כתיב במגילת תענית פסחא זעירא כו' פסח שני שבאייר: 


lvr: 53
pgn: 129
dfh: b
trm:
ומאי איכא בין אבר מן החי לאבר מן המת </span>ואמתניתין קאי: <span class='five'>כזית בשר ועצם כשעורה הפורש מאבר מן החי איכא בינייהו

txt:
<span class='five'>ומאי איכא בין אבר מן החי לאבר מן המת </span>ואמתניתין קאי: <span class='five'>כזית בשר ועצם כשעורה הפורש מאבר מן החי איכא בינייהו. </span>תנא דמתניתין סבירא ליה כר' יהושע דמטהר לקמן בין בבשר הפורש ז] בין בעצם הפורש מן החי דהא מתניתין ר' יהושע היא דמטמא באבר מן המת הילכך בבשר מן החי ובעצם מן החי שאינו אבר נמי כרבי יהושע סבירא ליה טעמא דרבי אליעזר ור' יהושע ור' נחוניא מפרש בעדיות <span class='mareimakom'>(פ'ו מ'ג)</span> מה ראה כל אחד לטמא בזה ולטהר בזה ומה ראה ר' יהושע לטהר בשניהם דתנן התם אמרו לו לר' אליעזר השוה מדותיך או תטמא בשניהם או תטהר בשניהם אמר להם מרבה אני טומאת בשר מטומאת עצמות שהבשר נוהג בנבלות ובשרצים מה שאין כן בעצמות אמרו לו לר' נחוניא השוה מדותיך אמר להם מרבה אני טומאת עצמות מטומאת בשר שהבשר הפורש מן החי טהור ואבר הפורש ממנו והוא כברייתו טמא אמרו לו לר' יהושע מה ראית לטהר בשניהם והא שניהם במת טמאין אמר להם לא אם אמרתם במת שהרי יש בו רובע ורוב ורקב דרובע הקב עצמות מת ח] טמאים באהל ורוב בניינו או רוב מניינו מטמא ומלא תרווד רקב מטמא באהל תאמרו בחי שאין בו רובע ורוב ורקב כו': 


lvr: 53
pgn: 129
dfh: b
trm: השתא דאתית להכי
txt:
<span class='five'>השתא דאתית להכי. </span>דאדכרתן עצם כשעורה ובשר הפורש מהשתא אימא לך דר'ש לאו אאבר מן המת פליג אלא בין תנא קמא לר'ש דמתניתין נמי כזית בשר ועצם כשעורה איכא בינייהו בהא פליגי אם אבר מן החי חלוק מאבר מן המת בשתיהן או באחת מהן דלתנא קמא אינו חלוק אלא באחת מהן דת'ק סבר אי כרבי אליעזר דמטמא בבשר הפורש מאבר מן החי ובעצם כשעורה הפורש ממנו מטהר אי כר' נחוניא דאמר איפכא והכי קאמר האבר טמא משום אבר מן החי ובשר הפורש ממנו טמא והעצם טהור כר' אליעזר או העצם טמא והבשר טהור כרבי נחוניא ולא משום אבר מן המת דשניהם טמאין בו ור' שמעון מטהר בין בעצם בין בבשר הפורש ממנו דסבר כר' יהושע דמטהר בשניהם אבל אבר עצמו ה'נ דמטמא לר'ש:  הדרן עלך העור והרוטב


lvr: 53
pgn: 130
dfh: a
trm: הזרוע והלחיים
txt:
<span class='five'>הזרוע והלחיים. </span>בארץ ובחוצה לארץ. משום דבעי למימר בחולין אבל לא במוקדשין נקט להו: 


lvr: 53
pgn: 130
dfh: a
trm: כל הקדשים שקדם מום קבוע להקדשן
txt:
<span class='five'>כל הקדשים שקדם מום קבוע להקדשן. </span>הרי הן כמקדיש עצים ואבנים לדמיהם ואין בהן קדושת הגוף ואם נפדו הרי הן כחולין גמורים וחייבים בבכורה אם ילדו בכור הרי הוא קדוש וכל זמן שלא נפדו לא כדאמר בבכורות פ'ב <span class='mareimakom'>(דף יד.)</span> קסבר האי תנא קדושת דמים מדחה מן הבכורה דאין קדושה חלה על קדושה: 


lvr: 53
pgn: 130
dfh: a
trm: וולדן וחלבן מותר לאחר פדיונם
txt:
<span class='five'>וולדן וחלבן מותר לאחר פדיונם. </span>מה שאין כן במקדיש תמימים ונסתאבו ופדאן דאמרי' בבכורות <span class='mareimakom'>(דף טו.)</span> רק בכל אות נפשך תזבח ואכלת בשר בפסולי המוקדשין לאחר פדיונן הכתוב מדבר מדאיצטריך קרא למימר בהו הטמא והטהור יאכלנו וכתיב תזבח ואכלת בשר תזבח ולא גיזה ואכלת ולא לכלביך בשר ולא חלב וולדן דתמימים שנסתאבו ונפדו תנן במתניתין דאסור ובבכורות <span class='mareimakom'>(דף יד.)</span> מוקמינן כגון דאיעבר לפני פדיונן ואתיליד לאחר פדיונן בין רישא דקתני מותר בין סיפא דקתני אסור: 


lvr: 53
pgn: 130
dfh: a
trm: ויוצאין לחולין
txt:
<span class='five'>ויוצאין לחולין. </span>ע'י פדיונן להיות כחולין גמורים אפילו ליגזז וליעבד מה שאין כן בקדם הקדשן את מומן כדלקמן במתניתין: 


lvr: 53
pgn: 130
dfh: a
trm: והשוחטן בחוץ פטור
txt:
<span class='five'>והשוחטן בחוץ פטור. </span>ואילו בקדם הקדשן את מומן תנן מתניתין לקמן דחייב אם שחט בחוץ קודם פדיונן ואע'ג דאינן ראוים לפתח אהל מועד דהא בעלי מומין נינהו ותנן <span class='mareimakom'>(זבחים דף קיב.)</span> הראוי לפתח אהל מועד חייבין עליו בחוץ ושאינו ראוי בפנים אין חייבין עליו בחוץ הא מוקמינן לה בבכורות <span class='mareimakom'>(דף טז.)</span> בדוקין שבעין ואליבא דר'ע דאמר אם עלו לא ירדו הילכך הואיל ובפנים לא ירדו חייבין עליהן בחוץ וכולה הך מתני' מיתניא בבכורות בפרק שני <span class='mareimakom'>(דף יד.)</span> והתם תני לה משום בכורות והכא תני לה משום מתנות: 


