# rshbvl

lvr: 53
pgn: 2
dfh: a
trm: הכל שוחטין
txt:
<span class='five'>הכל שוחטין. </span>כל היכא דתני הכל כולהו מייתי להו בשמעתא קמייתא דערכין ומפרש הכל לאתויי מאי והכל שוחטין דמתניתין פליגי בה אמוראי בגמרא למר לאתויי טמא בחולין ולמר לאתויי כותי או מומר : 


lvr: 53
pgn: 2
dfh: a
trm: ושחיטתן כשרה דיעבד
txt:
<span class='five'>ושחיטתן כשרה דיעבד. </span>בתמיה וקשה רישא דמשמע דההוא דאתרבי מהכל לכתחלה אתרבי ואילו סיפא משמע דכי מרבינן מהכל דיעבד מרבינן לה אבל לכתחלה לא אתרבי והא ליכא למימר כולה מתניתין לכתחלה וחדא קתני דכיון דתנא הכל שוחטין פשיטא דכשרה: 


lvr: 53
pgn: 2
dfh: a
trm: וכל הכל לכתחלה הוא
txt:
<span class='five'>וכל הכל לכתחלה הוא. </span>דתקשה לך ולא תוכל לומר כולה דיעבד וה'ק הכל תורת שחיטה נוהגת בהן שאם שחטו אותן הפסולין דמתרבי תהא שחיטתן כשרה: 


lvr: 53
pgn: 2
dfh: a
trm: אלא הכל ממירים
txt:
<span class='five'>אלא הכל ממירים. </span>מי מצית למימר לכתחלה יביא בהמת חולין אצל בהמת קדשים ויאמר זו תמורת זו הכל דתמורה מפרש התם לאתויי יורש שממיר בקרבן אביו לאחר מיתת אביו דהתם תנן אין ממירין בשל אחרים: 


lvr: 53
pgn: 2
dfh: a
trm: התם כדקתני טעמא
txt:
<span class='five'>התם כדקתני טעמא. </span>דעקר להכל דרישא דלא תימא לכתחלה הוא אבל הכל שוחטין בדוכתיה קאי דכל כמה דלא עקר ליה ותנא לא שיהו הפסולים רשאים לשחוט כדעקר התם משמע דלכתחלה רבינהו והדר תני ושחיטתן כשרה דמשמע דיעבד: 


lvr: 53
pgn: 2
dfh: a
trm: לא שהאדם רשאי
txt:
<span class='five'>לא שהאדם רשאי. </span>דכתיב לא יחליפנו ורישא הכי קאמר הכל ב] דין תמורה נוהגת בהם והא דתנא ברישא הכל ממירין ואיצטריך ליה תו לפרושי לא שהאדם רשאי כו' ולא נקט ברישא לשון קצרה הכל שהמירו תמורתם תמורה לשון התנאים הוא זה כמו הכל שוחטין הכל סומכין הכל חייבין הלכך הכא אע'ג דהוצרך להאריך לא שינה התנא את לשונו: 


lvr: 53
pgn: 2
dfh: a
trm: הכל מעריכין
txt:
<span class='five'>הכל מעריכין. </span>התם מפרש לאתויי מופלא סמוך לאיש קטן היודע להפלות ג] לשם מי מקדישין ואם סמוך לפרקו הוא כגון בן י'ב שנה ויום אחד דבריו קיימין אע'פ שעדיין קטן הוא עד י'ג שנה ויום אחד: 


lvr: 53
pgn: 2
dfh: a
trm: מעריכין
txt:
<span class='five'>מעריכין. </span>תורת מעריכין עליהם שאם אמר ערכי עלי או ערך פלוני עלי נדרו קיים ואע'ג דקטן הוא זה הנודר חייב ליתן כפי שנים של נערך והדמים קצובין בפרשה: 


lvr: 53
pgn: 2
dfh: a
trm: הכל נערכין
txt:
<span class='five'>הכל נערכין. </span>יש להם ערך ואפילו מוכה שחין שאינו שוה כלום לימכר בשוק יש לו ערך הכתוב בפרשה ואם אמר על עצמו ערכי עלי או אמר על אחר ערך מוכה שחין זה עלי לא אמרינן הואיל ודמים אין לו ערך נמי אין לו: 


lvr: 53
pgn: 2
dfh: a
trm: הכל נודרים
txt:
<span class='five'>הכל נודרים. </span>דמי עלי או דמי פלוני עלי והתם מפרש דאיידי דבעי למיתני הכל נידרין תנא נמי הכל נודרים: 


lvr: 53
pgn: 2
dfh: a
trm: הכל נידרים
txt:
<span class='five'>הכל נידרים. </span>כל אדם השוה כלום יש לו דמים ואם אמר דמי עלי או אמר על אחר דמי פלוני עלי נותן לפי מה שהוא נמכר בשוק ואפילו היה הנידר זה פחות מבן חדש ואמר דמי תינוק זה עלי יתן דמיו ואע'פ שאין פחות מבן חדש נערך ואם אמר ערכו עלי פטור מכלום שלא נתנה בו תורה ערך דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span> ואם מבן חדש ועד בן חמש שנים דמים מיהא יש לו לפי שויו ואם אמר בתורת דמים נותן דמיו: 


lvr: 53
pgn: 2
dfh: a
trm: טוב אשר לא תדור
txt:
<span class='five'>טוב אשר לא תדור. </span>לעיל מיניה כתיב את אשר תדור שלם ואפילו הכי טוב אשר לא תדור שמא תדור ולא תשלם הכי מפרש ליה רבי מאיר: 


lvr: 53
pgn: 2
dfh: a
trm: רבי יהודה אומר טוב מזה ומזה נודר ומשלם
txt:
<span class='five'>רבי יהודה אומר טוב מזה ומזה נודר ומשלם. </span>דהכי משמע טוב אשר לא תדור משתדור ולא תשלם אבל משתדור ותשלם לא שהוא טוב מכולם: 


lvr: 53
pgn: 2
dfh: a
trm: ואפילו ר' יהודה לא קאמר אלא דאמר הרי זו
txt:
<span class='five'>ואפילו ר' יהודה לא קאמר אלא דאמר הרי זו. </span>דאם מתה או נגנבה אינו חייב באחריותה אי נמי כיון דאפרשה תו לא הדר ביה:  אבל


lvr: 53
pgn: 2
dfh: b
trm: אבל אמר הרי עלי לא
txt:
<span class='five'>אבל אמר הרי עלי לא. </span>דלמא פשע ולא מקיים והכי מוקמינן לה בנדרים בפ'ק <span class='mareimakom'>(דף י.)</span> לר' יהודה תני נודב ומשלם אלמא מעריכין ונודרין לכתחלה לא דהרי עלי הוא דליכא למימר בהו הרי זו עד דאמר ברישא ערכי עלי והדר יהיב כפי הקצוב בפרשה ודמי עלי נמי דבעי למשיימיה כעבדא דהיכי מצי למימר הרי אלו לערכים אם לא נדר תחלה בערך: 


lvr: 53
pgn: 2
dfh: b
trm: תרתי דיעבד למה לי
txt:
<span class='five'>תרתי דיעבד למה לי. </span>הכי איבעי ליה למיתני שחיטת הכל כשרה חוץ מחש'ו דמשמע שפיר דהנך דמרבינן מהכל דיעבד קמרבינן אבל לא לכתחלה א'נ ניתני הכל שוחטין לחודיה כדתנן גבי מעריכין ונודרין ולא מפרש למה לי למיתני הכל שוחטין ואצטריך לפרושי ושחיטתן כשרה למימר דשוחטין דרישא דיעבד הוא ואי קשיא בתמורה נמי הא תני והדר מפרש התם לא קתני כה'ג הכל ממירין ותמורתן תמורה בהדי הדדי ואי משום לא שאדם רשאי משום דבעי לאסוקי וסופג את הארבעים לאשמועינן דלוקין על לאו שאין בו מעשה: 


lvr: 53
pgn: 2
dfh: b
trm: שנעשו על טהרת קדש
txt:
<span class='five'>שנעשו על טהרת קדש. </span>דקבל עליה לאכול בטהרת קדש שרוצה להרגיל עצמו בטהרת קדשים שאם יאכל שלמים או תודה יהא בקי בשמירתן: 


lvr: 53
pgn: 2
dfh: b
trm: כקדש דמו
txt:
<span class='five'>כקדש דמו. </span>וחייב להבדל מדרבנן מכל טומאות הפוסלות בהן ואפילו הכי  (שחיט טמא) לכתחלה ובסכין ארוכה כדמפרש: 


lvr: 53
pgn: 2
dfh: b
trm: ובמוקדשין
txt:
<span class='five'>ובמוקדשין. </span>לכתחלה לא ישחוט ואפילו בסכין ארוכה ד] כיון דמוזהר מן התורה שלא יטמא כדכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר יח)</span> ואני הנה נתתי לך את משמרת תרומותי אלמא בעינן שמירה גזור בהו רבנן לכתחלה משום לך לך אמרינן נזירא סחור סחור לכרמא לא תקרב: 


lvr: 53
pgn: 2
dfh: b
trm: שחיטתן כשרה
txt:
<span class='five'>שחיטתן כשרה. </span>והיינו דיעבד דמתניתין ולקמן מפרש אמאי לא מטמא ה] גברא לסכין והדר ניטמייה לבשר: 


lvr: 53
pgn: 2
dfh: b
trm: דיעבד נמי לא שמא ישהו
txt:
<span class='five'>דיעבד נמי לא שמא ישהו. </span>כלומר שמא שהו ולקמן <span class='mareimakom'>(דף יב:)</span> מפרש אמאי נקט שמא יקלקלו במתניתין לשון עתיד לאשמועינן שאין מוסרין להן חולין לכתחלה ואפילו אחרים רואין אותם דמועדים הן לקלקל תמיד: 


lvr: 53
pgn: 2
dfh: b
trm: דעלה קאי
txt:
<span class='five'>דעלה קאי. </span>מינייהו קא סליק מאי וכולן דמשמע דקאי נמי אאחריני ואם שחטו מבעי ליה: 


lvr: 53
pgn: 2
dfh: b
trm: ואלא אטמא במוקדשין
txt:
<span class='five'>ואלא אטמא במוקדשין. </span>דאמרת דאיירי בה מתניתין ואמר לא ישחוט מאי איריא אחרים רואין אותן הא אמרת איהו מהימן אי אמר ברי לי: 


lvr: 53
pgn: 2
dfh: b
trm: מהכא נפקא
txt:
<span class='five'>מהכא נפקא. </span>כלומר הכא סתמו רבי במתניתין הא בשחיטת קדשים סתמיה דלכתחלה לא ודיעבד כשר: 


lvr: 53
pgn: 2
dfh: b
trm: בזרים
txt:
<span class='five'>בזרים. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא א)</span> ושחט את בן הבקר לפני ה' והקריבו בני אהרן מקבלה ואילך מצות כהונה לימד על שחיטת קדשים שכשרה בזרים וה'ה לשאר פסולין: 


lvr: 53
pgn: 3
dfh: a
trm: חרב הרי הוא כחלל
txt:
<span class='five'>חרב הרי הוא כחלל. </span>טומאות של מת הראויות לטמא כלי כגון מת והנוגע בו דהוי מיהא אב הטומאה אם נגע בהם מתכות נעשה כיוצא בו ואם נגע במת הוי אבי אבות [הטומאה] ואם בטמא מת נגע הוי אב אבל ראשון ושני אין מטמאין כלים והאי סכין נעשה אב והאי חרב הרי הוא כחלל הכא לא איצטריך דבלאו הכי נמי מצי מטמא בשר דגברא הוי אב הטומאה וסכין ראשון ובשר שני אלא רבותא קאמר דאפילו ראשון הוי האי בשר: 


lvr: 53
pgn: 3
dfh: a
trm: דאיטמי בשרץ
txt:
<span class='five'>דאיטמי בשרץ. </span>דהוי האי גברא ראשון ולא מטמא הסכין שאין כלי מקבל טומאה אלא מאב הטומאה דלא מצינו בתורה דמקבל טומאה מראשון ושני אלא אוכל ומשקה כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יא)</span> כל אשר בתוכו יטמא וסמיך ליה מכל האוכל אשר יאכל אוכלים ומשקים מיטמאים מאויר כלי חרס שהוא ראשון ועושה למה שבתוכו שני ואין כלי מיטמא מאויר כלי חרס שאם היה כלי נתון בתוכו ונטמא החיצון השני טהור והכי מפרש בשלהי פירקין : 


lvr: 53
pgn: 3
dfh: a
trm: קרומית של קנה
txt:
<span class='five'>קרומית של קנה. </span>פשוטי כלי עץ ולא מקבלי טומאה: אביי מהדר לתרוצי לכתחלה ודיעבד דמתניתין: 


lvr: 53
pgn: 3
dfh: a
trm: ואפילו כותי
txt:
<span class='five'>ואפילו כותי. </span>מוסרין לו בהמה לכתחלה לשחוט דמצוה שהחזיקו בה היא אבל ישראל יוצא ונכנס לא ימסור לו לשחוט דאע'ג דהוחזקו בה לעצמם אין מקפידין אם יאכלו ישראל נבילות דלית להו לפני עור לא תתן מכשול <span class='mareimakom'>(שם יט)</span> אלא כמשמעו שלא יתן אבן בדרך עור להפילו: 


lvr: 53
pgn: 3
dfh: a
trm: והא תנן
txt:
<span class='five'>והא תנן. </span>בפרק בתרא דמסכת ע'ז דאע'פ שישראל יוצא ונכנס מותר אלמא מסתפי עובד כוכבים דלמא אתי ישראל ולא נגע הכא נמי מסתפי השתא אתי וחזי ליה: 


lvr: 53
pgn: 3
dfh: a
trm: צריך שיהא יושב ומשמר כו'
txt:
<span class='five'>צריך שיהא יושב ומשמר כו'. </span>רישא אסיפא לא תקשי דלא זו אף זו קתני כלומר לא בדיעבד דווקא אלא אפילו לכתחלה: 


lvr: 53
pgn: 3
dfh: a
trm: לתיאבון
txt:
<span class='five'>לתיאבון. </span>כי לא משכח היתר אכיל נבילות ומאחר שהסכין בדוקה ונתונה בידו שחיט שפיר דכל כמה דמצי למיכל היתירא לא אכיל איסורא וכי אין לו סכין בדוק לא טרח להדורי בתר סכין יפה אם זו פגומה:  נמצאת


lvr: 53
pgn: 3
dfh: b
trm: חוץ מחש'ו דאפילו
txt:
<span class='five'>חוץ מחש'ו דאפילו. </span>נמצאת סכינו יפה לא דאיכא קלקולא אחרינא שהייה דרסה חלדה דלא ידעי לאזדהורי בהו ודוקא אוכל לתיאבון אבל להכעיס אפילו נמצאת סכינו יפה לא דמועד לנבל בכוונה בידים: 


lvr: 53
pgn: 3
dfh: b
trm: ואע'פ שאין מוחזקין
txt:
<span class='five'>ואע'פ שאין מוחזקין. </span>שלא שחטו לפנינו ג' פעמים לראות אם יש בהם כח שאינן מתעלפין בשחיטה שיבאו לידי שהייה או אין יודעין לאמן את ידיהם לכך: 


lvr: 53
pgn: 3
dfh: b
trm: בד'א
txt:
<span class='five'>בד'א. </span>דחשיבי מומחין שיודעין בו אלו המוסרים לו בהמה לשחוט מכירין בו ובדקוהו שיודע הלכות שחיטה: 


lvr: 53
pgn: 3
dfh: b
trm: נתעלף
txt:
<span class='five'>נתעלף. </span>לשון עייפות וחלישות הלב שאין יכול לראות מכת חרב וסכין אפילו בבהמה כמו תתעלפנה הבתולות <span class='mareimakom'>(עמוס ח)</span> : 


lvr: 53
pgn: 3
dfh: b
trm: ודקאמר איידי דתנא כו'</span>: <span class='five'>לאו כקדש דמו
txt:
<span class='five'>ודקאמר איידי דתנא כו'</span>: <span class='five'>לאו כקדש דמו. </span>ואין חייב ליזהר בהו ופשיטא דשוחטין טמאים לכתחלה: 


lvr: 53
pgn: 3
dfh: b
trm: הכא
txt:
<span class='five'>הכא. </span>בהמה זו ביד הכותי נתונה כהרף עין שוהה או דורס הלכך לא סמכינן איוצא ונכנס: 


lvr: 53
pgn: 3
dfh: b
trm: אמאי לא אמר כשמעתיה
txt:
<span class='five'>אמאי לא אמר כשמעתיה. </span>אמאי לא אוקמיה מתניתין בישראל מומר ולכתחלה דקתני בבדק סכין ודיעבד דקתני בשלא בדק כדאוקמה רב אשי בתר שמעתיה דרבא: 


lvr: 53
pgn: 3
dfh: b
trm: לדבריו דאביי
txt:
<span class='five'>לדבריו דאביי. </span>דלא ס'ל הא דרבא ואוקמה בכותי ואוקי לכתחלה בישראל עומד על גביו ואוקי דיעבד ביוצא ונכנס ואמר ליה רבא לדידך דלא סבירת לך במומר ומוקמת ליה הכי אפילו ביוצא ונכנס מצית לאוקומי לכתחלה ודיעבד אוקי בבא ומצאו ששחט: 


lvr: 53
pgn: 4
dfh: a
trm: האי הוא דהוי שחיט שפיר
txt:
<span class='five'>האי הוא דהוי שחיט שפיר. </span>אותו עוף לבדו שחוט יפה וזה היה מכירו ואכלו ואנן היכי נסמוך לאכול האחרים: 


lvr: 53
pgn: 4
dfh: a
trm: במכניסן תחת כנפיו
txt:
<span class='five'>במכניסן תחת כנפיו. </span>ישראל זה הבודקו מכניס כל הצפרים תחת כנפי כסותו ואין הכותי מכיר איזה נתן לו: 


lvr: 53
pgn: 4
dfh: a
trm: אין שחיטה לעוף מן התורה
txt:
<span class='five'>אין שחיטה לעוף מן התורה. </span>משום דלא כתיב זביחה בהדיא אלא בבקר וצאן דכתיב וזבחת מבקרך ומצאנך ואנן ילפינן בהקישא לקמן <span class='mareimakom'>(דף כז:)</span> מזאת תורת הבהמה והעוף: 


lvr: 53
pgn: 4
dfh: a
trm: ולטעמיך
txt:
<span class='five'>ולטעמיך. </span>הך זביחה דכתיב בבקר ובצאן מי מפרשן הלכותיה בתורה ואפ'ה סמכי עלייהו משום דאחזיק להו דאחזיקו בה: 


lvr: 53
pgn: 4
dfh: a
trm: ואחזוק ולא אחזוק בדלא כתיבא תנאי היא
txt:
<span class='five'>ואחזוק ולא אחזוק בדלא כתיבא תנאי היא. </span>מצוה שאינה כתובה בפירוש בתורה וראינו שהחזיקו בה אי אמרינן כיון דאחזוק לדידהו אחזוק נמי לדידן לסמוך עלייהו כי עבדי לצורך עצמן או אי אמרינן אע'ג דאחזוק לדידהו לא אחזוק לדידן כלומר לא חשבינן ליה חזקה למסמך עלייהו תנאי פליגי בה. אחזוק ולא אחזוק כלומר חזקה או אינה חזקה: א] 


lvr: 53
pgn: 4
dfh: a
trm: ואדם יוצא ידי חובתו
txt:
<span class='five'>ואדם יוצא ידי חובתו. </span>שהכתוב קבעו חובה לאכול מצה בלילה ראשונה דכתיב <span class='mareimakom'>(שמות יב)</span> בערב תאכלו מצות ואם ישב ולא אכל עבר בעשה ולקמן פריך כיון דתנא מותר פשיטא דיוצא בה: 


lvr: 53
pgn: 4
dfh: a
trm: שאין בקיאין
txt:
<span class='five'>שאין בקיאין. </span>אין יודעין לשומרה ולהבחין בין שיאור לסידוק בין הכסיפו פניו ללא הכסיפו פניו: 


lvr: 53
pgn: 4
dfh: a
trm: מהו דתימא
txt:
<span class='five'>מהו דתימא. </span>אע'ג דפשיטא לן דלא הניחוה להחמיץ ומותרת באכילה מיהו לא בקיאי בהא דבעי למיעבד שימור לשם מצה של מצוה וכיון דלא עביד בה שימור לא נפקינן בה מידי דהוה אקמחין ובצקות של עובדי כוכבים הבאים לפנינו קודם שאפאה עובד כוכבים א] וראינו שלא החמיץ דקיימא לן דמותר ולא נפקינן בהו ב] (דתנן) הקמחין ובצקות של עובדי כוכבים אדם ממלא כריסו מהם ובלבד שיאכל כזית מצה באחרונה: 


lvr: 53
pgn: 4
dfh: a
trm: קסבר לא בקיאי בשימור
txt:
<span class='five'>קסבר לא בקיאי בשימור. </span>לא גרסינן וטעמו משום חימוץ ולמאן דגריס ליה הכי מפרש לא בקיאי לשומרו מלהחמיץ וי'מ ור'א אוסר לצאת בה ידי חובתו בפסח ולאו מילתא היא שאין זה לשון איסור: 


lvr: 53
pgn: 4
dfh: a
trm: ת'ק
txt:
<span class='five'>ת'ק. </span>דלא איירי בחזקה כלל אכתיבא דאורייתא קפיד ותנא מצה וה'ה לכל הכתובים בתורה אע'ג דלא ידעינן אי אחזיקו בה אי לא אחזוק סמכינן עלייהו דכיון דכתיבא ודאי אחזוק בה ור'א אוסר אפילו אחזיקו בה דהא ג] אינם בקיאין בדקדוקי מצות ורשב'ג אתא למימר אחזוק אין לא אחזוק לא ולאו היינו תנאי ד] דאמר לעיל עד מסקנא דמילתא: 


lvr: 53
pgn: 4
dfh: a
trm: כל מצוה
txt:
<span class='five'>כל מצוה. </span>משמע דלרבויי אתא אפילו הנך דלא איירי בהו וכיון ה] דאוקמן דאהני דאיירי בהו לעיל קאי דהיינו בדכתיבי למעוטי אתא: 


lvr: 53
pgn: 4
dfh: a
trm: אם החזיקו מיבעי ליה
txt:
<span class='five'>אם החזיקו מיבעי ליה. </span>דהשתא הוי משמע שפיר דפליג אתרוייהו לת'ק דשרי בלא חזקה ולר'א דאוסר אפילו החזיקו ואתא איהו למימר אם החזיקו מדקדקין בה ומותר ודלא כר'א הא לא אחזיקו אסור ודלא כת'ק דשרי בלא אחזיקו אבל השתא דקתני כל משמע דאפילו הנך דלא כתיבין נמי קאמר דסמכינן אחזקייהו: 


lvr: 53
pgn: 4
dfh: a
trm: אלא איכא בינייהו דלא כתיבא ואחזוק בה ת'ק סבר
txt:
<span class='five'>אלא איכא בינייהו דלא כתיבא ואחזוק בה ת'ק סבר. </span>מצה וכל דדמיא ליה דכתיבא סמכינן עלייהו בין אחזוק בין לא אחזוק ודלא כתיבא לא סמכינן עלייהו ואפילו אחזוק ור'א סבר אפילו כתיבא ואחזוק לא סמכינן עלייהו ורשב'ג סבר כל מצוה שהחזיקו ואע'ג דלא כתיבא סמכינן עלייהו כיון דאחזוק אחזוק והיינו תנאי דלעיל ת'ק ורשב'ג: 


lvr: 53
pgn: 4
dfh: a
trm: תניא דמסייע לך
txt:
<span class='five'>תניא דמסייע לך. </span>דכל מי שאינו עושה להכעיס ואיכא התירא ו] קמיה לא שביק התירא ואכיל איסורא: 


lvr: 53
pgn: 4
dfh: b
trm: מותר מיד
txt:
<span class='five'>מותר מיד. </span>ואע'ג דלא שהה כדי לאפות דודאי עבר עליה הפסח מותר לכשרים לאכול מחמצן מיד: 


lvr: 53
pgn: 4
dfh: b
trm: מפני שהן מחליפין
txt:
<span class='five'>מפני שהן מחליפין. </span>בשל עובדי כוכבים דכיון דמצי לאכול התירא דחמץ של עובד כוכבים שעבר עליו הפסח מותר לא אכיל דידיה דחמץ של ישראל שעבר עליו הפסח אסור ואע'ג דהשתא נמי איסור הוא לגביה דהא מתהני מחמץ שעבר עליו הפסח דאי לא דיהיב ליה לעובד כוכבים לא הוה יהיב ליה דידיה אפ'ה כל מה דמצי למעבד בהיתירא פורתא עביד ולדידן מיהא שרי דאין לך איסור הנאה תופס חליפין חוץ מעבודת כוכבים והקדש ושביעית וי'א שאף לעצמו מותר וטעות הוא בידם דא'כ מצינו דמים לחמץ בפסח ולשור הנסקל שאם רצה מוכרו לעובד כוכבים ותנן האוכל תרומת חמץ בפסח פטור מן התשלומין ומדמי עצים :  א] 


lvr: 53
pgn: 4
dfh: b
trm: מי קתני שאני אומר החליפו
txt:
<span class='five'>מי קתני שאני אומר החליפו. </span>דהוי משמע דלא פשיטא לן דהחליפו ואנן הוא דתלינן לקולא משום דאיסור דרבנן הוא: 


lvr: 53
pgn: 4
dfh: b
trm: מפני שהן מחליפין קתני דודאי מחליפין
txt:
<span class='five'>מפני שהן מחליפין קתני דודאי מחליפין. </span>וא'נ אוקמינן לה כר'ש כ'ש דמסייע ליה טפי לרבא דהשתא ומה בדרבנן דקילא איסורא ידעינן בהו דהיכא דמשכח היתירא לא אכל איסורא דרבנן כ'ש נבלה דאורייתא: 


lvr: 53
pgn: 4
dfh: b
trm: לאותו דבר
txt:
<span class='five'>לאותו דבר. </span>לנבילות לתיאבון ואיצטריך לאשמועינן דאפילו למצוה דחשיד עלה כי מזמנין ליה היתירא סמכינן עליה: 


lvr: 53
pgn: 4
dfh: b
trm: כהיתירא דמי ליה
txt:
<span class='five'>כהיתירא דמי ליה. </span>וליכא למימר לא שביק היתירא ואכיל איסורא דהא היתירא חשיב ליה: 


lvr: 53
pgn: 4
dfh: b
trm: אלא מומר
txt:
<span class='five'>אלא מומר. </span>דקתני לעבודת כוכבים ואיצטריך לאשמועינן משום דאמר מר חמורה עבודת כוכבים שכל ב] הכופר בה כמודה בכל התורה כולה ואפ'ה סמכינן עליה כרב ענן כו': 


lvr: 53
pgn: 4
dfh: b
trm: אחאב וסיעתו חזינן בהו
txt:
<span class='five'>אחאב וסיעתו חזינן בהו. </span>דעובדי עבודת כוכבים הוו ובנבלה לא אשכחן בהו דפקרי ואיכא למימר דיצרא דעבודת כוכבים תקיף עלייהו ג] ויהושפט צדיק גמור היה: 


lvr: 53
pgn: 4
dfh: b
trm: למעלה שאני
txt:
<span class='five'>למעלה שאני. </span>דאין אכילה לפניו אבל אדם דצריך לאכילה עיקר הסתה דידיה באכילה ושתיה: 


lvr: 53
pgn: 4
dfh: b
trm: סתם יינם הוא
txt:
<span class='five'>סתם יינם הוא. </span>שלא ראינוהו שנסכו לעבודת כוכבים דליתסר ו] דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים לב)</span> ישתו יין נסיכם ואפילו חשבת ליה מומר לכל התורה כולה שרי דעדיין לא נאסר ז] יינם של עובדי כוכבים דמי'ח דבר דתלמידי שמאי והלל הוא: 


lvr: 53
pgn: 4
dfh: b
trm: גברי דאחאב
txt:
<span class='five'>גברי דאחאב. </span>הממונים על ביתו ושוחטין לו וכיון דהוו בבית אחאב לא הוו יראין מאיזבל דהא עובדיה ממונה על ביתו וצדיק גמור היה:  לא


lvr: 53
pgn: 5
dfh: a
trm: לא הוה מפליג נפשיה מיניה
txt:
<span class='five'>לא הוה מפליג נפשיה מיניה. </span>לא היה יהושפט נזהר ונבדל ממנו משום חשד כלל אלמא אע'ג דמומר לעבודת כוכבים היה לא הוי מומר לכל התורה כולה: 


lvr: 53
pgn: 5
dfh: a
trm: כסוסי כסוסיך ה'נ
txt:
<span class='five'>כסוסי כסוסיך ה'נ. </span>דלענין איסור והיתר קאמר אלא על כרחך לענין המלחמה קאמר ליה: 


lvr: 53
pgn: 5
dfh: a
trm: בגורן
txt:
<span class='five'>בגורן. </span>כי גורן היו יושבים בחיבה ובריעות ובאגודה א' כסנהדרין שאין חושדין זה את זה: 


lvr: 53
pgn: 5
dfh: a
trm: שיהו רואין זה את זה
txt:
<span class='five'>שיהו רואין זה את זה. </span>להיות שומעין איש את חבירו ומתווכחין זה עם זה עד שתצא הוראה כהלכה שאילו היו יושבין כשורה שלא בעגולה אין בני ראש השורה רואין בני סוף שורתו וכעגולה שלימה לא היו יושבין כדי שיהא מקום לצאת ולבא: 


lvr: 53
pgn: 5
dfh: a
trm: על פי הדבור שאני
txt:
<span class='five'>על פי הדבור שאני. </span>שהקב'ה התירו לפי שעה דכתיב <span class='mareimakom'>(מלכים א יז)</span> ואת העורבים צויתי שם לכלכלך: 


lvr: 53
pgn: 5
dfh: a
trm: מי לא כתיב
txt:
<span class='five'>מי לא כתיב. </span>שאדם נקרא על שם מקומו ואפילו יחיד ואף ע'פ שאין מדבר בכל אנשי המקום כגון פלשתים גבעונים אלא באיש אחד כדכתיב נערה קטנה: 


lvr: 53
pgn: 5
dfh: a
trm: וקשיא לן קרי לה נערה
txt:
<span class='five'>וקשיא לן קרי לה נערה. </span>דהביאה ב' שערות וקרי לה קטנה דמשמע שלא הביאה שתי שערות: 


lvr: 53
pgn: 5
dfh: a
trm: וא'ר פדת
txt:
<span class='five'>וא'ר פדת. </span>האי נערה לאו נערה ממש אלא על שם מקומה דמן נעורן וה'נ אע'ג דלאו בכל בני המקום קאמר שהרי ודאי לכולן לא גילה שהרי נחבא היה מ'מ איכא למימר דתרי גברי הוו וקראן על שם מקומן ואין מזכיר שמם: 


lvr: 53
pgn: 5
dfh: a
trm: אי נימא מומר לדבר אחד
txt:
<span class='five'>אי נימא מומר לדבר אחד. </span>לאחד מכל המצות לאשמועינן דלא הוה מומר לכל התורה כולה: 


lvr: 53
pgn: 5
dfh: a
trm: שכל הכופר בה כמודה בכל התורה
txt:
<span class='five'>שכל הכופר בה כמודה בכל התורה. </span>כדכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר טו)</span> וכי תשגו ולא תעשו את כל המצות האלה וגו' וילפינן בהוריות <span class='mareimakom'>(דף ח.)</span> דבעבודת כוכבים מיירי: 


lvr: 53
pgn: 5
dfh: a
trm: מומר לאותו דבר
txt:
<span class='five'>מומר לאותו דבר. </span>לשחיטה ולתיאבון ואיצטריך לאשמועינן דלא תימא כיון דדש ביה כהיתירא דמי ליה אלא ודאי כאיסורא דמי ליה ולתיאבון הוא דעבר עליה וכי מזמנינן ליה סכין לא שביק היתירא ואכיל איסורא: 


lvr: 53
pgn: 5
dfh: a
trm: מכם
txt:
<span class='five'>מכם. </span>אדם כי יקריב מכם קרבן וגבי נדר או נדבה כתיב דהא כי יקריב משמע כשירצו להקריב: 


lvr: 53
pgn: 5
dfh: a
trm: מכם בכם חילקתי
txt:
<span class='five'>מכם בכם חילקתי. </span>כלומר מדכתיב האי מיעוטא בישראל ולא באומות דכתיב איש איש ג] מבית ישראל אשר יקריב קרבן לכל נדריכם וגו' בפרשת מומין <span class='mareimakom'>(ויקרא כב)</span> ותניא לקמן בפירקין <span class='mareimakom'>(דף יג:)</span> איש מה תלמוד לומר איש איש לרבות העובדי כוכבים שנודרים נדרים ונדבות כישראל וגבי דידהו לא כתיב מיעוטא דלכתוב מן האדם כי יקריב קרבן דמשמע ולא כל האדם שמע מינה בכם חלקתי שכשרין מביאין ולא המומרין ולא באומות שכולן מתנדבין מקבלין מהם:  ד] 


lvr: 53
pgn: 5
dfh: a
trm: עם הדומה לבהמה
txt:
<span class='five'>עם הדומה לבהמה. </span>שאין מקיימין את המצות: מן דכתיב גבי בהמה למעוטי רובע ונרבע ה] הכי דריש ליה בבבא קמא <span class='mareimakom'>(דף מ:)</span> ובבכורות <span class='mareimakom'>(דף מא.)</span> ובתמורה <span class='mareimakom'>(דף כח.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 5
dfh: a
trm: מפושעי ישראל
txt:
<span class='five'>מפושעי ישראל. </span>משמע מזידין כדתניא במסכת יומא <span class='mareimakom'>(דף לו.)</span> פשעים אלו המרדים וכן הוא אומר מלך מואב פשע בי והיינו מומר ולקמן מפרש לה ואזיל: 


lvr: 53
pgn: 5
dfh: a
trm: אלא לאו ה'ק
txt:
<span class='five'>אלא לאו ה'ק. </span>מקבלין קרבנות מפושעי ישראל במומר לדבר אחד חוץ מן המומר לנסך את היין ולחלל שבתות דהני חמירי אלמא מומר לעבודת כוכבים כמומר לכל התורה כולה דמי. האי תנא חמירא ליה שבת כעבודת כוכבים דהעובד עבודת כוכבים כופר בהקב'ה והמחלל שבת כופר במעשיו ומעיד שקר שלא שבת הקב'ה במעשה בראשית: 


lvr: 53
pgn: 5
dfh: b
trm: אשר לא תעשינה בשגגה ואשם
txt:
<span class='five'>אשר לא תעשינה בשגגה ואשם. </span>וסמיך ליה או הודע אליו חטאתו אשר חטא והביא אשמו דמשמע אשר לא תעשינה אם היה יודע שהוא אסור ושגגה היתה לו וחטא ואשם הוא יביא: 


lvr: 53
pgn: 5
dfh: b
trm: השב מידיעתו
txt:
<span class='five'>השב מידיעתו. </span>שאם היה יודע שהוא חלב היה יושב ומבטל מעבירה זו ואית דגריס השב והוא נמי הפורש ונבדל מתחלה ואין עובר אם היה יודע שהוא אסור ובת'כ גרס היושב: 


lvr: 53
pgn: 5
dfh: b
trm: מאי בינייהו
txt:
<span class='five'>מאי בינייהו. </span>מ'מ מומר לא מקבלינן מיניה בין למר בין למר ואפילו שוגג דהא אילו היה יודע מתחלה נמי היה אוכלו ואין שב מידיעתו: 


lvr: 53
pgn: 5
dfh: b
trm: והביא קרבן על הדם
txt:
<span class='five'>והביא קרבן על הדם. </span>ששגג בו ואילו היה יודע שהוא דם לא היה אוכלו לת'ק מומר שמו ולא מקבלינן מיניה ולר'ש שב מידיעתו הוא בדם ומקבלינן מיניה: 


lvr: 53
pgn: 5
dfh: b
trm: מכם ולא כולכם
txt:
<span class='five'>מכם ולא כולכם. </span>דלעיל בעולת נדבה משתעי קרא דכתיב בתריה אם עולה קרבנו וגו': 


lvr: 53
pgn: 5
dfh: b
trm: דלכפרה הוא
txt:
<span class='five'>דלכפרה הוא. </span>וכיון דדעתו להזיד ולחזור על עבירתו ובהא מיהא אתרמי דשגג ולא הזיד א'כ אמאי נקבל מיניה הא לאו בר כפרה הוא: 


lvr: 53
pgn: 5
dfh: b
trm: דלאו חיובא
txt:
<span class='five'>דלאו חיובא. </span>ולאו אורח ארעא לקבולי דורון מיניה דכתיב זבח רשעים תועבה <span class='mareimakom'>(משלי כא)</span> : 


lvr: 53
pgn: 5
dfh: b
trm: וזרע בהמה
txt:
<span class='five'>וזרע בהמה. </span>ומוקמינן לה במסכת סוטה <span class='mareimakom'>(דף כב.)</span> לא קרא ולא שנה ולא שמש תלמידי חכמים עליו הכתוב אומר וזרעתי את בית ישראל זרע אדם וזרע בהמה כלומר החכמים והבורים כולם אזרעם לפרותם ולרבותם: 


lvr: 53
pgn: 5
dfh: b
trm: ר'ג
txt:
<span class='five'>ר'ג. </span>בנו של ר' יהודה הנשיא שהיה מן האחרונים ובית דינו נמנו על שחיטת כותי לאחר שנשנית משנתינו דהכל שוחטין ואפילו כותי ואסרוה: 


lvr: 53
pgn: 5
dfh: b
trm: למימרא בעי
txt:
<span class='five'>למימרא בעי. </span> ו] וכי לא פשיטא לן דלית להו לפני עור לא תתן מכשול <span class='mareimakom'>(ויקרא יט)</span> : 


lvr: 53
pgn: 5
dfh: b
trm: קבלה מיניה
txt:
<span class='five'>קבלה מיניה. </span>רבי זירא מר' יעקב דאפילו כשישראל עומד על גביו אסור או לא קבלה: 


lvr: 53
pgn: 5
dfh: b
trm: ואף ר' אסי אכל
txt:
<span class='five'>ואף ר' אסי אכל. </span>ותהי בה רבי זירא גרסינן מתמיה עליהן שאכלוה ומבעיא ליה בלביה הכי: 


lvr: 53
pgn: 5
dfh: b
trm: לא שמיע להו
txt:
<span class='five'>לא שמיע להו. </span>הא ז] דנמנו ר'ג דאי שמיע להו הוו מקבלי או דלמא שמיע ולא קבלוה: 


lvr: 53
pgn: 5
dfh: b
trm: מסתברא שמיע להו ולא קבלוה
txt:
<span class='five'>מסתברא שמיע להו ולא קבלוה. </span>דאי ס'ד לא שמיע להו ואי שמיע להו הוו מקבלי לה: 


lvr: 53
pgn: 5
dfh: b
trm: היכי מסתייע מילתא למיכל ח] כו'
txt:
<span class='five'>היכי מסתייע מילתא למיכל  ח] כו'. </span>היאך יגרום שום שטן לפני צדיקים ע'י שוגג שום דבר עון: 


lvr: 53
pgn: 6
dfh: a
trm: לישני ליה
txt:
<span class='five'>לישני ליה. </span>לנפשיה כי אסר ר'ג כשאין ישראל עומד על גביו דלית ליה לפני עור לא תתן מכשול וכי אכל רבי יוחנן כשישראל עומד על גביו: 


lvr: 53
pgn: 6
dfh: a
trm: אם בעל נפש אתה
txt:
<span class='five'>אם בעל נפש אתה. </span>אם אדם כשר אתה כדאמר בפסחים <span class='mareimakom'>(דף מ.)</span> בעל נפש לא ילתות אדם כשר: 


lvr: 53
pgn: 6
dfh: a
trm: מצאו להן
txt:
<span class='five'>מצאו להן. </span>אותם היושבים בהר גריזים ונעשו מומרים לעבודת כוכבים ואע'ג דרוב כותים לאו מהר גריזים היו רבי מאיר לטעמיה דחייש למיעוטא ביבמות <span class='mareimakom'>(דף סא:)</span> קטן וקטנה לא חולצין ולא מיבמין דברי ר'מ אמרו לו לר'מ יפה אמרת לא חולצין איש כתיב בפרשה מפני מה לא מיבמין אמר להן קטן שמא ימצא סריס קטנה שמא תמצא איילונית ונמצאו פוגעים בערוה ולא אמר רוב קטנים אינם סריסים: 