lvr: 53
pgn: 130
dfh: a
trm: ואין עושין תמורה
txt:
<span class='five'>ואין עושין תמורה. </span>אפילו קודם פדיונן ובבכורות מפרש טעמא טוב מעיקרו עושה תמורה ואפילו נעשה רע אחר שהקדישו אבל רע מעיקרו אינו עושה תמורה: 


lvr: 53
pgn: 130
dfh: a
trm: ואם מתו יפדו
txt:
<span class='five'>ואם מתו יפדו. </span>ואע'פ שאינם ראוים אלא לכלבים ואין פודין את הקדשים להאכילן לכלבים כדפרישית לעיל ואכלת ולא לכלביך ה'מ בקדשים שקדם הקדשן את מומן אבל הני כדיקלא בעלמא נינהו ולא נחת להו קדושת הגוף ועוד אשמועינן דלא בעינן העמדה והערכה וקסבר קדשי בדק הבית לא היו בכלל העמדה והערכה דכתיב בפדיון קדשים שנסתאבו לאחר כך והעמיד את הבהמה <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span> וכיון דמתה אי אפשר להעמידה: 


lvr: 53
pgn: 130
dfh: a
trm: חוץ מן הבכור והמעשר
txt:
<span class='five'>חוץ מן הבכור והמעשר. </span>דאע'ג שקדם מומן להקדשן חלה עליהם קדושה גמורה לכל דבריהם אלא שאין כשרים ליקרב דבכור ברחם תלה רחמנא לא שנא תם ולא שנא בעל מום קדיש תם קרב ובעל מום נאכל לכהן כדילפינן בבכורות <span class='mareimakom'>(דף כח.)</span> ובשרם יהיה לך בשרם תרי משמע לימד על בכור בעל מום שמתנה לכהן ומעשר בהמה נמי כתיב ביה <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span> העשירי יהיה קדש לא יבקר בין טוב לרע טוב היינו תם רע היינו בעל מום: 


lvr: 53
pgn: 130
dfh: a
trm: פטורין מן הבכורה
txt:
<span class='five'>פטורין מן הבכורה. </span>ואע'פ שנפדו ויצאו לחולין להיתר אכילה פטורין מן הבכורה אם ילדו דכתיב בהו <span class='mareimakom'>(דברים יב)</span> כצבי וכאיל וצבי ואיל פטורים מן הבכורה דהא בקר וצאן כתיב: 


lvr: 53
pgn: 130
dfh: a
trm: ומן המתנות
txt:
<span class='five'>ומן המתנות. </span>זרוע ולחיים וקיבה דאין נוהגין בצבי ואיל דכתיב <span class='mareimakom'>(שם יח)</span> אם שה: 


lvr: 53
pgn: 130
dfh: a
trm: ליגזז וליעבד
txt:
<span class='five'>ליגזז וליעבד. </span>כדפרישית לעיל תזבח ואכלת אין בהן אלא היתר זביחה ואכילה בלבד אבל גיזה ועבודה לא: 


lvr: 53
pgn: 130
dfh: a
trm: וולדן וחלבן אסור
txt:
<span class='five'>וולדן וחלבן אסור. </span>בבכורות <span class='mareimakom'>(דף יד.)</span> מוקי לה דאיעבר לפני פדיונן ואתיליד לאחר פדיונן דאי איעבר ואתיליד לאחר פדיונן ולד צבי ואיל הוא ואם נולד לפני פדיונן מאי איריא הני אפילו קדם מומם להקדשן נמי ולדן לפני פדיונן אסור: 


lvr: 53
pgn: 130
dfh: a
trm: ועושין תמורה
txt:
<span class='five'>ועושין תמורה. </span>קודם פדיונן דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span> טוב ברע או רע בטוב: 


lvr: 53
pgn: 130
dfh: a
trm: יקברו
txt:
<span class='five'>יקברו. </span>או משום דבעינן העמדה והערכה או משום דאין פודין את הקדשים להאכילם לכלבים: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 130
dfh: a
trm: הוה אמינא קדשים חייבין במתנות
txt:
<span class='five'>הוה אמינא קדשים חייבין במתנות. </span>מקל וחומר מחולין כדאמרן במתניתין והיכי מצינן למימר הכי הא איכא למפרך בהאי ק'ו מה לחולין כו' וקרא למה לי: בכור אינו נוהג במוקדשים. דבקרך וצאנך כתיב <span class='mareimakom'>(דברים טו)</span>  ולא הקדש ועוד תקדיש כתיב <span class='mareimakom'>(שם)</span> ולא שכבר קדוש: 


lvr: 53
pgn: 130
dfh: a
trm: תיתי מזכרים
txt:
<span class='five'>תיתי מזכרים. </span>כלומר אי לאו אותם דקרא הוה אמינא תיתי בק'ו מזכרים דחולין דליכא למיפרך בהו שכן חייבין בבכורה שאין יולדין: ראשית הגז אינו נוהג במוקדשים. דהא לאו בני גיזה נינהו דכתיב <span class='mareimakom'>(שם יח)</span> גז צאנך ולא הקדש: ראשית הגז כל השנה כשהוא גוזז צאנו נותן לכהן דבר מועט כדמפרש לקמן <span class='mareimakom'>(דף קלה.)</span> שיעורא וקרי ליה ראשית כי היכי דקרי תרומה <span class='mareimakom'>(שם)</span> ראשית דגנך: 


lvr: 53
pgn: 130
dfh: a
trm: תיישים
txt:
<span class='five'>תיישים. </span>זכרים אין בהם לא בכורה ולא ראשית הגז ואי לאו אותם מחייבינן מתנות בקדשים מק'ו מתיישים חולין: מעשר בהמה אינו במוקדשין. דכתיב יהיה קדש ולא שכבר קדוש בפ'ב דבכורות <span class='mareimakom'>(דף נג)</span> הילכך לא אתי בק'ו דאיכא למיפרך תאמר במוקדשין שאין נכנסין לדיר להתעשר: 