lvr: 53
pgn: 6
dfh: a
trm: ואם לאו תבין את אשר לפניך
txt:
<span class='five'>ואם לאו תבין את אשר לפניך. </span>מעצמך ואל תשאל ותביישנו ושמת סכין בלועך בתריה דהאי קרא כתיב כלומר התחזק עצמך ועצור פיך מלשאול: 


lvr: 53
pgn: 6
dfh: a
trm: וקבלו מינייהו
txt:
<span class='five'>וקבלו מינייהו. </span>לא שאלו גדולים ו] הימנו אלא שבדורו של ר'מ לא רצו לקבל עליהם לפרוש מן הכותיים לפי שהיו רגילים בהם ובדורו של רבי אמי היה אפשר להם לפרוש: 


lvr: 53
pgn: 6
dfh: a
trm: לבטל רשות
txt:
<span class='five'>לבטל רשות. </span>אם דר כותי במבוי צריך לשכור את רשותו ואפילו  ז] נתן להם במתנה אינה מבוטלת עד שישכור והיינו כעובד כוכבים וישראל ששכח ולא נתן בערוב עם בני המבוי והוא דר עמהם ואוסר עליהם מבטל להם רשותו ועובד כוכבים עד שישכור ישראל הימנו וטעמא מפרש בהדר את העובד כוכבי' <span class='mareimakom'>(דף סט:)</span>: 


lvr: 53
pgn: 6
dfh: a
trm: משמר שבתו בשוק
txt:
<span class='five'>משמר שבתו בשוק. </span>בפרהסיא אעפ'י שהוא מומר לחללו בצנעה הרי הוא כישראל ואם לא עירב עם שכניו בחצר או במבוי נותן להם רשותו ודיו: 


lvr: 53
pgn: 6
dfh: a
trm: לפונדקא דיאי
txt:
<span class='five'>לפונדקא דיאי. </span>שם העיר ועמי הארץ היו וחשודין על הדמאי ומשום דאייתינן לעיל בהמתן של צדיקים כו' נקט ח] ואתי להנך שמעתא דמיירי נמי בכי האי גוונא: 


lvr: 53
pgn: 6
dfh: a
trm: מצומקות
txt:
<span class='five'>מצומקות. </span>צלויות הרבה לשון מצטמק ויפה לו דשבת <span class='mareimakom'>(דף לז:)</span>: 


lvr: 53
pgn: 6
dfh: a
trm: ביין
txt:
<span class='five'>ביין. </span>ואח'כ ערבום וטרפום ביין ואיכא ביין משום דמאי והכא משום דליתיה בעיניה וע'י תערובת אייתי לקמייהו לא חשו למילתא: 


lvr: 53
pgn: 6
dfh: a
trm: אפשר
txt:
<span class='five'>אפשר. </span>אי איתא דגזרו חכמים על תערובת דמאי מסתייע מילתא דיגרום עון שלא ישים על לבו דגזרו עליו וישכח הגזרה ויאכל בשוגג: 


lvr: 53
pgn: 6
dfh: a
trm: לתת לתוך המורייס
txt:
<span class='five'>לתת לתוך המורייס. </span>דסופו לאוכלו ליין זה על ידי תערובת דמורייס וכן לתת לתוך אלונתית פזוישו'ן שנותן מים ויין ושמן אפרסמון כדאמרינן במסכת עבודה זרה <span class='mareimakom'>(דף ל.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 6
dfh: a
trm: טחינין
txt:
<span class='five'>טחינין. </span>מאכל של גריסין ותבלין מעורבין בו וכן רסיסין מעדשים אע'פ שסוף כל אלו לערב הואיל ובאין לידו של חבר מעם הארץ בעינייהו שלא בתערובת חייב להפריש ט] דמאי אם ספק הוא כגון שלקחו מעם הארץ ואין צריך לומר משום ודאי אם אמר לו המוכר לא הפרשתי מהם: 


lvr: 53
pgn: 6
dfh: a
trm: והם עצמם
txt:
<span class='five'>והם עצמם. </span>הלוקח מעם הארץ את האוכלין עצמן אין צריך להפריש דמאי הואיל ובתערובת בא לידו: 


lvr: 53
pgn: 6
dfh: a
trm: וקדרה לבשל
txt:
<span class='five'>וקדרה לבשל. </span>ונתן לה התבלין אינו חושש שמא החליפה ונתנה משלה שאין מתוקן לפי שאין חשודין על הגזל: 


lvr: 53
pgn: 6
dfh: a
trm: כיון דאמר לה עשי לי משליכי
txt:
<span class='five'>כיון דאמר לה עשי לי משליכי. </span>הוי כמו שלקחן הימנה קודם תערובתן ואח'כ צרפן דהא ע'פ עשתה ונעשית שלוחו: 


lvr: 53
pgn: 6
dfh: a
trm: וטעמא לא בטיל
txt:
<span class='five'>וטעמא לא בטיל. </span>לפי שהוא מתקן הכל והוא עיקר ואפילו לקח קדרה מבושלת מעם הארץ שלא נעשה שלוחו כשעירבן אסור אבל יין במורייס ויין בביצים אינו עיקר: 


lvr: 53
pgn: 6
dfh: a
trm: מפני שחשודה מחלפת המתקלקל
txt:
<span class='five'>מפני שחשודה מחלפת המתקלקל. </span>אם יתקלקל הלחם מחליפתו הלכך מעשר את שהוא נותן לה דאי מיחלפא ליה שלא יהא חבר זה נותן לפניה מכשול: 


lvr: 53
pgn: 6
dfh: a
trm: התם כדקתני טעמא
txt:
<span class='five'>התם כדקתני טעמא. </span>דלטובה היא מתכוונת אבל על הגזל כגון לאדם נכרי שאין דעתה להחליף להטיב לו אף להרע אינה חשודה:  ולעלמא


lvr: 53
pgn: 6
dfh: b
trm: מפני שחשודה מחלפת
txt:
<span class='five'>מפני שחשודה מחלפת. </span>והא הכא דלאו לטובה היא דאיש נכרי הוא ובמסכת דמאי תנינא לה ולא קתני המתקלקל אלמא על הגזל חשודה: 


lvr: 53
pgn: 6
dfh: b
trm: התם נמי מוריא כו'
txt:
<span class='five'>התם נמי מוריא כו'. </span>התם נמי לטובה היא מתכוונת והא דלא תנא בה המתקלקל משום דאפילו אין מתקלקל נמי אם נצטנן הלחם קודם שאכלו מחלפת ליה דמוריא הוראה לעצמה לטובה אני מתכוונת בר בי רב ליכול חמימא כו' אבל נותן לשכנתו אין לה לחוש עליו ולא מחלפת לטובה שהרי אין סמוך עליה תמיד כאכסנאי ולהרע נמי לא חשידא אגזל: 


lvr: 53
pgn: 6
dfh: b
trm: בזמן
txt:
<span class='five'>בזמן. </span>שאשת חבר טמאה ליכא למיחש שמא תשכח ותתן לתוך פיה דבר שאינו מעושר דכיון דטמאה היא אינה רגילה ליגע במה שהיא עסוקה בו שמא תטמאה וסתמה עומדת מרחוק היא ולא נגעה: 


lvr: 53
pgn: 6
dfh: b
trm: שחבירתה נותנת לה ואוכלת
txt:
<span class='five'>שחבירתה נותנת לה ואוכלת. </span>אלמא שחשודה לגנוב משל בעלה ולהאכיל את חבירתה ואשת חבר אע'פ שאינה רגילה לא לאכול גזל ולא לאכול דבר שאינו מעושר חיישינן לשכחה דעביד אינש דמינשי ואכיל מאי דיהבי ליה אבל לתת לאחרים אי לאו דחשודה ורגילה בגזל לא מינשיא: 


lvr: 53
pgn: 6
dfh: b
trm: את בית שאן כולה
txt:
<span class='five'>את בית שאן כולה. </span>לאכול ירק שלה ופירות האילן בטבלן קס'ד קסבר רבי מאיר לאו מארץ ישראל היא ומעשר דגן בחוצה לארץ הוא נוהג מדרבנן הואיל ובארץ דאורייתא אבל מעשר ירק דבארץ גופיה דרבנן לא גזור מידי בחוצה לארץ דאי מא'י היא אע'ג דרבי מאיר ורבי אחר חורבן הוו ב] הא קיימא לן מעשר דגן דאורייתא וירק דרבנן דקדושה אחרונה דעזרא קדשה אף לעתיד לבא כדקתני התיר רבי את בית שאן ג] מכלל דשאר מקומות נוהג בהן: 


lvr: 53
pgn: 7
dfh: a
trm: מכאן
txt:
<span class='five'>מכאן. </span>שראינו שקבל רבי עדות זו ולמד הימנה אע'פ שדבר תימה הוא שהרי מעולם היו נוהגין בו איסור למדנו שאין מזיחין תלמיד חכם האומר דבר הלכה א] חידוש לאמר לא שמעת. אין מזיחין אין מבדילין אותו משמועתו לאמר חזור בך: 


lvr: 53
pgn: 7
dfh: a
trm: מזחיחין
txt:
<span class='five'>מזחיחין. </span>לומר גאותך גרמה לך שלא הטית אוזן לשמוע דבר כהלכתו מפי רבך לישנא אחרינא מגביהין ומסלקין אותו מדבריו: 


lvr: 53
pgn: 7
dfh: a
trm: הרבה כרכים כבשו עולי מצרים
txt:
<span class='five'>הרבה כרכים כבשו עולי מצרים. </span>וקדשום בקדושת הארץ ולא כבשום עולי בבל לקדשם בשניה ולכך לא כבשום דקסברי הואיל והותרו הותרו דקדושה ראשונה בטלה דכי קדשה יהושע לשעתה קדשה ולא לעתיד לבא ד]  כשגלו בימי נבוכדנצר ולא רצו להחזיר קדושתה כדי שיהא מותר לחרוש ולזרוע שם בשביעית שאין נוהגת בחוצה לארץ ויסמכו עליהן עניים ליטול לקט שכחה ופאה ומעשר עני ובית שאן מהן היתה ואותן שקדשו הן לא בטלו בחורבן שני כדאמרינן ביבמות בהערל <span class='mareimakom'>(דף פב:)</span> והביאך ה' אלהיך אל הארץ אשר ירשו אבותיך וירשתה ירושה ראשונה ושניה יש להם שבטלה ירושה ראשונה ונקראת שניה ירושה אבל ירושה שלישית אין להם שהשניה לא פסקה הלכך בימי רבי נהגו איסור בארץ: 


lvr: 53
pgn: 7
dfh: a
trm: לתרום שלא מן המוקף
txt:
<span class='five'>לתרום שלא מן המוקף. </span>מן ו] המחובר וסמוך לו כגון אין מקיפין שתי חביות <span class='mareimakom'>(ביצה דף לב:)</span> וכמו מקפת וקורא לה שם <span class='mareimakom'>(נדה דף עא:)</span> לשון מקריב ומגיען זה לזה ואסור לחבר להפריש ממה שאין לפניו על מה שלפניו דשמא אותו שהוא סומך עליו אינו בעין שנאבד או נרקב ונמצא שאין אומר כלום ואוכל טבלים: 


lvr: 53
pgn: 7
dfh: a
trm: חזי מאן גברא רבה אסהיד עליה
txt:
<span class='five'>חזי מאן גברא רבה אסהיד עליה. </span>ראה כמה אדם גדול העיד עליו דהיינו רבי יהושע הואיל ובא להעיד על זאת יפה כוון ודקדק בדבר אל נכון: 


lvr: 53
pgn: 7
dfh: a
trm: דבמצוה עסיק
txt:
<span class='five'>דבמצוה עסיק. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(שמות יב)</span> ושמרתם את המצות דמתחלת טחינה והרקדה בעיא שימור לשם מצה: 


lvr: 53
pgn: 7
dfh: a
trm: דלמא ה'נ חדא זימנא
txt:
<span class='five'>דלמא ה'נ חדא זימנא. </span>אלא מתיירא היה שלא יחזרו המים וישטפו השנים והיה מדבר עליהם שימתין להם הנהר: 


lvr: 53
pgn: 7
dfh: b
trm: חבטינהו
txt:
<span class='five'>חבטינהו. </span>בנפה חבטינהו לנקות וויניר'א בלע'ז וליכא למימר לשון דישה דמעיקרא היו עומדים בקליפתן דאם כן אמאי לא אכלה מעיקרא הרי לא נתחייבו במעשר עד שיתמרחו בכרי דכתיב ראשית דגנך ותנן בהדיא <span class='mareimakom'>(פאה פ'א מ'ו)</span> מאכיל לבהמה לחיה ולעופות עד אשר ימרח דכל אכילת בהמה חשיב אכילת עראי: 


lvr: 53
pgn: 7
dfh: b
trm: ומי מיחייבא
txt:
<span class='five'>ומי מיחייבא. </span>מאכל בהמה הנלקח מעם הארץ כלום גזרו עליו משום דמאי ואע'פ שאילו ודאי לא עישרו היה מחייב לעשר על ספק מיהא לא גזור דתנן הלוקח מעם הארץ פירות מן השוק לזרע ולבהמה אע'פ שהזרע ומאכל בהמה בכלל שאר תבואה הן וחייבין במעשרות לא גזרו עליהם משום דמאי דמסתמא רוב עמי הארץ מעשרין הן ולא החמירו חכמים על הדמאי כל כך: 


lvr: 53
pgn: 7
dfh: b
trm: אבל יש רוצה
txt:
<span class='five'>אבל יש רוצה. </span>לההנות אחרים משלו ואין יכולת בידו וממנו איני רוצה ליהנות שלא אכביד עליו: 


lvr: 53
pgn: 7
dfh: b
trm: ויש שיש
txt:
<span class='five'>ויש שיש. </span>יכולת בידו ואינו רוצה לההנות אחרים ואע'פ שאומר בא וסעוד אין לבו חפץ ואיני נהנה ממנו משום דכתיב אל תלחם לחם רע עין: 


lvr: 53
pgn: 7
dfh: b
trm: אל תלחם
txt:
<span class='five'>אל תלחם. </span>אל תסעוד. לחם לשון סעודה כדכתיב <span class='mareimakom'>(שמואל א כ)</span>  לא בא אל הלחם וכתיב <span class='mareimakom'>(דניאל ה)</span>  בלשאצר מלכא עבד לחם רב: 


lvr: 53
pgn: 7
dfh: b
trm: כמו שער
txt:
<span class='five'>כמו שער. </span>כאילו אתה פותח שער בבטנו וי'א לשון מרירות כמו <span class='mareimakom'>(ירמיהו כט)</span>  כתאנים השוערים: 


lvr: 53
pgn: 7
dfh: b
trm: מסרהיבנא
txt:
<span class='five'>מסרהיבנא. </span>לשון בהלה ומהירות כלומר צריך למהר ולילך לדבר מצוה ואין פנאי לסעוד: 


lvr: 53
pgn: 7
dfh: b
trm: ולפני עור וגו'
txt:
<span class='five'>ולפני עור וגו'. </span>דכי היכי דאסירן לך אסירן לאחריני והא ליכא למימר דמזבן להו לעובדי כוכבים דתנן אין מוכרין להם בהמה גסה <span class='mareimakom'>(ע'ז דף יד:)</span>: 


lvr: 53
pgn: 7
dfh: b
trm: מבתש
txt:
<span class='five'>מבתש. </span>מפציר וחברו בשבועות <span class='mareimakom'>(דף ל:)</span> מבתש גרסינן בבי'ת ולא בכ'ף: 


lvr: 53
pgn: 7
dfh: b
trm: בחייהן
txt:
<span class='five'>בחייהן. </span>של צדיקים כך נותן הקדוש ברוך הוא לבו על תאותם שלא להעביר דעתם שגרם הדבר שנכנס בפתח הפרדות שיפרוש ולא יעבור על דעתו הראשונה שאין דרכו לסעוד משל אחרים כדלקמן: 


lvr: 53
pgn: 7
dfh: b
trm: ויגע האיש בעצמות אלישע ויחי
txt:
<span class='five'>ויגע האיש בעצמות אלישע ויחי. </span>ואילו בחייו כשרצה להחיות בן השונמית הוצרך לשום פיו על פיו ועיניו על עיניו ולבקש רחמים: 


lvr: 53
pgn: 7
dfh: b
trm: ודלמא לקיומי ברכתא דאליהו
txt:
<span class='five'>ודלמא לקיומי ברכתא דאליהו. </span>דלא סגי שלא תתקיים דכתיב בצדיקים <span class='mareimakom'>(איוב כב)</span> ותגזר אומר ויקם לך ולאו משום אלישע הוה: 


lvr: 53
pgn: 7
dfh: b
trm: היינו דתניא
txt:
<span class='five'>היינו דתניא. </span>בתמיה ואי משום ברכתא דאליהו היה צריך להחיות ממש כמו שעשה אותו שהחיה אליהו אלא לאו ש'מ משום אלישע הוה ולא הוה צריך לאלישע אלא לסלקו מאצלו והחייהו עד שנסתלק משם: 


lvr: 53
pgn: 7
dfh: b
trm: למה נקרא שמם
txt:
<span class='five'>למה נקרא שמם. </span>דכודנייתא ימים דכתיב <span class='mareimakom'>(בראשית לו)</span> אשר מצא את הימים: 


lvr: 53
pgn: 7
dfh: b
trm: אפילו כשפים
txt:
<span class='five'>אפילו כשפים. </span>אינן מלבדו כלומר שלא מדעתו שאם אין גזירה מלפניו אין מריעין לו לאדם: 


lvr: 53
pgn: 7
dfh: b
trm: כשפים
txt:
<span class='five'>כשפים. </span>נוטריקון מכחישים פמליא של מעלה שלא גזרו על אדם זה למות והוא מת על ידי כשפים: 


lvr: 53
pgn: 8
dfh: a
trm: והאיכא צדדין
txt:
<span class='five'>והאיכא צדדין. </span>דסכין כשנכנס לתוך החתך קודם שתשחט רוב הסימנים היא שורפת את הסימנים ונמצאת שהיא נשרפה קודם שחיטה שהרי ושט נקובתו במשהו ליטרף ושריפה כנקב הוא: 


lvr: 53
pgn: 8
dfh: a
trm: מירווח רווח
txt:
<span class='five'>מירווח רווח. </span>מתרחב החתך מצדי הסכין מכאן ומכאן ואין נוגע א] הסימן אלא חידודו של סכין: 


lvr: 53
pgn: 8
dfh: a
trm: משום שחין נדון
txt:
<span class='five'>משום שחין נדון. </span>לענין נגעים כדמפרש לקמן שחין בא ע'י חום שמתחמם מחמת כח ההכאה ומכוה באה מחמת האור והכא דאיכא תרוייהו בהי מינייהו דיינינן ליה: 


lvr: 53
pgn: 8
dfh: a
trm: מטמאים בשבוע אחד בשני סימנים בשער לבן ובפסיון
txt:
<span class='five'>מטמאים בשבוע אחד בשני סימנים בשער לבן ובפסיון. </span>שאין בהן הסגר שני כמו שכתוב <span class='mareimakom'>(ויקרא יג)</span> בשאת ובספחת ב' הסגרות שאם עמד בעיניו ולא פשה שבוע ראשון מסגיר אותו בשניה שמא יפשה ויחליטנו אבל בשחין ומכוה לא נאמר אלא הסגר אחד ואם עמד בעיניו בשבוע ראשון שוב אין מסגירו לטמאו אלא פוטרו והולך: 


lvr: 53
pgn: 8
dfh: a
trm: ולמה חלקן הכתוב
txt:
<span class='five'>ולמה חלקן הכתוב. </span>בשתי פרשיות ופירש משפט כל אחת בה ולא צירפם יחד שהרי משפטן שוה והיה לו לכתוב כי יהיה בו בעורו שחין או מכוה: 


lvr: 53
pgn: 8
dfh: a
trm: שאין מצטרפין זה עם זה
txt:
<span class='five'>שאין מצטרפין זה עם זה. </span>לשיעור נגע כגריס חצי פול שאם עלה בו חצי גריס מחמת חום מכה שלא ע'י האור וחצי גריס אצלה ע'י כויית האור אין מצטרפין ג] : 


lvr: 53
pgn: 8
dfh: a
trm: שחין
txt:
<span class='five'>שחין. </span>לשון חמימות כמו <span class='mareimakom'>(יומא דף נג:)</span> שנה שחונה וכדמתרגם יונתן חמותי ראיתי אור שחינית <span class='mareimakom'>(ישעיהו מד)</span> : 


lvr: 53
pgn: 8
dfh: a
trm: לקה באבן
txt:
<span class='five'>לקה באבן. </span>הכהו ד] בכח באבן אפילו בלא חבורה דכל מכה מתחמם הבשר מיד ע'י ההכאה: 


lvr: 53
pgn: 8
dfh: a
trm: ותניא שחין ומכוה כו'
txt:
<span class='five'>ותניא שחין ומכוה כו'. </span>כולהי הנך מתנייתא מצטרכי הכא לפרושי מאי תיבעי לן דהא בעיא דלעיל הכי איבעיא לן ליבן שפוד והכה בו איזה הבל קודם לבא הבל המכה או הבל האור ונפקא מינה לכדתניא דהולכין אחר האחרון דתניא שחין ומכוה במקום אחד באותו מקום שלקה בראשון לקה בשני באותו גריס עצמו: 


lvr: 53
pgn: 8
dfh: a
trm: ביטל אחרון את הראשון
txt:
<span class='five'>ביטל אחרון את הראשון. </span>ונפקא מינה לענין צירוף שאם היה בו חצי גריס שחין ולקה באור באותו חצי גריס נהפך אותו ה] גריס ונעשה מכוה ואם חזר ולקה לאחר זמן אצל מכוה זו שלא ע'י האור ונולד בו חצי גריס שחין אחר ונעשה שלם אין מצטרף עם הראשון וטהור והשתא אהני ליה ביטול שאילו לא ביטל חצי גריס הראשון היה זה מצטרף עמו: 


lvr: 53
pgn: 8
dfh: a
trm: וליבן שפוד והכה בו
txt:
<span class='five'>וליבן שפוד והכה בו. </span>ובהכאה זו יש תורת שחין ותורת מכוה ואיבעיא לן הי קדים ואתי דליתי בתרא ונבטליה: 


lvr: 53
pgn: 8
dfh: a
trm: חבטא קדים
txt:
<span class='five'>חבטא קדים. </span>כח ההכאה קדים להרע לו לאדם והוי שחין ואתי הבל ז] האור אחרון ומבטל ליה וה'ל מכוה ולא מצטרף בהדיה חצי גריס קמא דה'ל שחין ומכוה: 


lvr: 53
pgn: 8
dfh: a
trm: דברזייה מברז
txt:
<span class='five'>דברזייה מברז. </span>שלא הכהו בכח אלא דקרו ואין כאן חבטא אלא הבל אבל הכהו דאיכא חבטא אימא דהא הוה בתרא ומבטל הבלא: 


lvr: 53
pgn: 8
dfh: a
trm: של עבודת כוכבים
txt:
<span class='five'>של עבודת כוכבים. </span>שמשמשים בה קרבנות של עבודת כוכבים ואסורה בהנאה כדאמרינן במסכת ע'ז <span class='mareimakom'>(דף נא:)</span> אבד תאבדון את כל המקומות בכלים שנשתמשו לעבודת כוכבים הכתוב מדבר: 


lvr: 53
pgn: 8
dfh: a
trm: מקלקל הוא
txt:
<span class='five'>מקלקל הוא. </span>ואין זו הנאה שבחייה היו דמיה מרובין מלאחר שחיטה שבחייה היא עומדת לג' דברים לגדל ולדות ולחרישה ולאכילה: 


lvr: 53
pgn: 8
dfh: a
trm: באטמי דקיימי לקורבנא
txt:
<span class='five'>באטמי דקיימי לקורבנא. </span>נתחים טובים ירך וכתף וחזה ח] דקיימי לשלחן דורון לאדם חשוב וזה שחתכן הפסידן: 


lvr: 53
pgn: 8
dfh: a
trm: ותיפוק ליה
txt:
<span class='five'>ותיפוק ליה. </span>אף על גב דהוא מקלקל אסור לחתוך משום שמנונית דאיסורא דנבלות שנבלעו בסכין:  בחדשה


lvr: 53
pgn: 8
dfh: b
trm: חדשה
txt:
<span class='five'>חדשה. </span>אמאי מיתסרא משום עבודת כוכבים דהא האי סכין לאו עבודת כוכבים עצמה היא אלא משמשי עבודת כוכבים ובין לרבי ישמעאל ובין לר'ע דפליגי בפרק רבי ישמעאל <span class='mareimakom'>(ע'ז נא:)</span> בעבודת כוכבים עצמה איכא למ'ד אסורה מיד ואיכא למ'ד לכשתעבד כולהו מודו בכלים דאינם אסורים עד שיעבדו עד שיעשו בהם שימוש לעבודת כוכבים: 


lvr: 53
pgn: 8
dfh: b
trm: צונן
txt:
<span class='five'>צונן. </span>כלומר אין חום בית השחיטה חזק לבלוע ומיהו הדחה בעי שהרי נתקנח בה שמנונית ואע'פ שלא נבלע בבשר הרי הוא בדפנות בית השחיטה שא'א לדופני הסכין בלא שמנונית: 


lvr: 53
pgn: 8
dfh: b
trm: דוחקא דסכין
txt:
<span class='five'>דוחקא דסכין. </span>שמשפשפו בבשר בדוחק בלעה וכיון דלא איפסיק הלכתא ואיסורא דאורייתא הוא עבדינן לחומרא דקי'ל בשל תורה הלך אחר המחמיר ומ'מ לכתחלה לא ישחוט דהא השוחט קאמר: 


lvr: 53
pgn: 8
dfh: b
trm: והלכתא אפילו בצונן
txt:
<span class='five'>והלכתא אפילו בצונן. </span>וגבי סכין של היתר הוא דפסק הלכתא להיתרא דלא איתסר בבליעה זו ג] וקשה הוא לבלוע אלא ע'י רתיחה אבל גבי סכין דאיסורא של עובדי כוכבים בפלוגתא דלעיל לא פסק מפני שהסכין אסורה והבשר רך לבלוע: 


lvr: 53
pgn: 8
dfh: b
trm: בליתא
txt:
<span class='five'>בליתא. </span>חתיכה בלויה. דפרסא ה] כדמתרגמינן מסך הפתח פרסא <span class='mareimakom'>(שמות לה)</span> : 


lvr: 53
pgn: 8
dfh: b
trm: למיכפריה
txt:
<span class='five'>למיכפריה. </span>לקנחו וחבירו בגיטין <span class='mareimakom'>(דף נו.)</span>  (בנבוזראדן) ובעי לכפורי ידיה בההוא גברא ובעזרא <span class='mareimakom'>(א)</span> קרי למזרקים כפורי זהב על שם שמקנח בם באצבעו מן הדם : 


lvr: 53
pgn: 8
dfh: b
trm: משום דקא בלע
txt:
<span class='five'>משום דקא בלע. </span>שמנונית דטריפה אבל אבליעת דם לא חייש שהסכין קשה הוא ואין דם נבלע בו אלא שמנונית שהיא נבלעת בין ברך בין בקשה: 


lvr: 53
pgn: 8
dfh: b
trm: דהיתירא נמי
txt:
<span class='five'>דהיתירא נמי. </span>כי שחיט בה בהמה כשרה נבעי הגעלה דהא בלעה שמנונית דאבר מן החי קודם גמר שחיטה: 


lvr: 53
pgn: 8
dfh: b
trm: אחת ששוחט בה
txt:
<span class='five'>אחת ששוחט בה. </span>ולא יחתוך בה דבר אחר שלא תפגם ותתקלקל ופעמים שיבא לידי איסור שישחט בלא בדיקה: 


lvr: 53
pgn: 8
dfh: b
trm: ואחר כך
txt:
<span class='five'>ואחר כך. </span>יחתוך בה בשר בבהמה אחת מחמת שהוא טרוד במלאכתו א] וישכח ולא יקנח ואתי לאיחלופי של חלבים בשל בשר ויחתוך בלא קינוח שסבור הוא שהוא סכין של בשר: 


lvr: 53
pgn: 8
dfh: b
trm: שמא ידיח חלבים
txt:
<span class='five'>שמא ידיח חלבים. </span>תחלה ויהיו המים מפוטמות מן השמנונית ע'י שפשוף הידים ואע'ג שהוא צונן ואחר כך ידבק בדפנות הבשר ואע'ג שאין נבלע בו נדבק הוא מבחוץ: 


lvr: 53
pgn: 8
dfh: b
trm: לא ליסחוף איניש כפלי
txt:
<span class='five'>לא ליסחוף איניש כפלי. </span>כל הכסלים שחלב הכליות דבוק שם לא יהא כופה אותם על גבי בשר אחר שהחלב מוטל על הבשר ומתחמם וזב על הבשר: 


lvr: 53
pgn: 8
dfh: b
trm: כי תריצי נמי
txt:
<span class='five'>כי תריצי נמי. </span>כשהן מונחים על הדף כדרכן החלב למעלה הא בלעי כפלי גופייהו מחלב הדבוק בהן: 


lvr: 53
pgn: 8
dfh: b
trm: מפסיק
txt:
<span class='five'>מפסיק. </span>בין חלב לבשר והוא אותו קרום שאנו נוטלין מן הכסלים שקורין פלאנק'ש ועב וחזק הוא לכך אסור שחלב נבלע בו אבל אין נבלע כל כך שיהא זב לבשר שתחתיו:  מעילאי


lvr: 53
pgn: 9
dfh: a
trm: מעילאי נמי
txt:
<span class='five'>מעילאי נמי. </span>כי סחיף להו על גבי בשר איכא קרמא מפסיק שאין חלב שאין לו קרום דק מלמעלה: 


lvr: 53
pgn: 9
dfh: a
trm: קשר של תפילין
txt:
<span class='five'>קשר של תפילין. </span>יש בו אומנות שעשוי כמו אות דלי'ת שיהא נראה בה שדי השי'ן חקוקה בקמטי התפר כעין שי'ן ורצועה קטנה כפולה א] ותלויה כעין יו'ד והקשר עשוי כעין ד': 


lvr: 53
pgn: 9
dfh: a
trm: הני שכיחן
txt:
<span class='five'>הני שכיחן. </span>תפילין וציצית וברכת חתנים מצויין תדיר הלכך הכל בקיאין בהם ואין צריכין לימוד שמעצמו יהיה בקי בהם: 


lvr: 53
pgn: 9
dfh: a
trm: שהייה דרסה חלדה הגרמה ועיקור
txt:
<span class='five'>שהייה דרסה חלדה הגרמה ועיקור. </span>בפרק השוחט תנן לכולהו שהייה <span class='mareimakom'>(לקמן לב.)</span> אם שהה כדי שחיטת בהמה כו' שחט והתיז הראש בבת אחת שלא הוליך והביא היינו דרסה  שחט הוושט ופסק ב] הגרגרת הרי עיקור או שהחליד את הסכין הוי חלדה כחולדה זו התחובה בחורין  השוחט מתוך הטבעת הוי הגרמה והתם מפרש לה ואזיל ולשון הגרמה שמכריע ידו לצאת חוץ ממקום הכשר שחיטה וכמו היה שוקל עין בעין נותן לו גירומיו ג] גבי הכרעה בבבא בתרא <span class='mareimakom'>(דף פח:)</span>: 


lvr: 53
pgn: 9
dfh: a
trm: כולהו ד] תנן
txt:
<span class='five'>כולהו ד] תנן. </span>במתניתין פרק השוחט שבהמה מתנבלת בהן וכיון שאין בקי בהן פשיטא דאסור לאכול וכי שמואל דאמורא הוא מתני' אתא לאשמועינן שכבר המשנה שנויה ועומדת: 


lvr: 53
pgn: 9
dfh: a
trm: כדי ביקור חכם
txt:
<span class='five'>כדי ביקור חכם. </span>לבדוק הסכין שהטבח צריך להראות הסכין לחכם העיר מפני כבוד החכם כדאמרינן לקמן <span class='mareimakom'>(דף י:)</span> אע'ג שהטבח בקי בהלכות בדיקה: 


lvr: 53
pgn: 9
dfh: a
trm: טבח חכם
txt:
<span class='five'>טבח חכם. </span>שהשוחט תלמיד חכם ואין מופלא בעיר ממנו כלומר לא תלוי השיעור אלא בשהיית בדיקת סכין לחודיה: 


lvr: 53
pgn: 9
dfh: a
trm: טרפה שחוטה אינה מטמאה
txt:
<span class='five'>טרפה שחוטה אינה מטמאה. </span>כדאמרי' בהעור והרוטב <span class='mareimakom'>(לקמן קכח:)</span> מן הבהמה מקצת בהמה מטמאה ומקצתה אינה מטמאה ואיזו זו טרפה ששחטה: 


lvr: 53
pgn: 9
dfh: a
trm: בהמה בחייה בחזקת איסור
txt:
<span class='five'>בהמה בחייה בחזקת איסור. </span>שהרי אסורה משום אבר מן החי הלכך אם נולד ספק בשחיטה ובאת להעמידה על חזקתה שהרי בכל ז] דבר אתה אומר העמד דבר על חזקתו שהיה מתחלה שאין יכול להוציאה ממנה על ידי ספק נמצאת אומר שבהמה זו אסורה שהרי בחזקת איסור היתה תחלה ומספק אתה בא להתירה שמא נשחטה כראוי אל תתירנה מספק עד שיודע לך שנשחטה כראוי: 


lvr: 53
pgn: 9
dfh: a
trm: נשחטה הרי היא בחזקת היתר ח] עד שיודע לך במה נטרפה
txt:
<span class='five'>נשחטה הרי היא בחזקת היתר ח] עד שיודע לך במה נטרפה. </span>ולקמן מפרש מאי נפקא מינה וברישא דמילתיה קמיפלגי דהשתא נולד לנו ספק בשחיטה שמא לא נשחט הרוב: 


lvr: 53
pgn: 9
dfh: a
trm: מר סבר בחזקת איסור
txt:
<span class='five'>מר סבר בחזקת איסור. </span>הראשון עומדת שלא היתה שחוטה וכיון דבחזקת שאינה שחוטה ט] מוקמית לה הרי מתה ומטמאה: 


lvr: 53
pgn: 9
dfh: a
trm: ונימא נשחטה הותרה
txt:
<span class='five'>ונימא נשחטה הותרה. </span>דלשון חזקה לא שייך אלא בדבר ספק דנימא העמד דבר על חזקתו: 


lvr: 53
pgn: 9
dfh: a
trm: דאע'ג דאיתיליד בה ריעותא
txt:
<span class='five'>דאע'ג דאיתיליד בה ריעותא. </span>שנולד בה ספק טריפות ספק קודם שחיטה היה בה ויש לתלותו בלאחר שחיטה מוקמינן לה אחזקת היתר דסתם בהמה אינה טרפה ותלינן בלאחר שחיטה וכשרה: 


lvr: 53
pgn: 9
dfh: a
trm: מי חיישינן שמא במקום נקב
txt:
<span class='five'>מי חיישינן שמא במקום נקב. </span>שהיה בו תחלה אתרמי ליה השתא שהכניס בו שיניו וטרפה דנקבו הדקין אחד משמונה עשר טרפות הוא: 


lvr: 53
pgn: 9
dfh: b
trm: ספק מים מגולין
txt:
<span class='five'>ספק מים מגולין. </span>מים שנשארו מגולין בלילה ספק שתה מהן נחש ספק לא שתה וקיימא לן דאסירי: 


lvr: 53
pgn: 9
dfh: b
trm: הלכתא גמירי ליה מסוטה
txt:
<span class='five'>הלכתא גמירי ליה מסוטה. </span>דברה'ר ספקו טהור וגזרת הכתוב הוא דהא ברה'י לחומרא אזלינן וכל ספק דאיסורא נמי לחומרא בעינן למיזל שמא יעבור: 


lvr: 53
pgn: 9
dfh: b
trm: מה סוטה
txt:
<span class='five'>מה סוטה. </span>שקינא לה בעלה אל תסתרי עם פלוני ונסתרה ב] כתיב ונטמאה ב' פעמים אחד לבעל כו' שנאסרת עליו בסתירה זו עד שיבדקוה המים וכל סתירה אינה אלא ברה'י והתם הוא דאסר רחמנא מספיקא אבל ברה'ר שריא דלאו סתירה היא וטומאה מהתם גמרינן דטומאה קרייה רחמנא: 


lvr: 53
pgn: 9
dfh: b
trm: אף כל
txt:
<span class='five'>אף כל. </span>ספק טומאות המאורעות במי שיש בהן דעת לישאל כגון אדם שעבר (אבל) שרץ או נבלה ספק נגע ספק לא נגע ברה'י ספקו טמא אבל ככרות שאין בהן דעת לישאל לא: 


lvr: 53
pgn: 9
dfh: b
trm: צלוחית
txt:
<span class='five'>צלוחית. </span>שמלאוה מים חיים למי חטאת ועדיין לא נתקדשו באפר דאם נתקדשו טמאה דקתני למאי אי לאיפסולי ליתני פסולה אי לטמויי אחריני בלאו הכי מי חטאת מטמאין אפילו במשא: 


lvr: 53
pgn: 9
dfh: b
trm: טמאה
txt:
<span class='five'>טמאה. </span>ומטמאה אוכלין ומשקין וכ'ש דפסולה לקידוש דהא כל מעשיה במעלות טהרה הם דחטאת קרייה רחמנא: 


lvr: 53
pgn: 9
dfh: b
trm: אם יכולה חולדה לשתות ממנה
txt:
<span class='five'>אם יכולה חולדה לשתות ממנה. </span>דתנן <span class='mareimakom'>(פרה פ'ט מ'ג)</span> כל השרצים אינן פוסלין במי חטאת חוץ מן החולדה מפני שהיא (מקיאה רבן גמליאל אומר אף הנחש) דכל המקיא פוסל דהואיל והפרישו מהן לשתות הרי נעשה בהן מלאכה ונפסלו וכשמקיאות פוסלות את הראשונות דמי חטאת נפסלו במלאכה אחרת כדאמרינן במסכת גיטין <span class='mareimakom'>(דף נג.)</span> ואית דתלי טעמא משום דמים חיים בעינן דכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר יט)</span> מים חיים אל כלי שתהא חיותן בכלי שלא ימלא כלי זה ויערה בכלי אחר קודם קידוש זה שמעתי והגון הוא: 


lvr: 53
pgn: 9
dfh: b
trm: ואמר רבי יהושע בן לוי מה טעם
txt:
<span class='five'>ואמר רבי יהושע בן לוי מה טעם. </span>לא חיישינן שמא אדם טמא גילה אותה ותטמא אחרים:  מפני


lvr: 53
pgn: 10
dfh: a
trm: מפני שדרכן של שרצים לגלות
txt:
<span class='five'>מפני שדרכן של שרצים לגלות. </span>ואע'ג דאדם נמי דרכו לגלות איכא למיתלי באדם טהור ובשרצים לטהר ובאדם טמא לטמא תלינן בתר רובא לטהר: 


lvr: 53
pgn: 10
dfh: a
trm: ואין דרכן לכסות
txt:
<span class='five'>ואין דרכן לכסות. </span>הלכך רישא ליכא למיתלי בשרצים וטמאים וטהורים שכיחי וחיישינן לטמאים אלמא במידי דאיסורא תלינן בתר רובא דשכיחי ואף על גב דלקולא. אי נמי טעמא דהניחה מגולה ומצאה מכוסה מכוסה ומצאה מגולה הא מצאה כמו שהניחה לא טומאה איכא ולא פסולה איכא ואילו ספק מים מגולין אסורין גרסינן ואע'ג דאיכא למימר אדם נכנס לשם שגילה אותה ושאר שרצים גילו אותה שאין בהן סכנה והוו להו נחשים מיעוטא תלינן בנחשים ואסירי אי נמי פשיטא ליה דהוא עצמו גילה אותה ושהה בגילוי כדי שיכול נחש לשתות מהן אמרינן לקמן דאסירי ואע'ג דמצאה כמו שהניחה: 


lvr: 53
pgn: 10
dfh: a
trm: ש'מ חמירא סכנתא מאיסורא ש'מ
txt:
<span class='five'>ש'מ חמירא סכנתא מאיסורא ש'מ. </span>ואית דילפי להא דרב אשי דחמירא סכנתא מאיסורא מדקתני אם יכולה חולדה לשתות כו' פסולה ולא קתני טמאה דניחא ליה לתנא למיתלי בשרצים דשמעינן ממילא דאסורה משום סכנת נפשות ואע'ג דלגבי איסור קולא היא דלא מטמא ולא א] מיתלי באדם טמא ואע'ג דדרכו נמי לגלות משום דאי הוה קתני טמאה לא הוה שמעינן מיניה איסור סכנת נפשות ולא גריס ואילו ספק מים מגולין אסורין וקשיא לי בגויה טובא חדא דהא לרבנן חולדה קתני ולא נחש ולר'ג גופיה או חולדה או נחש קתני ואם יכולה חולדה לשתות ולא נחש כגון שמונחת על דף גבוה קתני נמי פסולה ולא טמאה והכא איבעי ליה למיתני טמאה דמאי סכנת נפשות ב] איכא דאקילו ביה גבי איסור טומאה ועוד בנחש נמי ליתני פסולה משום שרצים וטמאה משום אדם טמא ואשמועינן תרוייהו וניחוש נמי לאיסורא דהא רישא ג] מצי למיתלי באדם טהור ובאדם טמא ותלינן באדם טמא לחומרא אלא לאו שמע מינה טעמא לאו משום סכנה הוא אלא משום דתלינן ברובא דשכיחא: 


lvr: 53
pgn: 10
dfh: a
trm: הא קא חזי ליה
txt:
<span class='five'>הא קא חזי ליה. </span>כיון שלא שהה  ד] לשם הנחש שיעור שיכול לחזור לחורו אלא כדי שיוכל לבא לשתות הא ודאי לא אתא דאי אתא הא קא חזי ליה ה] בחזרתו לחורו תחת אוזן הכלי בקרקע: 


lvr: 53
pgn: 10
dfh: a
trm: השוחט בסכין ואח'כ נמצאת ו] פגומה
txt:
<span class='five'>השוחט בסכין ואח'כ נמצאת ו] פגומה. </span>וידוע הוא שכששחט בדק קודם שחיטה ז] והיה יפה אבל לא בדק אחר שחיטה מיד: 


lvr: 53
pgn: 10
dfh: a
trm: אפילו שבר בה עצמות
txt:
<span class='five'>אפילו שבר בה עצמות. </span>בין שחיטה לבדיקה אחרונה דאיכא למיתלי בעצמות פסולה השחיטה: 


lvr: 53
pgn: 10
dfh: a
trm: נפגמה
txt:
<span class='five'>נפגמה. </span>ונמצא שלא נשחטו הסימנים אלא נקרעו שהפגם קורע ט] וזבחת כתיב <span class='mareimakom'>(דברים יב)</span> : 


lvr: 53
pgn: 10
dfh: a
trm: כשמעתיה
txt:
<span class='five'>כשמעתיה. </span>דאמר לעיל <span class='mareimakom'>(דף ט.)</span> בחזקת איסור עומדת עד שיוודע לך במה נשחטה וזו נולד בה ספק בשחיטה: 


lvr: 53
pgn: 10
dfh: a
trm: בהמה לא אתרעאי
txt:
<span class='five'>בהמה לא אתרעאי. </span>וכיון דלאו בגופה ממש אתיליד אלא בדבר אחר לא דמי לטבילה ולא אתי ספק דריעותא דסכין ומוציא אותו מידי שחיטה ודאית דודאי עצם פגם: 


lvr: 53
pgn: 10
dfh: a
trm: שחט את הושט
txt:
<span class='five'>שחט את הושט. </span>בעוף שהכשרו בסימן אחד תו לא חיישינן לעיקור דשני והא דנקט שחיטה בושט ושמוטה בגרגרת הוא הדין דאפילו איפכא נמי אלא משום דגרגרת עבידא לאשתמוטי והכי מיתוקמא בהשוחט <span class='mareimakom'>(לקמן כח.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 10
dfh: b
trm: הלכתא כרב הונא
txt:
<span class='five'>הלכתא כרב הונא. </span>דחיישינן לעור ועל ידי היה מעשה והורה לי רבינו יעקב ב'ר יקר בעוף לאיסור: 


lvr: 53
pgn: 10
dfh: b
trm: מכלל דרב חסדא אפילו כשלא שיבר בה עצם
txt:
<span class='five'>מכלל דרב חסדא אפילו כשלא שיבר בה עצם. </span>לאחר שחיטה מכשיר מדאצטריך למימר הלכתא כרב הונא כשלא שיבר מכלל דפליג רב חסדא עליה: 


lvr: 53
pgn: 10
dfh: b
trm: בעצם מפרקת
txt:
<span class='five'>בעצם מפרקת. </span>לאחר שחיטה שנגע בעצם הצואר והיא המפרקת דכתיב <span class='mareimakom'>(שמואל א ד)</span> ותשבר מפרקתו ולא סבירא לן כוותיה למתלי לקולא דההיא נגיעה דעצם מפרקת לא פגמה לסכין טפי מעור אבל שבירת עצמות א] בההוא ודאי תלינן: 


lvr: 53
pgn: 10
dfh: b
trm: מכדי מיתלא תלינן
txt:
<span class='five'>מכדי מיתלא תלינן. </span>דהא ודאי נגיעת סכין במפרקת לא פגמה טפי מעור שהרי אינו מכה עליו בכח ואפילו הכי תלי ביה לקולא הלכך כי שחט בהמות טובא תלי נמי רב חסדא במפרקת דבתרייתא ומכשר להו: 


lvr: 53
pgn: 10
dfh: b
trm: למפסל קמייתא
txt:
<span class='five'>למפסל קמייתא. </span>בעיא היא האי דמצריך בדיקה לאחר שחיטת הראשונה מיד משום דאי משכח לה פגומה טריף לה כרב הונא: 


lvr: 53
pgn: 10
dfh: b
trm: לא כרב חסדא
txt:
<span class='five'>לא כרב חסדא. </span>ס'ל דלא חייש לעור ומצריך בדיקה שאם תמצא פגומה יתקננה ויהיו אחרונות כשרות עם הראשונה דאי לא בדק ושחיט ליה לאידך ומשכח לה פגומה חיישינן למפרקת דקמייתא ואסירי בתרייתא ולית ליה הא דאמרן לעיל מכדי מתלא תלינן כו' ואע'ג דמשנינא הכי דיחויא בעלמא הוא כלומר לעולם אימא לך כרב חסדא סבירא ליה אבל רב כהנא ודאי כרב הונא קאמר למפסל קמייתא כדאוקמינן לעיל הלכתא כוותיה והשוחט אפילו בהמה אחת צריך לבדוק הסכין אחר שחיטה ואם שחט הרבה ולא בדק בינתים ואחר כך נמצאת פגומה אף הראשונה אסורה: 


lvr: 53
pgn: 10
dfh: b
trm: אי הכי
txt:
<span class='five'>אי הכי. </span>דמשום הא דבעי למישחטיה קא בדיק הוי ליה בדיקה דקודם שחיטה ותיבעי חכם להראות לו את הסכין ב] דילפינן <span class='mareimakom'>(לקמן יז:)</span> מושחטתם בזה ואכלתם ומדלא בעי ג] למחוי לחכם ש'מ לאו בדיקה דקודם שחיטה חשיב ליה: 


lvr: 53
pgn: 10
dfh: b
trm: עד אחד נאמן באיסורין
txt:
<span class='five'>עד אחד נאמן באיסורין. </span>דכל יחיד ויחיד האמינתו תורה וזבחת מבקרך ומצאנך ושחט את בן הבקר <span class='mareimakom'>(ויקרא א)</span>  ואכלי כהנים על ידו ולא הזקיקו להעמיד עדים בדבר ולא הצריכה תורה עדים אלא לעונש ממון או מיתת בית דין ולעריות דגמרינן <span class='mareimakom'>(גיטין צ.)</span> דבר דבר מממון: 


lvr: 53
pgn: 10
dfh: b
trm: הא דאמור רבנן כו'
txt:
<span class='five'>הא דאמור רבנן כו'. </span>במקומות הרבה סמכו על החזקה לאסור ולהתיר כי ההוא דלעיל: 


lvr: 53
pgn: 10
dfh: b
trm: ויצא הכהן וגו'
txt:
<span class='five'>ויצא הכהן וגו'. </span>דבעינן דניפוק מכל הבית ואח'כ יסגיר את הדלת ואע'ג דאיכא למימר דלמא עד דנפיק ואתי בציר ליה ד] שיעוריה מכגריס ונמצא שלא היה נגע בשעת הסגר ואין הסגרו הסגר דכמאן דליתיה דמי: 


lvr: 53
pgn: 10
dfh: b
trm: אין פותחין בית אפל
txt:
<span class='five'>אין פותחין בית אפל. </span>שצריך לפתוח לו חלונות לראות הנגע פוטרין אותו לגמרי כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יד)</span> כנגע נראה לי בבית לי ולא לאורי שאם עמד במקום אפל וצריך שם להדליק את הנר אינו נגע: 


lvr: 53
pgn: 10
dfh: b
trm: כהן גדול ביום הכפורים
txt:
<span class='five'>כהן גדול ביום הכפורים. </span>כשהוא יוצא מבית קדשי הקדשים לאחר הוצאת כף ומחתה כתיב ויצא ועשה עולתו וגו' באחרי מות: 


lvr: 53
pgn: 10
dfh: b
trm: יצא ובא לו דרך כניסתו
txt:
<span class='five'>יצא ובא לו דרך כניסתו. </span>פניו כלפי לפני ולפנים כדרך שנכנס כך מחזר ויוצא דרך אחוריו: 


lvr: 53
pgn: 10
dfh: b
trm: דלא אתחזק
txt:
<span class='five'>דלא אתחזק. </span>כל זמן שלא ראה הכהן את הנגע במראותיו שהיה מקום אפל ואין מראהו ניכר אבל נגע שעומד אחורי הדלת וכבר הכיר שהוא נגע ואין צריך חלון אלא להעמידו בחזקתו פותחין: 


lvr: 53
pgn: 10
dfh: b
trm: תניא דלא כרב אחא בר יעקב
txt:
<span class='five'>תניא דלא כרב אחא בר יעקב. </span>דאמר דלא מוקי אחזקתו אלא ביצא דרך אחוריו דחזי ליה עד שעת הסגר דהכא קתני שאם הלך לביתו והסגירו הסגרו הסגר והכא ודאי איכסי נגע מיניה ומוקמי ליה אחזקיה: 


lvr: 53
pgn: 11
dfh: a
trm: כגון דקיימי דרא דגברי
txt:
<span class='five'>כגון דקיימי דרא דגברי. </span>האחד עומד במפתן ורואה ומגיד לזה וזה לזה עד הכהן דלא בציר: 


lvr: 53
pgn: 11
dfh: a
trm: תשע חנויות
txt:
<span class='five'>תשע חנויות. </span>כולן מוכרות בשר שחוטה ואחת מוכרת בשר נבלה ונמצא בשר בארץ הלך אחר הרוב דהא קמן חזינא דרובא דהיתירא: 


lvr: 53
pgn: 11
dfh: a
trm: וסנהדרין
txt:
<span class='five'>וסנהדרין. </span>דתנן <span class='mareimakom'>(סנהדרין דף מ.)</span> י'ב מזכין וי'א מחייבין זכאי: 


lvr: 53
pgn: 11
dfh: a
trm: קטן וקטנה
txt:
<span class='five'>קטן וקטנה. </span>דפליגי רבנן עליה דר'מ ביבמות <span class='mareimakom'>(דף סא:)</span> דתנן יבם קטן שבא על יבמה קטנה יגדלו זה עם זה ולא חיישינן שמא תמצא אילונית או הוא סריס ונמצא פוגע באשת אחיו שלא במקום מצוה דבעי להקים לאחיו שם והאי לאו בר הכי הוא אלא אמרינן זיל בתר רוב קטנים דעלמא דאינם סריסים והיינו רובא דליתיה קמן: 


lvr: 53
pgn: 11
dfh: a
trm: אתיא מרישא של עולה
txt:
<span class='five'>אתיא מרישא של עולה. </span>שאין יכולין לחצותו ולבדוק בקרום של מוח שמא ניקב והוא אחת מי'ח טרפות משום דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא א)</span> ונתח אותה לנתחיה ולא נתחיה לנתחים שאסור לחתוך נתחיה אחד לשנים וקרבן טרפה פסולה בשמעתא קמייתא דמנחות <span class='mareimakom'>(דף ה:)</span> שכשהוא אומר למטה מן הבקר שאין ת'ל אלא להוציא את הטרפה: 


lvr: 53
pgn: 11
dfh: a
trm: מאליה
txt:
<span class='five'>מאליה. </span>המקריב שלמים או חטאת מכבש ואיל קרב אליה עם האימורים מן הכליות ולמטה לצד הזנב והזנב קרי ליה אליה ו] : 


lvr: 53
pgn: 11
dfh: a
trm: חוט השדרה
txt:
<span class='five'>חוט השדרה. </span>שנפסק טרפה וכולהו תננהו באלו טריפות <span class='mareimakom'>(לקמן מב.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 11
dfh: a
trm: דמתתאי פסק ליה
txt:
<span class='five'>דמתתאי פסק ליה. </span>שמשפיל לחותכה סמוך לזנב שאפילו נפסק החוט באותו אליה אין הבהמה נטרפה בו כדאמרינן באלו טריפות <span class='mareimakom'>(שם מה:)</span> עד היכן חוט השדרה עד בין הפרשות דהיינו כנגד היריכים שהחוט מתפצל שם לג' האחד פורש לצד עצם ימין האליה שקורין הנק'ש בלע'ז והשני לשמאלו והאמצעי הולך כדרכו עד סוף הזנב ומבין הפרשות והלאה לא מתקרי חוט השדרה להטריף בו שכבר ז] הבהמה נסמך על ירכה ולא על חללה ואין צריך לחוט והא נמי מבין הפרשות ולמטה פסיק לה לאליה ובודק כל החוט הנשאר מבין הפרשות ולמעלה עד המוח של ראש שהוא יוצא משם: 


lvr: 53
pgn: 11
dfh: a
trm: מקום שהכליות יועצות
txt:
<span class='five'>מקום שהכליות יועצות. </span>למעלה מן הפרשות הוא בברכות <span class='mareimakom'>(דף סא.)</span> אמרינן לב מבין כליות יועצות: 


lvr: 53
pgn: 11
dfh: a
trm: היכא דלייף
txt:
<span class='five'>היכא דלייף. </span>שמחובר מבחוץ לצד הגב ואינו פותח לצד הגב אלא לצד החלל מבקע את השדרה כולה לארכה: 


lvr: 53
pgn: 11
dfh: a
trm: שלמה תהוי
txt:
<span class='five'>שלמה תהוי. </span>אפילו לאחר עריפה עולמית אלמא לא מצינו למיתבר גרמי ולמיבדק אי טרפה היא דניתי אחריתי: 


lvr: 53
pgn: 11
dfh: a
trm: מאי נפקא מינה
txt:
<span class='five'>מאי נפקא מינה. </span>אי טרפה היא הא לאו קרבן הוא ומהערופה ח] לא נפקא אלא שתהא לעולם כעין עריפה שלא ינתחנה לאברין אבל טרפות מחיים לא שמעינן מינה: 


lvr: 53
pgn: 11
dfh: a
trm: האמר ט] ר' ינאי
txt:
<span class='five'>האמר ט] ר' ינאי. </span>בקדושין <span class='mareimakom'>(דף נז.)</span> לענין לאסור בהנאה: 


lvr: 53
pgn: 11
dfh: a
trm: כפרה כתיב בה כקדשים
txt:
<span class='five'>כפרה כתיב בה כקדשים. </span>כפר לעמך ישראל מה קדשים אסורין בהנאה אף היא אסורה בהנאה וה'נ לענין טרפה מהתם תיפוק: 


lvr: 53
pgn: 11
dfh: a
trm: חטאת קרייה רחמנא
txt:
<span class='five'>חטאת קרייה רחמנא. </span><span class='mareimakom'>(במדבר יט)</span> למי נדה חטאת היא:  ודילמא


lvr: 53
pgn: 11
dfh: b
trm: ודילמא חד מינייהו
txt:
<span class='five'>ודילמא חד מינייהו. </span>האי דעזאזל טרפה הוא דבשלמא הך דלשם בדיק ליה לאחר שחיטה אלא חבירו משתלח לצוק ואין נשחט: 


lvr: 53
pgn: 11
dfh: b
trm: אין הגורל קובע לעזאזל אלא בראוי לשם
txt:
<span class='five'>אין הגורל קובע לעזאזל אלא בראוי לשם. </span>שהרי בשעת הגורל אין ידוע איזה יעלה לשם הילכך שמעינן ממילא דטרפה לא מייתינן: 


lvr: 53
pgn: 11
dfh: b
trm: בבית האסורין
txt:
<span class='five'>בבית האסורין. </span>שם עברתו אמו ואין לחוש שמא בא עליה אחר ששניהן לבדם היו עד הוכר העובר: 


lvr: 53
pgn: 11
dfh: b
trm: וכי תימא משום איבוד נשמה
txt:
<span class='five'>וכי תימא משום איבוד נשמה. </span>דהאי רוצח דלא לימות משום דבעינן ושפטו העדה והצילו העדה <span class='mareimakom'>(במדבר לה)</span> : 


lvr: 53
pgn: 11
dfh: b
trm: ואמאי
txt:
<span class='five'>ואמאי. </span>ליחוש במקום סייף שהרגו בה נקב היה תחלה וטרפה הוא וגברא קטילא קטיל: 


lvr: 53
pgn: 11
dfh: b
trm: וכי תימא דבדקינן ליה
txt:
<span class='five'>וכי תימא דבדקינן ליה. </span>כלומר דכשנהרג על ידי עדותן ואח'כ הוזמו מישתעי קרא ונבדקיה קודם שנהרגם: 


lvr: 53
pgn: 11
dfh: b
trm: והתניא ברבי אומר
txt:
<span class='five'>והתניא ברבי אומר. </span>לא ידעינן מנו אלא אחד גדול בדורו היה ועל שם כך נקרא ברבי כדאשכחן בכיצד מעברין בעירובין <span class='mareimakom'>(דף נג.)</span> אמר רבי אושעיא ברבי ובפ'ב <span class='mareimakom'>(לקמן כח.)</span> רבי אלעזר הקפר ברבי: 


lvr: 53
pgn: 11
dfh: b
trm: דלמא במקום נקב קא שחיט
txt:
<span class='five'>דלמא במקום נקב קא שחיט. </span>נקובת הושט במשהו אבל גרגרת ברובא ואם חסרה בכאיסר טרפה באלו טרפות <span class='mareimakom'>(לקמן דף מה.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 11
dfh: b
trm: היכא דאפשר
txt:
<span class='five'>היכא דאפשר. </span>לעמוד על בירור בודקין ולא סמכינן ארובא וצריכין לבדוק בהמה מכל י'ח טרפות אי נמי כגון קטן וקטנה דאפשר לנו להמתין עד שיגדלו ונדע שאינו סריס נמתין והנך כולהו משום דלא אפשר הוא א] : 


lvr: 53
pgn: 11
dfh: b
trm: לרבי מאיר
txt:
<span class='five'>לרבי מאיר. </span>דלא אזיל בתר רובא הכי נמי דלא אכל בשרא משום דשמא במקום נקב קא שחיט:  פסח


lvr: 53
pgn: 12
dfh: a
trm: פסח
txt:
<span class='five'>פסח. </span>דאמר רחמנא <span class='mareimakom'>(שמות יב)</span> ואכלו את הבשר ושלמים דאמר רחמנא <span class='mareimakom'>(שם כט)</span> ואכלו אותם אשר כופר בהם מלמד שהכפרה תלויה אף באכילה מאי איכא למימר אלא ודאי אכיל דסמיך ארובא היכא דלא אפשר ואפי' הכי פליג בקטן וקטנה משום דאפשר לדידן נמי היכי ילפינן מיניה אלא ודאי הלכה למשה מסיני ב] הא דסמכינן ארובא אפי' היכא דאפשר אי נמי אחרי רבים להטות <span class='mareimakom'>(שם כג)</span> משמע בין רובא דאיתיה קמן בין רובא דליתיה קמן דמאי שנא האי מהאי ואהא מלתא סמכינן ולא בדקינן כל י'ח טרפות ונקובת הריאה משום דשכיח בה ריעותא בדקינן והיכא דאיתרמי ג] דאיפרשה ריאה ולא בדק מתאכלא דסמכינן אהא ואדרב הונא דאמר <span class='mareimakom'>(לעיל דף ט.)</span> נשחטה בחזקת היתר עומדת ואין מפרסמין הדבר: 


lvr: 53
pgn: 12
dfh: a
trm: דלא ידע אי גמיר אי לא גמיר
txt:
<span class='five'>דלא ידע אי גמיר אי לא גמיר. </span>ואשמועינן דלא סמכינן אסתמא עד שיהא מכיר בו שיודע: ד] 


lvr: 53
pgn: 12
dfh: a
trm: חזקה שליח ו] עושה שליחותו
txt:
<span class='five'>חזקה שליח ו] עושה שליחותו. </span>כל השלוחין עושין שליחותן ומחזקינן להו בכך מאחר שנתרצו בשליחותם: 


lvr: 53
pgn: 12
dfh: a
trm: ואם אין עושה שליחותו אפילו בשחיטה נמי לא
txt:
<span class='five'>ואם אין עושה שליחותו אפילו בשחיטה נמי לא. </span>דשמא לא שלוחו שחט אלא אחר שאינו בקי בהלכות שחיטה: 


lvr: 53
pgn: 12
dfh: a
trm: לכי תיכול עלה כורא דמלחא
txt:
<span class='five'>לכי תיכול עלה כורא דמלחא. </span>כשתמדוד לי כור של מלח בשכר שאומר לך ובדיחותא בעלמא הוא: 


lvr: 53
pgn: 12
dfh: a
trm: תורם שלא מדעת אינה תרומה
txt:
<span class='five'>תורם שלא מדעת אינה תרומה. </span>דשליחות דתרומה מגם אתם אתרבי ( גיטין דף כג:) אתם גם אתם לרבות שלוחכם ומינה מה אתם לדעתכם אף שלוחכם לדעתכם: 


lvr: 53
pgn: 12
dfh: a
trm: מדקאמר רבי נראין דברי ר' יהודה באשפה
txt:
<span class='five'>מדקאמר רבי נראין דברי ר' יהודה באשפה. </span>מכלל דפליג רבי חנינא אפילו באשפה ומדקאמר דברי ר' חנינא בבית מכלל דפליג ר' יהודה אפילו בבית: 


lvr: 53
pgn: 12
dfh: a
trm: והא אמרת דכולי עלמא וכו'
txt:
<span class='five'>והא אמרת דכולי עלמא וכו'. </span>ומאי נראין דברי פלוני ז] או דברי פלוני והלא שניהם שוין בה: 


lvr: 53
pgn: 12
dfh: a
trm: אלא
txt:
<span class='five'>אלא. </span>פשיטא באשפה דקתני היינו אשפה שבבית דפליגי בה ואשמועינן דכרבי יהודה סבירא ליה: 


lvr: 53
pgn: 12
dfh: a
trm: הא אמרת לכולי עלמא שרי
txt:
<span class='five'>הא אמרת לכולי עלמא שרי. </span>ומאי נראין דברי רבי חנינא דמשמע אבל דברי ר' יהודה אין נראין ר' יהודה נמי שרי בה: 


lvr: 53
pgn: 12
dfh: a
trm: אלא פשיטא
txt:
<span class='five'>אלא פשיטא. </span>מאי בית באשפה שבבית ובה פליגי ואשמועינן רבי דכרבי חנינא סבירא ליה: 


lvr: 53
pgn: 12
dfh: a
trm: קשיא דרבי אדרבי
txt:
<span class='five'>קשיא דרבי אדרבי. </span>דברישא נראו לו דברי רבי יהודה דאסר באשפה שבבית ובסיפא נראו לו דברי רבי חנינא בנו של רבי יוסי הגלילי דמתיר באשפה שבבית אם כן קשיא דרבי אדרבי:  הכי


lvr: 53
pgn: 12
dfh: b
trm: הכי קאמר
txt:
<span class='five'>הכי קאמר. </span>האי נראין דקאמר לא סברא דידיה הוא דאשמעינן ולא רואה אני קאמר אלא פלוגתייהו קמ'ל במאי פליגי והכי קאמר נראין דברי ר' יהודה האוסר אפילו לר' חנינא כשמצאן באשפה שבשוק דמודי רבי חנינא דאסירי ודברי רבי חנינא כו' כלומר שאף רבי חנינא המתיר אינו אלא כשמצאן באשפה שבבית ובה חולקין אבל באשפה שבשוק מודה רבי חנינא וממילא שמעינן מדאוקי פלוגתייהו באשפה שבבית מכלל שבבית שרו: 


lvr: 53
pgn: 12
dfh: b
trm: שמא קלקלו לא קתני
txt:
<span class='five'>שמא קלקלו לא קתני. </span>ואע'ג דבדיעבד קמיירי כדקתני ושחיטתן כשרה חוץ מחרש שוטה וקטן: 


lvr: 53
pgn: 12
dfh: b
trm: זאת אומרת אין מוסרין להם חולין
txt:
<span class='five'>זאת אומרת אין מוסרין להם חולין. </span>כלומר אפי' חולין לכתחלה ואפילו אחרים עומדים על גבן: 


lvr: 53
pgn: 12
dfh: b
trm: מאן תנא דלא בעינן כוונה לשחיטה
txt:
<span class='five'>מאן תנא דלא בעינן כוונה לשחיטה. </span>דהא חרש שוטה וקטן לחתיכה בעלמא מכווני ואין להם דעת להתכוין לשחיטה וקתני וכולן ששחטו וכו' דקאי נמי אחרש שוטה וקטן והא דפרכינן בריש פירקין <span class='mareimakom'>(דף ב:)</span> אי נימא אחרש שוטה וקטן עלה קאי ואם שחטו מבעי ליה הכי פרכינן אי נימא אחרש שוטה וקטן לחודיה קאי עלה קאי מיניה קא סליק ואם שחטו מיבעי ליה: 


lvr: 53
pgn: 12
dfh: b
trm: והא בעינן מוליך ומביא
txt:
<span class='five'>והא בעינן מוליך ומביא. </span>כדתנן בפרק שני <span class='mareimakom'>(לקמן ל:)</span>: 


lvr: 53
pgn: 12
dfh: b
trm: שהלכה ובאה כדרכה
txt:
<span class='five'>שהלכה ובאה כדרכה. </span>שחתיכה בהליכתו והכתה בכותל וחזר וחתכה והוא הדין נמי דמצי לתרוצי בסכין שיש בו חוץ לצואר כמלא צואר דסגי ליה בהליכתו לחודא כדלקמן <span class='mareimakom'>(דף ל:)</span> אלא בכל דהו מהדר לאוקומי אפילו באיזמל: 


lvr: 53
pgn: 12
dfh: b
trm: קטן יש לו מחשבה או אין לו מחשבה
txt:
<span class='five'>קטן יש לו מחשבה או אין לו מחשבה. </span>כגון בשחיטת קדשים דבעי כוונה כדילפינן בשמעתא קמייתא דזבחים <span class='mareimakom'>(דף ב.)</span> ושחט קטן עולה לשמה מי הויא כוונה או לא: 


lvr: 53
pgn: 12
dfh: b
trm: אמר ליה רבי אמי
txt:
<span class='five'>אמר ליה רבי אמי. </span>לר' חייא בר אבא ותבעי ליה מעשה אי לא שמיע לר' יוחנן הך מתניתין דלקמן האלון והרמון דתנן בה דיש להן מעשה תבעי ליה נמי אפילו א] אם יש מחשבה עם מעשה המוכיח עליה שכן הוא כגון דקיימא עולה בדרום ואמר הריני מביא לצפון לשחטה לעולה שאינה כשרה בדרום תבעי ליה נמי אי משוי להאי מעשה כוונה או לא: 


lvr: 53
pgn: 12
dfh: b
trm: שיש להן מעשה
txt:
<span class='five'>שיש להן מעשה. </span>כגון זה שמעשיהן מוכיחין דלשם כלי נתכוונו וגם הם אומרים כן ויש כאן מעשה ומחשבה המורידים אותו לתורת כלי:  ואין


lvr: 53
pgn: 13
dfh: a
trm: ואין להן מחשבה
txt:
<span class='five'>ואין להן מחשבה. </span>כגון מצא לקליפת אגוז כמו שהיה וחשיב עליה למוד או אפילו מדד בה אלא שלא עשה בה מעשה לשם כלי א] ואם בן דעת חשב עליהן טמאין במחשבה דתנן <span class='mareimakom'>(כלים פכ'ה מ'ט)</span> כל הכלים יורדין לידי טומאתן במחשבה: 


lvr: 53
pgn: 13
dfh: a
trm: מחשבתו ניכרת מתוך מעשיו
txt:
<span class='five'>מחשבתו ניכרת מתוך מעשיו. </span>לפי ראות עינינו אבל אין אנו יודעין אם עשה מעשה זה לשם מחשבה זו: 


lvr: 53
pgn: 13
dfh: a
trm: מפני הכנימה
txt:
<span class='five'>מפני הכנימה. </span>כיצונ'ש שבפולים ועדשים כמו ותהי הכנם <span class='mareimakom'>(שמות ח)</span> : 


lvr: 53
pgn: 13
dfh: a
trm: אינן בכי יותן
txt:
<span class='five'>אינן בכי יותן. </span>דלא ניחא ליה בהאי טל ולא הוה הכשר להורידן לידי טומאתן אם יגע בהם שרץ לאחר זמן דבעינן כי יותן דומיא דכי יתן דניחא ליה: 


lvr: 53
pgn: 13
dfh: a
trm: הרי הן בכי יותן
txt:
<span class='five'>הרי הן בכי יותן. </span>דהכי אמרינן בדוכתא אחריתי עודהו הטל עליהן ושמח הרי הן בכי יותן ואע'פ שלא נתכוין קודם לכן אלא כשראה שמח: 


lvr: 53
pgn: 13
dfh: a
trm: אינן בכי יותן
txt:
<span class='five'>אינן בכי יותן. </span>שאין מחשבתם מחשבה והכשר במחשבה תלוי והאי מעשה דעלייה לאו מעשה הוא דמפני הכנימה העלום: 


lvr: 53
pgn: 13
dfh: a
trm: אבל היפך בהן
txt:
<span class='five'>אבל היפך בהן. </span>דמעשיו מוכיחין ה] אע'פ שלא פירש מחשבתו הואיל וניכר שדעתו לכך הרי הן בכי יותן דאי בשפירש מחשבתו בשעת מעשה לא איצטריך רבי יוחנן לאשמועינן דהא בהדיא תנן דיש להן מעשה: 


lvr: 53
pgn: 13
dfh: a
trm: הכי קא מיבעיא דאורייתא או דרבנן
txt:
<span class='five'>הכי קא מיבעיא דאורייתא או דרבנן. </span>הא דאמרינן ו] ושמעתי מרבותי דמחשבתו ניכרת מתוך מעשיו הויא מחשבה כאילו פירשה בשעת מעשה: 


lvr: 53
pgn: 13
dfh: a
trm: דאורייתא היא
txt:
<span class='five'>דאורייתא היא. </span>וסמכינן עלה אפילו לקולא כגון בעיין דלעיל בהביא עולה מדרום לצפון ז] ומכשרי: 


lvr: 53
pgn: 13
dfh: a
trm: או דרבנן
txt:
<span class='five'>או דרבנן. </span>היא וחומרא בעלמא הוא דאמור רבנן ניהוי מעשה וכי היפך בהן ניהוי הכשר אבל מדאורייתא לא הוי מעשה וגבי עולה דקולא הוא לא אמרו כן שלא אמרו חכמים דבריהם להקל מדברי תורה דנמצאו עוקרין אלא להחמיר ולעשות סייג: 


lvr: 53
pgn: 13
dfh: a
trm: יש להן מעשה
txt:
<span class='five'>יש להן מעשה. </span>אם עשו מעשה מוכיח על מחשבתן ופירשו שעל דעת כן עושים וכדפרשינן לעיל שהביא עולה לצפון ופירש שמפני שדרום פסול לה הוא מביאה לצפון: 


lvr: 53
pgn: 13
dfh: a
trm: ותיבעי ליה מחשבה
txt:
<span class='five'>ותיבעי ליה מחשבה. </span>שחיטה גרידתא ופירש לשם עולה ושחיטה לאו מעשה מוכיח על המחשבה הוא שכל השחיטות שוות: 


lvr: 53
pgn: 13
dfh: a
trm: הכי קא מיבעיא ליה
txt:
<span class='five'>הכי קא מיבעיא ליה. </span>הא דתנן <span class='mareimakom'>(כלים פי'ז מט'ו)</span> גבי חקיקת אלון ורמון יש להם מעשה: 


lvr: 53
pgn: 13
dfh: a
trm: או דלמא דרבנן הוא
txt:
<span class='five'>או דלמא דרבנן הוא. </span>וחומרא הוא דאחמור רבנן לשוויה כלי ליטמא אבל גבי עולה דקולא הוא לא: 


lvr: 53
pgn: 13
dfh: a
trm: מנין למתעסק בקדשים שהוא פסול
txt:
<span class='five'>מנין למתעסק בקדשים שהוא פסול. </span>כלומר מנין למתעסק שפסול בקדשים כגון מתעסק בסכין להגביהו או לזורקו ושחט בקדשים שלא נתכוין לשום שחיטה א] אבל נתכוין לשום שחיטה בעלמא כשר אלא שלא עלה לבעלים לשם חובה: 


lvr: 53
pgn: 13
dfh: a
trm: זו בידינו היא
txt:
<span class='five'>זו בידינו היא. </span>מקרא זה הייתי יודע ומכאן אנו למדים שמצוה להתכוין ואני שאלתי לעכב מנין שאם לא נתכוין יהא פסול: 


lvr: 53
pgn: 13
dfh: a
trm: לרצונכם תזבחוהו
txt:
<span class='five'>לרצונכם תזבחוהו. </span>שנה עליו הכתוב לעכב: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 13
dfh: a
trm: הא אמר
txt:
<span class='five'>הא אמר. </span>לקמן בהשוחט <span class='mareimakom'>(דף לח:)</span> דאפי' שחטה ישראל לצורך עובד כוכבים אסורה בהנאה שסתם מחשבת עובד כוכבים לעבודת כוכבים: 


lvr: 53
pgn: 13
dfh: a
trm: ר' אמי מתני הכי שחיטת עובד כוכבים נבלה הא דמין לעבודת כוכבים
txt:
<span class='five'>ר' אמי מתני הכי שחיטת עובד כוכבים נבלה הא דמין לעבודת כוכבים. </span>במין ישראל קא מיירי והך דוקיא דמתניתין הכי דייק מינה ולסיועי לתנא דברייתא ורבי אמי לא פליג אדרבי חייא דודאי מתניתין דלא כרבי אליעזר אלא לא אצטריך ליה למידק דממילא שמעינן לה דמדקרי ליה נבלה ש'מ מותרת בהנאה: 


lvr: 53
pgn: 13
dfh: a
trm: שחיטת מין
txt:
<span class='five'>שחיטת מין. </span>דישראל וכ'ש דעובד כוכבים והא מתניתין מיהא בישראל קיימא מדקאמר פירותיו טבלים ובניו ממזרים: 


lvr: 53
pgn: 13
dfh: a
trm: בסדר זרעים שנינו
txt:
<span class='five'>בסדר זרעים שנינו. </span>אומר היה רבי אליעזר פת כותי כבשר חזיר במסכת שביעית <span class='mareimakom'>(פ'ח מ'י)</span>: 


lvr: 53
pgn: 13
dfh: a
trm: כספרי קוסמין
txt:
<span class='five'>כספרי קוסמין. </span>נביאי הבעל דלשם עבודת כוכבים י] כתבו והכי נמי אמרינן במסכת גיטין <span class='mareimakom'>(דף מה:)</span> ספר תורה שכתבו מין ישרף:  בניו


lvr: 53
pgn: 13
dfh: b
trm: מין
txt:
<span class='five'>מין. </span>זה האדוק בעבודת כוכבים ומין ישראל חמור ממומר לעבודת כוכבים שהמין אדוק בה וכל מחשבותיו לה: 


lvr: 53
pgn: 13
dfh: b
trm: אין רוב עובדי כוכבים מינין
txt:
<span class='five'>אין רוב עובדי כוכבים מינין. </span>הלכך הוו להו מינין מיעוטא ולמיעוטא לא חיישינן: 


lvr: 53
pgn: 13
dfh: b
trm: אמר רב יוסף בר מניומי אין מינין באומות עובדי כוכבים
txt:
<span class='five'>אמר רב יוסף בר מניומי אין מינין באומות עובדי כוכבים. </span>כלומר אין תורת מין על מין עובד כוכבים: 


lvr: 53
pgn: 13
dfh: b
trm: למורידין
txt:
<span class='five'>למורידין. </span>בבור דאמרינן באין מעמידין <span class='mareimakom'>(ע'ז דף כו:)</span> המינים מורידין אותן לבור כו' אבל העובדי כוכבים והרועים בהמה דקה אפילו ישראל לא מעלין ולא מורידין: 


lvr: 53
pgn: 13
dfh: b
trm: לקבל מהן קרבן
txt:
<span class='five'>לקבל מהן קרבן. </span>דמקבלין קרבן מכולן ומקריבין אותו למזבח אבל במין ישראל לא כדקתני סיפא דהך מתניתא חוץ מן המומר לנסך את היין ואע'פ שאינו מומר לשאר מצות והביא קרבן אין מקבלין הימנו כדתריצנא לעיל בפירקין <span class='mareimakom'>(דף ה.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 13
dfh: b
trm: ולא בעובדי כוכבים
txt:
<span class='five'>ולא בעובדי כוכבים. </span>דאפילו המינין כשרין ואע'ג דבהדיא תנא לה בהא מתניתא ליכא למיפרך תנינא משום דלאו לכולי עלמא שמיע להו מתניתא אבל במידי דתנא במתניתין כי אמר לה אמורא פריך עליה מאי קמ'ל תנינא: 


lvr: 53
pgn: 13
dfh: b
trm: מטמאה במשא
txt:
<span class='five'>מטמאה במשא. </span>כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יא)</span>  והנושא את נבלתה ואע'פ שלא נגע: 


lvr: 53
pgn: 13
dfh: b
trm: הכי קתני
txt:
<span class='five'>הכי קתני. </span>שחיטת סתם עובד כוכבים אין מטמא אלא במשא אבל יש שחיטת עובד כוכבים שמטמאה אפילו באהל: 


lvr: 53
pgn: 13
dfh: b
trm: איכא דאמרי וכו'
txt:
<span class='five'>איכא דאמרי וכו'. </span>הכי משמע מתניתין אין טומאה בשחיטת עובד כוכבים אלא כשאר נבילות דמטמאין במשא אבל אין אהל בשום שחיטת עובד כוכבים ואפילו שחט לעבודת כוכבים לישנא אחרינא הכי משמע שחיטת עובד כוכבים נבלה וטומאתה כשאר נבילות והא דקתני ומטמאה במשא אתקרובת עבודת כוכבים קאי והכי קאמר ועוד יש שחיטה אחרת שהיא כזו כלומר אינה חמורה מזו שאינה מטמאה אלא במשא כזו: 


lvr: 53
pgn: 13
dfh: b
trm: בין בראש הגג בין בראש הספינה
txt:
<span class='five'>בין בראש הגג בין בראש הספינה. </span>ואע'ג דתנן בהשוחט <span class='mareimakom'>(לקמן דף מא.)</span> אין שוחטין לא לתוך ימים ולא לתוך נהרות דלא לימרו לשר של ים הוא שוחט ולא לתוך כלים דלא לימרו הואיל ומקבל את הדם לזורקו לעבודת כוכבים הוא צריך אפ'ה בראש הגג שוחטין ואין חוששין לשמא יאמרו לצבא השמים עלה לשחוט או אם מקבל בכלי הכל יודעין שאי אפשר לו לטנף את ב] הגג ואין כאן חשד ובספינה נמי הכל יודעים דכיון דבספינה הוא על כרחו הוא שוחט לתוך הים שאי אפשר לו לטנף את הספינה: 


lvr: 53
pgn: 14
dfh: a
trm: ונסבין חבריא
txt:
<span class='five'>ונסבין חבריא. </span>בני הישיבה עלה על דעתם לומר דמתני' דפירשה רב דאסורה באכילה ליומא משום דקסבר מתני' רבי יהודה היא ודייק טעמא לקמן מדקתני שבת דומיא דיום הכפורים אלמא אסורה באכילה ליומא ב] ס'ל לתנא דמתניתין: 


lvr: 53
pgn: 14
dfh: a
trm: הכא
txt:
<span class='five'>הכא. </span>במתניתין נמי אתמול לא היתה עומדת לכך כדמפרש ואזיל לקמיה דלגדל ולדות היתה עומדת ואסורה משום מוקצה ומוקצה אסורה מדרבנן: 


lvr: 53
pgn: 14
dfh: a
trm: לא נשחטה
txt:
<span class='five'>לא נשחטה. </span>כגון זו שלא שחטה אתמול ומסתמא לא הניחה על מנת לשחטה בשבת הלכך הובררה כשקדש היום דלגדל עומדת: 