lvr: 53
pgn: 130
dfh: a
trm: מזקנים
txt:
<span class='five'>מזקנים. </span>אי לאו אותם הוה מייתינן ליה מק'ו מתיישים זקנים דחולין שכבר נתעשרו ואין צריכין עוד להכנס לדיר: 


lvr: 53
pgn: 130
dfh: a
trm: שכן נכנסו כבר לדיר להתעשר
txt:
<span class='five'>שכן נכנסו כבר לדיר להתעשר. </span>תאמר בקדשים שלא נכנסו כבר לדיר להתעשר ומהדר אי לאו אותם הוה מייתינן להו בק'ו מלקוח ויתום הלקוח פטור ממעשר בהמה אם לקח עשרה טלאים מן השוק פטור מלעשר דבקרך וצאנך אמר רחמנא והיתום שמתה אמו בשעת לידה כגון זה פירש למיתה וזה פירש לחיים כדאמר בהשוחט <span class='mareimakom'>(לעיל דף לח:)</span> פטור ממעשר בהמה דאינו ראוי לקדש דכתיב תחת אמו פרט ליתום וילפינן מעשר בהמה מיניה בפ'ב דבכורות <span class='mareimakom'>(דף נז.)</span> ר' ישמעאל בנו של ר' יוחנן בן ברוקא אומר נאמר כאן תחת אמו ונאמר להלן תחת השבט מה כאן פרט לכל השמות הללו כלאים ונדמה ויוצא דופן ויתום דכולהו מימעטי מהאי קרא דשור או כשב אף להלן לענין מעשר פרט לכל השמות הללו אע'ג דבעל מום נכנס לדיר להתעשר אלו אין נכנסים: ה'ג 


lvr: 53
pgn: 130
dfh: a
trm: במינן קאמרת קדשים נמי במינן
txt:
<span class='five'>במינן קאמרת קדשים נמי במינן. </span>כגון חולין נכנסין לדיר הילכך אי לאו אותם אתי בק'ו: 


lvr: 53
pgn: 130
dfh: a
trm: מה קדשים שאין חייבים במתנות
txt:
<span class='five'>מה קדשים שאין חייבים במתנות. </span>דהא ממעטינן להו מאותם דכתיב גבי חזה ושוק אותם ולא מתנות: 


lvr: 53
pgn: 130
dfh: a
trm: אמר קרא
txt:
<span class='five'>אמר קרא. </span>במתנות חולין זה יהיה דבר זה נוהג בחולין ואין חזה ושוק נוהגין בהן: בחזה ושוק כתיבא תנופה לפני ה': 


lvr: 53
pgn: 130
dfh: b
trm: דכתיב בהו זה
txt:
<span class='five'>דכתיב בהו זה. </span>דמשמע בעודן קיימות חייב ליתנן אבל אינן קיימות לא חייב הכתוב בהן תשלומין: 


lvr: 53
pgn: 130
dfh: b
trm: שאין לו תובעים
txt:
<span class='five'>שאין לו תובעים. </span>אין לו בעלים שיוכלו לתובעו בדין שהוא יכול לומר לו לכהן אחר אני נותנן ולא לך: 


lvr: 53
pgn: 130
dfh: b
trm: משפט מלמד שהמתנות דין
txt:
<span class='five'>משפט מלמד שהמתנות דין. </span>דיינין נזקקין להן להוציאן בדיינין אלמא כהן ראשון התובען מוציאן מידו וקשיא לרב חסדא דאמר דמתנות כהונה ממון שאין לו תובעין הוא: 


lvr: 53
pgn: 130
dfh: b
trm: לחולקן בדיינין
txt:
<span class='five'>לחולקן בדיינין. </span>דיינין אומרים לו לישראל לזה תן המתנות שהוא חבר ואל תתן לזה שהוא עם הארץ: 


lvr: 53
pgn: 130
dfh: b
trm: אטו חזה ושוק מי לא בדיינין מיחלקו
txt:
<span class='five'>אטו חזה ושוק מי לא בדיינין מיחלקו. </span>כלום היה יכול לתתם לכהן עם הארץ והא מנת נינהו: 


lvr: 53
pgn: 130
dfh: b
trm: אלא לאו להוציאו בדיינין
txt:
<span class='five'>אלא לאו להוציאו בדיינין. </span>אלמא דממון שיש לו תובעין הוא משום הכי ממעט חזה ושוק דכיון דלכפרה ולרצוי בא לא שכיח דמעכב: 


lvr: 53
pgn: 130
dfh: b
trm: הכא במאי עסקינן דאתו לידיה
txt:
<span class='five'>הכא במאי עסקינן דאתו לידיה. </span>דכהן ואחר כך גזלם זה ממנו דהוה ליה ממון שיש לו תובעין שכבר זכה זה בהן ודמי כמאן דגזל מיניה גלימיה: ופריך 


lvr: 53
pgn: 130
dfh: b
trm: אי דאתו לידיה
txt:
<span class='five'>אי דאתו לידיה. </span>דכהן מאי למימרא פשיטא דיכול להוציאו בדיינין וקמהדר דאתו לידיה בטיבלייהו הבהמה שלימה היתה מונחת אצלו וזכה במתנות מן ההפקר: 


lvr: 53
pgn: 130
dfh: b
trm: כמי שהורמו דמיין
txt:
<span class='five'>כמי שהורמו דמיין. </span>וזכה בהן במתנות ששוים לכל הכהנים מהני זכייה אם קדם אבל חזה ושוק אינו אלא לאותו בית אב ולא מהני: 


lvr: 53
pgn: 130
dfh: b
trm: וכשיחזור ישלם
txt:
<span class='five'>וכשיחזור ישלם. </span>אלמא כל מידי דחייביה רחמנא למיתב לעניים הבא ראשון יכול לתובעו והוא הדין למתנות כהונה: 


lvr: 53
pgn: 130
dfh: b
trm: ועוד
txt:
<span class='five'>ועוד. </span>מי סברת מדרבי אליעזר קמותיב דמצינן למימר דרב חסדא משני עלה מדת חסידות שנו כאן אלא מדרבנן מותיב ועלה משני רב חסדא (מדת חסידות שנו כו': 


lvr: 53
pgn: 130
dfh: b
trm: כאן
txt:
<span class='five'>כאן. </span>הא) דקתני עני היה באותה שעה דמשמע דתידוק מינה דעשיר בעי שלומי לאו בדיינין קאמר אלא אם חסיד הוא צריך לשלם לצאת ידי שמים: 


lvr: 53
pgn: 130
dfh: b
trm: את קדשי בני ישראל אשר ירימו לה' אין לך בהן אלא משעת הרמה
txt:
<span class='five'>את קדשי בני ישראל אשר ירימו לה' אין לך בהן אלא משעת הרמה. </span>הכי גרסינן ליה בתוספתא :  דאתו


lvr: 53
pgn: 131
dfh: a
trm: כמי שהורמו דמיין
txt:
<span class='five'>כמי שהורמו דמיין. </span>זכה בהם מן ההפקר שהרי קדם ל'א שמסר לו את הטבל לזכות בתרומה שבו: 


lvr: 53
pgn: 131
dfh: a
trm: ואם באנפרות
txt:
<span class='five'>ואם באנפרות. </span>בהפסד ועל חנם פטור מלעשר קתני מיהת אם בחובו חייב לעשר אלמא יש לו תובעין דאי לאו דינא הוא שישלם לו על כרחו מאי חיוב מצוה איכא הא לא פש גביה מידי: 


lvr: 53
pgn: 131
dfh: a
trm: שאני התם דקא משתרשי ליה
txt:
<span class='five'>שאני התם דקא משתרשי ליה. </span>התם לאו בהוצאה בדיינין תנן בה אלא חיובא בעלמא כשאר חיובי מעשרות חיובא ודאי איכא עליה דהא משתרשי ליה כלומר משתכר הוא בה שהרי היה צריך לפרוע מעות: 


lvr: 53
pgn: 131
dfh: a
trm: ואין
txt:
<span class='five'>ואין. </span>המוכר מנכה לו ללוקח מן הדמים שהרי היה יודע הלוקח שהמתנות שם וזה לא מכר לו הקבה: 


lvr: 53
pgn: 131
dfh: a
trm: תשעה נכסי כהן
txt:
<span class='five'>תשעה נכסי כהן. </span>לא ידעתי היכן שנויה ובספרים אינה כתובה בשוה ומוצא אני ט'ו מתנות כהונה שכולן נכסי כהן לעשות בהן כל צרכיו התרומה ותרומת מעשר ותרומת מעשר של דמאי והחלה והבכורים וראשית הגז ומתנות של חולין ושל קדשים והקרן והחומש של גזל הגר ושדה אחוזה ושדה חרמים ובכור בעל מום ופדיון הבן ופדיון פטר חמור ונראה בעיני שכולן שנוים בה וחשיב תרומה ותרומת מעשר והדמאי וחלה כחדא דכולהו תרומה נינהו ובכור ופדיון הבן ופדיון פטר חמור כחדא וקרן וחומש דגזל הגר חדא וכולהו הנך מתנה לכהן הן ולקמן בפירקין <span class='mareimakom'>(דף קלג:)</span> חשיב כל כ'ד מתנות כהונה הגוזל את הגר ונשבע לו ומת הגר ואח'כ הודה ונשבע לשקר דאמר רחמנא ואם אין לאיש גואל וגו' וכי יש לך אדם בישראל שאין לו גואלים אלא זהו גר שמת ואין לו יורשין וכתיב האשם המושב לה' לכהן ותניא בפרק הגוזל בב'ק <span class='mareimakom'>(דף קי.)</span> האשם זה קרן המושב זה חומש דגבי נשבע לשקר בפקדון או בגזל כתיב ביה חומש בין בגוזל חבירו בפרשת ויקרא בין בגזל הגר בפרשת נשא: 


lvr: 53
pgn: 131
dfh: a
trm: וס'ת
txt:
<span class='five'>וס'ת. </span>אע'פ שאינו לאכילה ולא לדבר שיבא לידי אכילה ולבי מגמגם למאי תנייה הואיל ותנא דאפי' בהמה טמאה לוקח מהן: 


lvr: 53
pgn: 131
dfh: a
trm: חטיף מתנתא
txt:
<span class='five'>חטיף מתנתא. </span>כשהיו התינוקות מוליכין הזרוע והלחיים והקבה לכהן חוטפם מידיהם: 


lvr: 53
pgn: 131
dfh: a
trm: לא מסתייה
txt:
<span class='five'>לא מסתייה. </span>לא די דכשהוא שוחט את בהמתו אין אנו כופין אותו לתת מתנות לכהן אחר: 


lvr: 53
pgn: 131
dfh: a
trm: ורב
txt:
<span class='five'>ורב. </span>מאי דעתיה דאמר לא מסתייה דלא שקלינן מיניה דמשמע שהיינו יכולין לכופו לכך ונמנעין אנו: 


lvr: 53
pgn: 131
dfh: a
trm: אי איקרו עם לשקול מיניה
txt:
<span class='five'>אי איקרו עם לשקול מיניה. </span>דהא מאת העם מאת זובחי הזבח כתיב <span class='mareimakom'>(דברים יח)</span> ואי לא איקרו עם רחמנא פטריה ומאי טיבותא עבדינן גבייהו: 


lvr: 53
pgn: 131
dfh: a
trm: הפרט והעוללות
txt:
<span class='five'>הפרט והעוללות. </span>כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יט)</span> וכרמך לא תעולל ופרט כרמך לא תלקט ובמס' פאה <span class='mareimakom'>(פ'ז מ'ד)</span> מפורש איזו היא עוללות כל שאין לה לא כתף ולא נטף:  והשכחה


lvr: 53
pgn: 131
dfh: b
trm: אין בהן טובת הנאה לבעלים
txt:
<span class='five'>אין בהן טובת הנאה לבעלים. </span>אין בידם לתתן לכל מי שירצו אלא כל הקודם זכה ולקמיה מפרש טעמא: 