lvr: 53
pgn: 14
dfh: a
trm: והא לית ליה לרבי יהודה ברירה
txt:
<span class='five'>והא לית ליה לרבי יהודה ברירה. </span>ואי בהמה בחייה לאו לאכילה לחודה קיימא כי שחיט לה ביום טוב היכי מישתריא דלמא מאתמול דעתיה לגדל הוה: 


lvr: 53
pgn: 14
dfh: a
trm: הלוקח יין מבין הכותים
txt:
<span class='five'>הלוקח יין מבין הכותים. </span>לאשמועינן דכותים חשודין על התרומה ואינן כעמי הארץ שהלוקח מהן א'צ להפריש תרומה גדולה כדתנן <span class='mareimakom'>(סוטה דף מח.)</span> לפי ששלח יוחנן כהן גדול בכל גבול ישראל וראה שאין מפרישין אלא תרומה גדולה בלבד אלמא אתרומה לא חשידי ואשמועי' הכא דכותים חשידי אתרומה כדקתני שני לוגין שאני עתיד להפריש כו' ומשנה זו קודם תקנה דגזרו על יינם נשנית: 


lvr: 53
pgn: 14
dfh: a
trm: אומר שני לוגין כו'
txt:
<span class='five'>אומר שני לוגין כו'. </span>אם אין לו כלים להפריש (כו') או שהיתה חשיכה בליל שבת שאין שהות להפריש: 


lvr: 53
pgn: 14
dfh: a
trm: ומיחל
txt:
<span class='five'>ומיחל. </span>המעשר שני הואיל ויכול לתקנו באמירה בעלמא ולומר הרי הוא מחולל על מעות שיש לי בתוך הבית לא התירו לו חכמים לשתותו ולסמוך על הברירה אבל בתרומה ושאר מעשרות סמכינן אברירה ולאחר השבת כשיפרישם אמרינן הוברר הדבר שזו היא התרומה וזה לא שתה אלא חולין: 


lvr: 53
pgn: 14
dfh: b
trm: התם
txt:
<span class='five'>התם. </span>טעמא לאו משום דאין ברירה הוא אלא דחייש לשמא יבקע הנוד והוברר שלא היה עתיד לבא לידי הפרשה ושתה טבלים למפרע: 


lvr: 53
pgn: 14
dfh: b
trm: אין אדם מתנה
txt:
<span class='five'>אין אדם מתנה. </span>בעירובין <span class='mareimakom'>(דף לו:)</span> אמרינן מתנה אדם על עירובו ומניח שני עירובין אחד בסוף אלפים למזרח עירו ואחד בסוף אלפים למערב ואומר אם בא חכם למזרח שהיה חכם עתיד לבא ממקום אחר ולשבות חוץ לתחום ולדרוש עירובי של מזרח יקנה לי שביתה למזרח ואהיה בשבת במקום עירובי ויש לי משם והלאה אלפים ואם יגידו לי שבא חכם למערב יקנה עירובי שבמערב בא לכאן ולכאן אם יבאו שני חכמים זה למזרח וזה למערב לאיזה מהם שארצה אבחר הליכתי ועל שם ברירה של מחר יקנה לי עירובי היום דכל קניית עירוב בין השמשות היא ותני איו דפליג רבי יהודה אסיפא דקתני בא לכאן ולכאן וקאמר רבי יהודה אין אדם מתנה על שני דברים שני חכמים: 


lvr: 53
pgn: 14
dfh: b
trm: והוינן בה מאי שנא כו' דאין ברירה
txt:
<span class='five'>והוינן בה מאי שנא כו' דאין ברירה. </span> כשיבא למחר למזרח שמא בין השמשות לא היתה דעתו לכך וקנה לו עירובו של מערב והרי הוא כמי ששבת במערב וממקום אותה שביתה יש לו אלפים לכל רוח ונמצאו האלפים האחרונות המזרחיות כלות לביתו ואין לו מביתו ולמזרח אפי' פסיעה אחת: 


lvr: 53
pgn: 14
dfh: b
trm: מזרח ומערב נמי
txt:
<span class='five'>מזרח ומערב נמי. </span>כשהתנה על חכם אחד ותלה תנאו בביאת חכם נמי אין ברירה דאם בא חכם למזרח לאחר שקדש היום שמא כשקדש היום היה בדעתו למערב וזה תלה בדעתו של חכם והחכם יכול לילך בשבת ארבעת אלפים אמה כדאמרינן בעירובין <span class='mareimakom'>(דף מט:)</span> אם ראה שחשכה והיה מכיר אילן או גדר שהוא בסוף אלפים אמה אומר שביתתי בעיקרו ומהלך ממקום רגליו ועד עיקרו אלפים ומעיקרו ולהלן אלפים והכא נמי איכא למימר חכם זה בשעת קניית עירוב לא בא למזרח עדיין ודעתו היה למערב: 


lvr: 53
pgn: 14
dfh: b
trm: ואמר רבי יוחנן וכבר בא חכם
txt:
<span class='five'>ואמר רבי יוחנן וכבר בא חכם. </span>מתניתין בהכי עסקינן שכבר בא חכם קודם קנין העירוב אבל זה לא ידע להיכן בא ואין כאן צריך ברירה שכך מתנה לצד שהחכם בא יהא עירובי קונה ואין הדבר תלוי אלא א] גלויי מילתא כשיגידו למחר שבמזרח בא נמצא שקנה עירוב המזרחי: 


lvr: 53
pgn: 14
dfh: b
trm: הכא מעיקרא אוכלא
txt:
<span class='five'>הכא מעיקרא אוכלא. </span>דע'כ בהמה בחייה לאכילה עומדת כדאוקמינן לעיל דאי לגדל בהמה לרבי יהודה היכי שחטינן בי'ט: 


lvr: 53
pgn: 14
dfh: b
trm: דאיפרת
txt:
<span class='five'>דאיפרת. </span>נשבר ונפרש וחבירו [בפרק בהמה המקשה] <span class='mareimakom'>(לקמן דף עג.)</span> חבורי אוכלין כמאן דמפרתי דמו: 


lvr: 53
pgn: 14
dfh: b
trm: אסורין
txt:
<span class='five'>אסורין. </span>וטעמא דמשקין שזבו אסורין מפרשינן בשמעתא קמייתא דביצה <span class='mareimakom'>(דף ג.)</span> גזירה שמא יסחוט: 


lvr: 53
pgn: 14
dfh: b
trm: אם לאוכלין היוצא מהם מותר
txt:
<span class='five'>אם לאוכלין היוצא מהם מותר. </span>אם היו עומדין לאכילה ולא לסחוט היוצא מהם מותר דכיון דלא ניחא ליה ליכא למיגזר אי שרית להו בשתייה היום אתי לסחוט דהא לאו להכי קיימי: 


lvr: 53
pgn: 14
dfh: b
trm: ואם למשקין
txt:
<span class='five'>ואם למשקין. </span>הואיל ונתקיימה מחשבתו אי שרית להו כשזבו איכא למיגזר בהו שמא יסחוט דהא להכי קיימי שמע מינה מיהא דמשום נולד לא אסר להו רבי יהודה: 


lvr: 53
pgn: 14
dfh: b
trm: מודה רבי יהודה בסלי זיתים וענבים
txt:
<span class='five'>מודה רבי יהודה בסלי זיתים וענבים. </span>שאפילו הצניען לאכילה הואיל ורוב בני אדם סוחטין אותם האי נמי ממליך עלייהו ואי שרית למשקין שזבו מהן אתי למיסחט: 


lvr: 53
pgn: 14
dfh: b
trm: יהיב דעתיה
txt:
<span class='five'>יהיב דעתיה. </span>עלייהו למשקין וכי הוו משקין הוה ליה נתקיימה מחשבתו וגזרה שמא יסחוט ופלוגתייהו בתותים ורימונים: 


lvr: 53
pgn: 14
dfh: b
trm: ה'נ כיון דלשחיטה קיימא יהיב דעתיה
txt:
<span class='five'>ה'נ כיון דלשחיטה קיימא יהיב דעתיה. </span>דאי משחטה אכיל לה וכיון דדעתיה בהכי גזרינן בה נמי אי שרית ליה באכילה אתי לכתחלה למישחט: 


lvr: 53
pgn: 14
dfh: b
trm: מידי הוא טעמא אלא לרב
txt:
<span class='five'>מידי הוא טעמא אלא לרב. </span>האי שנויא אליבא דרב משנינן לה דאיהו אמר לרבי יהודה אסורה באכילה ליומא: 


lvr: 53
pgn: 14
dfh: b
trm: אבל לא ישן
txt:
<span class='five'>אבל לא ישן. </span>דמוקצה הוא מחמת מיאוס שהדעת קצה בו והך בהמה נמי כשקדש היום היא מוקצה מחמת אבר מן החי שלא נשחטה: 


lvr: 53
pgn: 15
dfh: a
trm: כל הנרות של מתכת מטלטלים
txt:
<span class='five'>כל הנרות של מתכת מטלטלים. </span>דשל מתכות לא מאיסי אפילו ישנים כגון של נחושת וכיוצא בהן: א] 


lvr: 53
pgn: 15
dfh: a
trm: הדולק בשבת
txt:
<span class='five'>הדולק בשבת. </span>שהיה נר דולק בו בין השמשות דמוקצה מחמת איסור שאסור לכבות הנר נאסר גם הוא לטלטל וכיון שהוקצה לבין השמשות הוקצה לכל היום: 


lvr: 53
pgn: 15
dfh: a
trm: יאכל
txt:
<span class='five'>יאכל. </span>הוא עצמו ובו ביום ואין צריך להמתין עד הערב בכדי שיעשו דהא דאמרינן בעלמא לערב בכדי שיעשו לית ליה לר'מ אלא היכא דעבד ישראל איסורא ובמזיד דאיכא חיובא דלא נמטייה הנאה מאיסורא אבל בשוגג לא: 


lvr: 53
pgn: 15
dfh: a
trm: לא יאכל
txt:
<span class='five'>לא יאכל. </span>בו ביום עד שתחשך ובכדי שיעשו והוא הדין לאחרים נמי דאסור למיכליה בו ביום דטעמא משום דלא נמטייה הנאה מאיסורא הוא וכי שהי לאורחא בכדי שיעשו לא מטי לו הנאה מיניה ואיידי דתנא רישא בדידיה דאשמעינן רבותא להתירא תנא נמי סיפא בדידיה: 


lvr: 53
pgn: 15
dfh: a
trm: רבי יהודה אומר בשוגג יאכל במוצאי שבת
txt:
<span class='five'>רבי יהודה אומר בשוגג יאכל במוצאי שבת. </span>ולא בשבת וה'ה לאחריני דאע'ג דבשוגג חיוב סקילה ליכא עבירה מיהא איכא ובעינן בכדי שיעשו דלא נימטיה הנאה מעבירה ואיידי דבעי למתני סיפא לא יאכל עולמית בדידיה אבל לאחריני שרי דאיהו דעבד איסורא קנסוהו רבנן אבל אחריני לא תנא רישא נמי בדידיה ומתניתין נמי דקתני אסורה באכילה ליומיה לדידיה ולאחריני בשוגג מתוקמא ורבי יהודה היא ולקמן פריך והא מתחייב בנפשו קתני והא ליכא למימר רישא נמי דוקא איהו אבל אחריני שרו בו ביום ואיהו אסור משום דקנסו שוגג אטו מזיד ומתניתין דאסר ליה ליומיה אפילו לאחריני לאו רבי יהודה היא דא'כ דקנסא דרישא אטו מזיד הוא אמאי מישתרי הוא לאורתא הא קתני גבי מזיד לא יאכל עולמית אלא טעמא משום דלא ליתהני מעבירה הוא ולא שנא הוא ולא שנא אחריני: 


lvr: 53
pgn: 15
dfh: a
trm: ר' יוחנן הסנדלר אומר בשוגג יאכל למוצאי שבת
txt:
<span class='five'>ר' יוחנן הסנדלר אומר בשוגג יאכל למוצאי שבת. </span>בכדי שיעשו כר' יהודה דמשוי ליה עבירה אף בשוגג ועדיפא מדרבי יהודה דאילו רבי יהודה שרי ליה לאורתא אפי' לדידיה דלא קניס שוגג אטו מזיד ורבי יוחנן קניס שוגג אטו מזיד הלכך איהו דעבד איסורא קנסו רבנן אחריני דלא עבדי איסורא לא קנסו אלא בכדי שיעשו ימתינו דלא ניתהני מעבירה: 


lvr: 53
pgn: 15
dfh: a
trm: במזיד לא יאכל עולמית כו'
txt:
<span class='five'>במזיד לא יאכל עולמית כו'. </span>לאו משום קנסא הוא דהא אחריני לא עבוד איסורא אלא מקראי יליף לה רבי יוחנן בכתובות באלו נערות <span class='mareimakom'>(דף לד:)</span> ובב'ק בפרק מרובה <span class='mareimakom'>(דף עא.)</span> ושמרתם את השבת כי קדש וגו' מה קדש אסור באכילה אף מעשה שבת אסורים באכילה יכול אפילו בשוגג ת'ל מחלליה מות יומת במזיד אמרתי ולא בשוגג: 


lvr: 53
pgn: 15
dfh: a
trm: ונוקמה כר' יוחנן הסנדלר דאמר כו'
txt:
<span class='five'>ונוקמה כר' יוחנן הסנדלר דאמר כו'. </span>לא יאכל בו ביום לא הוא ולא אחרים. ואית דמפרשי דהאי במזיד לא יאכל דרבי מאיר ובשוגג לא יאכל דרבי יהודה לא יאכל הוא אבל לאחרים שרי והאי אסורה באכילה ליומיה דקאמר רב נמי לדידיה קאמר אבל לאחריני שרי ולאו מילתא דהא דומיא דיום הכפורים קתני דלא שנא לו ולא שנא לאחרים אסור ועוד אסורה באכילה ליומא לגמרי משמע: 


lvr: 53
pgn: 15
dfh: a
trm: כי מורי להו רב לתלמידיה
txt:
<span class='five'>כי מורי להו רב לתלמידיה. </span>במבשל בשבת הוראה ביחיד מורי להו כרבי מאיר דמיקל: 


lvr: 53
pgn: 15
dfh: a
trm: וכי תימא תנא בפירקיה תנא קמיה
txt:
<span class='five'>וכי תימא תנא בפירקיה תנא קמיה. </span>ברבים היה שונה משנה זו ביום הדרשה וחייש רב לעמי הארץ שלא ישמעו קולו: 


lvr: 53
pgn: 15
dfh: a
trm: לתנא צייתי
txt:
<span class='five'>לתנא צייתי. </span>כלומר הם מטין אוזן לשמוע מן התלמידים היושבים שם ושונין איש משנתו לעצמו: 


lvr: 53
pgn: 15
dfh: a
trm: לאמורא
txt:
<span class='five'>לאמורא. </span>שהיה עומד בפני רב ומשמיע לרבים מה שראש הדרשה לוחש לו אליו היו שומעין: 


lvr: 53
pgn: 15
dfh: a
trm: עד כאן לא קשרי ר'מ
txt:
<span class='five'>עד כאן לא קשרי ר'מ. </span>אלא במבשל בשוגג דכיון דאיסור שבת ליכא דשוגג הוא איסור מוקצה נמי ליכא דמעיקרא הוי חזי לכוס חיה: 


lvr: 53
pgn: 15
dfh: a
trm: אבל שוחט בשוגג
txt:
<span class='five'>אבל שוחט בשוגג. </span>נהי דאיסור שבת ליכא משום מוקצה מיהא אסורה דבין השמשות לא הויא חזיא לכוס. כל אכילה שלא כדרכה קרי כוסס כמו <span class='mareimakom'>(ברכות דף לז.)</span> הכוסס את החיטין הכוסס את האורז כס פילפלי ביומא דכפורי <span class='mareimakom'>(שם דף לו:)</span>: 


lvr: 53
pgn: 15
dfh: b
trm: שהיה לו חולה
txt:
<span class='five'>שהיה לו חולה. </span>מע'ש דכיון דשוגג הוא כדאוקמינן וליכא איסור שבת איסור מוקצה נמי ליכא דעומדת לשחיטה היתה בין השמשות ואפילו בשבת משום דחולי דפיקוח נפש דוחה את השבת: 


lvr: 53
pgn: 15
dfh: b
trm: והבריא
txt:
<span class='five'>והבריא. </span>היום בשבת איסור מוקצה ליכא דהא בין השמשות חולה היה הלכך לר'מ דלאו משוי שוגג דאיסור שבת שרי ולרבי יהודה אסור דאיסור שבת דשוגג איכא דהא הבריא: 


lvr: 53
pgn: 15
dfh: b
trm: וכי הא
txt:
<span class='five'>וכי הא. </span>כלומר הא דאוקימנא דמשום איסור מוקצה שתקיה רב לתנא ואע'ג דבאיסור שבת שוגג הוה היינו כי הא דאמר רב: 


lvr: 53
pgn: 15
dfh: b
trm: אסור
txt:
<span class='five'>אסור. </span>לאכול בריא מאותה בהמה בו ביום דאע'ג דאיסור שבת ליכא דפיקוח נפש דוחה את השבת איסור מוקצה מיהא איכא דבין השמשות מוקצה הואי ולא היתה  ב] ראויה לישחט בשבת דהא עדיין לא היה חולה: 


lvr: 53
pgn: 15
dfh: b
trm: מ'ט האי
txt:
<span class='five'>מ'ט האי. </span>בשר הוה חזי להאי בריא בין השמשות לכוס חי הילכך אין כאן איסור מוקצה ואיסור שבת נמי אין כאן דהא לחולה בשלה: 


lvr: 53
pgn: 15
dfh: b
trm: והאי
txt:
<span class='five'>והאי. </span>שוחט לא היה בין השמשות ראוי לכוס ואיכא איסור מוקצה אע'ג דאיסור שבת ליכא: 


lvr: 53
pgn: 15
dfh: b
trm: פעמים שהשוחט
txt:
<span class='five'>פעמים שהשוחט. </span>לחולה מותר לבריא לכוס כגון שהיה לו חולה מבעוד יום דאין כאן לא איסור מוקצה ולא איסור שבת: 


lvr: 53
pgn: 15
dfh: b
trm: כגון שקצץ דלעת
txt:
<span class='five'>כגון שקצץ דלעת. </span>מן המחובר ובשלה לו דיש כאן איסור מוקצה דמחוברת היתה בין השמשות ואית דמפרשי בדלעת תלושה ומוקצה דידה משום דקשה היא ולא היא חדא דדלעת רכה היא יותר מן הבשר ועוד  ג] קצץ מן המחובר משמע דאי בתלושה לא שייך קציצה אלא חיתוך ד] כגון <span class='mareimakom'>(שבת דף קנו:)</span> מחתכין את הדילועין לפני הבהמה: 


lvr: 53
pgn: 15
dfh: b
trm: אדעתא דחולה קא שחיט
txt:
<span class='five'>אדעתא דחולה קא שחיט. </span>וליכא למגזר שמא ירבה בשחיטה בשביל בריא דהא משום ההוא זית דחולה בעי למשחט כולה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 15
dfh: b
trm: מגל קציר
txt:
<span class='five'>מגל קציר. </span>שקוצרין בה התבואה פלציל'א בלע'ז שפגימותיה נוטות כולן לצד אחד בשיפוע: 


lvr: 53
pgn: 15
dfh: b
trm: מגירה
txt:
<span class='five'>מגירה. </span>סכין מלא פגימות ואין משופעות כשל מגל קציר אלא מכוונות שיש לפגימה מורשא מכאן ומכאן כסתם פגימות אוגרת ומגירה בלעז סייג'א: 


lvr: 53
pgn: 15
dfh: b
trm: שהם חונקין
txt:
<span class='five'>שהם חונקין. </span>שאין חותכין אלא קורעין מחמת הפגימות והאי חונקין אשארא קאי ולאו אצפורן דטעמא דצפורן מפרש בגמרא משום מחובר: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 15
dfh: b
trm: דלמא אתי למעבד באידך גיסא
txt:
<span class='five'>דלמא אתי למעבד באידך גיסא. </span>במקום הפגימות ושמעינן מהא דסכין פגומה ויש בה כדי לשחוט מן הפגם ולהלן אסור לשחוט בה לכתחלה דהא הכא גזרינן משום אידך גיסא וכל שכן הכא דבההיא גיסא גופה פגומה: 


lvr: 53
pgn: 15
dfh: b
trm: ורבי חייא מכשיר
txt:
<span class='five'>ורבי חייא מכשיר. </span>ומתניתין דקתני שחיטתו כשרה לא מתוקמא כרבי אלא כרבי חייא ולכתחלה מיהת לא שחטינן ואשמועינן מתני' דעד כאן כו': 


lvr: 53
pgn: 15
dfh: b
trm: ובין שהסכין למטה וצואר בהמה למעלה
txt:
<span class='five'>ובין שהסכין למטה וצואר בהמה למעלה. </span>ולא חיישינן שמא יכבד הצואר על הסכין ויתיז בבת אחת קודם שיוליך ויביא: 


lvr: 53
pgn: 16
dfh: a
trm: קשיין אהדדי
txt:
<span class='five'>קשיין אהדדי. </span>דקתני רישא במחובר לקרקע שחיטתו כשרה אלמא בדיעבד שפיר דמי והדר תני היה צור יוצא כו': 


lvr: 53
pgn: 16
dfh: a
trm: צור יוצא מן הכותל
txt:
<span class='five'>צור יוצא מן הכותל. </span>היינו מחובר מעיקרו דמוקמי' ליה לקמן בכותל מערה שלא נבנה הכותל ע'י אדם אלא חוקק בקרקע והכותל עומד מאליו ורישא בתלוש ולבסוף חברו והאי דהדר תנא נעץ סכין בכותל איצטריך לאשמועינן דאף על גב דלא מבטל ליה אפילו הכי לכתחלה לא ישחוט ג] קנה עומד מאליו שלא נטעו אדם שם אלא מעצמו עלה: 


lvr: 53
pgn: 16
dfh: a
trm: בסרנא דפחרא
txt:
<span class='five'>בסרנא דפחרא. </span>גלגל של יוצרים של חרס ויש להם מוכני שמגלגלין בו כשחוקקין את הכלי: 


lvr: 53
pgn: 16
dfh: a
trm: פחרא
txt:
<span class='five'>פחרא. </span>חרס וחבירו בדניאל <span class='mareimakom'>(ב)</span> בחלומו של נבוכדנצר חסף די פחר: 


lvr: 53
pgn: 16
dfh: a
trm: דמיא
txt:
<span class='five'>דמיא. </span>שחיטתו פסולה שהמים מגלגלין אותו ואין שחיטה זו מכח אדם ותנן לקמן <span class='mareimakom'>(דף לא.)</span> נפלה ושחטה שחיטתו פסולה דכתיב וזבחת ואכלת מה שאתה זובח אתה אוכל כו': 


lvr: 53
pgn: 16
dfh: a
trm: בכח ראשון
txt:
<span class='five'>בכח ראשון. </span>מיד כשנטל הדף המעכב את המים והתחיל לגלגל ובתחלת גלגולו שחט ד] מכח אדם שנטל הדף: 


lvr: 53
pgn: 16
dfh: a
trm: בכח ראשון
txt:
<span class='five'>בכח ראשון. </span>שקשרו סמוך לשפת המים וכיון שנקב נקב בשפת המים מיד באו המים לפיו: 


lvr: 53
pgn: 16
dfh: a
trm: אבל בכח שני
txt:
<span class='five'>אבל בכח שני. </span>שקשרו ברחוק והמים הלכו שם אע'פ שהוא נקב הנקב והפכו לשם פטור דגרמא בעלמא הוא: 


lvr: 53
pgn: 16
dfh: a
trm: אמר ליה וי'ו דכתיב אאופתא קאמר
txt:
<span class='five'>אמר ליה וי'ו דכתיב אאופתא קאמר. </span>כלומר טעם שאינו נכון קאמר כמו שכותב וי'ו על הבקעת ה] וכולה מנותחת לפרקים מפני שיני הבקעת שהן עשויין חריצין חריצין ואינה חלקה לשון אחר אותן חריצין קרי וי'ו רבי חייא לטעמיה דמכשיר לעיל שחיטה במחובר: וקפריך גמרא 


lvr: 53
pgn: 16
dfh: a
trm: והא קרא קאמר</span>: <span class='five'>קרא זריזותיה דאברהם קמ'ל
txt:
<span class='five'>והא קרא קאמר</span>: <span class='five'>קרא זריזותיה דאברהם קמ'ל. </span>שחש ונזהר שמא לא ימצא צור אפילו מחובר והביא עמו מאכלת: ל'א רב לא שמע דבריו של רבי אלא מקרא שמע יוצא מפיו ולא ידע על מה ואמר ליה רב לרבי חייא מאי קאמר רבי אמר ליה טעם הביא לשחיטה שנפסלה במחובר  ו] ומן המקרא אבל אינו עיקר אמר ליה והא קרא קאמר כו': 


lvr: 53
pgn: 16
dfh: a
trm: לענין עבודת כוכבים
txt:
<span class='five'>לענין עבודת כוכבים. </span>דקיימא לן <span class='mareimakom'>(ע'ז דף מה:)</span> שעובד את ההרים אינן נאסרים ההרים בכך דכתיב את אלהיהם על ההרים ז] ולא ההרים אלהיהם ה'מ הר דמחובר מעיקרו אבל תלוש ולבסוף חברו ומשחברו עבדו נאסר משום לא ידבק בידך: 


lvr: 53
pgn: 16
dfh: a
trm: לענין הכשר זרעים תנאי היא
txt:
<span class='five'>לענין הכשר זרעים תנאי היא. </span>אי הוי מחובר אי הוה תלוש דאי אחשבינהו לגשמים בירידתן לצורך שום דבר ואחר כן נפלו פירות לתוכה אע'פ שלא ידע כשהוכשרו אותן פירות ולא ניחא ליה בההוא הכשר הוו מוכשרין דתנן בתחלת מסכת מכשירין <span class='mareimakom'>(משנה א)</span> כל משקה שתחלתו לרצון אע'פ שאין סופו לרצון מכשיר וה'מ כי אחשבינהו בירידתן לצורך דבר תלוש אבל אי אחשבינהו לצורך מחובר לא מכשרי דהכי תניא בת'כ אשר יבא עליו מים אין לי אלא מים וכו' יכול אפילו הן בבורות שיחין ומערות יהו מכשירין ת'ל כלי אין לי אלא שמלאן בכלי ח] לשתות מנין לגבל בהן את הטיט ולכבס בהן את הכלים ת'ל בכל יטמא אי בכל יטמא יכול אפילו בבורות שיחין ומערות ת'ל כלי מה כלי מיוחד שהוא תלוש מן הקרקע אף כל כו' יכול אפילו חישב עליהם שירדו בבורות ושיחין ומערות יהו מכשירין ת'ל אשר ישתה אין לי אלא ט] שמלאן לשתיה מנין שאם חישב עליהן להדיח עצים ואבנים ת'ל מים כו' אלמא אחשבינהו לצורך תלוש מכשירין לצורך מחובר לא מכשירין אא'כ ניחא ליה בנפילת הפירות לתוכן דהיינו הדר אחשבינהו לתלוש י] והא דאמרינן בפסחים <span class='mareimakom'>(דף טז.)</span> מחוברין מכשירין היינו דניחא ליה שיפלו פירות לתוכן או להושיט ידיו להדיחן כשיוציא הפירות מן המים: 


lvr: 53
pgn: 16
dfh: a
trm: בשביל שתודח
txt:
<span class='five'>בשביל שתודח. </span>הקערה הרי הן בכי יותן אם נפלו אחר כך על הפירות אפילו לאחר זמן הוכשרו דאחשבינהו להנך משקין להדחת קערה וניחא ליה בהך נפילה אפילו לא אחשבינהו לצורך הנך פירות כי יותן קרינא ביה דניחא ליה בהך נפילה: 


lvr: 53
pgn: 16
dfh: a
trm: בשביל שלא ילקה הכותל
txt:
<span class='five'>בשביל שלא ילקה הכותל. </span>ונפלו על הקערה וממנו לפירות לא הוכשרו דלא ניחא ליה בהנך גשמים ובנפילתן: 


lvr: 53
pgn: 16
dfh: a
trm: הא בשביל שיודח הכותל
txt:
<span class='five'>הא בשביל שיודח הכותל. </span>כגון שהיו נופלין סמוך לכותל ונתן שם קערה שתביאם לכותל: 


lvr: 53
pgn: 16
dfh: a
trm: אינו בכי יותן
txt:
<span class='five'>אינו בכי יותן. </span>ואע'ג דאחשבינהו לצורך הכותל חשיבות דמחובר לאו חשיבות הוא עד דליחשבינהו לצורך דבר תלוש כדאמרן: 


lvr: 53
pgn: 16
dfh: a
trm: תברא
txt:
<span class='five'>תברא. </span>קשיא הך רישא לסיפא ותרי תנאי נינהו מר חשיב ליה תלוש להאי כותל ומר חשיב ליה מחובר מר חשיב ליה תלוש הואיל ולאו מחובר מעיקרו הוא שכבר היו אבניו תלושות וחברם בבנין ומר חשיב ליה מחובר והיינו תנאי דאמר לעיל: 


lvr: 53
pgn: 16
dfh: a
trm: בכותל מערה
txt:
<span class='five'>בכותל מערה. </span>שהוא עשוי מאליו שחוקק הקרקע והכותל עומד מאליו ומחובר מעיקרו הוא אבל בכותל בנין שהוא תלוש בשביל שלא ילקה הכותל דלא ניחא ליה בהו אינו בכי יותן אבל בשביל שיודח דאחשבינהו לצורך כותל מכשרי זרעים לטומאה:  לענין


lvr: 53
pgn: 16
dfh: b
trm: דלמא פרושי קא מפרש לה
txt:
<span class='five'>דלמא פרושי קא מפרש לה. </span>בסיפא מאי מחובר לקרקע דאמינא לך כשרה כגון נעץ סכין בכותל דלאו חבור הוא דודאי לא מבטל ליה התם דהא גבי הדדי קתני להו לעיל א] ונעץ סכין בכותל סיפא דההוא דמחובר לקרקע הוא ואיכא למימר דפירושא דרישא הוא: 


lvr: 53
pgn: 16
dfh: b
trm: והא קתני
txt:
<span class='five'>והא קתני. </span>לעיל <span class='mareimakom'>(דף טו:)</span> גבי מחובר בין שהסכין למעלה כו': 


lvr: 53
pgn: 16
dfh: b
trm: לצדדין קתני
txt:
<span class='five'>לצדדין קתני. </span>דהא רישא דברייתא תנא תלוש ומחובר כדקתני בכל שוחטין בין בתלוש בין במחובר וכי הדר וסיים סיפא בין שהסכין למעלה כו' לאו תרווייהו אתלוש ותרווייהו אמחובר קיימי אלא חדא אתלוש וחדא אמחובר: 


lvr: 53
pgn: 16
dfh: b
trm: סכין למטה וצואר בהמה למעלה אתלוש
txt:
<span class='five'>סכין למטה וצואר בהמה למעלה אתלוש. </span>דאדם אוחז בסכין למטה ושוחט והבהמה תלויה באויר וזה מוליך ומביא הסכין והא דקתני סכין למעלה וצואר בהמה למטה אמחובר כלומר אף אמחובר: 


lvr: 53
pgn: 16
dfh: b
trm: רב פפא אמר
txt:
<span class='five'>רב פפא אמר. </span>לא תוקמא בשינויא דחיקא אלא תרווייהו אתלוש ואמחובר קיימי ואפילו הכי לא תקשי לרב ענן דהא דקתני סכין למטה וצואר למעלה במחובר בעופא דקליל ובהמה דקתני לאו דוקא: 


lvr: 53
pgn: 16
dfh: b
trm: ה' דברים כו'
txt:
<span class='five'>ה' דברים כו'. </span>כולהו משום שכשדוחקין אותם קיסמין ניתזין ומפרשים הימנה ואיכא סכנתא במילה שלא תנקוב הגיד ומשוי ליה כרות שפכה וגבי שחיטה דלמא מנקבא להו לסימנין וכן לגבי קינוח דלמא מנקבא לכרכשיה: 


lvr: 53
pgn: 16
dfh: b
trm: בסימונא דאגמא
txt:
<span class='five'>בסימונא דאגמא. </span>עשב הגדל באגמי מים וקרי לישק'א וכשהוא יבש חדוד וחותך ואין קיסמין נבדלים הימנו: 


lvr: 53
pgn: 16
dfh: b
trm: שיניו נושרות
txt:
<span class='five'>שיניו נושרות. </span> ב] שיני הפרק ושיני הכרכשא שהיא מחוברת בהן לעצמותיהן כעין תלתולי בשר: 


lvr: 53
pgn: 16
dfh: b
trm: הכל בשחיטה
txt:
<span class='five'>הכל בשחיטה. </span>והכי משמע את הכל צריך לשחוט ואפילו עוף ואע'ג דלא כתיב ביה שחיטה בהדיא: 


lvr: 53
pgn: 16
dfh: b
trm: מאן ג] תנא
txt:
<span class='five'>מאן ג] תנא. </span>דמתניתין דאיצטריך ליה למימר דישראל מותרין לשחוט ולאכול א] דהא תנא ליה רישא הכל שוחטין לאתויי כל הנך דאצטריכו לאתויי שראוין לשחוט כגון כותי ומומר וטמא בחולין: 


lvr: 53
pgn: 16
dfh: b
trm: נאסר להם בשר תאוה
txt:
<span class='five'>נאסר להם בשר תאוה. </span>שאין יכולין לאכול אלא בשר שלמים ואם היו שוחטין בלא קרבן היו ענושים כרת כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יז)</span> ואל פתח אהל מועד לא הביאו וגו': 


lvr: 53
pgn: 16
dfh: b
trm: ועכשיו שגלו כו'
txt:
<span class='five'>ועכשיו שגלו כו'. </span>לאו רבי ישמעאל קאמר ליה אלא רבה קאמר ליה לאוקמי דמתניתין דרבי ישמעאל היא כלומר ולהכי תנא ה] לעולם שוחטין דלא תימא עכשיו שגלו יחזרו לאיסורן כמו שהיו קודם שנכנסו לארץ לכך שנינו כו': 


lvr: 53
pgn: 16
dfh: b
trm: לעולם שוחטין ואוכלין מבעי ליה
txt:
<span class='five'>לעולם שוחטין ואוכלין מבעי ליה. </span>כיון דלאו להלכות שחיטה אתי לאורויי אלא להתיר אכילת בשר חוצה לארץ ליתני לעולם שוחטין ואוכלין והיכי שבק לעיקר מילתא ונקט שחיטה לחודה ומדשבק לאכילה ש'מ לא איצטריך לאורויי לן אלא מידי דשחיטה ועוד למה ליה לאשמועינן הא וכי מהיכן תיסק אדעתין למימר יחזרו לאיסורן הראשון: 


lvr: 53
pgn: 16
dfh: b
trm: מאי טעמא איתסר משום דהוי מיקרבי למשכן
txt:
<span class='five'>מאי טעמא איתסר משום דהוי מיקרבי למשכן. </span>והיו יכולין להקריב קרבנות מכל בשר תאותן ויקריבו הדם והחלב לבדו ואוכלין הבשר ולבסוף כשנכנסו לארץ והיתה ארצם רחבה והרחוקים לא היו יכולים לבא בירושלים בכל יום:  וכל


lvr: 53
pgn: 17
dfh: a
trm: לאסור להם בשר נחירה
txt:
<span class='five'>לאסור להם בשר נחירה. </span>כדכתיב בההוא קרא דכי ירחק ממך המקום וגו' וזבחת מבקרך ומצאנך וגו': 


lvr: 53
pgn: 17
dfh: a
trm: הותר להם בשר נחירה
txt:
<span class='five'>הותר להם בשר נחירה. </span>מהאי קרא נפקא ליה דכתיב כי ירחק וזבחת מכלל דעד השתא לא נצטוו על הזביחה: 


lvr: 53
pgn: 17
dfh: a
trm: בשר תאוה לא איתסר כלל
txt:
<span class='five'>בשר תאוה לא איתסר כלל. </span>וקרא ואל פתח אהל מועד לא הביאו <span class='mareimakom'>(ויקרא יז)</span>  בקדשים כתיב והאי דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים יב)</span> בכל אות נפשך תאכל בשר לאו לאורויי היתירא בבשר תאוה אתא אלא כדדריש ליה רבי אלעזר בן עזריה בפרק כסוי הדם <span class='mareimakom'>(לקמן דף פד.)</span> לימדה תורה דרך ארץ שלא יאכל אדם בשר אלא לתיאבון וכי ירחק וזבחת בא להזהיר על השחיטה כשיכנסו לארץ ואע'ג דקרא בפסולי המוקדשין שנפדו על ידי מומין משתעי כדמוקמינן בבכורות <span class='mareimakom'>(דף לב.)</span> אפילו הכי גמרינן חולין מינייהו כדאמרינן בפ'ב <span class='mareimakom'>(לקמן דף כח.)</span> מקיש צבי ואיל לפסולי המוקדשי' מה פסולי המוקדשים בשחיטה אף צבי ואיל בשחיטה וצבי ואיל חולין נינהו: 


lvr: 53
pgn: 17
dfh: a
trm: בשר נחירה לא אישתרי כלל
txt:
<span class='five'>בשר נחירה לא אישתרי כלל. </span>הילכך לא תלה הכתוב בביאת הארץ אלא היתר בשר תאוה וזביחה דכתיב בהאי קרא לאו בביאת הארץ נתלית אלא אורחא דקרא למכתב זביחה באכילת בשר אי נמי למאי דדרשינן בבכורות <span class='mareimakom'>(ד' טו.)</span> וזבחת ואכלת אין בפסולי המוקדשין שנפדו אלא היתר זביחה ואכילה ולא גיזה ועבודה אי נמי לאסור שחיטת חולין בעזרה כדדרשינן ליה בקדושין <span class='mareimakom'>(דף נז:)</span> כי ירחק וזבחת בריחוק מקום אתה זובח ואי אתה זובח בקירוב מקום: 


lvr: 53
pgn: 17
dfh: a
trm: פטור מלכסות
txt:
<span class='five'>פטור מלכסות. </span>דכתיב אשר יאכל ושפך וכסה בראוי לאכילה הכתוב מדבר ואפילו מאן דמחייב כסוי בשוחט ונמצאת טרפה הכא מודה דשחיטה מיהא בעינן דגמר שפיכה שפיכה משחוטי חוץ והתם שחיטה כתיב בפרק כסוי הדם <span class='mareimakom'>(לקמן דף פה.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 17
dfh: a
trm: אלא לר' עקיבא
txt:
<span class='five'>אלא לר' עקיבא. </span>על כסוי הדם במדבר נצטוו ונחירתן היתה שחיטתן והנוחר בזמן הזה נמי נבעי כסוי: 


lvr: 53
pgn: 17
dfh: a
trm: אך כאשר יאכל
txt:
<span class='five'>אך כאשר יאכל. </span>עכשיו צבי ואיל בטומאה כן תאכלנו לבקר וצאן משתכנסו לארץ שאע'פ שאני מטעינן שחיטה לחולין משתכנסו לארץ כקדשים של עכשיו אין צריכין ליאכל בטהרת הקודש א] אלא כצבי ואיל של עכשיו שהטמא והטהור אוכלין בקערה אחת אלא לר' ישמעאל כו': 


lvr: 53
pgn: 17
dfh: a
trm: שהכניסו ישראל
txt:
<span class='five'>שהכניסו ישראל. </span>אליבא דר' עקיבא מהו לאוכלן אחר כניסתן ב] מי אמרינן כי אסר רחמנא בשר נחירה לאחר ביאה הני מילי לנחור אחרי כן לאכול אבל הנחורות ובאות מן המדבר הואיל ובשעת נחירתן היתר היתה תו לא מתסרי או דלמא לא שנא ודרוש וקבל שכר הוא שצריכין אנו לעמוד על האמת ואע'פ שכבר עבר: 


lvr: 53
pgn: 17
dfh: a
trm: אלא לאחר מכאן
txt:
<span class='five'>אלא לאחר מכאן. </span>דהיינו בשבע שחלקו דלא שרא להו רחמנא טומאה אלא בשעת שלל כדכתיב <span class='mareimakom'>(דברים כ)</span> ואכלת את שלל אויביך וגו' שבע שנים כבשו ושבע שנים חלקו כדאמרי' בפרק אין נערכין <span class='mareimakom'>(ערכין דף יב:)</span>: 


lvr: 53
pgn: 17
dfh: a
trm: שלל של עובדי כוכבים
txt:
<span class='five'>שלל של עובדי כוכבים. </span>כדכתיב <span class='mareimakom'>(שם ו)</span> אשר לא מלאת וכתיב נמי את שלל אויביך: 


lvr: 53
pgn: 17
dfh: a
trm: ולעולם שוחטין
txt:
<span class='five'>ולעולם שוחטין. </span>נמי מוקמת ליה כדאמרן דאשמעינן דאע'פ שגלו לא חזרו להיתירן הראשון ואין בשר נאכל אלא בשחיטה: 


lvr: 53
pgn: 17
dfh: a
trm: חדא לכותי וחדא למומר
txt:
<span class='five'>חדא לכותי וחדא למומר. </span>כדאמרן בריש פירקין <span class='mareimakom'>(דף ג.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 17
dfh: a
trm: בין בלילה
txt:
<span class='five'>בין בלילה. </span>כשאבוקה כנגדו כדאוקימנא <span class='mareimakom'>(לעיל דף יג:)</span>: 


lvr: 53
pgn: 17
dfh: a
trm: בין בראש הספינה
txt:
<span class='five'>בין בראש הספינה. </span>ואע'ג דתנן לקמן <span class='mareimakom'>(דף מא.)</span> אין שוחטין לתוך ימים בראש הספינה שרי דמוכחא מילתא דלנקר ספינתו הוא צריך: 


lvr: 53
pgn: 17
dfh: a
trm: פגם ושדר פגם ושדר
txt:
<span class='five'>פגם ושדר פגם ושדר. </span>עשה בסכין פגימות הרבה שאינן דומות זו לזו ושדר לא'י לידע איזו אסורה ואיזו כשרה כן עשה פעמים ושלש: 


lvr: 53
pgn: 17
dfh: a
trm: כמגירה שנינו
txt:
<span class='five'>כמגירה שנינו. </span>שפגימותיה מכוונות לעומקן ויש לפגם שני עוקצים ד] כשאתה מוליך צפרנך מסוף הסכין לראשה צפרנך חוגרת בעוקץ של צד הראש וכשאתה בודק מראשה לסופה ה] צפרנך חוגרת בעוקץ של סופה:  סכין


lvr: 53
pgn: 17
dfh: b
trm: סכין שיש בה פגימות הרבה תידון כמגירה
txt:
<span class='five'>סכין שיש בה פגימות הרבה תידון כמגירה. </span>ואין בה חילוק בין אוגרת למסוכסכת שאפי' כולם מסוכסכות פסולה דמסוכסכת היינו שאין לפגימה אלא עוקץ אחד ועוקץ השני הוחלק במשחזת ומכשרינן לה לקמן כי איכא חדא פגימה א] בשהוליך ולא הביא שלא פגעה השחיטה בעוקץ משהגיע לסימנין : 


lvr: 53
pgn: 17
dfh: b
trm: והוא דקיימא ארישא דסכינא
txt:
<span class='five'>והוא דקיימא ארישא דסכינא. </span>שכשהגיע לעוקץ עדיין לא נחתכו העור והבשר שיקרע העוקץ את הסימן בירידתו אבל כאן שיש פגימות הרבה אפילו כולן מסוכסכות עוקץ של פגם הראשון מחליש העור והבשר והפגם השני בא לסימן וקורעו והא דתנן <span class='mareimakom'>(לקמן דף יח.)</span> השוחט במגל קציר דרך הליכתה בית הלל מכשירין מפני שמגל קציר עוקצי הפגימות כפופים מאד מאד ואין קורעים דרך הליכתם כלל אבל עוקץ שאינו כפוף קורע אפי' בירידתו ב] שהסימן יורד ממנו ונכנס לתוך הפגם מסוכסכת כשרה וכדמפרש ואזיל: 


lvr: 53
pgn: 17
dfh: b
trm: משני רוחות
txt:
<span class='five'>משני רוחות. </span>שיש ב' עוקצים לפגם אחד לראשו ואחד לסופו ג] אוגרת לשון <span class='mareimakom'>(משלי ו)</span> אגרה בקציר מאכלה לשון אסיפה שאוגרת הציפורן לתוכה בין ב' עוקציה: 


lvr: 53
pgn: 17
dfh: b
trm: מרוח אחת
txt:
<span class='five'>מרוח אחת. </span>שאין לפגימה אלא עוקץ אחד והשני הוחלק במשחזת ואינה אוגרת אלא ד] מסוכסכת הסכין והבשר ולשון סכסוך אנמשלי'ר בלע'ז כמו <span class='mareimakom'>(ישעיהו יט)</span> וסכסכתי מצרים במצרים: 


lvr: 53
pgn: 17
dfh: b
trm: מחליש
txt:
<span class='five'>מחליש. </span>אטינבזש'ט בלע'ז כמו <span class='mareimakom'>(כתובות דף עז.)</span> חשלי דודי וכמו דחשלי מינייהו כלי זיין בפ' לפני אידיהן <span class='mareimakom'>(ע'ז דף טז.)</span> וכל עוקצי הפגם קורעין הן ואין חותכין בין בפוגעו בו ובין כשהוא יורד ממנו כך שמעתי וכן היא שהרי שנינו סכין שיש בה פגימות הרבה תידון כמגירה ואפי' מסוכסכות קאמר מדקמפליג בחדא בין אוגרת למסוכסכת ובטובא לא מפליג ומשמע אפילו כל עוקציה לצד אחד לצד ראש הסכין והוליך ולא הביא אלמא בירידתו נמי קורע: 


lvr: 53
pgn: 17
dfh: b
trm: דקיימא ארישא דסכינא
txt:
<span class='five'>דקיימא ארישא דסכינא. </span>שכשהתחיל להוליך לא היה כח לסכין להחליש עד שעבר הפגם ואין כאן ספק שמא נגע העוקץ בסימן: 


lvr: 53
pgn: 17
dfh: b
trm: שחיטתו כשירה
txt:
<span class='five'>שחיטתו כשירה. </span> ה] וכדאוקמא ברישא דסכינא וכשהוליך ולא הביא ואפ'ה לא ישחוט לכתחלה שמא יוליך ויביא: 


lvr: 53
pgn: 17
dfh: b
trm: עולה ויורד
txt:
<span class='five'>עולה ויורד. </span>כגון שנפגמה פגם גדול והוחלקו העוקצים במשחזת והוי הסכין נמוך שם: 


lvr: 53
pgn: 17
dfh: b
trm: דמיא לסאסאה
txt:
<span class='five'>דמיא לסאסאה. </span>ארישט'א זקן השבלים שאינו חלק כך סכין שאין פיה חלק אבל פגם אין לה אשפר'א בלע'ז: 


lvr: 53
pgn: 17
dfh: b
trm: בשימשא
txt:
<span class='five'>בשימשא. </span>נותנים אותה בשמש ורואין בחודה. מ'ר. לישנא אחרינא הולך ומעמידה בשמש חודה למעלה ומסתכל בצילה של סכין ואם יש פגם בסכין ניכר הוא בצל שהחמה נכנסה בפגם: 


lvr: 53
pgn: 17
dfh: b
trm: במיא
txt:
<span class='five'>במיא. </span>הופך חודה למטה ומוליכה על פני המים ונוגעה מעט ואם יש פגם עוקץ עושה כמין חריץ במים בהליכתה ל'א הופך חודה למעלה ואוחזה בידו בשיפוע ראשה למטה ומטיף על חודה באצבעו אם יש שם פגם ו] נופלים שם ואין יכולים לילך עד ראשה. לשון מורי: 


lvr: 53
pgn: 17
dfh: b
trm: בישרא אכלה
txt:
<span class='five'>בישרא אכלה. </span>היא באה לחתוך בשר לפיכך עיקר בדיקתה בבשר או בריש לישנא או בבשר אצבעו אם בשר זה פוגע בפגם כן יפגע בו בשר הסימן אבל בדבר אחר לא הויא בדיקה שמא דבר קשה עובר על פגם קטן ואינו חוגר ז] או דבר שהוא רך יותר מדאי נכנס לתוך פגם קטן אע'פ שאין פגם לקלקל הסימן: 


lvr: 53
pgn: 17
dfh: b
trm: ואתלתא רוחתא
txt:
<span class='five'>ואתלתא רוחתא. </span>באמצע חודו ובצדדין שמא נפגם עובי חודה בצידה ונאחז הסימן בעוקץ ונקרע: 


lvr: 53
pgn: 17
dfh: b
trm: כל היכא דאמר משמיה דפלוני
txt:
<span class='five'>כל היכא דאמר משמיה דפלוני. </span>לא שמעה ממנו אלא מאחרים שמע שקבלוה ממנו כי הא דרב אשי לא ראה את רבא מעולם כדאמר בעשרה יוחסין <span class='mareimakom'>(קדושין דף עב:)</span> יום שמת רבא נולד רב אשי: 


lvr: 53
pgn: 17
dfh: b
trm: אתלתא רוחתא לא צריכי
txt:
<span class='five'>אתלתא רוחתא לא צריכי. </span>ואם יש שם פגם בצידה לא איכפת לן דאין צידי הסכין נוגעין בסימן מכיון שחתכו חודה של סכין הוא מתרווח לכאן ולכאן: 


lvr: 53
pgn: 17
dfh: b
trm: הא איכא צדדין
txt:
<span class='five'>הא איכא צדדין. </span> ח] שנכוו בצידי הסכין קודם שתגמר שחיטה והרי סימני טרפות נולדין בה כיון שהוושט נשרף ואפ'ה קי'ל כרב אחא ורב כהנא ורב אשי וכולהו אמוראי דאמרי צריכא אבישרא ואטופרא ואתלת רוחתא ואם שכח ולא בדק קודם שחיטה בודק לאחר שחיטה: 


lvr: 53
pgn: 17
dfh: b
trm: פגימת אוזן בבכור
txt:
<span class='five'>פגימת אוזן בבכור. </span>להיות בו מום לישחט עליו במדינה דתנן <span class='mareimakom'>(בכורות דף לז.)</span> נפגמה אזנו מן הסחוס וה'ה לשאר מומין של פגימה הנזכרים שם וקמייתא נקט: 


lvr: 53
pgn: 17
dfh: b
trm: פגימת מום בקדשים
txt:
<span class='five'>פגימת מום בקדשים. </span>נקבות כגון חטאת ושלמים שיש בהם פגימות שאינן נוהגות בבכור וכדתנן התם בבכורות <span class='mareimakom'>(דף לט:)</span> נפגם ט] הזובן בבכור או הערוה שפת בית הרחם של נקבה במוקדשין ואיצטריך למנקט הכא לאשמועינן דאע'ג דלא מינכרא ביה פגימה כולי האי אפילו הכי שיעוריה בכדי שתחגור בה צפורן ואי קשיא לינקט פגימת מום בקדשים וכולן בכלל דהא בכור בכלל כל הקדשים הוא אי תנא הכי ה'א ליפסל מהקרבה הוא י] בכדי חגירת צפורן מיפסלא אבל מום גמור לא הוי לישחט עליו במדינה דמומין הרבה פוסלין בבהמה ואין הבכור נשחט עליהן כדתנן <span class='mareimakom'>(שם דף מא.)</span> ואלו שאין שוחטין עליהם לא במקדש ולא במדינה כו' ולהכי תנא פגימת אוזן בבכור שהוזכרה בבכורות לענין לישחט במדינה: 


lvr: 53
pgn: 17
dfh: b
trm: מזבח
txt:
<span class='five'>מזבח. </span>שנפגם פסול כדילפינן בשחיטת קדשים בפרק קדשי קדשים <span class='mareimakom'>(דף נט.)</span> וזבחת אליו את עולותיך ואת שלמיך וגו' וכי עליו אתה זובח אלא בזמן שהוא שלם ולא בזמן שהוא חסר והאי עליו בשבילו הוא כלומר כשהוא בחזקתו:  שתחגור


lvr: 53
pgn: 18
dfh: a
trm: נמצאת סכינו יפה
txt:
<span class='five'>נמצאת סכינו יפה. </span>משמתינן ליה משום אפקירותא שהחציף פניו כדקיימא לן מנדין על כבוד הרב בברכות בפ' מי שמתו <span class='mareimakom'>(דף יט.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 18
dfh: a
trm: דאפילו לעובדי כוכבים לא מזדבן
txt:
<span class='five'>דאפילו לעובדי כוכבים לא מזדבן. </span>והיכא דנמצאת סכינו יפה מכרזינן עליה דטריפה היא משום קנסא ולעובדי כוכבים מיהא שבקינן ליה לזבונה: 


lvr: 53
pgn: 18
dfh: a
trm: שליחותיה קעבדינן
txt:
<span class='five'>שליחותיה קעבדינן. </span>שהרי ציונו למצוא לו זכות ועכשיו שמצינו אין אנו צריכין לחזור ולהימלך בו: 


lvr: 53
pgn: 18
dfh: a
trm: הא בתרתי
txt:
<span class='five'>הא בתרתי. </span>דאפי' תלושות מן החי וקבועות בלחי הוו כסכין פגומה שיש הפרש בין זו לזו: 


lvr: 53
pgn: 18
dfh: a
trm: בחדא
txt:
<span class='five'>בחדא. </span>כשרה ואע'ג דאין בה רוחב הא קיימא לן היכא דהוליך והביא אפילו סכין כל שהוא כשרה: 


lvr: 53
pgn: 18
dfh: a
trm: מחוברת
txt:
<span class='five'>מחוברת. </span>לבעלי חיים כרבי דאמר אין שוחטין במחובר: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 18
dfh: a
trm: מגל קציר
txt:
<span class='five'>מגל קציר. </span>דרך הליכתה  א] אינה קורעת לבית הלל מפני שראשיה כפופים מאד: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 18
dfh: a
trm: אלא פוסלין ומכשירין כו'
txt:
<span class='five'>אלא פוסלין ומכשירין כו'. </span>ולשון פסול והכשר אשחיטה קאי לבית שמאי פסולה שחיטתו ונבלה היא ולב'ה שחיטתו כשרה אף באכילה ולא תידוק מינה סייעתא לרבי יוחנן ומיהו דר' יוחנן איתא דגמרא גמיר ליה מרבו: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 18
dfh: a
trm: השוחט מתוך הטבעת
txt:
<span class='five'>השוחט מתוך הטבעת. </span>בטבעת גדולה שהיא עליונה לכולן קאמר שאין טבעת למעלה הימנה: 


lvr: 53
pgn: 18
dfh: a
trm: ושייר בה מלא החוט על פני כולה
txt:
<span class='five'>ושייר בה מלא החוט על פני כולה. </span>לצד הראש שלא הטה לסכין לצאת מן הטבעת לצד הראש עד שגמר כל הטבעת כולה כשרה: 


lvr: 53
pgn: 18
dfh: a
trm: מלא החוט
txt:
<span class='five'>מלא החוט. </span>כלומר כל דהו אבל אם קודם שגמר את כולה הגרים את הסכין לצד הראש ויצא מן הטבעת וגמר את השחיטה למעלה מן הטבעת שאינו מקום שחיטה שהיא הגרמה שנאמרה למשה מסיני אע'פ שנשחט רוב הקנה במקום שחיטה פסלי רבנן הואיל וגמרו בפסול: 


lvr: 53
pgn: 18
dfh: a
trm: רבי יוסי בר' יהודה אומר מלא החוט על פני רובה
txt:
<span class='five'>רבי יוסי בר' יהודה אומר מלא החוט על פני רובה. </span>אם שייר בה מלא חוט השערה מן הטבעת לצד הראש על פני רוב הטבעת כלומר שחתך רוב הקנה בתוך הטבעת ובמיעוטה הגרים ויצא ממנו לצד הראש וגמר השחיטה למעלה הימנה כשרה דברובא איתכשרת לה שחיטה ואידך כי קשחיט מחתך בשר בעלמא הוא ואית דמפרשי דבכל הטבעות חשיב הגרמה לרבנן ולר' יוסי דכיון שהתחיל לשחוט בתוך הטבעת צריך שיגמור כל השחיטה לתוכה לרבנן או רובא לר' יוסי ואינו כן דבהדיא ב] תניא בתוספתא דאין חילוק מקום בתוך הקנה בין תוך הטבעת לאויר שבין טבעת לטבעת ופלוגתייהו בטבעת הגדולה לפי שאין מקום שחיטה למעלה הימנה דהכי תניא בתוספתא <span class='mareimakom'>(פ'א)</span> מצות שחיטה מן הטבעת ועד הריאה ומוגרמת פסולה כו' משם ולמעלה ורבי חנינא בן אנטיגנוס מכשיר שייר בה כחוט סמוך לראש מוקף את כולה כשרה ור' יוסי ברבי יהודה ג] אומר אם היה רובה מוקף כלבנה כשרה ומדקתני מן הטבעת ועד הריאה ש'מ בטבעת גדולה שהיא ראשונה קאמר והא דקרי ליה טבעת סתמא משום דאין בכל הקנה טבעת גמורה אלא היא ד] שאינן שלמות אלא רצועות בשר מהלכות לארכו של קנה ומחברים ראשי הטבעות מדקתני סמוך לראש ש'מ דלא חייש אי נפיק מינה ולמטה אלא ממנה ולמעלה משום דלאו מקום שחיטה הוא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 18
dfh: a
trm: ואף ר' יוסי ברבי יהודה לא אמר
txt:
<span class='five'>ואף ר' יוסי ברבי יהודה לא אמר. </span>כלומר אע'ג דלר' יוסי רובא ככולה לא אמר שתהא שחיטתו כשרה בתוך הטבעת: 


lvr: 53
pgn: 18
dfh: a
trm: אבל בשאר טבעות
txt:
<span class='five'>אבל בשאר טבעות. </span>אין שחיטתו כשרה בתוכן כלל אלא בין טבעת לטבעת דכיון שאין מקיפין את כל הקנה כדפרישית שרצועת הבשר מחברתן לאו קנה נינהו ואע'ג דמקיפין רובא דכי אית ליה לרבי יוסי רובו ככולו ה'מ במקום שחיטה ושחט רובא להא מילתא אמרינן רובא ככולה אבל לשוויה מקום כשר לשחיטה משום האי טעמא לא אמרינן רובא ככולה טבעת לא איקרי קנה מדקאמר שאין מקיפין את כל הקנה ש'מ קרום שבתוך הטבעת המכסה אותו מבפנים מיקרי קנה:  השוחט


lvr: 53
pgn: 18
dfh: b
trm: הואיל ומקיפות את הרוב
txt:
<span class='five'>הואיל ומקיפות את הרוב. </span>להא מילתא נמי אמרינן רובא ככולה לשוויינהו קנה ומקום כשר לשחיטה: 


lvr: 53
pgn: 18
dfh: b
trm: ומוגרמת
txt:
<span class='five'>ומוגרמת. </span>אפילו רובא בתוך הטבעת ומיעוטא למעלה מטבעת הגדולה ומילתא באנפי נפשה היא וסתמא היא ורבנן קאמרי לה: 


lvr: 53
pgn: 18
dfh: b
trm: על מוגרמת שהיא כשרה
txt:
<span class='five'>על מוגרמת שהיא כשרה. </span>ואפי' כולה למעלה מן הטבעת הגדולה וכי אגמריה רחמנא הגרמה הלכה למשה מסיני משיפוע כובע ולמעלה אגמריה כדלקמן <span class='mareimakom'>(דף יט.)</span> והכי הלכתא דכל עדות הלכתא היא: 


lvr: 53
pgn: 18
dfh: b
trm: תרתי אמר
txt:
<span class='five'>תרתי אמר. </span>לענין חתיכת הקנה אית ליה רובא ככולה דכיון דחותך הרוב בהכשר כשרה ולענין לשוויי לשאר הטבעות מקום שחיטה משום הקפת הרוב א] אמרינן נמי רובא ככולה: 


lvr: 53
pgn: 18
dfh: b
trm: ופליגי עליה בחדא
txt:
<span class='five'>ופליגי עליה בחדא. </span>דלשווייה שאר הטבעות מקום שחיטה משום טעמא דרובא ככולה לא משוינן: 


lvr: 53
pgn: 18
dfh: b
trm: והא לא אמר קאמרי
txt:
<span class='five'>והא לא אמר קאמרי. </span>והא הכי קאמרי רב ושמואל ואף ר' יוסי לא אמר אלמא טעמא דידיה קאמרי ולאו טעמא דידהו: 


lvr: 53
pgn: 18
dfh: b
trm: הכי קאמרי הלכה כו'
txt:
<span class='five'>הכי קאמרי הלכה כו'. </span>והאי דקאמרי לא אמר הכי משמע לא אמר ולא כלום שאין הלכה כמותו אלא בטבעת גדולה וללישנא אחרינא דפרישנא לעיל דהיוצא מטבעת שהתחיל לשחוט בה חשיב הגרמה עד שיחתוך כולה לרבנן או רובא לר' יוסי מפרש ב] לרב ושמואל הכי אבל בשאר טבעות לא אמר ר' יוסי שאם חתך רובו בתוך הטבעת והגרים ויצא מודה דפסול דרוב הטבעת לא הוי רוב הקנה דהא אין מקיפין את כולה וליכא למימר הכי דא'כ מאי קמותיב לה הא ודאי שפיר קאמרי וברייתא דקמותיב מינה לא קתני הגרים וכ'ת הגרים לא איצטריך ליה למיתני דאם לא הגרים מאי קא משמע לן ובהגרים היכי מצי לאכשורי הא ודאי לא שחיט רובא וכי תימא משום דקא משמע לן דיציאה ג] דשאר טבעות לא חשיב הגרמה א'כ מאי קאמר הואיל ומקיפין את רוב הקנה האי טעמא לאו משום רובא ומיעוטא הוא אלא משום דאין כאן תורת הגרמה. לשון שלישי אבל בשאר טבעות לא קאמר שאם שחט בשאר טבעות רוב כל חלל הקנה והגרים מודה שהיא פסולה גזירה רוב הקנה אטו רוב הטבעות שאינו רוב הקנה ולא היא חדא דאם כן בהדיא הוו מפרשי לה ועוד מהך ד] מאי קמותיב לה דהא לא קתני בה הגרמה כלל ואי בשהגרים מוקמת לה אמאי תלי טעמא בהואיל ומקיפין את רוב הקנה הקפה דידהו מאי אהניא הא בתר חתיכת רוב הקנה אזלינן ולשון ראשון נ'ל ואין כאן מכשול להחליף ההלכה דהא לית הלכתא ככולהו אלא כרבי חנינא בן אנטיגנוס: 


lvr: 53
pgn: 18
dfh: b
trm: מוגרמת דרב ושמואל
txt:
<span class='five'>מוגרמת דרב ושמואל. </span>שחוטה בתוך שאר הטבעות דחשבי ליה אינהו הגרמה דאמרי שאר הטבעות לאו מקום שחיטה נינהו וכל שלא במקום שחיטה קרי הגרמה כדאמרינן לקמן <span class='mareimakom'>(דף יט.)</span> הגרים שליש ושחט שליש אלמא תחלת שחיטה שהיא שלא במקומה קרי הגרמה ועדיין אין כאן הטיה: 


lvr: 53
pgn: 18
dfh: b
trm: מאן אמרה
txt:
<span class='five'>מאן אמרה. </span>להא מילתא משמיה דרב ושמואל אמרו לו יוסף בר חייא אמרה דתריץ לעיל דרב ושמואל סברי להו כוותיה בחדא כו' דהיינו רב יוסף דכולה הש'ס: 


lvr: 53
pgn: 18
dfh: b
trm: דאפילו ספיקי דגברי גריס
txt:
<span class='five'>דאפילו ספיקי דגברי גריס. </span>כשהיו אומרים לו שמועה והאומרה לו שכח ממי שמעה היה שונה רב יהודה בשמועתו קבלתיה מפי פלוני וספק היה בידו אי מפלוני קבלה או מפלוני קבלה דאמר רב יהודה אמר לי ר' ירמיה ספק משמיה דרב ספק כו': 


lvr: 53
pgn: 18
dfh: b
trm: מתירין את הבכור
txt:
<span class='five'>מתירין את הבכור. </span>לישחט במדינה במום מבואר וגלוי לכל שהוא מום דקיי'ל בבכורות <span class='mareimakom'>(דף כח.)</span> דאפילו מום הגלוי צריך להראות לחכם כדתנן השוחט את הבכור ואח'כ הראה את מומו ר'מ אומר הואיל ונשחט שלא על פי מומחה אסור ואוקימנא במומין שבגוף ואע'פ שאין משתנין במסכת ביצה באין צדין <span class='mareimakom'>(דף כז.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 18
dfh: b
trm: לית ליה כו'
txt:
<span class='five'>לית ליה כו'. </span>בתמיה והא מתני' היא בפסחים במקום שנהגו <span class='mareimakom'>(דף נ.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 18
dfh: b
trm: דכיון דאנן כייפינן להו
txt:
<span class='five'>דכיון דאנן כייפינן להו. </span>לבני ארץ ישראל לקידוש החדש ולעיבור שנה כדאמרינן בשמעתא בתרא דהוריות <span class='mareimakom'>(דף יא:)</span> ולדיני קנסות שאין סמיכה בבבל: 


lvr: 53
pgn: 18
dfh: b
trm: עבדינן כוותייהו
txt:
<span class='five'>עבדינן כוותייהו. </span>כי אזלינן גבייהו ואין אנו צריכין לחלוק כבוד למקומינו ובא'י הוו אכלי ליה: 


lvr: 53
pgn: 18
dfh: b
trm: הא רבנן דאתו ממחוזא אמרי אמר רבי זירא משמיה דרב נחמן מוגרמת
txt:
<span class='five'>הא רבנן דאתו ממחוזא אמרי אמר רבי זירא משמיה דרב נחמן מוגרמת. </span>דרב ושמואל כשרה ואנו מבבל נהיגין ביה איסורא: 


lvr: 53
pgn: 18
dfh: b
trm: נהרא נהרא ופשטיה
txt:
<span class='five'>נהרא נהרא ופשטיה. </span>כל נהר מתפשט במקום שהוא רגיל שם כלומר כל מקום הולך אחר מנהגו אית דוכתא בבבל דנהיגו כרב ושמואל ואית דוכתא דלא נהיגו כוותייהו: 


lvr: 53
pgn: 18
dfh: b
trm: בחודא דכובעא
txt:
<span class='five'>בחודא דכובעא. </span>כמין כובע יש למעלה מן הקנה ככובע על הראש ואין זה אותו בשר קטן שנופל ע'פ הקנה לעכב את הקול אלא כמין כובע ממש הוא עשוי ומאמצעיתו ולמעלה הולך וכלה ונעשה חדוד כמין קולמוס שקורין הל'ם ואותו שיפוי נקרא שיפוי כובע בחודא בעליונו של כובע בגגו: 


lvr: 53
pgn: 18
dfh: b
trm: גיסא גיסא
txt:
<span class='five'>גיסא גיסא. </span>הגס הגס כלומר יותר מדאי הכשרת דאין כשר אפי' לר' חנינא אלא ממקום שחידודו מתחיל לעלות: 


lvr: 53
pgn: 18
dfh: b
trm: שייר בחיטי
txt:
<span class='five'>שייר בחיטי. </span>הניח מקצת לצד הראש ומקצת לצד הקנה כגון שחתכו דהיינו פגע ונגע: ה'ג <span class='five'>מר בר רב אשי אמר פגע בחיטי כשרה שייר בחיטי טרפה</span>:  והלכתא


lvr: 53
pgn: 19
dfh: a
trm: והלכתא משיפוי כובע ולמטה כשרה
txt:
<span class='five'>והלכתא משיפוי כובע ולמטה כשרה. </span>קודם שיתחיל הכובע לשפע ולעלות כשרה משם ולהלן טרפה: 


lvr: 53
pgn: 19
dfh: a
trm: לא כרבנן ולא כר' יוסי
txt:
<span class='five'>לא כרבנן ולא כר' יוסי. </span>דאפי' ר' יוסי לא מכשר אלא היכא דהואי רובא דשחיטה בתוך הטבעת אבל כולה למעלה מטבעת הגדולה מודה דפסולה והא כולה למעלה מן הטבעת היא: 


lvr: 53
pgn: 19
dfh: a
trm: לא חילק ידענא ולא בילק ידענא
txt:
<span class='five'>לא חילק ידענא ולא בילק ידענא. </span>לא כרבנן שמעתי דמיירי במחלק טבעת לשנים ולא כר' יוסי שמעתי דמיירי במבלק הסימנין דקרניי'ר בלעז לשון מבולקה כך שמעתי אבל ראיתי בחלק <span class='mareimakom'>(סנהדרין דף צח:)</span> עתידים ישראל דאכלי שני משיח ופרכינן פשיטא אלא מאן אכיל להו אטו חילק ובילק אכלי ליה ולפי הדברים לישנא בעלמא הוא: 


lvr: 53
pgn: 19
dfh: a
trm: שמעתא
txt:
<span class='five'>שמעתא. </span>דאמוראי ידענא דמכשרי למעלה מן הטבעת ובלבד שיהא משיפוי כובע ולמטה והני אמוראי סמכי אדרבי חנינא בן אנטיגנוס שחלק על רבנן ורבי יוסי ומכשר מוגרמת דידהו: 


lvr: 53
pgn: 19
dfh: a
trm: א'כ העיד עליה מיבעיא ליה
txt:
<span class='five'>א'כ העיד עליה מיבעיא ליה. </span>דמשמע דאסתמא דלעיל מיניה קאי דקתני מוגרמת פסולה ורבנן היא העיד עליה רבי חנינא כו' ומדמהדר ונקט על מוגרמת ש'מ אתרוייהו מוגרמת דלעיל מיניה קאי והכי קאמר לא מיבעיא מוגרמת דרבנן דרובה בטבעת כשרה אלא אף מוגרמת דר' יוסי דכולה למעלה מן הטבעת כשרה: 


lvr: 53
pgn: 19
dfh: a
trm: בששחט
txt:
<span class='five'>בששחט. </span>תחלה בתוך הטבעת שני שליש הגרגרת דהיינו מלא החוט של רובה אח'כ הגרים שליש האחרון: 


lvr: 53
pgn: 19
dfh: a
trm: אבל הגרים שליש
txt:
<span class='five'>אבל הגרים שליש. </span>תחלה שהתחיל לשחוט למעלה מן הטבעת ושחט רוב אחרון במקום שחיטה: 


lvr: 53
pgn: 19
dfh: a
trm: פסולה
txt:
<span class='five'>פסולה. </span>אפי' לרבי יוסי דיציאת חיותא של בהמה ברוב סימן הוא וכשנחתך רוב הסימן לא נחתך אותו הרוב בשחיטה: 


lvr: 53
pgn: 19
dfh: a
trm: מידי דהוה אחצי קנה פגום
txt:
<span class='five'>מידי דהוה אחצי קנה פגום. </span>דאמר לקמן <span class='mareimakom'>(דף כט.)</span> הרי שהיה חצי קנה פגום מאליו והוסיף עליו כל שהוא וגמרו שחיטתו כשרה ואע'ג דכי נפקא חיותא לאו רובא בשחיטה והאי הגרמה דמיעוטא נמי כפגימה בעלמא הוא וכי מוסיף עליה ושחט רובא לא מיפסלא ומיהו הכא בתוספת כל שהו לא סגי ליה דלא מצטרפא הגרמה לאכשורי לשחיטה הואיל ולאו מקום שחיטה הוא: 


lvr: 53
pgn: 19
dfh: a
trm: ורבנן
txt:
<span class='five'>ורבנן. </span>התם ההוא פגם במקום שחיטה הוא וכיון דאין טרפות בקנה עד שתפסק רובא כדאמרינן באלו טרפות <span class='mareimakom'>(לקמן דף מד.)</span> הויין לה כמי שלא נפגמה ואע'ג דכי נפקא ליה חיותא לאו כוליה רובא בשחיטה נפק מיהו במקום שחיטה מיהא נפקא כוליה חיותא אבל הגרמה לאו שחיטה הוא ולאו מקום שחיטה הוא וכי נפקא חיותא ברוב הראשון של סימן בפסולא נפק דשלא במקום שחיטה הואי פלגא דמיפק חיותא: 


lvr: 53
pgn: 19
dfh: a
trm: רובו של אחד כמוהו
txt:
<span class='five'>רובו של אחד כמוהו. </span>ואם לא שחט אלא רוב הסימן והלך לו כשרה אלמא רובא ככולה ולענין הגרמה נמי הא אתכשר ברובו ומתני' דקתני מלא החוט על פני כולה למעוטי הגרים שליש תחלה קאתי ולא למעוטי היכא דהגרמה בסוף: 


lvr: 53
pgn: 19
dfh: a
trm: אנא רובא דשחיטה קאמינא
txt:
<span class='five'>אנא רובא דשחיטה קאמינא. </span>כל תנא דאזיל בשחיטה בתר רובא קאמינא דרבי יוסי ברבי יהודה היא ולאו רבנן דהא שמעינן להו דפליגי בה ואמרי דלא אזלינן בשחיטה בתר רובא: 


lvr: 53
pgn: 19
dfh: a
trm: רב יהודה אמר רב טרפה בעינן רובא בשחיטה
txt:
<span class='five'>רב יהודה אמר רב טרפה בעינן רובא בשחיטה. </span>ולא גרסינן כי נפקא חיותא בעינן רובא בשחיטה דהא רב יהודה לאו במיפק חיותא תלי טעמא דקאמר בסיפא שחט שליש והגרים שליש ושחט שליש כשרה הואיל ורובא בשחיטה ואף על גב דרובא קמא דהוא מיפק חיותא לאו בשחיטה הוא: 


lvr: 53
pgn: 19
dfh: a
trm: אתו שיילוה לרב הונא אמר להו טרפה
txt:
<span class='five'>אתו שיילוה לרב הונא אמר להו טרפה. </span>מסברא דנפשיה אמרה ולאו משמיה דרב מדלא קאמר להו הכי קאמר רב טרפה ורב יהודה אמרה משמיה דרב:  דא'כ


lvr: 53
pgn: 19
dfh: b
trm: דא'כ מפסדת לקמייתא
txt:
<span class='five'>דא'כ מפסדת לקמייתא. </span>דאמרת משמיה דרב הגרים שליש ושחט שליש והגרים שליש כשרה אלמא לאו ברובא דשחיטה תליא אלא דניפוק חיותא בשחיטה דהיינו שליש האמצע: 


lvr: 53
pgn: 19
dfh: b
trm: הכא נמי
txt:
<span class='five'>הכא נמי. </span>במיפק חיותא בעי למיתלי ובהגרמה נפקא וכל הנך הגרים דקאמרי רב הונא ורב יהודה הכא לאו בהגרמה דרבנן ור' יוסי קאמרי ולא אפלוגתייהו קיימי דא'כ קשיא דרב הונא אדרב הונא דאפי' בהגרים שליש ושחט שני שלישי טריף רב הונא לעיל לדברי הכל וכ'ש בהגרים שליש ושחט שליש והגרים שליש אלא ההיא אפלוגתא דרבנן ורבי יוסי קיימא ורב הונא משמיה דרב אסי קאמר לה והא אמוגרמת דשיפוי כובע קיימי כרבי חנינא ורב הונא משמיה דרב קאמר לה: 


lvr: 53
pgn: 19
dfh: b
trm: ודלמא במקום שחיטה
txt:
<span class='five'>ודלמא במקום שחיטה. </span>הוא דקא מכשר לה בהגרמה חוץ למקום שחיטה לא מכשר רבי אלעזר בר מניומי: 


lvr: 53
pgn: 19
dfh: b
trm: מפורעת
txt:
<span class='five'>מפורעת. </span>מגולה ונכרת כמו <span class='mareimakom'>(במדבר ה)</span> ופרע את ראש האשה: 


lvr: 53
pgn: 19
dfh: b
trm: שחיטתו כשרה
txt:
<span class='five'>שחיטתו כשרה. </span>משום דרובא בשחיטה ורב יהודה לאו במיפק חיותא תלי טעמא כדאמר לעיל: 


lvr: 53
pgn: 19
dfh: b
trm: שחט במקום נקב
txt:
<span class='five'>שחט במקום נקב. </span>נעשה כמי ששחט עובד כוכבים חצי קנה וגמר ישראל דקא נפקא חיותא בידא דישראל ובפלגא קמייתא לא מיטרפא דפסוקת הגרגרת שיעוריה ברובא: 


lvr: 53
pgn: 19
dfh: b
trm: שחט ופגע בו נקב נעשה כמי ששחט ישראל וגמר עובד כוכבים
txt:
<span class='five'>שחט ופגע בו נקב נעשה כמי ששחט ישראל וגמר עובד כוכבים. </span>דפסול דהא לא עביד ישראל שיעור שחיטה ברישא: 


lvr: 53
pgn: 19
dfh: b
trm: עובד כוכבים עובד כוכבים
txt:
<span class='five'>עובד כוכבים עובד כוכבים. </span>לא שהיה קורא לו עובד כוכבים אלא ליגלג עליו עובד כוכבים עובד כוכבים כלומר בשחיטת עובד כוכבים אתה תולה טעמך וכל היום אתה יכול לומר עובד כוכבים עובד כוכבים ואין הטעמים דומים כדמפרש רבא: 


lvr: 53
pgn: 19
dfh: b
trm: ולא שחט
txt:
<span class='five'>ולא שחט. </span>אלא חציו לאו מידי עבד דחיותא בחצי קנה לא נפקא והוה ליה כקנה שלם וכי אתא עובד כוכבים בתריה דמי כמאן דעביד כולה דהא חיותא בידיה נפקא: 


lvr: 53
pgn: 19
dfh: b
trm: מכדי משחט שחיט
txt:
<span class='five'>מכדי משחט שחיט. </span>כל הנמצא בה וטרפות בחצי קנה לא הוי והויא לה תחילה כקנה שלמה והרי שחוט לפנינו מה לי במקום נקב כו': <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 19
dfh: b
trm: שחיטתו כשרה
txt:
<span class='five'>שחיטתו כשרה. </span>ואפי' לכתחלה נמי ואיידי דבעי למתני המולק מן הצדדין א] תנא נמי השוחט בדיעבד: 


lvr: 53
pgn: 19
dfh: b
trm: שחיטתו פסולה
txt:
<span class='five'>שחיטתו פסולה. </span>ובגמרא מוקמינן לה בשלא החזיר הסימנין אחורי העורף אלא חתך המפרקת עד שהגיע לסימנין וקודם שהגיע לסימנין נטרפה בשבירת המפרקת ואע'ג דבמליקה כשרה התם הוא דכולה מתחילה ועד סוף הוי מן המליקה והוי כשאר שוחט שנוקב את הוושט מעט מעט עד שגומרת שחיטתה אבל שוחט מן העורף כיון דשחיטה לאו הכי גמירי לא הוי שבירת המפרקת מן השחיטה ואיטרפא לה והשוחט מן הצדדין דקתני רישא ב] אפי' בדלא אהדר דהא מישחטי סימנין שפיר קודם חתיכת מפרקת: 


lvr: 53
pgn: 19
dfh: b
trm: מליקתו כשרה
txt:
<span class='five'>מליקתו כשרה. </span>דזו היא מצות מליקתו לכתחלה וכדתניא לקמן <span class='mareimakom'>(דף כא.)</span> בברייתא חותך שדרה ומפרקת בלא רוב בשר עד שמגיע לוושט או לקנה כו' ואיידי דתנא השוחט מן העורף פסולה דאפי' בדיעבד תנא נמי המולק בדיעבד: 


lvr: 53
pgn: 19
dfh: b
trm: אי נימא עורף ממש
txt:
<span class='five'>אי נימא עורף ממש. </span>מה שיש מן העורף אחורי הפרצוף קרי עורף כדיליף לקמן בסמוך להדי פנים כנגד פנים: 


lvr: 53
pgn: 19
dfh: b
trm: כדקתני סיפא
txt:
<span class='five'>כדקתני סיפא. </span>וכל העורף כשר למליקה ואי בעורף ממש מאי כל העורף והרי דבר מועט הוא אלא ש'מ מול עורף קאמר שהוא ארוך: 


lvr: 53
pgn: 19
dfh: b
trm: והוא יושב ממולי
txt:
<span class='five'>והוא יושב ממולי. </span>אלמא כל היכא דכתיב מול לאו עליו ממש הוא אלא בראייתו דהא לאו עליו ממש היו יושבים אלא בראייתו שהיה בלק רואה אותם: 


lvr: 53
pgn: 19
dfh: b
trm: עורף ולא פנים
txt:
<span class='five'>עורף ולא פנים. </span>מדכתיב עורף ולא פנים ולא כתיב כי פנו אלי עורף ולא צואר דהיינו גרון ש'מ עורף דקרא לאו כנגד הגרון הוא אלא כנגד הפנים ומול הרואה את העורף הוי כנגד הגרון: 


lvr: 53
pgn: 19
dfh: b
trm: מאי ואומר
txt:
<span class='five'>מאי ואומר. </span>הא נפקא ליה שפיר מוהוא יושב ממולי ומהאי קרא בתרא לא משתמע דמול עורף דקרא לאו עורף ממש הוא דהאי קרא לא משמע לן אלא מקום עורף היכא: ומשני 