lvr: 53
pgn: 131
dfh: b
trm: מוציאין את שלו מידו
txt:
<span class='five'>מוציאין את שלו מידו. </span>אם היה לו כרם או תבואה או אילן כופין אותו ליתן אבל מעשר עני הואיל ומתחלק בתוך הבית לאחר שהכניס תבואתו לבית: 


lvr: 53
pgn: 131
dfh: b
trm: יש בהן טובת הנאה לבעלים
txt:
<span class='five'>יש בהן טובת הנאה לבעלים. </span>שבידו לתתן לאיזה עני שירצה וחבירו אומר לו הילך סלע זה ותן כל מעשרותיך לקרובי עני והיינו טובת הנאה דבר מועט: 


lvr: 53
pgn: 131
dfh: b
trm: אחריך זו שכחה
txt:
<span class='five'>אחריך זו שכחה. </span>שאינה אלא מאחריו כדתנן <span class='mareimakom'>(פאה פ'ו מ'ד)</span> שלפניו אינו שכחה שלאחריו שכחה זה הכלל כל שהוא בבל תשוב שכחה שאינו בבל תשוב אינו שכחה פאה בכרם גמר אחריך אחריך מזית דכתיב ביה לא תפאר אחריך ותנא דבי רבי ישמעאל שלא תטול תפארתו הימנו כלומר לא תטול כל פארו לשון <span class='mareimakom'>(איוב לא)</span> ובכל תבואתי תשרש דמשמע עקירה ולשון <span class='mareimakom'>(דברים כה)</span>  ויזנב בך נטל את זנבך אשפי'ר בלע'ז והיינו שלא תטול פאה : 


lvr: 53
pgn: 131
dfh: b
trm: כולהו עזיבה כתיבא בהו
txt:
<span class='five'>כולהו עזיבה כתיבא בהו. </span>שצריך להניח שם בהפקר ולא שיחלקם הנך דכתיב בהו תעזוב הרי עזיבה והנך נמי כתיב בהו יהיה היינו בעזיבה דמשמע בהוייתו יהא דלא כתיבא בהו נתינה: 


lvr: 53
pgn: 131
dfh: b
trm: נתינה כתיבא ביה
txt:
<span class='five'>נתינה כתיבא ביה. </span>ונתת ללוי לגר וליתום ולאלמנה <span class='mareimakom'>(שם כו)</span> : 


lvr: 53
pgn: 131
dfh: b
trm: הא מלוי לכהן מוציאין
txt:
<span class='five'>הא מלוי לכהן מוציאין. </span>אלמא דלוים איקרו עם ואמאי מוציאין אי מספקא ליה לרב אי איקרו עם אי לא: ומתרץ 


lvr: 53
pgn: 131
dfh: b
trm: כגון הזרוע ולא זרוע
txt:
<span class='five'>כגון הזרוע ולא זרוע. </span>כלומר אשאר מתנות כהונה שהן מתנה לכהן בזו קאמר דמוציאין ולא זרוע עצמה דילמא לא מיקרו עם: 


lvr: 53
pgn: 131
dfh: b
trm: אף לכהן
txt:
<span class='five'>אף לכהן. </span>דבכ'ד מקומות נקראו כהנים לוים הלכך אע'ג דבמעשר ראשון לוי כתיבא ביה כהנים נמי משתמעי: וקמסיים מילתיה 


lvr: 53
pgn: 131
dfh: b
trm: אימר דאמר כו'</span>: <span class='five'>בתר דקנסינהו עזרא
txt:
<span class='five'>אימר דאמר כו'</span>: <span class='five'>בתר דקנסינהו עזרא. </span>ביבמות <span class='mareimakom'>(דף פו:)</span> אמר מפני מה קנסו לוים במעשר מפני שלא עלו בימי עזרא דכתיב ואבינה בעם ובכהנים ומבני לוי לא מצאתי שם אבל מקרא מפורש לא מצאתי שקנסם אבל דוגמא יש לדבר שכתוב בעזרא <span class='mareimakom'>(נחמיה י)</span> בסופו והיה הכהן בן אהרן עם הלוים במעשר הלוים למדנו שלא האמינום על תרומת מעשר ולא היו חולקין להן מעשר בגורן אלא (דקנסינהו) בפני הכהנים: 


lvr: 53
pgn: 131
dfh: b
trm: ומהדר אימר דקנסינהו כו' משקל נמי מינייהו מי אמר
txt:
<span class='five'>ומהדר אימר דקנסינהו כו' משקל נמי מינייהו מי אמר. </span>בתמיה אכתי הדרא אתקפתא לדוכתיה הא מלוי לכהן מוציאין: 


lvr: 53
pgn: 131
dfh: b
trm: אלא הכי תריץ כגון הזרוע
txt:
<span class='five'>אלא הכי תריץ כגון הזרוע. </span>מוציאין מלוי לכהן ולא זרוע עצמו ומאי ניהו כגון זרוע ראשית הגז דהתם לא כתיב עם ואי נמי לא איקרו עם מחייבי: 


lvr: 53
pgn: 131
dfh: b
trm: ושאין בה משום קדושה כגון הזרוע כו'
txt:
<span class='five'>ושאין בה משום קדושה כגון הזרוע כו'. </span>שבאין מבהמות של חולין אין מוציאין מיד לוי לכהן אלמא פשיטא לן דלא איקרו עם ואמאי מספקא ליה לרב: 


lvr: 53
pgn: 131
dfh: b
trm: כגון זרוע ולא זרוע
txt:
<span class='five'>כגון זרוע ולא זרוע. </span>דזרוע מוציאין דאיקרו עם והאי דקתני דאין מוציאין במעשר ראשון קאמר ובתר דקנסינהו עזרא ואיצטריך ליה לאשמועינן דאע'ג דקנסינהו עזרא דלא למיתני להו דידהו מיהא לא שקלינן מינייהו: 


lvr: 53
pgn: 131
dfh: b
trm: השוחט לכהן
txt:
<span class='five'>השוחט לכהן. </span>להכי נקט השוחט לכהן דעליה דטבח רמיא דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים יח)</span> מאת זובחי הזבח: 