lvr: 53
pgn: 19
dfh: b
trm: הכי קאמר וכי תימא
txt:
<span class='five'>הכי קאמר וכי תימא. </span>כלומר אם תאמר השתא דאמרת ג] דקרא היינו רואה את העורף אכתי לא ידעינן עורף מאי ניהו דנדע מול דידיה היכא: 


lvr: 53
pgn: 19
dfh: b
trm: אף מחזיר
txt:
<span class='five'>אף מחזיר. </span>מצותו למלוק שדרה ומפרקת ה]  כולה תחלה עד שמגיע לסימנין ואם החזיר הסימנין ומלקן לבדן אף זו היא מצותה: 


lvr: 53
pgn: 19
dfh: b
trm: ומסתברא כמ'ד
txt:
<span class='five'>ומסתברא כמ'ד. </span>דבני ר' חייא אף מחזיר אמרו דאי דוקא מחזיר אמרו הויא מתני' תיובתייהו דקתני השוחט מן העורף כו':  ואי


lvr: 53
pgn: 20
dfh: a
trm: ואי ס'ד מחזיר דוקא
txt:
<span class='five'>ואי ס'ד מחזיר דוקא. </span>ומתני' דקתני א] מליקה כשרה בשהחזיר קמיירי דאי לא החזיר פסולה שוחט אמאי פסולה מאי שנא עורף מצדדין אלא לאו ש'מ אף מחזיר קאמרי ומתני' בדלא אהדר ולא הויא מתני' לא תיובתייהו ולא סייעתייהו: 


lvr: 53
pgn: 20
dfh: a
trm: למעוטי מאי
txt:
<span class='five'>למעוטי מאי. </span>אי משום דעורף פסול בשחיטה וכשר למליקה וצואר כשר לשחיטה ופסול במליקה הא תנא ליה: 


lvr: 53
pgn: 20
dfh: a
trm: לאו למעוטי חזרת סימנים
txt:
<span class='five'>לאו למעוטי חזרת סימנים. </span>דכשר בשחיטה ופסול במליקה ואיידי דתנא ב] כשר בשחיטה ופסול במליקה תנא נמי כשר במליקה פסול בשחיטה: 


lvr: 53
pgn: 20
dfh: a
trm: לא למעוטי שן וצפורן
txt:
<span class='five'>לא למעוטי שן וצפורן. </span>ומשום סיפא נקט לה כשר במליקה פסול בשחיטה למעוטי שן מחוברת וצפורן מחוברת דפסולה בשחיטה והכי קאמר כשר במליקה כגון צפורן מחוברת פסול בשחיטה וכיון דאשמועי' צפורן הוא הדין לשן דטעמא משום מחובר הוא ואיידי דתנא סיפא תנא נמי רישא: 


lvr: 53
pgn: 20
dfh: a
trm: שן וצפורן בהדיא תנא להו
txt:
<span class='five'>שן וצפורן בהדיא תנא להו. </span>לעיל <span class='mareimakom'>(דף טו:)</span> במתני' חוץ ממגל קציר והמגירה והשינים והצפורן ואוקמינן במחוברת ואית דמפרשי דמרישא ממעט שן תלושה וצפורן תלושה דכשר בשחיטה ופסול במליקה ולא היא דא'כ למה הוזכר שן וצפורן לימא הכי למעוטי תלוש דפסול במליקה אלא תלוש לאו מילתא היא דנימא כשר בשחיטה ופסול במליקה דהא בתלוש לא מיקריא מליקה ואפי' מליקה פסולה לא מיקריא דהא פירש לן קרא דמליקה בעצמו של כהן היתה ובכלי לא מיקריא מליקה דלא אשכחן בכלי דמיקריא מליקה ומנא תימרא דמליקה בעצמו של כהן דתניא בשחיטת קדשים בפרק קדשי קדשים <span class='mareimakom'>(דף סה.)</span> והקריבו הכהן אל המזבח ג] וכי תעלה על דעתך שזר קרב גבי מזבח אלא מגיד שלא תהא מליקה אלא בעצמו של כהן ולההוא לישנא פרכינן שן וצפורן בהדיא קתני להו בתורת כהנים כדפרישית והא נמי ליתא דלא פרכינן בהדיא קתני לה אלא א'כ שנויה במשנה דרוב ברייתות שבתורת כהנים ושבתוספתא שנאום חכמים במשנתינו ולא פרכינן הכי אלא היכא דסתם במתניתין תרי זמני או בחד מסכתא או בתרתי: 


lvr: 53
pgn: 20
dfh: a
trm: למעוטי מוליך ומביא
txt:
<span class='five'>למעוטי מוליך ומביא. </span>דכשר בשחיטה ופסול במליקה ומשום רישא נקט לה ואיידי דתנא רישא תנא סיפא: 


lvr: 53
pgn: 20
dfh: a
trm: כ'ש כו'
txt:
<span class='five'>כ'ש כו'. </span>דכל כמה דלא ממעט קרא בהדיא כדממעט סכין וצואר כי עביד מליקה בשחיטה טפי עדיף: 


lvr: 53
pgn: 20
dfh: a
trm: אמר שמואל כל הכשר כו'
txt:
<span class='five'>אמר שמואל כל הכשר כו'. </span>שמואל לאו בהלכות שחיטה איירי דא'כ איכא למפרך טובא דאי סבר מוליך ומביא במליקה פסול הא איכא מוליך ומביא דכשר בשחיטה ופסול במליקה ואיכא תלוש ואי קסבר מוליך ומביא במליקה כשר ד] וכל שכן קוצץ ויורד כדאמרינן קשיא סיפא דדייקינן הא פסול פסול והא איכא קוצץ ויורד דפסול בשחיטה וכשר במליקה אלא שמואל בהכשר מקום שחיטה קא מיירי כל מקום הראוי בצואר לשחיטה ראוי למליקה לעומתו מאחוריו במול עורף : ופרכינן 


lvr: 53
pgn: 20
dfh: a
trm: הא פסול פסול
txt:
<span class='five'>הא פסול פסול. </span>דעל כרחין שמואל משום הך דיוקא נקט לה דאי משום היא גופה לאשמועינן דכל מול העורף כשר למליקה הא בהדיא תני לה במתני' אלא שמואל פסול אתא לאשמועי' ולמעוטי מאי דכיון דפסול בשחיטה יהא פסול במליקה למעוטי למעלה מן הצואר דפסול במליקה לא אצטריך דהיינו עורף ממש ובהדיא כתיב ממול ערפו ולא ערפו: 


lvr: 53
pgn: 20
dfh: a
trm: אילימא למעוטי סימנים שנעקרו
txt:
<span class='five'>אילימא למעוטי סימנים שנעקרו. </span>דכיון דאין אותו צואר כשר לשחיטה אין עורף כנגדו כשר למליקה: 


lvr: 53
pgn: 20
dfh: a
trm: והגרים ואזל עד דמטא תתאי
txt:
<span class='five'>והגרים ואזל עד דמטא תתאי. </span>לסימנים נגד מקום שחיטה וגמר ה] מליקתו שם דאי עבד רובא בשיפוי הראש דהיינו עורף ממש לא איצטריכא ליה לשמואל דהא מול בהדיא כתיב אלא מיעוטא הוא דעבד התם ואשמועי' שמואל דכי היכי דמיפסלא שחיטה משום התחלת אותו מקום וכדרב הונא כו' אף על גב דרובא במקום שחיטה מיפסלא נמי מליקה: 


lvr: 53
pgn: 20
dfh: a
trm: למ'ד אין שחיטה לעוף מן התורה
txt:
<span class='five'>למ'ד אין שחיטה לעוף מן התורה. </span>אלא מדברי סופרים ו] רבי אלעזר אמרה בפרק השוחט <span class='mareimakom'>(לקמן דף כח.)</span>:  אבל


lvr: 53
pgn: 20
dfh: b
trm: אבל למ'ד יש שחיטה לעוף מן התורה
txt:
<span class='five'>אבל למ'ד יש שחיטה לעוף מן התורה. </span>מתורה שנמסרה למשה על פה דהיינו הלכה למשה מסיני ורבי אמרה דפליג אדרבי אלעזר בפ' השוחט <span class='mareimakom'>(לקמן דף כח.)</span> דתניא רבי אומר וזבחת כאשר צויתיך מלמד שנצטווה משה על הלכות שחיטה בעל פה ואע'פ שלא כתבו בתורה על הוושט ועל הקנה ועל רוב אחד בעוף ועל רוב שנים בבהמה אלמא יש שחיטה לעוף א] : 


lvr: 53
pgn: 20
dfh: b
trm:
אדרבה אפכא מסתברא למ'ד [יש] שחיטת העוף מן התורה איכא למימר דהכי אגמריה דאין עיקור</span>: <span class='five'>ואפי' למ'ד

txt:
<span class='five'>אדרבה אפכא מסתברא למ'ד [יש] שחיטת העוף מן התורה איכא למימר דהכי אגמריה דאין עיקור</span>: <span class='five'>ואפי' למ'ד. </span>דיליף ליה התם בהיקישא מזאת תורת הבהמה והעוף וגמר לעוף מבהמה מצי' למימר דכיון דהוזכרה שחיטת העוף בסיני דהא היקישא בסיני נאמרה אגמריה רחמנא למשה על פה לענין עיקור לא ליהוי כבהמה: 


lvr: 53
pgn: 20
dfh: b
trm: אלא למ'ד אין שחיטה לעוף מן התורה אלא מדברי סופרים מהיכן גמר לה
txt:
<span class='five'>אלא למ'ד אין שחיטה לעוף מן התורה אלא מדברי סופרים מהיכן גמר לה. </span>כלומר אהיכא סמכי דאנן דתקון ליה שחיטה מבהמה גמרו הילכך כולה מלתא ב] כבהמה תקון: 


lvr: 53
pgn: 20
dfh: b
trm: לא אמרן אלא במליקה
txt:
<span class='five'>לא אמרן אלא במליקה. </span>דכיון דדרסה וחלדה לא פסלי בה עיקור סימנים נמי לא פסלי בה אבל בשחיטה כו': 


lvr: 53
pgn: 20
dfh: b
trm: ההוא
txt:
<span class='five'>ההוא. </span>דרבי ירמיה פליגא אדרבין בר קיסי דרבי ירמיה סבר דאף לשחיטה אין עיקור ולית הילכתא כמתניתא דרמי בר יחזקאל דהא תניא בפירקין דלקמן <span class='mareimakom'>(דף כח.)</span> שחט את הוושט ואח'כ נשמטה הגרגרת כשרה נשמטה הגרגרת ואח'כ שחט את הוושט פסולה שחט את הוושט ונמצאת הגרגרת שמוטה ואין ידוע אם קודם שחיטה נשמטה או לאחר שחיטה זה היה מעשה ואמרו כל ספק בשחיטה פסולה אלמא יש עיקור בעוף דהא בעוף קמיירי מדקתני שחט את הוושט ואח'כ נשמטה הגרגרת כשרה דעוף הכשרו בסימן אחד ואי קשיא לך מתניתא אמתניתא דהא דרמי בר יחזקאל מתניתא היא תריץ הא כמאן דאמר יש שחיטה בעוף מן התורה וכיון דלא איפסיק הילכתא קיימא לן בשל תורה הלך אחר המחמיר: 


lvr: 53
pgn: 20
dfh: b
trm: נבלה
txt:
<span class='five'>נבלה. </span>ומטמאה מיד אע'פ שהיא מפרכסת דמתה ממש היא ושחיטה דלאחר מכאן לא מטהרה לה מידי נבלה: 


lvr: 53
pgn: 20
dfh: b
trm: מלק
txt:
<span class='five'>מלק. </span>עוף קדשים בסכין נבלה היא והאוכל נבלת עוף טהור מטמא בגדים שהוא לבוש בשעה שבולעה ולא בגדים שקודם לכן ולא בגדים שלבש אחר שהיא במעיו ואין לה טומאת מגע לגמרי אלא טומאת בליעה זו לבדה וכולה ילפינן לה בתורת כהנים מנבלה וטרפה לא יאכל לטמאה בה <span class='mareimakom'>(ויקרא כב)</span> וכתיב נמי <span class='mareimakom'>(שם יז)</span> והנפש אשר תאכל נבלה וטרפה באזרח ובגר וכבס בגדיו ורחץ במים וטמא עד הערב וטהר ובעוף משתעי קרא דתניא ( לקמן דף ק) יכול תהא נבלת בהמה מטמאה אבית הבליעה כגון תחב לו חבירו בבית בליעתו והוא לא נגע בה ג] שלא נטמא במגעה וטומאת בית הסתרים לא מטמיא טומאת מגע ובטומאת משא נמי אינו טמא שלא זז עד שבלעה ת'ל לא יאכל לטמאה בה בה משמע מיעוטא מי שאין לה טומאה אלא אכילתה כדכתיב לא יאכל וכתיב בה כלומר בזו ד] בבליעה ולא באחרת יצאת נבלת בהמה שמטמאה במגע ה] כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יא)</span> והנוגע בנבלתה וגו' הלכך על כרחך בעוף משתעי יכול נבלת העוף תטמא מן הכתוב מהאי קרא ונבלת בהמה מק'ו מה העוף שאינו מטמא במגע ובמשא מטמא בבית הבליעה בהמה שמטמאה כו' ת'ל בה בה אתה מיטמא בבית הבליעה ואי אתה מיטמא בנבלת בהמה בבית הבליעה ואם כן למה נאמר בבהמה והאוכל מנבלתה <span class='mareimakom'>(שם)</span> ליתן שיעור לנוגע ולנושא כשיעור אכילה דהיינו כזית וכולה מילתא מפרש התם דאין לה טומאה לנבלת עוף טהור אלא זו בלבד: 


lvr: 53
pgn: 20
dfh: b
trm: ואי אמרת
txt:
<span class='five'>ואי אמרת. </span>נשברה מפרקת ורוב בשר עמה טרפה בעלמא הוה ולא נבלה והא מליקת סכין כיון דלאו מליקה היא הוה ו] כשובר מפרקתו כשמגיע לסימנין וחותכן בסכין הרי זו כשוחט את הטרפה וקיימא לן בהעור והרוטב <span class='mareimakom'>(לקמן דף קכח:)</span> טרפה ששחטה אינה מטמאה ואע'ג דבשל מוקדשים אמרינן התם <span class='mareimakom'>(קכג:)</span> דמטמאה והאי עוף נמי דקדשים היא ההיא מדרבנן היא ובהמה אבל טומאת בית הבליעה דעוף דמדאורייתא היא לית לה דהתם אמרינן דטומאה מדרבנן בעלמא הוא: 


lvr: 53
pgn: 20
dfh: b
trm: תהני לה סכין
txt:
<span class='five'>תהני לה סכין. </span>כשמולק הסימן בסכין לטהרה מידי נבלה ואי קשיא לותביה ממתני' דקתני במתני' השוחט מן העורף שחיטתו פסולה טעמא משום שבירת מפרקת היא ואיכא למימר דטרפה היא ולא נבלה: 


lvr: 53
pgn: 20
dfh: b
trm: שהוא מחליד
txt:
<span class='five'>שהוא מחליד. </span>לאחר שנתפרקו פרקי העצם ננעץ הסכין תחת העצם לפי שאין העצם מתפשט לכאן ולכאן כדרך שאר בית השחיטה כשחותכין אותו אלא עומד במקומו וכשחותך הסכין תחת העצם הויא לה חלדה: 


lvr: 53
pgn: 20
dfh: b
trm: מפני שהוא דורס
txt:
<span class='five'>מפני שהוא דורס. </span>ממש ולא מוליך ומביא כדאמרן לעיל <span class='mareimakom'>(דף כ.)</span> קוצץ ויורד וזו היא מצותה: 


lvr: 53
pgn: 20
dfh: b
trm: מוליך ומביא במליקה כשר
txt:
<span class='five'>מוליך ומביא במליקה כשר. </span>וההיא דמלק בסכין סתמא קתני לא שנא קוצץ ויורד ולא שנא מוליך ומביא: 


lvr: 53
pgn: 20
dfh: b
trm: הא מיגליא
txt:
<span class='five'>הא מיגליא. </span>דאע'פ שאין העצם מתפשט כל כך לגלות בית השחיטה מיהו הסכין נראה ומגולה כל זמן חתיכתו: 


lvr: 53
pgn: 20
dfh: b
trm: הא קשיא לי
txt:
<span class='five'>הא קשיא לי. </span>כיון דאמרת נבלה אלמא מתה היא הא דאמר רחמנא מליקה כשרה בקדשים ובעינן חתיכת סימנין כדלקמן <span class='mareimakom'>(דף כא.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 20
dfh: b
trm: וכי
txt:
<span class='five'>וכי. </span>לאחר שהיא כמתה בשבירת העצם ורוב בשר למה עומד ומולק שוב הסימנין אי אמרת בשלמא טרפה בעלמא הואי אי נשברה בלא מליקה אבל חיותא מיהא אית בה מש'ה הויא מליקת סימנין מליקה וטרפה ליכא למימר  ז] שזה דרך הכשרה דאם לא שהה והניחה לאחר שעשה בה מעשה אין כאן טרפות וכן בכל השוחטין משנקב הוושט יש כאן מעשה טרפה וכי גמר שחיטתו מיתכשרא אם לא שהה שיעור שהייה אלא לזעירי דחשיב לה מתה מה הוא עומד ומולק: 


lvr: 53
pgn: 20
dfh: b
trm: התם
txt:
<span class='five'>התם. </span>לאו משום מליקה הוא אלא לקיים מצות הבדלה כדילפינן לקמן בשמעתין מומלק והקטיר מה הקטרה הראש בעצמו והגוף בעצמו אף מליקה הראש בעצמו והגוף בעצמו: 


lvr: 53
pgn: 20
dfh: b
trm: אי הכי עור נמי
txt:
<span class='five'>אי הכי עור נמי. </span>לבדיל ויחתוך כל הראש אלמה תניא לקמן <span class='mareimakom'>(דף כא:)</span> שנים לרבנן ורוב שנים לר' אלעזר בר ר'ש אבל עור ליכא למ'ד: 


lvr: 53
pgn: 20
dfh: b
trm: כל המעכב בשחיטה
txt:
<span class='five'>כל המעכב בשחיטה. </span>עור אינו מעכב בשחיטה שאילו קודם שחיטה ניטל כל העור כשרה אבל סימנין שחיטה תלה בהו רחמנא ולכתחלה כולהו בעי כדתנן לקמן בהשוחט <span class='mareimakom'>(דף כז.)</span> הלכך גבי הבדלה מעכבי: 


lvr: 53
pgn: 20
dfh: b
trm: והא מיעוט סימנים
txt:
<span class='five'>והא מיעוט סימנים. </span>לרבנן דפליגי לקמן בשמעתין אדרבי אלעזר בר ר'ש ואמרי דלא תסגי ברוב שנים אלא א'כ גמר כולן ואף על גב דלא מעכבי בשחיטה:  מ'מ


lvr: 53
pgn: 21
dfh: a
trm: בלא רוב
txt:
<span class='five'>בלא רוב. </span>רוחב הבשר של מפרקת דאכתי לאו מתה היא דהא זעירי מפרקת ורוב בשר קאמר: 


lvr: 53
pgn: 21
dfh: a
trm: א'ל
txt:
<span class='five'>א'ל. </span>הואיל ומתה חשוב כל מליקות דאמר רחמנא דבעי לחתוך סימנים וכי מתה עומד ומולק: 


lvr: 53
pgn: 21
dfh: a
trm: בחטאת העוף
txt:
<span class='five'>בחטאת העוף. </span>כתיב ולא יבדיל גבי שמיעת הקול בויקרא הילכך בחד סימן סגי דעוף הכשרו בסימן אחד: 


lvr: 53
pgn: 21
dfh: a
trm: האמר רוב שנים
txt:
<span class='five'>האמר רוב שנים. </span>דוקא ולא יותר כדקתני לקמן <span class='mareimakom'>(דף כב.)</span> דבעינן שיהא אוחז בראש ובגוף כשהוא מזה: 


lvr: 53
pgn: 21
dfh: a
trm: שדומים לשנים
txt:
<span class='five'>שדומים לשנים. </span>דלכתחלה בעינן שיחתוך רוב להדיא שיהא נראה לעינים שהוא רוב או רוב שנים ואפי' רוב מצומצם: 


lvr: 53
pgn: 21
dfh: a
trm: עשאה גיסטרא
txt:
<span class='five'>עשאה גיסטרא. </span>שחתכה לרחבה או בצוארה כולו או בשדרה עד החלל כל דבר החלוק לשנים קרי גיסטרא: 


lvr: 53
pgn: 21
dfh: a
trm: וחלל שלה
txt:
<span class='five'>וחלל שלה. </span>כלומר לא שניטל העצם עם קצת הבשר הפנימי ונשאר בשר העליון והעור עד חצי הירך או שלישיתו וחופה את המכה דהתם טרפה הוא דהויא כדתנן <span class='mareimakom'>(לקמן דף עו.)</span> בהמה שנחתכו רגליה דהיינו אחרונים מן הארכובה ולמעלה טרפה אבל כשנטל כל הבשר עד שנראית גופה של מקום החתך כעין חלל קיבדור'א בלע'ז: 


lvr: 53
pgn: 21
dfh: a
trm: כל שרבוצה ונראית חסרה
txt:
<span class='five'>כל שרבוצה ונראית חסרה. </span>דרך הבהמה לרבוץ על יריכה ומתכסת יריכה ברביצתה ואם נראית חסרונה כשהיא רבוצה: 


lvr: 53
pgn: 21
dfh: a
trm: טמאים
txt:
<span class='five'>טמאים. </span>דכיון דעשויין גיסטרא אע'פ שלא הובדלו לגמרי כדמפרש ואזיל הרי הם כמתים: 


lvr: 53
pgn: 21
dfh: a
trm: כזנב הלטאה שמפרכסת
txt:
<span class='five'>כזנב הלטאה שמפרכסת. </span>כלומר דאע'פ שמפרכסת אין זה חיות שהרי זנב הלטאה חותך אותה לגמרי והיא מפרכסת חיתוך הזנב מפרכס: 


lvr: 53
pgn: 21
dfh: a
trm: איכא דאמרי
txt:
<span class='five'>איכא דאמרי. </span>דבהדיא אמר רב אסי למילתיה כהבדלת רבי אלעזר בר'ש ולא בעי רבי ירמיה מיניה: 


lvr: 53
pgn: 21
dfh: a
trm: ואת השני וגו'
txt:
<span class='five'>ואת השני וגו'. </span>בעולת העוף של חובה כתיב גבי שמיעת הקול כשהוא מביא בדלות בפרשה עליונה כשהוא מביא בעשירות דיבר בחטאת בהמה: 


lvr: 53
pgn: 21
dfh: a
trm: כמשפט
txt:
<span class='five'>כמשפט. </span>משמע שקצוב המשפט במקום אחר ואהיכא קאי אחטאת בהמה דלעיל קאי שהרי עולה זו באה חליפין לה הלכך לה אקשה ויליף מיניה כדמפרש לקמיה דאינה באה אלא מן החולין כו': 


lvr: 53
pgn: 21
dfh: a
trm: או אינו אלא כמשפט חטאת העוף
txt:
<span class='five'>או אינו אלא כמשפט חטאת העוף. </span>שלא תיטען הבדלה במליקתה כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ה)</span>  בחטאת העוף ממול ערפו ולא יבדיל: 


lvr: 53
pgn: 21
dfh: a
trm: כשהוא אומר והקריבו
txt:
<span class='five'>כשהוא אומר והקריבו. </span>בעולת העוף של נדבה בויקרא והקריבו הכהן אל המזבח ומלק את ראשו וגומר מדלא כתיב הקריב אלא והקריבו משמע חלוקה הקרבתו של זה מהקרבת אחרים גילה לך הכתוב שלא תלמד מליקת עולה ממליקת חטאת:  אלא


lvr: 53
pgn: 21
dfh: b
trm: אלא מן החולין
txt:
<span class='five'>אלא מן החולין. </span>ולא ממעות מעשר שני ולקמן <span class='mareimakom'>(דף כב.)</span> יליף לה בחטאת א] גופה מנלן: 


lvr: 53
pgn: 21
dfh: b
trm: וביום
txt:
<span class='five'>וביום. </span>שאין חטאת קרבה אלא ביום כדכתיב בפרשת יה'כ <span class='mareimakom'>(ויקרא טז)</span> כי ביום הזה יכפר עליכם וגו': 


lvr: 53
pgn: 21
dfh: b
trm: ובידו הימנית
txt:
<span class='five'>ובידו הימנית. </span>שאין עבודותיו כשרות אלא בימין דכתיב בה <span class='mareimakom'>(שם ד)</span>  ולקח הכהן מדם החטאת באצבעו וקיימא לן במנחות בפ'ק <span class='mareimakom'>(דף י.)</span> כל מקום שנאמר אצבע וכהונה אינו אלא ימין ואי קשיא למה ליה להאי תנא למימר כמשפט חטאת בהמה לוקמיה אחטאת העוף דסליק מיניה ולילף להא מילתא ב] מה חטאת העוף מן החולין כו' דהא כולהו נמי איתנהו בה וחלוק דוהקריבו למלתיה אתא כדאמר חלוקה עולה מחטאת לענין הבדלה לאו פירכא היא דהא חטאת העוף לא כתיבא ביה חולין בהדיא אלא בבהמה כתיב כדלקמן ובהיקש ילפא מדאיקרי חטאת ודבר הלמד בהיקש אינו חוזר ג] ולומד בהיקש בקדשים דקיימא לן <span class='mareimakom'>(זבחים דף מט:)</span> בכל התורה למידין למד מלמד חוץ מקדשים: 


lvr: 53
pgn: 21
dfh: b
trm: ת'ל
txt:
<span class='five'>ת'ל. </span>בעולת נדבה ומלק אב ראשו והקטיר המזבחה ונמצה דמו וכי ד] אפשר לומר כן מאחר שהוא מקטיר הוא מוצה אלא מולקו כדרך הקטרתו מה הקטרה הראש בעצמו והגוף בעצמו כו' כך שנויה בת'כ והתם מפרש מנין להקטרה שהראש בעצמו והגוף בעצמו כשהוא אומר לאחר הקטרה זו ושסע אותו בכנפיו והקטיר אותו הרי הקטרת הגוף אמורה הא מה אני מקיים הקטרה ראשונה בהקטרת הראש אלמא ב' הקטרות הן והשסוע מבדיל ביניהן: 


lvr: 53
pgn: 21
dfh: b
trm: אף מליקת עולת העוף הראש בעצמו וכו'
txt:
<span class='five'>אף מליקת עולת העוף הראש בעצמו וכו'. </span>והיינו שנים ואפילו מחובר בעור הבדלה חשיבא כדאמרן לעיל <span class='mareimakom'>(דף כ:)</span> ה] דבמליקה כתב רחמנא הך הבדלה ומליקה כשחיטה וכל שישנו בשחיטה ישנו בהבדלה ועור שאין שחיטה ו] נזכרת בו בהבדלה נמי לא מעכב ולקמן <span class='mareimakom'>(דף כב.)</span> פריך כיון דנפקא ליה הבדלה בעולה מהכא ל'ל והקריבו לחלק בין חטאת לעולה הא הכא בהדיא כתיב דיבדיל והכא בהדיא כתיב דלא יבדיל: 


lvr: 53
pgn: 21
dfh: b
trm: ר' ישמעאל אומר כמשפט חטאת העוף
txt:
<span class='five'>ר' ישמעאל אומר כמשפט חטאת העוף. </span>דסליק מיניה ולהכי אתקש משום דבחטאת כתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ה)</span> ממול ערפו ובמליקת עולת נדבה לא כתיב אלא ומלק את ראשו והקטיר <span class='mareimakom'>(שם א)</span> ואין מליקה כתיב בעולה אלא בשל נדבה וזו למידה מזו ולקמן פריך ת'ק הא מנא ליה והך סברא דמן החולין וביום ובידו הימנית נפקא ליה לרבי ישמעאל בעולת חובה בהיקשא דוזאת התורה לעולה ולמנחה וגו' דאיתקש כולהו להדדי וילפי כולהו מחטאת והכי גמרי ליה בשילהי התודה <span class='mareimakom'>(מנחות דף פב:)</span> ומשתמע ליה בין עולת בהמה בין עולת העוף ות'ק לא משמע ליה מההיא היקשא אלא קרבנות בהמה דומיא דשלמים ואשם: ז] 


lvr: 53
pgn: 21
dfh: b
trm: ואינו מבדיל בסימן אחד
txt:
<span class='five'>ואינו מבדיל בסימן אחד. </span>שמחובר בסי' אחד דכיון דכתיב ולא יבדיל ועוף הכשרו בסימן אחד כל מה דעביד טפי מהכשר הבדלה היא וכל הסימן הוי מצות שחיטה בעוף לכתחלה הלכך במליקה כי מליק לכולו סימן לאו הבדלה היא אבל בסימן ב' אפי' מצוה לכתחלה ליכא כדתניא לקמן <span class='mareimakom'>(כז:)</span> לחייבו בב' סימנין א'א שכבר הוקש לדגים: 


lvr: 53
pgn: 21
dfh: b
trm: ת'ל והקריבו
txt:
<span class='five'>ת'ל והקריבו. </span>משמע שנתן לה הכתוב הקרבה לעצמה וחלוקה מדין הקרבת חטאת ומאחר שכתוב אחד הקישן וכתוב אחד חלקן מסתבר כי אקשינהו למול עורף אקשינהו וכי פלגינהו מהבדלה פלגינהו דרבי ישמעאל נמי אומלק והקטיר דת'ק סמיך ונפקא ליה מיניה הראש בעצמו והגוף בעצמו והא דנקט טעמיה מוהקריבו משום דמומלק והקטיר לחודיה בלא והקריבו לא מצי יליף כדאמר לקמן <span class='mareimakom'>(דף כב.)</span> אליבא דת'ק דהא ע'כ ס'ל לר' ישמעאל שנים דוקא כרבנן דכיון דמוקי היקשא דכמשפט אמול עורף וחילוקא דוהקריבו אהבדלה ליכא למימר מסימן אחד פלגיה ואוקמיה ארוב שנים דהא לא שנים כתיב בקרא ולא רוב שנים כתיב בקרא אלא הבדלה כתיבא ולא יבדיל וכי כתיב והקריבו בעולה לחלק וליתן לה הקרבה אחרת להטעינה הבדלה בא וכל שישנו בשחיטה צריך להבדילה ומיעוט ב' סימנין דישנו בשחיטה ישנו בהבדלה דבשלמא לרבי אלעזר ברבי שמעון דגמר מול עורף מגזירה שוה כדלקמן לא מיבעי ליה היקישא דכמשפט אמול עורף וכמשפט חטאת בהמה לא ניחא ליה למימר משום דמעוף סליק גמרה מהיקשא דכמשפט אחיזת חיבור ראש וגוף במיעוט סימנים כדלקמן וחילוקא לרוב שנים דלא מתכשר בסימן אחד אלא לרבי ישמעאל דמפיק היקשא למול עורף והבדלה לגמרי משמע אחיזת ראש וגוף במיעוט סימנים מנא תיתי אלא כרבנן ס'ל:  אוחז


lvr: 53
pgn: 22
dfh: a
trm: אוחז בראש ובגוף ומזה
txt:
<span class='five'>אוחז בראש ובגוף ומזה. </span>לאחר מליקה הויא הזאה כדכתיב בחטאת העוף גבי שמיעת קול <span class='mareimakom'>(ויקרא ה)</span> והזה מדם החטאת וגו': 


lvr: 53
pgn: 22
dfh: a
trm: מאי קאמר
txt:
<span class='five'>מאי קאמר. </span>דהא אוחז בראש ובגוף משמע שצריך לאוחזן שניהן בתוך כף ידו ולא סגי ליה לאחוז בראש או בגוף ומנא ליה הא בחטאת: 


lvr: 53
pgn: 22
dfh: a
trm: אף כאן כו'
txt:
<span class='five'>אף כאן כו'. </span>דע'כ היקישא להכי אתא דהא מול עורף מג'ש נפקא ליה לקמן וכמשפט חטאת בהמה לא אמרינן דהא מעוף סליק: 


lvr: 53
pgn: 22
dfh: a
trm: והקריבו למה לי
txt:
<span class='five'>והקריבו למה לי. </span>לחלק דלא נימא כמשפט חטאת העוף בסימן אחד דהא אתקש מליקה להקטרה: 


lvr: 53
pgn: 22
dfh: a
trm: ואי משום ומלק והקטיר
txt:
<span class='five'>ואי משום ומלק והקטיר. </span>ההוא הוה מפקינן ליה לדרשא אחרינא דמיניה נפקא לן א] מליקת עולת העוף דלמעלה מחוט הסיקרא היא בראש המזבח דאילו מליקת חטאת העוף למטה כדילפינן לה בזבחים <span class='mareimakom'>(דף סד:)</span> על קיר המזבח זה קיר התחתון כו' בפרק קדשי קדשים וכיון דמיבעי לן למילתא אחריתא לא אלים למעקר היקישא דכמשפט מההוא דסליק מיניה דאיכא למדרש היקישא דמליקה והקטרה לענין ראש המזבח והיקישא דכמשפט לענין אחיזת ראש וגוף: 


lvr: 53
pgn: 22
dfh: a
trm: השתא דכתיב והקריבו
txt:
<span class='five'>השתא דכתיב והקריבו. </span>על כרחך עקריה מיניה דחילוק לגמרי משמע ליה לתנא קמא דלא תיגמר מיניה כלל ואוקמיה אחטאת בהמה ומהשתא דריש ב] מומלק והקטיר דלגמרי איתקש הקטרה למליקה בין לענין ראשו של מזבח בין לענין הראש בעצמו והגוף בעצמו: 


lvr: 53
pgn: 22
dfh: a
trm: משלו ולא משל מעשר
txt:
<span class='five'>משלו ולא משל מעשר. </span>דתרי אשר לו כתובים בפרשה ואפילו לרבי יהודה דאמר מעשר ממון הדיוט הוא להכי אתא אשר לו לממעטיה וביום ובידו הימנית נמי בפר יום הכפורים כתיב כי ביום הזה יכפר וכתיב ביה אצבע וכהונה והזה באצבעו אל פני וגו': 


lvr: 53
pgn: 22
dfh: a
trm: מביום צוותו נפקא
txt:
<span class='five'>מביום צוותו נפקא. </span>למה ליה למילפא מחטאת בהמה הא בכולהו קרבנות כתיב ביום צוותו להקריב דמשמע ביום ולא בלילה וכל הקרבנות במשמע: 


lvr: 53
pgn: 22
dfh: a
trm: כל מקום שנאמר אצבע וכהונה
txt:
<span class='five'>כל מקום שנאמר אצבע וכהונה. </span>ומוקמינן בפ'ק דמנחות <span class='mareimakom'>(דף י.)</span> או אצבע או כהונה וגמר ממצורע עני דכתיב ביה וטבל הכהן אצבעו הימנית ומיניה ילפינן לכל היכא דכתיב כהן או אצבע שתהא עבודה בימין ובעולת נדבה כתיב כהן והקריב הכהן: 


lvr: 53
pgn: 22
dfh: a
trm: ואידך
txt:
<span class='five'>ואידך. </span>הא דאוקמינן במנחות או אצבע או כהונה הני מילי לרבנן אבל לרבי שמעון אוקימנא התם דכהונה בעיא אצבע דאע'ג דכתיב כהונה אי לא כתיב בה אצבע לא גמרינן בה ימין ות'ק דלעיל כר'ש סבירא ליה: 


lvr: 53
pgn: 22
dfh: a
trm: מול עורף
txt:
<span class='five'>מול עורף. </span>בעולה מנא להו תרתי לא מצי גמרינן מיניה דאי מצטרכא לן היקישא למול עורף תו לא ילפת מיניה אחיזת ראש וגוף דחילוקא דוהקריבו לגמרי ממעט להבדלה בעולה מדין חטאת דהכי משמע חלק הכתוב בעולה ממליקת חטאת והטעינה הבדלה וכל שישנו בשחיטה ישנו בהבדלה: 


lvr: 53
pgn: 22
dfh: a
trm: גמרי מליקה ממליקה
txt:
<span class='five'>גמרי מליקה ממליקה. </span>במה מצינו מה מליקה האמורה בחטאת פירש לך בה הכתוב מול עורף אף כל מליקה אינה אלא ממול עורף: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 22
dfh: a
trm: במתניתין תחלת הציהוב שבזה ושבזה פסול
txt:
<span class='five'>במתניתין תחלת הציהוב שבזה ושבזה פסול. </span>תחלת הציהוב כשמתחילין להביא נוצה יפה צהובה סביב לצואר פסולין בזה ובזה ג] כך מפרש בגמרא דבבני יונה פסולין משום גודלן ובתורין מפני קוטנן דיצאו מכלל קטנים ולכלל גדולים לא באו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 22
dfh: a
trm: שיכול והלא דין הוא
txt:
<span class='five'>שיכול והלא דין הוא. </span>אי לאו דכתיב תורים הוה ילפינן מדינא דקטנים כשרים:  ומה


lvr: 53
pgn: 22
dfh: b
trm: ומה בני יונה שלא הוכשרו בגדולים
txt:
<span class='five'>ומה בני יונה שלא הוכשרו בגדולים. </span>דהא בני קטנים משמע ועיכובא דגדולים פסולין לקמן יליף: 


lvr: 53
pgn: 22
dfh: b
trm: מאי תלמודא
txt:
<span class='five'>מאי תלמודא. </span>כלומר מאיזה מקרא אנו א] לומדים נהי נמי דבני משמע קטנים מיהו עיכובא מנלן דלא מרבינן גדולים מק'ו: 


lvr: 53
pgn: 22
dfh: b
trm: לא לישתמיט קרא
txt:
<span class='five'>לא לישתמיט קרא. </span>אי סלקא דעתך גדולים נמי כשרים מכל הנך קראי דמשתעו בקינים כגון האי דנדבה ובשמיעת קול וביולדת ובזב ובזבה ובמצורע לא לשתמיט חד קרא  ב] דנכתוב מן בני התורים או מן היונה ומדכתיב בכולהו בני ש'מ לעכב: 


lvr: 53
pgn: 22
dfh: b
trm: ואימא בני היונה דכתיב בהו בני
txt:
<span class='five'>ואימא בני היונה דכתיב בהו בני. </span>לעיכובא ודאי גדולים פסולין אבל תורים בין גדולים בין קטנים משמע הלכך אי בעי גדולים לייתי אי בעי קטנים לייתי: 


lvr: 53
pgn: 22
dfh: b
trm: תחלת הציהוב
txt:
<span class='five'>תחלת הציהוב. </span>כשמתחילין לצהב כנפים שסביבות צוארם פסולים בזה ובזה דיצאו מכלל קטנים ונפסלו מבני יונה ולכלל גדולים לא באו שיוכשרו בתורים: 


lvr: 53
pgn: 22
dfh: b
trm: הוא תני לה
txt:
<span class='five'>הוא תני לה. </span>שונה היה המשנה מפי רבו משיעלעו והוא אמר לה מפרש המשנה מדעתו דמשיעלעו לשון אפרוחיו יעלעו דם משיהא להם דם מצוי ג] בבשר דכי שמיט גדפא מיניה אתי מיניה דמא: 


lvr: 53
pgn: 22
dfh: b
trm: מן התורים או מן בני היונה
txt:
<span class='five'>מן התורים או מן בני היונה. </span>מאיזה מהן שארצה והביא משניהן תחלת הציהוב מהו יצא ידי נדרו או לא הא דתנן תחלת הציהוב פסול בשניהם משום ספיקא הוא שמא גדולים שמא קטנים הלכך הנודר תורים לא יצא שמא קטנים הם והנודר בני יונה לא יצא שמא גדולים הם אבל זה שנדר איזה שירצה והביא שניהם יצא ממה נפשך אם גדולים הם יצא משום תורים ואם קטנים הם יצא משום בני יונה: 


lvr: 53
pgn: 22
dfh: b
trm: או דלמא
txt:
<span class='five'>או דלמא. </span>לא גדולים נינהו ולא קטנים הוו אלא בריה בעלמא הוו דיצאו מכלל קטנים ולכלל גדולים לא באו: 


lvr: 53
pgn: 22
dfh: b
trm: אי אמרת בשלמא
txt:
<span class='five'>אי אמרת בשלמא. </span>אשמועינן קרא דבריה נינהו ואפילו היכא דליכא למיחש לספיקא כגון בבעיא דידן דפסול שפיר אתא קרא: 


lvr: 53
pgn: 22
dfh: b
trm: אלא אי אמרת ספיקא נינהו
txt:
<span class='five'>אלא אי אמרת ספיקא נינהו. </span>וקרא לא פסלינהו אלא היכא דמיחייב תורין בהדיא או בני יונה בהדיא: 