lvr: 53
pgn: 131
dfh: b
trm: לפני ולפנים
txt:
<span class='five'>לפני ולפנים. </span>מכפרת עבודה זו על הטומאה שאירעה בפנים דפר ושעיר של יוה'כ מכפרים על טומאת מקדש וקדשיו כדאמרינן בשבועות <span class='mareimakom'>(דף ב.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 131
dfh: b
trm: מזבח כמשמעו
txt:
<span class='five'>מזבח כמשמעו. </span>על מי שעבד בטומאה במזבח בלא חיוב מקדש כגון נטמא במקדש דעבד בלא שהייה דאין כאן טומאת מקדש דהיכא דנטמא בעזרה קי'ל בשבועות <span class='mareimakom'>(דף טז.)</span> הלכה למשה מסיני דלא מחייב עד שישהה כדי השתחואה: 


lvr: 53
pgn: 131
dfh: b
trm: יכפר אלו העזרות
txt:
<span class='five'>יכפר אלו העזרות. </span>על טומאה שאירעה בעזרה על הכהנים ששגגו ונכנסו טמאים לעזרה וכן לוים וישראלים ועבדים קראי יתירי קדריש: 


lvr: 53
pgn: 131
dfh: b
trm: עבדים
txt:
<span class='five'>עבדים. </span>כנענים דאינהו נמי בעי כפרה דכל מצות שהאשה חייבת בהן עבד חייב בהן וכל מקום דכתיב עונש איש ואשה שוין: 


lvr: 53
pgn: 131
dfh: b
trm: לכהנת
txt:
<span class='five'>לכהנת. </span>בת כהן אפילו אשת איש דכיון דקדושה לית להו דאינן אסורים לזרים הרי מותרת בהן ולא דמי לתרומה ואי משום ונתן לכהן <span class='mareimakom'>(ויקרא כב)</span> קסבר אפילו כהנת משמע: 


lvr: 53
pgn: 131
dfh: b
trm: מנחת כהן אינה נאכלת
txt:
<span class='five'>מנחת כהן אינה נאכלת. </span>דכולה כליל דכתיב <span class='mareimakom'>(שם ו)</span> כליל תהיה:  מטונך


lvr: 53
pgn: 132
dfh: a
trm: מטונך
txt:
<span class='five'>מטונך. </span>הגעתיך מש'ה אמרינן גבי מנחת כהנת דנאכלת דאהרן ובניו כתובין בפרשה וזאת תורת המנחה הקרב אותה בני אהרן וגו' וכיון דכתיב בהדיא בני אהרן למעוטי בנות אהרן אבל מתנות לא כתיב בהו אלא כהן גרידא ומשמע כהן ואפילו כהנת: 


lvr: 53
pgn: 132
dfh: a
trm: סתום מן המפורש
txt:
<span class='five'>סתום מן המפורש. </span>כהן סתם דכתיב גבי מתנות ממפורש מבני אהרן דכתיב גבי מנחה דמה להלן כהן ולא כהנת דאהרן ובניו כתובין אף הכא כהן ולא כהנת: 


lvr: 53
pgn: 132
dfh: a
trm: דבי ר' אליעזר בן יעקב תנא
txt:
<span class='five'>דבי ר' אליעזר בן יעקב תנא. </span>בעלמא כהן ולא כהנת אבל כהן דכתיב גבי מתנות אפילו כהנת במשמע מאי טעמא הוי מיעוט כו' דברישיה דקרא כתיב וזה יהיה משפט הכהנים דמשמע כהנים ולא כהנות וכתיב בסיפיה דקרא ונתן לכהן הזרוע וגו' דמשמע נמי כהן למעוטי כהנת ואין מיעוט אחר מיעוט כו': 


lvr: 53
pgn: 132
dfh: a
trm: הלכתא כותיה דרב חסדא
txt:
<span class='five'>הלכתא כותיה דרב חסדא. </span>דאמר לעיל <span class='mareimakom'>(דף קל:)</span> המזיק מתנות או שאכלן פטור מלשלם: 


lvr: 53
pgn: 132
dfh: a
trm: והלכתא כרב אדא בר אהבה
txt:
<span class='five'>והלכתא כרב אדא בר אהבה. </span>דפטר נמי בנה של לויה מפדיון הבן כבנו של לוי דתנן כהנים ולוים פטורים בפ'ב דבכורות <span class='mareimakom'>(דף יג.)</span> ואשמעינן רב אדא דלויה כלוי אליבא דמר בריה דרב יוסף דמוקי לה לדרב אדא בר אהבה בפ' יש בכור לנחלה <span class='mareimakom'>(שם דף מז.)</span> אפי' איעברא מישראל דבפטר רחם תלא רחמנא והרי רחם שיצא ממנו לאו דחיובא הוא ולאפוקי מדרב פפא דמוקים לה דאיעברא מעובד כוכבים אבל איעברא מישראל בתר אב אזלינן ליה וחייב: 


lvr: 53
pgn: 132
dfh: a
trm: מכדי קי'ל
txt:
<span class='five'>מכדי קי'ל. </span>באותו ואת בנו <span class='mareimakom'>(לעיל דף פ.)</span> דלענין כסוי הדם ומתנות לא משכחת לה פלוגתייהו דר' אליעזר ורבנן אלא בצבי כו' ר' אליעזר סבר שה ולא מקצת שה: 


lvr: 53
pgn: 132
dfh: a
trm: בשלמא ר' אליעזר דפטר
txt:
<span class='five'>בשלמא ר' אליעזר דפטר. </span>כלאים הבא מן התייש ומן הצביה סבירא ליה שה ולא מקצת שה: 


lvr: 53
pgn: 132
dfh: a
trm: ואם איתא
txt:
<span class='five'>ואם איתא. </span>כדקאמרת דמחייבי רבנן בחצי מתנות אמאי קתני הכא וחייב בזרוע לחיים וקבה דמשמע בכולהו חייב: ומהדר לאו דוקא קתני חייב בזרוע כו' אלא איידי דתנא רישא דדמו כולו טעון כסוי וחלבו אסור דלא מצי למיתני חצי חצי דהא לא אפשר שחצי חלבו אסור וחצי מותר וה'נ דחצי דמו טעון כסוי וחצי דמו אינו טעון ומשום רישא תנא סיפא ולא משום דוקא דה'ה דאינו חייב אלא בחצי מתנות: 