lvr: 53
pgn: 22
dfh: b
trm: איצטריך קרא למעוטי
txt:
<span class='five'>איצטריך קרא למעוטי. </span>מי איכא ספיקא קמי קודשא בריך הוא אי פשיטא לך דגדולים נינהו אייתינהו בתורים ואי פשיטא לך דקטנים נינהו אייתינהו בבני יונה וכיון דלא פשיטא לן לא הא ולא הא מהיכא תיסק אדעתין לאכשורינהו:  למעוטי


lvr: 53
pgn: 23
dfh: a
trm: למעוטי נרבע ונעבד
txt:
<span class='five'>למעוטי נרבע ונעבד. </span>ואף על גב דתנא קתני פרט לתחלת הציהוב אסמכתא בעלמא הוא ולעולם פסולייהו משום ספיקא רובע ליכא למימר בעופות דאין לך עוף רובע: 


lvr: 53
pgn: 23
dfh: a
trm: כי משחתם בהם מום בם
txt:
<span class='five'>כי משחתם בהם מום בם. </span>לא ירצו לכם דבין השחתה בין מום פוסלים בהם ותנא דבי רבי ישמעאל וכו': 


lvr: 53
pgn: 23
dfh: a
trm: כי השחית כל בשר
txt:
<span class='five'>כי השחית כל בשר. </span>בדור המבול כתיב ודור המבול בערוה קלקלו כדכתיב <span class='mareimakom'>(בראשית ו)</span> ויקחו להם נשים וגו' שהיו נזקקין לנשי ריעיהן ולכל בהמה וחיה: 


lvr: 53
pgn: 23
dfh: a
trm: בבהמה
txt:
<span class='five'>בבהמה. </span>כתיב תמים זכר אבל עוף לא כתיב ביה לא תמים ולא זכר הלכך לא פסלי בהו מומין קטנים כגון דוקין שבעין אלא מומין גדולים כגון מחוסר אבר  ב] משום הקריבהו נא לפחתך: 


lvr: 53
pgn: 23
dfh: a
trm: פלגס
txt:
<span class='five'>פלגס. </span>כבש בן שנה בתוך שנתו קרוי כבש ואיל משעברו י'ג חדשים שנכנס חדש שלם בתוך שנה שניה קרוי איל עד עולם פלגס בתוך חדש ראשון של שנה שניה: 


lvr: 53
pgn: 23
dfh: a
trm: הקריבו
txt:
<span class='five'>הקריבו. </span>משנה היא במסכת פרה <span class='mareimakom'>(פ'א מ'ג)</span> ובפלגס קא מיירי: 


lvr: 53
pgn: 23
dfh: a
trm: ואין עולה לו מזבחו
txt:
<span class='five'>ואין עולה לו מזבחו. </span>אם היה מחוייב איל לבדו או כבש לבדו וטעמא לא מפרש תנא אי משום ספיקא אי משום בריה: 


lvr: 53
pgn: 23
dfh: a
trm: וא'ר יוחנן
txt:
<span class='five'>וא'ר יוחנן. </span>מנא לן דמביא עליו נסכי איל של שני עשרונים ג] ושלישית ההין יין דכתיב בפרשת נסכים בשלח לך אנשים ד] או לאיל האחד וגו' או לרבות את הפלגס בנסכים הללו ומדאיצטריך קרא לרבויי ש'מ קסבר רבי יוחנן ה] דת'ק דאמר אין עולה לו מזבחו משום דבריה הוא ולענין נסכים רחמנא רבייה דאי ספיקא הוא לא מרבייה קרא דכיון דשמא איל הוא פשיטא דבעי אתויי נסכי איל ואתנויי דאי איל הוא ליהוי דידיה ואי כבש הוא יהא היתר נדבה שהרי מתנדבין נסכים בלא קרבן כדאמרינן במנחות בפרק בתרא <span class='mareimakom'>(דף קז.)</span> ו] ואע'ג דתני אין מתנדבין לוג אחד ולא ב' וה' אלא שלשה כדי שיהו קרויין נסכי כבש או ארבעה שיהו קרויין נסכי איל או ששה הראוין לפר הכא כי האי גוונא בהדי אחריני קרבי:  מייתי


lvr: 53
pgn: 23
dfh: b
trm: מייתי ומתני
txt:
<span class='five'>מייתי ומתני. </span>דסבירא ליה ספק הוא והכא קא מבעיא לן אליבא דבר פדא במאי מסתפק ומאי מתני ואו לאיל דריש ליה לדרשא אחרינא במנחות בפרק שתי מדות <span class='mareimakom'>(דף צא:)</span> וקא מיבעיא לן הכא מאי מתני מי פשיטא ליה לבר פדא דלאו בריה הוא אלא ספק איל ספק כבש הוא וכי מתני ב] איל וכבש הוא דמתני אי איל הוא ליהוי כוליה דידיה ואי כבש הוא עשרון סולת רביעית היין ליהוי דידיה ואינך לנדבה אבל בבריה לא צריך לאתנויי ולמימר אי בריה הוא ואינו ראוי לנסכים ליהוי כולהו לנדבה וגבי בעיין דלעיל כיון דודאי לאו בריה הוא יוצא ידי נדרו ממ'נ דהא או כבש או איל הוא והוא נדר באיזה שירצה: 


lvr: 53
pgn: 23
dfh: b
trm: או דלמא בבריה נמי
txt:
<span class='five'>או דלמא בבריה נמי. </span>מספקא ליה לבר פדא דלמא בריה הוא ג] וגבי נסכים מייתי ומתני דאי בריה הוא ליהוי כולהו נדבה וגבי בעיין נמי לא נפיק דדלמא לאו איל ולאו כבש הוא: 


lvr: 53
pgn: 23
dfh: b
trm: מן החמץ או מן המצה
txt:
<span class='five'>מן החמץ או מן המצה. </span>י' חלות מאיזה מין שארצה ולקמן בעי היכי מייתי י' חלות לחודייהו: 


lvr: 53
pgn: 23
dfh: b
trm: ר'מ ורבי יהודה
txt:
<span class='five'>ר'מ ורבי יהודה. </span>פליגי באלו עוברין <span class='mareimakom'>(פסחים מח:)</span> לר'מ הוי שיאור בהכספת פנים ואפילו אין שם סדק ואם נסדק אפי' כקרני חגבים מיקרי סידוק וחייב כרת ושיאור בהכספת פנים אמרינן בריש אלו עוברין <span class='mareimakom'>(שם)</span> דר'מ חייב מלקות ורבי יהודה אית ליה תרי קולי חדא דהכסיפו פניו אפילו שיאור לא מיקרי וכקרני חגבים הוא דמקרי שיאור ועוד קולא אחריתי דבהא דקרי ליה ר' יהודה שיאור לא מחייב עליה מלקות: 


lvr: 53
pgn: 23
dfh: b
trm: לרבי יהודה
txt:
<span class='five'>לרבי יהודה. </span>כלומר וקא מיבעיא לן אליבא דרבי יהודה אי נפיק בהאי שיאור אי לא הא ודאי לרבי יהודה מצה מעליא הוא ונפיק משום מצה: 


lvr: 53
pgn: 23
dfh: b
trm: אי שיאור דרבי יהודה
txt:
<span class='five'>אי שיאור דרבי יהודה. </span>דקרני חגבים ומיבעי לך אליבא דרבי מאיר הא ודאי לרבי מאיר יצא ידי נדרו ונפיק משום חמץ: 


lvr: 53
pgn: 23
dfh: b
trm: חמץ הוא
txt:
<span class='five'>חמץ הוא. </span>ואע'ג דכרת לא מחייב משום דלאו חמץ הראוי לאכילה הוא מיהו חמץ נוקשה מיקרי מדקא מיחייב עליה מלקות ולענין נדר יצא ידי נדרו שהרי הביא חמץ: 


lvr: 53
pgn: 23
dfh: b
trm: אלא דרבי יהודה
txt:
<span class='five'>אלא דרבי יהודה. </span>דקרני חגבים ומבעיא לן אליבא דרבי יהודה דאמר בשיאור דידיה ישרף אלמא יש בו צד חמץ וקאמר האוכלו פטור אלמא לאו ודאי חמץ הוא והויא התראת ספק: 


lvr: 53
pgn: 23
dfh: b
trm: והא א'ר הונא האומר הרי עלי לחמי תודה מביא תודה ולחמה
txt:
<span class='five'>והא א'ר הונא האומר הרי עלי לחמי תודה מביא תודה ולחמה. </span>דאדם יודע דאין לחם בלא תודה וכיון דאיחייב בכולהו ד] נהי נמי דלאו בריה הוא היכי נפיק: 


lvr: 53
pgn: 23
dfh: b
trm: הא לא ידע אי חמץ אייתי דלוסיף עליה ולייתי מצה אי מצה היא דלייתי חמץ
txt:
<span class='five'>הא לא ידע אי חמץ אייתי דלוסיף עליה ולייתי מצה אי מצה היא דלייתי חמץ. </span>ועל כרחו יביא ה] חלות כשרים ובהן יוצא ידי נדרו שהרי הביא עשר שנדר וגם הוסיף עלייהו: 


lvr: 53
pgn: 23
dfh: b
trm: לא צריכא דאמר הרי עלי י' חלות
txt:
<span class='five'>לא צריכא דאמר הרי עלי י' חלות. </span>לפטור תודתו של פלוני דלא מיחייב עליה בכולהו מ': 


lvr: 53
pgn: 23
dfh: b
trm: סוף סוף
txt:
<span class='five'>סוף סוף. </span>כיון דאמר לפטור לא נפיק עד דפטר ליה לההוא פלוני מי' חלות והאי לא מצי פטר ליה בהאי שיאור דלא ידע ההוא פלוני מאי אייתי האיך דלוסיף עלייהו: 


lvr: 53
pgn: 23
dfh: b
trm: לא צריכא דלא אמר לפטור
txt:
<span class='five'>לא צריכא דלא אמר לפטור. </span>אלא הרי עלי י' חלות לתודתו של פלוני דכיון דאמר לתודתו של פלוני לא איחייב ליה בתודה ולחמה אלא בעשר והא ודאי פשיטא לן דההוא פלוני לא מיפטר בהאי שיאור ואיהו נמי לא ו] מקבל עליה למפטריה אלא לאתויינהו בעלמא וכסבור שיוכלו ליקרב עם המצה של חבירו: 


lvr: 53
pgn: 23
dfh: b
trm: מיפק גברא ידי נדרו נפיק
txt:
<span class='five'>מיפק גברא ידי נדרו נפיק. </span>ויפדו ויפלו דמיהם לנדבה לתודה אחרת או לא נפיק תיקו: 


lvr: 53
pgn: 23
dfh: b
trm: ומה עגלה שלא הוכשרה בשחיטה
txt:
<span class='five'>ומה עגלה שלא הוכשרה בשחיטה. </span>כדיליף לקמן <span class='mareimakom'>(דף כד.)</span>:  ושחט


lvr: 53
pgn: 24
dfh: a
trm: וכל היכא דכתיב חוקה
txt:
<span class='five'>וכל היכא דכתיב חוקה. </span>לעיכובא ואיכא לרבויי מלתא אחריתא בק'ו מי לא דרשינן ק'ו לרבויי ועיכובא דחוקה למילי אחרנייתא: 


lvr: 53
pgn: 24
dfh: a
trm: הא גבי יום הכפורים
txt:
<span class='five'>הא גבי יום הכפורים. </span>דכתיב גורל ונתן אהרן על שני וגו' וכתיב חוקה בסוף הפרשה ואי לאו דכתיב מיעוטא בהדיא דלא מקדיש בלא גורל הוה מרבינן בק'ו דקדיש על ידי קריאת שם בלא גורל: 


lvr: 53
pgn: 24
dfh: a
trm: דתניא
txt:
<span class='five'>דתניא. </span>הגורל לה' ועשהו חטאת דמשמע הגורל עושהו חטאת בנפילתו עליו ואין קריאת השם עושהו חטאת שאם אמר זה לשם וזה לעזאזל אין נקבעים בכך ומגריל עליהם אם הגורל משנה את קביעות קריאת שם הולכים אחר הגורל: 


lvr: 53
pgn: 24
dfh: a
trm: שיכול והלא דין הוא
txt:
<span class='five'>שיכול והלא דין הוא. </span>אי לא כתיב הגורל ועשהו אלא קרא קמא דונתן אהרן על שני וגו' הייתי יכול לומר והלא דין הוא דהואיל והגורל קובען יהא אף קריאת השם קובען: 


lvr: 53
pgn: 24
dfh: a
trm: ומה במקום שלא קדש הגורל
txt:
<span class='five'>ומה במקום שלא קדש הגורל. </span>כגון קיני זבים ויולדות דאחד לחטאת וא' לעולה שאם הגריל עליהם שכתבו על אבן אחת חטאת ועל אבן אחת עולה והטילו עליהם בגורל לא מצינו שיהא הגורל קובען ואם רצה לשנותן הרשות בידו: 


lvr: 53
pgn: 24
dfh: a
trm: קידש השם
txt:
<span class='five'>קידש השם. </span>דמאחר שפירש זה לחטאת וזה לעולה אם שינה פסול דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים כג)</span>  מוצא שפתיך תשמור אלמא שם קבע ואם משנה נמצאת חטאת למעלה ועולה למטה מקום שקדש כו': 


lvr: 53
pgn: 24
dfh: a
trm: לוים בשנים פסולים
txt:
<span class='five'>לוים בשנים פסולים. </span>פחות מבן שלשים ויותר מבן נ' כדכתיב זאת אשר ללוים וגו' זאת משמע מיעוטא: 


lvr: 53
pgn: 24
dfh: a
trm: זאת אשר ללוים
txt:
<span class='five'>זאת אשר ללוים. </span>כוליה יתירא הוא דכולה פרשתא בלוים היא והוה ליה למכתב מבן חמש ועשרים כו': 


lvr: 53
pgn: 24
dfh: a
trm: יכול אף בשילה ובית עולמים
txt:
<span class='five'>יכול אף בשילה ובית עולמים. </span>שאין עבודת לוים אלא שוערים ומשוררים א] יהו נפסלין בשנים: 


lvr: 53
pgn: 24
dfh: a
trm: דתקיפין
txt:
<span class='five'>דתקיפין. </span>להוריד המשכן לפרקו ולנטותו להעמיד קרסיו וקרשיו והשיר לקרבן בפה ובכלי: 


lvr: 53
pgn: 24
dfh: a
trm: ירושלים נקראת בית עולמים
txt:
<span class='five'>ירושלים נקראת בית עולמים. </span>דמשנחרבה לא היתה אחריה היתר לשאר מקומות אבל קדושת שילה היתה אחריה היתר לבמות כל ימי נוב וגבעון:  ויהי


lvr: 53
pgn: 24
dfh: b
trm: לכשיטיל מים טמא
txt:
<span class='five'>לכשיטיל מים טמא. </span>שמא נשאר בפי האמה צחצוח קרי ויוצא עם מי רגלים ושכבת זרע מטמאה בכל שהוא אפילו בכעין חרדל כדתנן במסכת נדה <span class='mareimakom'>(דף מ.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 24
dfh: b
trm: וזה אחד מהם והכהנים הלוים בני צדוק
txt:
<span class='five'>וזה אחד מהם והכהנים הלוים בני צדוק. </span>דע'כ צדוק כהן הוה וקרי להו לבניו לוים על שם שמשבט לוי הם ואני שמעתי לשון לוים שמשים כמו <span class='mareimakom'>(במדבר יח)</span>  וילוו עליך וגו': 


lvr: 53
pgn: 24
dfh: b
trm: איש ולא קטן
txt:
<span class='five'>איש ולא קטן. </span>דהכי משמע איש הוא דבעי מומא לאיפסולי ואשר יהיה בו מום לא יגש הא קטן אפילו תם לא יגש: 


lvr: 53
pgn: 24
dfh: b
trm: איכא דאמרי הא רבי היא
txt:
<span class='five'>איכא דאמרי הא רבי היא. </span>דאמר לעיל אומר אני עד שיהיה בן כ' ואשמועינן הכא דרבי גופיה לא פסיל ליה בדיעבד ואפילו מדרבנן אלא שאין אחיו הכהנים מניחין אותו לכתחלה: 


lvr: 53
pgn: 24
dfh: b
trm: והא
txt:
<span class='five'>והא. </span>מתניתין דמכשיר ליה אלא שאין אחיו הכהנים מניחין אותו רבנן היא ואשמעינן דאפילו רבנן מודו דלכתחלה לא והא דמכשרו לעיל בדיעבד: 


lvr: 53
pgn: 24
dfh: b
trm: נאמר תוכו לטמא
txt:
<span class='five'>נאמר תוכו לטמא. </span>כשהכלי מטמא אוכלין שבתוכו דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יא)</span> כל אשר בתוכו יטמא: 


lvr: 53
pgn: 24
dfh: b
trm: ונאמר תוכו ליטמא
txt:
<span class='five'>ונאמר תוכו ליטמא. </span>כשהכלי מקבל טומאה מן השרץ דכתיב כל אשר יפול מהם אל תוכו: 


lvr: 53
pgn: 24
dfh: b
trm: מה תוכו האמור לטמא אע'פ שלא נגע
txt:
<span class='five'>מה תוכו האמור לטמא אע'פ שלא נגע. </span>הכלי למה שבתוכו הוא מטמא כל אוכלין ומשקין הנתונין באוירו כדמפרש לקמיה: 


lvr: 53
pgn: 25
dfh: a
trm: ואפילו מלא חרדל
txt:
<span class='five'>ואפילו מלא חרדל. </span>שהכלי אינו נוגע בכולו אלא במה שסמוך לדפנות והאמצעיים מיטמאין מן האויר ואי אתה יכול לומר שזה מטמא את זה א] שהרי אין כביצה בכל אחד ועוד אין אוכל מטמא אוכל ועוד אם כן זה שני וזה שלישי והשלישי לא יעשה רביעי לטמא את האמצעיים: 


lvr: 53
pgn: 25
dfh: a
trm: מק'ו
txt:
<span class='five'>מק'ו. </span>דתוכו גלי לך קרא ב] מה שאין כן בשאר כלים  וגבו בנגיעה ליתי בק'ו מה כלי שטף שאין מיטמאין מאוירן בלא נגיעה כדיליף לקמיה תוכו של זה ולא תוכו של אחר: 


lvr: 53
pgn: 25
dfh: a
trm: מיטמאין מגבן
txt:
<span class='five'>מיטמאין מגבן. </span>בנגיעה כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יא)</span> וכל אשר יפול עליו וגו' עליו משמע דנגע ולא שנא גבו ולא שנא אוירו: 


lvr: 53
pgn: 25
dfh: a
trm: כלי פתוח
txt:
<span class='five'>כלי פתוח. </span>מדקפיד אפתיחה שמע מינה בכלי חרס קאי דאיזהו כלי שטומאתו קודמת לפתחו באיזה ג] כלים הרגילה תורה את הטומאה להשכים ולמהר ולבא דרך פתחו: 


lvr: 53
pgn: 25
dfh: a
trm: חד לגופיה
txt:
<span class='five'>חד לגופיה. </span>תוך האמור לטמא לגופיה אתא שיטמא הכלי כל אוכלין ומשקין שבאוירו אע'פ שלא נגע: 


lvr: 53
pgn: 25
dfh: a
trm: וחד לג'ש
txt:
<span class='five'>וחד לג'ש. </span>ללמוד על הכלי שיקבל טומאה מן האויר אע'פ שלא נגע בו השרץ כדאמרינן לעיל <span class='mareimakom'>(דף כד:)</span> נאמר תוכו לטמא כו': 


lvr: 53
pgn: 25
dfh: a
trm: תוכו ולא תוך תוכו ואפילו כלי שטף מציל
txt:
<span class='five'>תוכו ולא תוך תוכו ואפילו כלי שטף מציל. </span>אם היה כלי מונח בתוך כלי חרס ופי הפנימי למעלה מפי החיצון כדמפרש בתורת כהנים ואוכלים ומשקין בפנימי וטומאה באויר החיצון אין האוכלין טמאין דלאו תוכו דכלי חרס נינהו אלא תוך תוכו ואפילו כלי שטף מציל ולא מיבעיא  ד] פנימי אם גם הוא של חרס דמציל דכיון דאינו מיטמא מגבו לא נטמא וחוצץ בפני הטומאה שבאויר החיצון אלא אפילו ה] כלי שטף דמיטמא מגבו ואיכא למימר לא יחוץ בפני הטומאה מציל על האוכלין שבתוכו שהרי גם הוא לא נטמא וחוצץ דאי משום דנגע בחיצון חיצון ראשון הוא ואין כלי מקבל טומאה אלא מאב הטומאה ואי משום דקאי באויר כלי חרס וכתיב וכל אשר בתוכו יטמא ה'מ אוכלין ומשקין אבל כלים אין מיטמאין ו] דתניא בפסחים <span class='mareimakom'>(דף כ.)</span> יכול יהו כל הכלים מיטמאין מאויר כלי חרס ת'ל כל אשר בתוכו יטמא וסמיך ליה מכל האוכל אשר יאכל אוכל ומשקין מיטמאין מאויר כלי חרס ואין כל הכלים מיטמאין מאויר כלי חרס: 


lvr: 53
pgn: 25
dfh: a
trm: כלי שטף
txt:
<span class='five'>כלי שטף. </span>כל שאר כלים שאינם כלי חרס מיקרו כלי שטף על שם שיש להם טהרה במקוה: 


lvr: 53
pgn: 25
dfh: a
trm: אלא מתוכן ובנגיעה
txt:
<span class='five'>אלא מתוכן ובנגיעה. </span>עד שיפול לתוכן ויגע בהן ונימא דהאי אשר יפול עליו על שוליו ועל דופנותיו מתוכו קאמר: 


lvr: 53
pgn: 25
dfh: a
trm: אמר קרא וכל כלי פתוח
txt:
<span class='five'>אמר קרא וכל כלי פתוח. </span>דמדאדכר פתיחה בכלי חרס קאמר וכתיב הוא למימרא דהאי הוא דתלייה רחמנא בצמיד פתיל מכלל דאינך אפילו יש צמיד פתיל עליהן טמאין אלמא מגבן ז] נטמאו: 


lvr: 53
pgn: 25
dfh: a
trm: גולמי
txt:
<span class='five'>גולמי. </span>שלא נגמרה כל מלאכתן כדמפרש ואזיל אבל נגמרה חקיקתן וראויין הן לתשמישן: 


lvr: 53
pgn: 25
dfh: a
trm: טהורין
txt:
<span class='five'>טהורין. </span>דאיתקש עץ לשק דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יא)</span> מכל כלי עץ או בגד או עור או שק מה שק מטלטל מלא וריקן אף כל מטלטל מלא וריקן: 


lvr: 53
pgn: 25
dfh: a
trm: פשוטיהן טמאין
txt:
<span class='five'>פשוטיהן טמאין. </span>אם נגמרה כל מלאכתן דכלי מתכות לא איתקוש לשק וטומאת כלי מתכות כתוב בפרשת מדין <span class='mareimakom'>(במדבר לא)</span> אך את הזהב ואת הכסף וגו': 


lvr: 53
pgn: 25
dfh: a
trm: לשבץ
txt:
<span class='five'>לשבץ. </span>לשון משבצות מרמצן עשויין כמזלגים קטנים כמו ומפקי ליה ברמצא דפרזלא במסכת נדה <span class='mareimakom'>(דף סב.)</span> כלומר שמחוסרין לתקוע בהן מסמרות ומשבצות לנוי כמו שעושים בארגז הנשים: 


lvr: 53
pgn: 25
dfh: a
trm: לכרכב
txt:
<span class='five'>לכרכב. </span> שחוקק בהן חקיקות ח] גדולות וכרכוב כדרך שעושים בכיסוי תיבות וספסלים: 


lvr: 53
pgn: 25
dfh: a
trm: להטיח בטונס
txt:
<span class='five'>להטיח בטונס. </span>דג הוא כמו ששנינו באלו טרפות <span class='mareimakom'>(לקמן סו:)</span> אפונס ואטונס ושפין בעורו כלי עץ להחליק וכדאמר בסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף כ:)</span> משישפשף בעור הדג: 


lvr: 53
pgn: 25
dfh: a
trm: דחק קפיזא בקבא
txt:
<span class='five'>דחק קפיזא בקבא. </span>כלי שבדעתו לחוק עד שיחזיק קבא חקק בו ג' לוגין ואע'פ שראוי למלאכה הואיל ולשם קב התחיל בו ודעתו להשלימו לא הוי גמר מלאכה:  לשוף


lvr: 53
pgn: 25
dfh: b
trm: מחוסר כסוי טמא
txt:
<span class='five'>מחוסר כסוי טמא. </span>שאין הכיסוי ממלאכת הכלי שהכסוי כלי אחר הוא ובלא כסוי הוא בנויו: 


lvr: 53
pgn: 25
dfh: b
trm: הואיל ולכבוד עשויין
txt:
<span class='five'>הואיל ולכבוד עשויין. </span>הנך דמתכת הלכך לא חשיבי כלי למילתייהו עד שתגמר כל מלאכת כיבודן: 


lvr: 53
pgn: 25
dfh: b
trm: הואיל ודמיהן יקרים
txt:
<span class='five'>הואיל ודמיהן יקרים. </span>ועד דעבידי לנוי לא חזו למילתייהו לימכר ביוקר כראוי להם: 


lvr: 53
pgn: 25
dfh: b
trm: כלי עצם
txt:
<span class='five'>כלי עצם. </span>דמיהם יקרים ואין עשויין לכבוד לרב נחמן הוו ככלי מתכות ולר' יוחנן הוו ככלי עץ: 


lvr: 53
pgn: 25
dfh: b
trm: להביא דבר הבא מן העזים
txt:
<span class='five'>להביא דבר הבא מן העזים. </span>מקרניהם ומטלפיהם דהא כלי עור בהדיא כתיב ברישא דקרא: 


lvr: 53
pgn: 25
dfh: b
trm: מן הקרנים </span>גרסינן ולא גרסינן ומן הקרנים: <span class='five'>פרט לעופות
txt:
<span class='five'>מן הקרנים </span>גרסינן ולא גרסינן ומן הקרנים: <span class='five'>פרט לעופות. </span>כגון צפרני גריפו'ן שעושין מהם כלים: 


lvr: 53
pgn: 25
dfh: b
trm: זה וזה לחיוב
txt:
<span class='five'>זה וזה לחיוב. </span>גדולים בין מרים ובין מתוקים ולקמן מפרש גדולים מרים למאי חזו: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 25
dfh: b
trm: התמד עד שלא החמיץ
txt:
<span class='five'>התמד עד שלא החמיץ. </span>הא נמי להכי תנייה הכא משום דדמיא להנך דלעיל אלא דעד השתא איירי בתרתי מילי ודבר הנוהג בזו אינו נוהג בזו ומהשתא מיירי בחדא מילתא ויש בה חלוק פרקים ובזמן שדבר זה נוהג בה אין דבר זה נוהג בה ויש זמן שזה נוהג בה ואין זה נוהג בה: 


lvr: 53
pgn: 25
dfh: b
trm: יין
txt:
<span class='five'>יין. </span>הוזכר לענין קיחת מעשר בירושלים ונתת הכסף בכל אשר תאוה נפשך וגו' מה הפרט מפורש פרי מפרי וגידולי קרקע בעירובין <span class='mareimakom'>(דף כז:)</span> ומים הוזכרו לענין לפסול את המקוה בשלשה לוגין מים שאובין אם נפלו לתוכן קודם שהומשכו בו ארבעים סאה ויין אינו פוסל את המקוה: 


lvr: 53
pgn: 25
dfh: b
trm: תמד
txt:
<span class='five'>תמד. </span>מים הנתנים בחרצנים ולכשהחמיץ ותוסס נעשה יין והתמד עד שלא החמיץ מים בעלמא הוא ונוהג בו תורת פסול מקוה ואינו נוהג בו תורת קיחת מעשר ולאחר שהחמיץ ינהוג בו קיחת מעשר ולא ינהוג בו פסול מקוה: 


lvr: 53
pgn: 25
dfh: b
trm: כשחייבין בקלבון פטורים ממעשר בהמה
txt:
<span class='five'>כשחייבין בקלבון פטורים ממעשר בהמה. </span>חלקו ולבסוף נשתתפו חייבין בקלבון כשמביאין שקליהן מביאין שני חצאי שקלים ונותנין שתי קלבונות והקלבון הוא לשון הכרע שחייבין להכריע שקליהן ואם נתנו בין שניהם שקל שלם נותנין שתי קלבונות שהיה להן לשקול לחצאין: 


lvr: 53
pgn: 25
dfh: b
trm: ופטורין ממעשר בהמה
txt:
<span class='five'>ופטורין ממעשר בהמה. </span>כל הנולדים להם כל ימי שותפותם שהשותפות פוטר ממעשר בהמה בבכורות בפרק בתרא <span class='mareimakom'>(דף נו:)</span> יהיה לך ולא של שותפות והתם מוקי ליה להאי קרא במעשר ואע'ג דבבכורות כתיב: 


lvr: 53
pgn: 25
dfh: b
trm: וכשחייבין במעשר בהמה
txt:
<span class='five'>וכשחייבין במעשר בהמה. </span>כגון אם לא חלקו מעולם חייבין במעשר בהמה לעשר כל הנולדים להם כל ימי שותפותם דאמר התם יכול אפילו קנו בתפוסת הבית תלמוד לומר יהיה ופטורין מן הקלבון לגמרי ששוקלין בין שניהם שקל שלם שממון אביהם בחזקתו עומד ואביהם השוקל על בניו או על אחד מבני עירו ופוטרו בשלו פטור מן הקלבון דתנן בשקלים <span class='mareimakom'>(פרק א משנה ז)</span> השוקל על יד עני או על יד שכנו או על יד בן עירו פטור ובניו נמי אין מצות שקליהם עליו והוו ליה כשכנו ובן עירו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 25
dfh: b
trm: ר' יהודה מחייב
txt:
<span class='five'>ר' יהודה מחייב. </span>במעשר דכוליה פירא היא וחכמים פוטרים הואיל ולא נוסף בו כלום אף על פי שיש בו טעם יין אינו כלום:  בשהחמיץ


lvr: 53
pgn: 26
dfh: a
trm: בשהחמיץ מחלוקת
txt:
<span class='five'>בשהחמיץ מחלוקת. </span>אבל בשלא החמיץ רבי יהודה מודה דלאו פירא הוא ורבנן אפילו בשהחמיץ פליגי: 


lvr: 53
pgn: 26
dfh: a
trm: ומתניתין רבי יהודה היא
txt:
<span class='five'>ומתניתין רבי יהודה היא. </span>ובשלא החמיץ לא בעי רב נחמן לאוקמי לפלוגתייהו ותיקום מתניתין כרבנן דקסבר ר'נ דכיון דכשלא מצא אלא כדי מדתו קא מיירי אי לא החמיץ לא מחייב עליה רבי יהודה: 


lvr: 53
pgn: 26
dfh: a
trm: קנה מעשר
txt:
<span class='five'>קנה מעשר. </span>ומי שהמעות בידו יכול לאכלו חוץ לירושלים מפני שנתחללו על התמד דאילו לא החמיץ הוו הנך מעות קיימי בקדושתייהו ביד המוכר: 


lvr: 53
pgn: 26
dfh: a
trm: איגלאי מילתא
txt:
<span class='five'>איגלאי מילתא. </span>דבשעת לקיחה פירא הוה דנכנס בהם כח החרצנים אלא שעדיין לא נגמר וחילול מעליא הוא שאם לא היה יין בחרצנים לא היה מחמיץ לעולם: 


lvr: 53
pgn: 26
dfh: a
trm: אלא מתניתין דקתני
txt:
<span class='five'>אלא מתניתין דקתני. </span>לא החמיץ אין נקח בכסף מעשר ומשמע דאינה לקיחה והדמים קדושים ביד המוכר: 


lvr: 53
pgn: 26
dfh: a
trm: דלמא אי שבקיה הוה מחמיץ
txt:
<span class='five'>דלמא אי שבקיה הוה מחמיץ. </span>היכא דליתיה קמן ניזיל בתר רובא ורובא מחמיצין הן ומדקתני אין נקח ופוסל ש'מ כל כמה דלא החמיץ אע'פ שעתיד להחמיץ ההיא שעתא מיהא לאו פירא הוא ולא הוי חלול: 


lvr: 53
pgn: 26
dfh: a
trm: רבא אמר
txt:
<span class='five'>רבא אמר. </span>מתניתין דקתני א] עד שלא החמיץ פוסל את המקוה ואינו נקח בכסף מעשר ואע'ג דפירא הוא: 


lvr: 53
pgn: 26
dfh: a
trm: ר' יוחנן בן נורי היא
txt:
<span class='five'>ר' יוחנן בן נורי היא. </span>דאזיל בתר חזותא ואמר קורטוב חלב משלים לג' לוגים לפסול מקוה משום דיש ב] לו מראה מים והכא נמי אע'ג דפירא הוא עד שלא החמיץ הואיל וחזותיה מיא פוסל את המקוה ולגבי מעשר נמי הואיל וחזותיה וטעמא מיא אינו נקח ורב נחמן דאמר כרבנן דאמרי קורטוב חלב לא משלים לפסול את המקוה ואף ע'ג דחזותא דכולהו מיא הוא והכא נמי אע'ג דחזותיה מיא הואיל ופירא הוה לא פסיל מקוה ולגבי מעשר נמי נקח: 


lvr: 53
pgn: 26
dfh: a
trm: ומראיהן כמראה מים
txt:
<span class='five'>ומראיהן כמראה מים. </span>כיון דליכא שיעורא במיא לא פסלי דרבנן תרתי בעו שיעורא וחזותא: 


lvr: 53
pgn: 26
dfh: a
trm: הכל הולך אחר המראה
txt:
<span class='five'>הכל הולך אחר המראה. </span>דכי היכי דאזלת ברישא בתר חזותא ואמרת לא פסלוהו סיפא נמי זיל בתר חזותא ואימא פסלוהו: 


lvr: 53
pgn: 26
dfh: a
trm: לאו א'ר יוחנן כו'
txt:
<span class='five'>לאו א'ר יוחנן כו'. </span>רבא הוא דמסיים לה למילתיה דאוקי מתניתין כרבי יוחנן בן נורי: 


lvr: 53
pgn: 26
dfh: a
trm: והכא נמי
txt:
<span class='five'>והכא נמי. </span>דתמד עד שלא החמיץ ואע'פ שעתיד להחמיץ והשתא פירא הוא הואיל וחזותיה מיא פסיל מקוה ואינו נקח ורב נחמן כרבנן דאף ע'ג דחזותיה מיא לא פסיל דתרתי בעינן לפסול מקוה [שיעורא וחזותא] ולענין מעשר נקח דאפירא קפיד רחמנא והא פירא הוא והכא לא בעי תרתי ולבי מהסס [משום דרישא משמע דאזיל בתר חזותא וסיפא משמע דלא אזיל בתר חזותא] ונראה בעיני דרבא חסר קורטוב תני ברישא ומשום דליכא שיעורא קאמר תנא קמא לא פסלוהו אבל שלשה לוגין שלמים אפילו מראיהן כמראה יין פסלי דרבנן לא קפדי אחזותא כלל והשתא מיתוקמא שפיר דרב נחמן [דאזיל בתר בסוף אף ע'ג דהשתא חזותא מיא דאמר כת'ק דלא אזיל בתר חזותא ורבא דאמר כר'י] (דאמר כרבנן) והכי אמרינן בפרק קמא דמכות אליבא דרבא דחסר קורטוב תנינן ברישא ות'ק לא זו אף זו קאמר ור' יוחנן בן נורי ארישא נמי פליג ואתא למימר דאפילו שלשה לוגין שלמים ומראיהן כמראה יין לא פסלי ובסיפא אף ע'ג דליכא שלשה לוגין שלמים מים הואיל דאיכא ג] מראה מים פסלי: 


lvr: 53
pgn: 26
dfh: a
trm: אלא א'כ החמיץ
txt:
<span class='five'>אלא א'כ החמיץ. </span>תמד זה שהוא בא לתקן ולהפריש עליו ממקום אחר ומדקאמר ר' אלעזר אליבא דרבי יהודה דאין מפרישין עליו ממקום אחר מכלל דמחייב ליה רבי יהודה בלא החמיץ ואתא רבי אלעזר לאשמועינן דעד כאן לא מחייב ליה רבי יהודה אלא מיניה וביה אבל ממקום אחר אפילו הוא כיוצא בו שלא החמיץ לא שמא זה עתיד להחמיץ והוי פירא וזה אין עתיד להחמיץ וקא מפריש מן הפטור על החיוב או מן החיוב על הפטור והמפריש מן הפטור על החיוב אוכל טבל שהרי אין שם מעשר חל על מעשרותיו שאינו ראוי לכך ונמצא שלא נתקן זה שהפריש עליו והמפריש מן החיוב על הפטור מאכיל טבל לכהן שהרי אין שם תרומה חלה עליו כיון שזה שהוא מפריש עליו א'צ לכך נמצא שנותן לו מטבל זה החייב בתרומה ומאכילו לכהן על חנם וטבל במיתה אף לכהן כדאמרינן באלו הן הנשרפין <span class='mareimakom'>(סנהדרין פג.)</span>:  משיקו


lvr: 53
pgn: 26
dfh: b
trm: משהחמיץ אין משיקו במים
txt:
<span class='five'>משהחמיץ אין משיקו במים. </span>דחמרא הוא וכלים ואדם ניתנה להם תורת טהרה במקוה אבל באוכל ומשקה לא נאמר בהן טבילה ומים מיטהרים בהשקה שאם יש לו מים יפים לשתיה ונטמאו נותנן בכלי ומשקען במי המקוה עד שנושקין המים והוי חיבור ובטלי לגבי מקוה ב] כתרומה טמאה שזרעה בקרקע שבטלה טומאתה והיא טהורה והכי מפרש בכל שעה <span class='mareimakom'>(פסחים דף לד.)</span> אבל יין במים לאו זריעה היא דטעמא לא בטיל: 


lvr: 53
pgn: 26
dfh: b
trm: קפי
txt:
<span class='five'>קפי. </span>צף ויצף הברזל מתרגמינן וקפא פרזלא <span class='mareimakom'>(מלכים ב ו)</span> : 


lvr: 53
pgn: 26
dfh: b
trm: מבלבלי
txt:
<span class='five'>מבלבלי. </span>הכל יחד המים והיין של תמד הלכך מהניא ליה השקה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 26
dfh: b
trm: אין קנס
txt:
<span class='five'>אין קנס. </span>אם נאנסה או נתפתתה אין לאביה חמשים כסף דנערה כתיב <span class='mareimakom'>(דברים כב)</span> ונתן האיש השוכב עמה לאבי הנערה חמשים כסף: 


lvr: 53
pgn: 26
dfh: b
trm: אין מכר
txt:
<span class='five'>אין מכר. </span>דתניא בערכין <span class='mareimakom'>(דף כט:)</span> יכול ימכור אדם בתו כשהיא נערה אמרת ק'ו ומה מכורה כבר יוצאה עכשיו בסימני נערות שאינה מכורה אינו דין שלא תימכר: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 26
dfh: b
trm: זו דברי ר'מ
txt:
<span class='five'>זו דברי ר'מ. </span>דאמר קטנה אין לה קנס אבל חכמים אומרים יש לה קנס לקטנה וטעמא מפרש בכתובות <span class='mareimakom'>(דף מ:)</span> כל מקום שנאמר נער בלא ה'א אפילו קטנה במשמע: 


lvr: 53
pgn: 26
dfh: b
trm: קטנה מבת יום אחד
txt:
<span class='five'>קטנה מבת יום אחד. </span>עד שתביא שתי שערות יש לה מכר ואין לה קנס וחכמים אומרים קטנה בת ג' שנים שהיא ראויה לביאה יש לה קנס: 


lvr: 53
pgn: 26
dfh: b
trm: אימא אף קנס
txt:
<span class='five'>אימא אף קנס. </span>יש לה ואע'פ שיש מכר משתראה לביאה עד שתביא ב' שערות וקודם שתראה לביאה יש מכר ואין קנס ומשתביא שתי שערות ועד שתיבגר יש קנס ולא מכר ובין בגרות לנערות ששה חדשים: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 26
dfh: b
trm: מיאון
txt:
<span class='five'>מיאון. </span>ביתומה שקדשוה אמה או אחיה ואפילו לדעתה יכולה למאן ויוצאה בלא גט עד שתביא שתי שערות וכל ימי קטנותה אינה ראויה לחליצה אם יבמה היא דאיש כתיב בפרשה ואם לא יחפוץ האיש ומקשינן אשה לאיש ומשנראית לחליצה אינה יכולה למאן: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 26
dfh: b
trm: עד שירבה השחור
txt:
<span class='five'>עד שירבה השחור. </span>שיוקף אותו מקום בשער ובמסכת נדה <span class='mareimakom'>(דף נב:)</span> מפרש לא שירבה ממש אלא שיהו שתי שערות ארוכות שוכבות ונראה כמו שריבה השחור: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 26
dfh: b
trm: תקיעה
txt:
<span class='five'>תקיעה. </span>ערבי שבתות וימים טובים להבטיל את העם מן המלאכה ובין השמשות תוקעין להבדיל בין קדש לחול: 