lvr: 53
pgn: 132
dfh: a
trm: לחלק
txt:
<span class='five'>לחלק. </span>דאי לא הוה כתיב אם הוה אמינא דאינו חייב במתנות עד שישחוט שה קמ'ל אם שאם שוחט שור בפני עצמו חייב ליתן מתנות: 


lvr: 53
pgn: 132
dfh: a
trm: הדין עם הטבח
txt:
<span class='five'>הדין עם הטבח. </span>דינו של כהן לתבוע מן הטבח המתנות ואע'פ שאין הבהמה של טבח אלא משל אחרים: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 132
dfh: a
trm: בזמן שמאה
txt:
<span class='five'>בזמן שמאה. </span>בני אדם שוחטין את הבהמות פוטרים את כולן ממתנות כהונה דכל אחד ואחד יכול לדחות את עצמו ולומר לכהן בכור שלי הוא וכן שני וכן שלישי: 


lvr: 53
pgn: 132
dfh: a
trm: ואם אחד שוחט את כולן
txt:
<span class='five'>ואם אחד שוחט את כולן. </span>אין פוטרין אותם מאה בהמות מליתן מתנות לכהן אלא אחד הואיל שהוא שוחט את כולן אבל אחד יכול לפטור מן המתנות שאי אפשר שלא יהא הבכור אחד מהן ויכול לומר זה הוא ומן הבכור אין נותנים שאין קדושה חלה על קדושה: 


lvr: 53
pgn: 132
dfh: a
trm: אם אמר
txt:
<span class='five'>אם אמר. </span>כהן לישראל אני מוכר לך פרה זו חוץ מן המתנות שבה פטור ישראל מן המתנות: 


lvr: 53
pgn: 132
dfh: a
trm: ואם אמר
txt:
<span class='five'>ואם אמר. </span>ישראל לחבירו טבח מכור לי כו' כדפרישנא לעיל <span class='mareimakom'>(דף קלא.)</span>: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 132
dfh: a
trm: אמאי
txt:
<span class='five'>אמאי. </span>פוטרים את כולן הא יכול לבא כהן עליו משני צדדין כלומר בשני כחות ולימא ליה אי בכור הוא כוליה דידי הוא:  אמר


lvr: 53
pgn: 132
dfh: b
trm: אמר רב אושעיא
txt:
<span class='five'>אמר רב אושעיא. </span>הכא במאי עסקינן דקתני מתניתין דפוטרין את כולן בבא אותו בכור ליד כהן ונפל בו מום קבוע: 


lvr: 53
pgn: 132
dfh: b
trm: זאת אומרת
txt:
<span class='five'>זאת אומרת. </span>מתניתין דקתני השוחט אתא לאשמועינן דבעלמא היכא דקשחיט בהמת ישראל הדין עם הטבח דינו של כהן לתבוע מתנותיו מן הטבח והכא כיון שהבהמה של כהן ועובד כוכבים הוא פטור הטבח מן המתנות והא לא מצינן למילף מכהן ועובד כוכבים לחוד: 


lvr: 53
pgn: 132
dfh: b
trm: כשהוא אומר מאת זובחי הזבח
txt:
<span class='five'>כשהוא אומר מאת זובחי הזבח. </span>כלומר מי שהוא ואפילו כהן להביא כהן שנעשה טבח למכור אבל אבהמה שהוא שוחט לצרכו פטור: 


lvr: 53
pgn: 132
dfh: b
trm: דמגו דפטרת להו ממתנתא
txt:
<span class='five'>דמגו דפטרת להו ממתנתא. </span>מזרוע לחיים וקבה כדאמרינן במתני' המשתתף עמהם פטור מן המתנות: 


lvr: 53
pgn: 132
dfh: b
trm: שתים ושלש שבתות פטור מן המתנות
txt:
<span class='five'>שתים ושלש שבתות פטור מן המתנות. </span>לתתם לכהן אחר משום דאכתי לא קביע ואינן יודעין עדיין שהוא טבח אבל מכאן ואילך חייב הואיל דקביע: 


lvr: 53
pgn: 132
dfh: b
trm: אלא הא קמ'ל
txt:
<span class='five'>אלא הא קמ'ל. </span>רבה מאחר שעמדו בשמתייהו כ'ב שנה קנסינן להו בלא התראה אבל קודם לכן לא: 


lvr: 53
pgn: 132
dfh: b
trm: קניס אטמא
txt:
<span class='five'>קניס אטמא. </span>כל הירך היה גוזל ממי שלא היה רוצה לתת המתנות לכהן והיה נותנה לכהן: 


lvr: 53
pgn: 132
dfh: b
trm: ואמר רב חסדא
txt:
<span class='five'>ואמר רב חסדא. </span>מתנות כהונה כך היא נחלקת זרוע היה נותן ישראל לכהן אחד וקבה לכהן אחד ולחיים לשני כהנים: 


lvr: 53
pgn: 132
dfh: b
trm: התם בדתורא
txt:
<span class='five'>התם בדתורא. </span>בשור הגדול שאבריו גדולים ביותר דאפילו היה מחלק האבר לשנים עדיין יש בכל חלק וחלק שיעור נתינה מעליא אבל בבהמה דקה אם היה מחלק האבר לשנים לא היה בכל חלק נתינה מעלייתא ורחמנא אמר ונתן לכהן נתינה יפה: 


lvr: 53
pgn: 132
dfh: b
trm: למשחה
txt:
<span class='five'>למשחה. </span>במתנות כהונה כתיב בויקח קרח לך נתתים למשחה כל מתנות שנתתי לך בכהונתך נתתי לך לגדולה כדמתרגמינן לרבותא: 


lvr: 53
pgn: 132
dfh: b
trm: עשרים וארבע
txt:
<span class='five'>עשרים וארבע. </span>לקמן בפירקין <span class='mareimakom'>(קלג:)</span> חשיב להו: 


lvr: 53
pgn: 132
dfh: b
trm: שאינו מודה בעבודה
txt:
<span class='five'>שאינו מודה בעבודה. </span>שאמר בלבו דברי הבל הן ולא צוה המקום להקריב לו קרבנות אלא משה בדה מלבו: 


lvr: 53
pgn: 132
dfh: b
trm: היציקות והבלילות
txt:
<span class='five'>היציקות והבלילות. </span>שנותן שמן במנחה ובוללה וחוזר ונותן עליה שמן לקיים בה מצות יציקה ויצק עליה שמן כדאמרינן באלו מנחות דכולן צריכות שלשה מתנות שמן: 


lvr: 53
pgn: 132
dfh: b
trm: הפתיתות
txt:
<span class='five'>הפתיתות. </span>מנחת מחבת ומרחשת ומנחת מאפה תנור שהיו נקמצות לאחר אפיה פותתן ומחזירן לסולתן וקומץ דכתיב פתות אותה פתים וגו': 


lvr: 53
pgn: 132
dfh: b
trm: התנופות
txt:
<span class='five'>התנופות. </span>מוליך ומביא ולא כל המנחות טעונות תנופה והגשה והתם מפרש להו יש טעונות תנופה ולא הגשה הגשה ולא תנופה לא תנופה ולא הגשה ומה היא הגשה מגישה כשהיא בכלי קודם קמיצה ומגיעה לקרן מערבית דרומית כנגד חודה של קרן במנחות <span class='mareimakom'>(סא.)</span> ובסוטה <span class='mareimakom'>(יד:)</span>: <span class='five'>והמליקות </span>גרסינן ולא גרסינן וההקרבות דהא איהו חשיבא ברישא ובהדיא פרט בה קרא <span class='mareimakom'>(שם ז)</span> המקריב את זבח השלמים והיא הולכה:  קבלות


lvr: 53
pgn: 133
dfh: a
trm: הזאות
txt:
<span class='five'>הזאות. </span>היא זריקת דם הנזרקים במזבח בין הניתזין בפנים על הפרוכת ועל מזבח הזהב בין הניתזין בחוץ שחיטה לא קחשיב שאף הזר כשר בה: 


lvr: 53
pgn: 133
dfh: a
trm: עריפת העגלה
txt:
<span class='five'>עריפת העגלה. </span>בכהנים היא כדכתיב <span class='mareimakom'>(דברים כא)</span> ונגשו הכהנים בני לוי: 


lvr: 53
pgn: 133
dfh: a
trm: בין מבפנים
txt:
<span class='five'>בין מבפנים. </span>במקדש כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ט)</span> וישא אהרן את ידיו וגו': 


lvr: 53
pgn: 133
dfh: a
trm: חלקם שאלו בפיהם
txt:
<span class='five'>חלקם שאלו בפיהם. </span>דמגני להו קרא לבני שמואל ויטו אחרי הבצע אמר רבי מאיר שלא היה עבירת גזל בידם אלא חלק לויה כגון מעשר ראשון היו שואלין בפיהם: 


lvr: 53
pgn: 133
dfh: a
trm: הצנועים מושכין את ידיהם
txt:
<span class='five'>הצנועים מושכין את ידיהם. </span>בחילוק לחם הפנים קאמר במס' יומא בטרף בקלפי <span class='mareimakom'>(דף לט.)</span> משמת שמעון הצדיק נשתלחה מארה בלחם הפנים: 


lvr: 53
pgn: 133
dfh: a
trm: וליפרוס ידיה
txt:
<span class='five'>וליפרוס ידיה. </span>כיון שאינו עושה אלא שלא ישתכח שם כהן מעליו יפרוס ידיו לדוכן כל השנה ומחזיק נפשיה בכהני: 


lvr: 53
pgn: 133
dfh: a
trm: אנסיה ליה עידניה
txt:
<span class='five'>אנסיה ליה עידניה. </span> עתים שקבע לתלמידיו היו טורדים אותו מלישא את כפיו שהיה עוסק לתלמידיו בעת שהצבור נאספים לבית הכנסת: 


lvr: 53
pgn: 133
dfh: a
trm: ודחיקא ליה מלתא
txt:
<span class='five'>ודחיקא ליה מלתא. </span>לההוא צורבא מרבנן והכהן רוצה לההנותו יתן לו חלק מתנותיו לקבל זרוע ולחיים מבני העיר בשביל הכהן והוא יאכלם: 


lvr: 53
pgn: 133
dfh: a
trm: במכרי כהונה ולויה
txt:
<span class='five'>במכרי כהונה ולויה. </span>בכהן שהיה ניכר בעיר ורוב בני אדם אוהבים אותו ונותנין לו המתנות ובאותו כהן אמרינן דיכול לזכות מעשרותיו לאחר אף על גב דלא אתי לידיה. מכרי לשון <span class='mareimakom'>(מלכים ב יב)</span> איש מאת מכרו: 


lvr: 53
pgn: 133
dfh: a
trm: זכי לי מתנתא
txt:
<span class='five'>זכי לי מתנתא. </span>תן לי רשות ליקח מתנותיך לאוכלם מפני שהלשון עם הלחיים ניתן לכהנים ובעינן למיכל לישנא בחרדלא שהוא דבר חשוב וה'נ אמרינן בהשוכר את הפועלים <span class='mareimakom'>(בבא מציעא דף פו:)</span> כדי להאכילם שלש לשונות בחרדל ואף על גב דרבא נמי כהן הוה דקיימא לן <span class='mareimakom'>(ראש השנה דף יח.)</span> דמבני עלי אתא ובבכורות <span class='mareimakom'>(דף כז.)</span> נמי אמרינן רבא הוה מבטל תרומת חוצה לארץ ברוב ואכיל לה בימי טומאתו מיהו מנפשיה לא מצי שקיל דכתיב ונתן ולא שיטול מעצמו ומימר נמי לא בעי למימר הבו לי דתניא חלקם שאלו בפיהם להכי שקלם בתורת זר על ידי נתינת כהן ואף על גב דלא מטא לידיה דשמעא סמך רבא אדרב יוסף דלעיל: 


lvr: 53
pgn: 133
dfh: a
trm: מעדה בגד ביום קרה
txt:
<span class='five'>מעדה בגד ביום קרה. </span>בגד בלוי ונרקב כמו <span class='mareimakom'>(ישעיהו סד)</span> וכבגד עדים בעת הקור אינו שוה כלום: 