lvr: 53
pgn: 26
dfh: b
trm: תוקעין
txt:
<span class='five'>תוקעין. </span>אע'פ שגם היום יו'ט היה ואין בו מלאכה תוקעין להבדיל ממלאכת אוכל נפש: 


lvr: 53
pgn: 26
dfh: b
trm: כיצד מבדילין
txt:
<span class='five'>כיצד מבדילין. </span>בין שבת ליום טוב כשהוא במוצאי שבת: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 26
dfh: b
trm: היכי תוקע
txt:
<span class='five'>היכי תוקע. </span>ביו'ט שבע'ש כשהוא תוקע להבדיל בין קדש לחול דבעי שינוי משאר ערבי שבתות שהרי אין קדושה הנכנסת חמורה מקדושה דיוצאה כל כך: 


lvr: 53
pgn: 26
dfh: b
trm: ולית הלכתא כוותיה
txt:
<span class='five'>ולית הלכתא כוותיה. </span>שהרי למנות סדר הבדלות הוא בא בתחלה והבדלה דכתיבה באורייתא בקודש וחול כתיבה וכרבי דוסא נמי לית (ליה) הלכתא דלא מזלזלינן ביום טוב לקרותו קודש הקל: 


lvr: 53
pgn: 26
dfh: b
trm: סדר הבדלות
txt:
<span class='five'>סדר הבדלות. </span>האמורות בתורה הוא מונה ולהבדיל בין הקדש וגו'. ויבדל בין האור ובין החושך. ואבדיל אתכם מן העמים להיות לי ובין יום השביעי כו' היינו בין קדש לחול ומשום דבעי למימר מעין חתימה סמוך לחתימתה:  הדרן עלך הכל שוחטין


lvr: 53
pgn: 27
dfh: a
trm: השוחט. שחיטתו כשרה
txt:
<span class='five'>השוחט. שחיטתו כשרה. </span>בגמרא פריך שנים בבהמה מאי לשון דיעבד שייך ביה אלא כמה ישחוט וילך: 


lvr: 53
pgn: 27
dfh: a
trm: וורידין
txt:
<span class='five'>וורידין. </span>חוטי הצואר שמקלחין את הדם ובגמרא <span class='mareimakom'>(לקמן דף כח:)</span> מפרש דאעוף קאי ומשום להוציא את הדם: 


lvr: 53
pgn: 27
dfh: a
trm: רוב אחד בעוף כו'
txt:
<span class='five'>רוב אחד בעוף כו'. </span>בגמרא <span class='mareimakom'>(שם דף כט.)</span> פריך הא תנא ליה רישא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 27
dfh: a
trm: השוחט
txt:
<span class='five'>השוחט. </span>על כרחך דיעבד משמע הלכך קשיא לן ב' בבהמה לכתחלה לא סגי בהכי בתמיה: 


lvr: 53
pgn: 27
dfh: a
trm: אאחד בעוף
txt:
<span class='five'>אאחד בעוף. </span>קאי השוחט דלכתחלה אצרכוה רבנן תרוייהו משום הרחקה לעבירה דלמא לא אתי למיעבד רובא דחד: 


lvr: 53
pgn: 27
dfh: a
trm: חטהו
txt:
<span class='five'>חטהו. </span>הכשירהו לאכילה וטהרהו לישנא אחרינא חטהו הוציא את דמו ונקהו ולהאי לישנא גרסינן חטהו לישנא דדכויי הוא וללישנא קמא גרסינן דאכשורי הוא: 


lvr: 53
pgn: 27
dfh: a
trm: דם הנפש
txt:
<span class='five'>דם הנפש. </span>דהא בקדשים כתיב ודם הנפש בעינן לזריקה דכתיב דמו בנפשו הוא ואני נתתיו לכם על המזבח וגו' דם שהנפש יוצאה בו מכפר: ה'ג 


lvr: 53
pgn: 27
dfh: a
trm: דלא לשוייה גיסטרא
txt:
<span class='five'>דלא לשוייה גיסטרא. </span>שלא יחתוך כל המפרקת לשנים דהכי משמע חטהו הוצא את דמו ותו לא ולאידך לישנא ה] הכשר אכילתו דהיינו הסימנין ותו לא לישנא אחרינא דלא לשוויה גיסטרא שלא ידרוס אע'ג דהלכות שחיטה הלכה למשה מסיני הם יש מהם שנכתבו כגון דרסה דמפקינן לקמן מושחט אין ושחט אלא לשון ומשך וכי גמירי הלכתא אשארא ודרסה קרי גיסטרא כדתנן במתניתין היה שוחט והתיז את הראש בבת אחת אלמא דרסה לשון התזת ראש בבת אחת קרי לה דהיינו גיסטרא מפני שהמוליך ומביא אינו חותך אלא לפי דעתו וכשהוא רוצה מושך את ידיו אבל הדורס זה החותך כמו שחותכין מקל דק או דלעת או קפלוט שחותך בכח ומתיז להלן: 


lvr: 53
pgn: 27
dfh: a
trm: דלא לשוייה גיסטרא
txt:
<span class='five'>דלא לשוייה גיסטרא. </span>ולא ידרוס דהכי משמע חתהו עד שיזוב ותו לא אבל דורס אין בידו למנוע ולמשוך ידו ובלישנא אחרינא כדפרישית חתהו עד מקום שהוא זב ותו לא מר יליף מהאי קרא ומר יליף מהאי קרא: 


lvr: 53
pgn: 27
dfh: a
trm: לשון
txt:
<span class='five'>לשון. </span>מסייע להוציא קול ובבכורות <span class='mareimakom'>(דף מ.)</span> נמי לענין מומין בבהמה תנן ושניטל רוב המדבר בלשונו: 


lvr: 53
pgn: 27
dfh: a
trm: ותנא מייתי לה מהכא
txt:
<span class='five'>ותנא מייתי לה מהכא. </span>אמוראי מייתי לה מקראי דלעיל או מגמרא כדאמרן אבל תנא דתורת כהנים מייתי לה מהכא: 


lvr: 53
pgn: 27
dfh: a
trm: אלא אותן שישנם בכלל הפשטה
txt:
<span class='five'>אלא אותן שישנם בכלל הפשטה. </span>כדכתיב והפשיט ונתח וגבי עריכה דכתיב נתחים בנתחים הנפשטים משמע: 


lvr: 53
pgn: 27
dfh: a
trm: מנין לרבות
txt:
<span class='five'>מנין לרבות. </span>בכלל עריכה גם את הראש שאינו בכלל הפשטה שהרי ו] הותז בשחיטה קודם הפשטה דכיון דנחתכו סימנין קרי ליה הותז מפני שכל חיותו תלוי בהן וכמנח בדיקולא דמיא ובכלל הפשטה אינו אלא קרב כמות שהוא כדאמרינן בזבחים <span class='mareimakom'>(דף פה:)</span> צמר [שבראשי הכבשים ושער] שבזקן התיישים [והעצמות והגידין] והקרנים והטלפים ז] [שנאמר והקטיר הכהן את הכל המזבחה]: 


lvr: 53
pgn: 27
dfh: a
trm: תלמוד לומר את ראשו ואת פדרו וגו'
txt:
<span class='five'>תלמוד לומר את ראשו ואת פדרו וגו'. </span>ולקמיה פריך תלמוד לומר את הראש ואת הפדר מיבעי ליה למיתני דהא ביה קיימינן: 


lvr: 53
pgn: 27
dfh: a
trm: תנא פתח בראש ופדר
txt:
<span class='five'>תנא פתח בראש ופדר. </span>למה נאמר את הראש ואת הפדר וסיים בראשו ופדרו דקאמר תלמוד לומר את ראשו ואת פדרו וערך: הכי גרסינן 


lvr: 53
pgn: 27
dfh: b
trm: ופדר קמא למה לי
txt:
<span class='five'>ופדר קמא למה לי. </span>בשלמא ראש איצטריך לרבויי משום שכבר הותז אלא הפדר למה לי: 


lvr: 53
pgn: 27
dfh: b
trm: עוף אינו מטמא במגע ובמשא
txt:
<span class='five'>עוף אינו מטמא במגע ובמשא. </span>דכתיב לטמאה בה אין לך אלא מה שאמור בה לא יאכל לטמאה בה: 


lvr: 53
pgn: 27
dfh: b
trm: בהמה אינה מטמאה בבית הבליעה
txt:
<span class='five'>בהמה אינה מטמאה בבית הבליעה. </span>אם תחבה לו חברו דתניא יכול תהא נבלת בהמה מטמאה בבית הבליעה ת'ל לא יאכל לטמאה ב] מי שאין לה טומאה אלא דרך אכילתה יצתה זו שיש לה טומאה קודם שיאכלנו: 


lvr: 53
pgn: 27
dfh: b
trm: מה בהמה בשחיטה
txt:
<span class='five'>מה בהמה בשחיטה. </span>יוצאה מידי נבלה דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא א)</span> ושחט את בן הבקר: 


lvr: 53
pgn: 27
dfh: b
trm: אי מה בהמה ברוב שנים
txt:
<span class='five'>אי מה בהמה ברוב שנים. </span>מדאצטריך לעיל לרבות את הראש שכבר הותז דאי בסימן אחד לאו הותז קריא ליה ולא איצטריך לרבוייה: 


lvr: 53
pgn: 27
dfh: b
trm: זאת מאי עביד ליה
txt:
<span class='five'>זאת מאי עביד ליה. </span>כיון דעוף לאו מבהמה יליף אלא בהמה מעוף ילפא מיעוטא מאי ניהו: 


lvr: 53
pgn: 27
dfh: b
trm: בסימן אחד
txt:
<span class='five'>בסימן אחד. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(שם ה)</span> בחטאת ולא יבדיל זאת ממעט שלא לכל דבריהם הוקשו אלא לדבר אחד: 


lvr: 53
pgn: 27
dfh: b
trm: הכא כתיבא אסיפה
txt:
<span class='five'>הכא כתיבא אסיפה. </span>דידהו אצל שחיטת בהמה ומדשני בדיבוריה וכתיב בהו אסיפה ש'מ דוקא הוא: 


lvr: 53
pgn: 27
dfh: b
trm: ועוד שאלו
txt:
<span class='five'>ועוד שאלו. </span>קונטריקון ההגמון את רבן גמליאל שאלות הרבה והן בבכורות <span class='mareimakom'>(דף ה.)</span> וגם זאת שאלו והכא תניי' משום גררא דעופות: 


lvr: 53
pgn: 27
dfh: b
trm: לקרות להם שם
txt:
<span class='five'>לקרות להם שם. </span>והכי קאמר ויצר מן האדמה כל חית השדה ואת כל עוף השמים לראות מה יקרא לו ולא איצירה קאי: 


lvr: 53
pgn: 27
dfh: b
trm: משום דכתיב
txt:
<span class='five'>משום דכתיב. </span>ואת כל עוף השמים על ויצר דמשמע דאיצירה נמי קאי לישנא אחרינא משום דכתיב על ג] כלומר מקרא קמא גופיה משתמע דמן הארץ נבראו דכתיב על הארץ דמשמע דמינה איתבריאו וכתיב נמי בקרא בתרא ויצר מן האדמה זה שמעתי וראשון נראה בעיני: 


lvr: 53
pgn: 27
dfh: b
trm: אין שחיטה לעוף מן התורה
txt:
<span class='five'>אין שחיטה לעוף מן התורה. </span>והיקשא דזאת תורת לאקושי בהמה למליקת העוף שתהא שחיטתה מן הצואר כדאמרינן לעיל ואפילו מתורה שבעל פה מהלכה למשה מסיני אין לו אלא מדברי סופרים ואין נבלת עוף קרויה נבלה אלא אם כן מתה מאליה או הרגה במכה שלא על ידי סימנים אבל נחירה או עיקור סימנין כשר בו: 


lvr: 53
pgn: 27
dfh: b
trm: מי סברת בעוף
txt:
<span class='five'>מי סברת בעוף. </span>קאי בחיה קאי דכסוי דידה כי כתיב אהכשרה כתיב והכשרה דידה שחיטה היא: 


lvr: 53
pgn: 28
dfh: a
trm: מאי לאו בעוף
txt:
<span class='five'>מאי לאו בעוף. </span>קאי שהרי דמו ראוי ליניכא לתולעת הגדלה בבגדי צמר שקורין טיני'א כדכתיב כבגד אכלו עש וקאמר נוחרו ויפטר מן הכסוי ואי אין שחיטה לעוף נוחרו צריך כסוי שזו היא שחיטתו: 


lvr: 53
pgn: 28
dfh: a
trm: נהי נמי [דכי תבר] שדרה ומפרקת
txt:
<span class='five'>נהי נמי [דכי תבר] שדרה ומפרקת. </span>בלא רוב בשר כדאמרינן בפ'ק <span class='mareimakom'>(לעיל דף כא.)</span> הויא טרפה משום דסכין לאו מליקה הוא: 


lvr: 53
pgn: 28
dfh: a
trm: לטהרה מידי נבילה
txt:
<span class='five'>לטהרה מידי נבילה. </span>דהא טרפה ששחטה אינה מטמאה (ועוד) נחירתו זו היא שחיטתו והך שחיטה מן העורף בין שהוא מחליד ובין שהוא דורס כדאמרינן בפ'ק <span class='mareimakom'>(שם דף כ:)</span> מ'מ לא גרעה מנחירה וטרפה מיהא הויא דמודה רבי יצחק שיש טריפה לעוף כדתנן <span class='mareimakom'>(לקמן דף נו.)</span> אלו טרפות בעוף ואין כשר בו אלא נחירה שהיא בסימנין כדכתיב ושפך או עיקור אבל הריגה בעלמא לא: 


lvr: 53
pgn: 28
dfh: a
trm: מה פסולי המוקדשין בשחיטה
txt:
<span class='five'>מה פסולי המוקדשין בשחיטה. </span>דלעיל מההוא קרא כתיב וזבחת מבקרך וגו' בספרי גרסינן מקיש צבי ואיל לבהמה מה בהמה בשחיטה כו' ולא מוקי להאי קרא דכי ירחיב בפסולי המוקדשין אלא בבשר תאוה של חולין: 


lvr: 53
pgn: 28
dfh: a
trm: וושט
txt:
<span class='five'>וושט. </span>מיוחד שבסימנים הוא שחיות הבהמה תלוי בו דהא בנקב במשהו מיטרפא ואילו קנה עד דמיפסק רובא: 


lvr: 53
pgn: 28
dfh: a
trm: ואילו שחיטה בגרגרת לא קתני
txt:
<span class='five'>ואילו שחיטה בגרגרת לא קתני. </span>דנימא שחט גרגרת ואח'כ נשמט הוושט כשרה אלמא לא מיתכשרא בקנה לחודיה: 


lvr: 53
pgn: 28
dfh: a
trm: שני חצאי סימנין
txt:
<span class='five'>שני חצאי סימנין. </span>פסול דכמו דלא עביד מידי דמי דזיל הכא ליכא שיעורא וזיל הכא ליכא שיעורא: 


lvr: 53
pgn: 28
dfh: a
trm: משום דושט סמוך לוורידין
txt:
<span class='five'>משום דושט סמוך לוורידין. </span>נקט ליה ומיהו הוא הדין לקנה. הוושט הוי בין קנה למפרקת סמוך לוורידין: 


lvr: 53
pgn: 28
dfh: a
trm: ושהה בה כו' כשרה
txt:
<span class='five'>ושהה בה כו' כשרה. </span>משום דחצי גרגרת לאו התחלת שחיטה היא שאפילו נקרע חציו לא מיטרפא בהכי: 


lvr: 53
pgn: 28
dfh: a
trm: לא בבהמה
txt:
<span class='five'>לא בבהמה. </span>כלומר הא אפילו בבהמה קאמר דהא גמרה לאו אגרגרת קאי אלא אכולה שחיטה קאי: 


lvr: 53
pgn: 28
dfh: a
trm: וגמרו
txt:
<span class='five'>וגמרו. </span>סלקא דעתין וגמרו בהאי כל שהוא שהרי נשחט הרוב דפגימה קמייתא כשלימה דמיא והאיכא רוב קמן: 


lvr: 53
pgn: 28
dfh: a
trm: גמרו לוושט
txt:
<span class='five'>גמרו לוושט. </span>והכי קאמר והוסיף עליו כל שהוא דה'ל רובא וגמרו לו לוושט לאחר מכאן: 


lvr: 53
pgn: 28
dfh: a
trm: בלא רוב בשר
txt:
<span class='five'>בלא רוב בשר. </span>כדאמרן בפ'ק <span class='mareimakom'>(לעיל כא.)</span> דאי חתיך רוב רוחב הבשר עם המפרקת קודם לסימנין הויא לה מתה קודם חתיכת הסימנין ותו מאי מליק: 


lvr: 53
pgn: 28
dfh: a
trm: בעולה
txt:
<span class='five'>בעולה. </span>דבעי הבדלה כדאמרן בפ'ק <span class='mareimakom'>(שם)</span> חותך שנים קתני מיהא לוושט או לקנה כר'נ: 


lvr: 53
pgn: 28
dfh: a
trm: ממסמס קועיה
txt:
<span class='five'>ממסמס קועיה. </span>מלוכלך צוארו בדמא שנקרע צוארו וצריך לבדוק בסימנין שמא נפסק הקנה או ניקב הוושט ומשום ספק דרוסה לא בעי למבדקיה דתלינן בכלבא או בקניא כדאמרינן התם <span class='mareimakom'>(לקמן דף נג.)</span> ספק כלבא ספק שונרא אימר כלבא:  והדר


lvr: 53
pgn: 28
dfh: b
trm: אין לו בדיקה מבחוץ
txt:
<span class='five'>אין לו בדיקה מבחוץ. </span>לפי שהוא טריפה בנקב משהו ואינו ניכר וטיפת דם נכנסת לו בפנים בנקב ואינו ניכר אבל קרום הפנימי לבן הוא וטיפת דם ניכרת בו אבל החיצון אדום: 


lvr: 53
pgn: 28
dfh: b
trm: ונבדקיה לקנה
txt:
<span class='five'>ונבדקיה לקנה. </span>שהקנה נבדק מבחוץ לפי שאינו נטרף אלא ברוב והדר נשחטיה לקנה והשחיטה כשרה בסימן אחד ואח'כ יטלו הוושט כולו ויעקרוהו מן הלחי ויהפכוהו ויבדקוהו: 


lvr: 53
pgn: 28
dfh: b
trm: חכים יוסף ברי בטרפות כרבי יוחנן
txt:
<span class='five'>חכים יוסף ברי בטרפות כרבי יוחנן. </span>דאמרינן בפרק גיד הנשה <span class='mareimakom'>(לקמן דף צה:)</span> דשדר ליה שמואל תליסר גמלי ספיקי דטריפתא למיבדקיה בגווייהו לישנא אחרינא כרבי יוחנן בכל מילי: 


lvr: 53
pgn: 28
dfh: b
trm: מאחר שלא הוזכרו וורידין
txt:
<span class='five'>מאחר שלא הוזכרו וורידין. </span>כלומר אין חיות תלויה בהן ואין צריך להזכירו אלא משום דם למה אתה מצריכו שחיטה: 


lvr: 53
pgn: 28
dfh: b
trm: דרס בהן מהו
txt:
<span class='five'>דרס בהן מהו. </span>שחיטה ממש בעי ר' יהודה או לא רבי ירמיה לא שמיע ליה הא דרב חסדא: 


lvr: 53
pgn: 28
dfh: b
trm: מחצה על מחצה
txt:
<span class='five'>מחצה על מחצה. </span>קס'ד לענין שחיטה קאמר כלומר סימן שחציו שחוט וחציו אינו שחוט הוי כאילו רובו שחוט וכשר: 


lvr: 53
pgn: 28
dfh: b
trm: רחמנא למשה
txt:
<span class='five'>רחמנא למשה. </span>כשמסר למשה הלכות שחיטה על פה לא תשייר רובא והא דאמר  א] שנצטוה משה לשחוט רוב היינו מחצה על מחצה דכיון דלא אישתייר רובא רוב שחוט קרי ליה: 


lvr: 53
pgn: 28
dfh: b
trm: חלקו לשנים
txt:
<span class='five'>חלקו לשנים. </span>תנור שנטמא אין לו טהרה אלא נתיצה כדכתיב יותץ ואם נשתייר רובו שלם לאו נתיצה הוא: 


lvr: 53
pgn: 28
dfh: b
trm: שאי אפשר לצמצם
txt:
<span class='five'>שאי אפשר לצמצם. </span>שיהו מכוונים אלא ודאי בחד מינייהו איכא רובא ולא ידעינן בהי מינייהו הילכך לא סלקא טומאה מינייהו: 


lvr: 53
pgn: 28
dfh: b
trm: תרי רובי ליכא למימר בחד מנא
txt:
<span class='five'>תרי רובי ליכא למימר בחד מנא. </span>דאי האי רובא האי מיעוטא אבל לענין שחיטה לא הוזכר רוב אלא בחתיכה וכי קרינא פלגא רוב חתוך ליכא דמכחיש ליה דהאי פלגא דקאי לא מיקרי רוב שלם:  כדי


lvr: 53
pgn: 29
dfh: a
trm: ואי מחצה כרוב
txt:
<span class='five'>ואי מחצה כרוב. </span>כיון דשהה בחצי אזלא לה שחיטה והויא לה כפגימה בעלמא ואיטרפא לה בפסוקת הגרגרת אלא ש'מ אינו כרוב ופסוקת הגרגרת ברובא בעינן: 


lvr: 53
pgn: 29
dfh: a
trm: מה טרפה
txt:
<span class='five'>מה טרפה. </span>דאיכא מקומות טובא דמיטרפא בהו במשהו כגון נקובת הוושט והריאה והדקין: 


lvr: 53
pgn: 29
dfh: a
trm: שחיטה דעד דאיכא רובא לא מתכשרא
txt:
<span class='five'>שחיטה דעד דאיכא רובא לא מתכשרא. </span>דאפילו מאן דמכשר משום דקרי ליה רובא הוא ובמיעוטא כולהו מודו: 


lvr: 53
pgn: 29
dfh: a
trm: מחצה על מחצה כרוב
txt:
<span class='five'>מחצה על מחצה כרוב. </span>וטהורים עושין לעצמן בטהרה וטמאין עושין לעצמן בטומאה ולא מידחו לפסח שני כיחידין: 


lvr: 53
pgn: 29
dfh: a
trm: דכתיב איש איש כי יהיה טמא א]
txt:
<span class='five'>דכתיב איש איש כי יהיה טמא א] . </span>ידחה לשני ופלגא נהי דרובא לא מיקרי מיהו מכלל יחידין נפקי להו ולא מידחו: 


lvr: 53
pgn: 29
dfh: a
trm: מליקתו כשרה מיבעי ליה
txt:
<span class='five'>מליקתו כשרה מיבעי ליה. </span>כלומר אעוף איבעי ליה למיתני מליקתו כשרה והדר ליתני אבהמה שחיטתה כשרה: 


lvr: 53
pgn: 29
dfh: a
trm: מכדי ב] בעוף קאי
txt:
<span class='five'>מכדי ב] בעוף קאי. </span>ובו התחיל להורות והיכי סמך ליה שחיטה  ג] בעוף קדשים המולק מיבעי ליה: ה'ג 


lvr: 53
pgn: 29
dfh: a
trm: מאי רוב אחד רוב כל אחד ואחד </span>ולא גרסינן אלא: <span class='five'>לא פסיקא ליה
txt:
<span class='five'>מאי רוב אחד רוב כל אחד ואחד </span>ולא גרסינן אלא: <span class='five'>לא פסיקא ליה. </span>ותנא מילתא דמישתמע בתרוייהו דהכי משמע רוב כל אחד בעוף כשרה היכא דסגי בחד כגון חטאת הוי רובו ככולו והיכא דבעי תרתי הוי רוב כל אחד ככולו: 


lvr: 53
pgn: 29
dfh: a
trm: שפיר
txt:
<span class='five'>שפיר. </span>מש'ה פליגי רבנן עליה דכיון דלא הוזכרו וורידין אלא משום דם מה לי בשעת שחיטה ומה לי לאחר שחיטה: 


lvr: 53
pgn: 29
dfh: a
trm: תזבח
txt:
<span class='five'>תזבח. </span>לרצונכם תזבחוהו ואמרינן לקמן תזבחהו כתיב ויש אם למסורת תזבח משמע דלשוחט יחידי קאמר ולא לשנים מדלא כתיב תזבחוהו ומדכתיב הוא משמע נמי אזבח שאף הוא יהא יחידי: 


lvr: 53
pgn: 29
dfh: a
trm: ואמר רב כהנא
txt:
<span class='five'>ואמר רב כהנא. </span>גרסינן א] הא דר'ל בסדר יומא <span class='mareimakom'>(דף לב:)</span> גבי הביאו לו לכ'ג את התמיד: 


lvr: 53
pgn: 29
dfh: a
trm: קרצו
txt:
<span class='five'>קרצו. </span>מפרשינן התם ברוב שנים שלא היה יכול ד] למרק ולגמור את השחיטה כולו לפי שכל עבודת יה'כ אינה כשרה אלא בו דכתיב באחרי מות וכפר הכהן אשר ימשח אותו והיה צריך לאחוז מהר את המזרק ולקבל הדם לפיכך חותך בו כדי הכשר שחיטה ומניחה וממהר לקבל: 


lvr: 53
pgn: 29
dfh: a
trm: על ידו
txt:
<span class='five'>על ידו. </span>בשבילו כמו <span class='mareimakom'>(עירובין דף פב:)</span> מערב אדם על יד בנו ובתו בשבילם ומפני ששנינו שם דצריך למרק יכול לא מירק יהא פסול דבקדשים לא סגי ברוב שנים: 


lvr: 53
pgn: 29
dfh: a
trm: לכך
txt:
<span class='five'>לכך. </span>הוצרך לשנות כאן רוב אחד בעוף וכו' דרישא חולין הוה שמעינן מינה ותנא סיפא משום קדשים: ופרכינן <span class='five'>יכול לא מירק יהא פסול </span>בתמיה הא א'כ הויא לך הא מריקה עבודה באדם אחר שלא בכ'ג ותניא כל עבודת יה'כ כו' ברייתא היא בשילהי הוריות:  מצוה


lvr: 53
pgn: 29
dfh: b
trm: מצוה למרק
txt:
<span class='five'>מצוה למרק. </span>משום דם ואני שמעתי ביומא משום ברוב עם הדרת מלך ואין לבי ב] כך דא'כ כל עבודות נמי והרי הכתוב הקפיד בכ'ג וגירש את רוב עם: 


lvr: 53
pgn: 29
dfh: b
trm: פסולה
txt:
<span class='five'>פסולה. </span>ואפילו למ'ד אינה לשחיטה אלא לבסוף ולא מיקרי שחיטת עובד כוכבים מיהו שחיטת ישראל נמי לא הויא והויא לה כקוץ בעלמא ואיטרפא לה: 


lvr: 53
pgn: 29
dfh: b
trm: עולת העוף
txt:
<span class='five'>עולת העוף. </span>למעלה מחוט הסיקרא חטאת העוף למטה כדאמר בזבחים <span class='mareimakom'>(דף סד: סה.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 29
dfh: b
trm: שהרי עשה בה [מעשה חטאת העוף] למטה
txt:
<span class='five'>שהרי עשה בה [מעשה חטאת העוף] למטה. </span>במקום פסולה מעשה שהוא חשוב בחטאת העוף להכשירו בכך שמליקת חטאת העוף בסימן אחד הילכך ה'נ חשיב לפסול אע'ג דבעולה לא הוי סוף מליקה עד גמר השני: 


lvr: 53
pgn: 29
dfh: b
trm: מר לא אמר הכי
txt:
<span class='five'>מר לא אמר הכי. </span>דאילו בעוף אם שחט סימן ראשון בחוץ מיחייב שהרי דכוותה כשר בפנים במליקת חטאת העוף השוחט עוף קדשים בחוץ חייב דיליף מריבויא דאשר ישחט בשחיטת קדשים בפרק השוחט <span class='mareimakom'>(דף קז.)</span> אבל המולק את העוף פטור: 


lvr: 53
pgn: 29
dfh: b
trm: מטמאין את הבגדים
txt:
<span class='five'>מטמאין את הבגדים. </span>כדכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר יט)</span> עץ ארז ואזוב ושני תולעת והשליך אל תוך שריפת הפרה וסמיך ליה וכבס בגדיו הכהן וגו'. וכתיב בשריפתה והשורף אותה וגו' ותניא בסיפרי אם המשליך את האזוב מטמא בגדים השורף לא כ'ש מה ת'ל והשורף בא הכתוב ולימד על כל העסוקים בפרה מתחלה ועד סוף שיהו טעונים תכבוסת בגדים: 


lvr: 53
pgn: 29
dfh: b
trm: ופוסלין אותה במלאכה
txt:
<span class='five'>ופוסלין אותה במלאכה. </span>אם נתעסקו עמה במלאכה אחרת כגון ששחט וחתך עמה דלעת דתניא <span class='mareimakom'>(ספרי פ' חקת)</span> ושחט אותה בא הכתוב ולימד על הפרה שתהא מלאכה פוסלתה בשחיטתה ושרף את הפרה בא הכתוב ולימד שתהא מלאכה פוסלת בשריפתה: 


lvr: 53
pgn: 29
dfh: b
trm: אינה מטמאה בגדים
txt:
<span class='five'>אינה מטמאה בגדים. </span>שאין כאן עבודה ואם אסף אפרה או שרפה ולא נגע בה או אפילו נגע בה בפשוטי כלי עץ שלא טמאתו משום נבלה אינו טמא משום מתעסק בפרה שאין כאן פרה אדומה: 


lvr: 53
pgn: 29
dfh: b
trm: בהזאתה
txt:
<span class='five'>בהזאתה. </span>בהזאת דמה שהיה מזה הימנה ז' פעמים כנגד פתח של היכל כדכתיב <span class='mareimakom'>(שם יט)</span> והזה אל נכח פני וגו': 


lvr: 53
pgn: 29
dfh: b
trm: דלאו שחיטה היא כלל
txt:
<span class='five'>דלאו שחיטה היא כלל. </span>שהרי סופה הוכיח אבל היכא דנגמרה שחיטה ממש אימא לך דכולה קרויה שחיטה מתחלה ועד סוף: 


lvr: 53
pgn: 29
dfh: b
trm: לפלוג נמי
txt:
<span class='five'>לפלוג נמי. </span>האי תנא בהכשרא דפרה אפילו בפרה שלא נפסלה יש לחלק בין בגדים לבגדים:  סתימתאה


lvr: 53
pgn: 30
dfh: a
trm: סתימתאה
txt:
<span class='five'>סתימתאה. </span>שיש משנה וברייתא הרבה שאמר ר' אלעזר בר' שמעון ורגילים התנאים לסדרן במשנה בלשון סתם והאי סתמא דתזבח הוא נמי אמרה וגמרא גמיר לה ר' יוחנן מרביה דהא ר' אלעזר אמרה: 


lvr: 53
pgn: 30
dfh: a
trm: זבח אחד
txt:
<span class='five'>זבח אחד. </span>ולרבנן ליפלוג ועוד לר' אלעזר גופיה ליפלוג כגון דשחטה חד גברא בתרי סודרי שבאמצע שחיטה בא חברו ונטל סודרו  ב] מראשו ועטפו בסודר אחר ומדלא מפליג ש'מ תרווייהו מיטמו דישנה לשחיטה מתחלה ועד סוף: 


lvr: 53
pgn: 30
dfh: a
trm: אלא
txt:
<span class='five'>אלא. </span>לא מתרץ כרב יוסף אלא הכי תריץ דתנא בפרה פסולה איצטריך ליה לפלוגי ולאשמועינן דאע'ג דנפסלה מיהו קודם פסולה תורת פרה עליה והעסוקין בה נטמאו ובהכשרה לא חש לאורויי אי ישנה לשחיטה מתחלה ועד סוף אי אינה אלא לבסוף: 


lvr: 53
pgn: 30
dfh: a
trm: ובמועד לשמו פטור
txt:
<span class='five'>ובמועד לשמו פטור. </span>בשוחט הפסח על החמץ קאי בפרק תמיד נשחט <span class='mareimakom'>(פסחים דף סג.)</span> ומרבינן התם לשאר זבחים ששחטן בפסח על החמץ שלוקה עליהן משום לא תשחט על חמץ וקאמר ר' שמעון שהשוחט פסח בתוך המועד כגון שאבד בארבעה עשר והקריב אחר תחתיו ונמצא הראשון במועד ושחטו לשמו על החמץ פטור דהא זבח פסול הוא דלא חזי שלא בזמנו לשמו: 


lvr: 53
pgn: 30
dfh: a
trm: חייב
txt:
<span class='five'>חייב. </span>דפסח לאחר זמנו קרב שלמים וזה שנשחט לשלמים זבח כשר הוא ומדקתני שלא לשמו חייב מכלל דרישא דקתני לשמו פטור היינו דשחטיה סתמא וסתמא קרי לשמו דאי לשמו דוקא קאמר הא סתמא חייב קשיא סיפא דלא מחייב ליה אלא בשלא לשמו בהדיא וגרסינן והוינן בה טעמא דשלא לשמו הא סתמא פטור: 


lvr: 53
pgn: 30
dfh: a
trm: הא סתמא שלמים הוא
txt:
<span class='five'>הא סתמא שלמים הוא. </span>דנפקא לן מוזבחת פסח לה' אלהיך צאן ובקר דמותר פסח קרב שלמים בפסחים <span class='mareimakom'>(דף ע:)</span> ובמנחות <span class='mareimakom'>(דף פג:)</span> ובזבחים בפ'ק <span class='mareimakom'>(דף ט.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 30
dfh: a
trm: ש'מ
txt:
<span class='five'>ש'מ. </span>מדקרי ליה ג] פסול דפסח בשאר ימות השנה בעי למיעקר שם פסח מיניה וכל כמה דלא עקר פסח הוא וכי שחיט ליה שלא בזמנו הוי פסח פסול ומיפלג פליגי בה בפסחים <span class='mareimakom'>(דף עג:)</span>: 


lvr: 53
pgn: 30
dfh: a
trm: וא'ר חייא בר גמדא נזרקה
txt:
<span class='five'>וא'ר חייא בר גמדא נזרקה. </span>תשובה זו שאני משיב מפי חבורה ואמרו לעולם לא בעי עקירה והאי דמשמע דבעי עקירה: 


lvr: 53
pgn: 30
dfh: a
trm: כגון שהיו בעלים
txt:
<span class='five'>כגון שהיו בעלים. </span>בפסח ראשון טמאי מתים ופסח זה לא נדחה מחמת איבוד אלא מחמת בעלים שנדחו מחמת טומאה לפסח שני והאי פסח חזי ליקרב באייר הלכך בעי עקירה: 


lvr: 53
pgn: 30
dfh: a
trm: אי אמרת בשלמא ישנה לשחיטה מתחלה ועד סוף
txt:
<span class='five'>אי אמרת בשלמא ישנה לשחיטה מתחלה ועד סוף. </span>אפסיל ליה בתחלת שחיטה דסתמיה הוי לפסח דתחלת שחיטה נמי פסלה: 


lvr: 53
pgn: 30
dfh: a
trm: אלא אי אמרת לא פסלה עד גמר שחיטה
txt:
<span class='five'>אלא אי אמרת לא פסלה עד גמר שחיטה. </span>הא גמר שחיטה לאו פסח הואי דכיון דשחט ביה פורתא ולא איחזי לשהוייה לפסח שני אידחי ליה מפסח וכיון דלא חזי לפסח הא אמרת דלשלמים קאי וגמר שחיטה דידיה לשלמים הוא ובפורתא קמא לא איפסל משום שחיטת פסח שלא בזמנו דהא אינה לשחיטה אלא לבסוף: לשם פסח קא שחיט לא גרסינן: 


lvr: 53
pgn: 30
dfh: a
trm: מדמי פסח
txt:
<span class='five'>מדמי פסח. </span>ראוי הוא לימכר קודם גמר שחיטה ולצאת לחולין שאין לך מום קבוע גדול מזה ודמיו לפסח וכיון דחזי לדמי פסח סתם שחיטה דידיה כולה לפסח: 


lvr: 53
pgn: 30
dfh: a
trm: וכי תימא
txt:
<span class='five'>וכי תימא. </span>אין קדשים נפדין בלא העמדה והערכה כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span> והעמיד את הבהמה לפני הכהן והעריך הכהן אותה וזו אין יכולה לעמוד על רגליה: 


lvr: 53
pgn: 30
dfh: b
trm: שמא ידרוסו
txt:
<span class='five'>שמא ידרוסו. </span>דמתוך שזה מושך לכאן וזה לכאן ושניהם דוחקים סכין על הצואר יש לחוש שלא יתיזו הראש בבת אחת: ב] 


lvr: 53
pgn: 30
dfh: b
trm: כקולמוס
txt:
<span class='five'>כקולמוס. </span>באלכסון דכוליה חד מקום הוא ומפורעת קרינא ביה והתחיל בקנה למעלה וחתך ושיפע כלפי מטה במקום שנגמרה שחיטת קנה התחילה שחיטת וושט וכן מלמטה למעלה ג] : 


lvr: 53
pgn: 30
dfh: b
trm: מהו
txt:
<span class='five'>מהו. </span>דהא עור נמי לאו בכלל שחיטה הוא ומספקינן ליה משום חלדה הכא נמי לא שנא או דלמא האי גופה והאי לאו גופה: 


lvr: 53
pgn: 30
dfh: b
trm: החליד במיעוט סימנין
txt:
<span class='five'>החליד במיעוט סימנין. </span>לאחר ששחט רובו בהכשר מי אמרינן הא אישתחיט שפיר ברוב סימנין או דלמא כולה חדא שחיטה היא ואית בה חלדה ובמיעוט קמא פשיטא לן דנבלה ודאי: 


lvr: 53
pgn: 30
dfh: b
trm: תיקו
txt:
<span class='five'>תיקו. </span>ולחומרא וגבי הגרמה נמי דפירקא קמא <span class='mareimakom'>(לעיל יט.)</span> בין שחט שליש והגרים שליש ושחט שליש בין הגרים שליש ושחט שליש והגרים שליש בין שחט שני שלישי והגרים שליש מספקא לן דלמא סבירא לן כרבנן טרופאי דמיטרפי בכל חדא מינייהו ועבדינן לחומרא ואע'ג דשנינן לעיל <span class='mareimakom'>(דף כט.)</span> שחט חצי גרגרת ושהה בה וגמרה כשרה ואוקימנא בעוף ואכשרנא ממה נפשך דאי מחצה על מחצה כרוב הא עבד ליה רובא אלמא דמכי עבד רובא בכשרות לא חייש לפסולא דמיעוטא לא סמכינן אההוא שנויא דדיחוי הוא דדחייה וטעמא משום דמחצה על מחצה אינו כרוב ובשחיטה קמייתא לא מידי עביד וכי שהה בפלגא  קנה לא איטריף אבל במיעוטא בתרא בין דקנה ובין דוושט ובמיעוטא קמא דוושט מיטרפא ואף בהלכות גדולות כתוב והיכא דשהה ד] בסימנין בין בתחלה ובין בסוף אסור דכיון דלא אפשיט לן עבדינן לחומרא: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 30
dfh: b
trm: התיז את הראש בבת אחת
txt:
<span class='five'>התיז את הראש בבת אחת. </span>כאדם המתיז קנה או דלעת דוחק הסכין בכח ופוסק והיא דרסה: 


lvr: 53
pgn: 30
dfh: b
trm: והתיז את הראש
txt:
<span class='five'>והתיז את הראש. </span>בהבאה ראשונה עד שלא הספיק להוליך או הוליך תחלה ובמשיכה הותז הראש עד שלא הספיק להביא: 


lvr: 53
pgn: 30
dfh: b
trm: אם יש בסכין מלא צואר
txt:
<span class='five'>אם יש בסכין מלא צואר. </span>חוץ לצואר כדמוקי בגמרא יש כאן הולכה או הובאה וכשר שיש בו כדי לשחוט במשיכה בלא דרסה אבל אם אין אורך הסכין אלא כעובי הצואר או חוץ לצואר משהו דרסה היא שאין הסימנין נחתכין במשיכה זו לבדה בלא דרסה: 


lvr: 53
pgn: 30
dfh: b
trm: אם יש בסכין מלא צואר אחד
txt:
<span class='five'>אם יש בסכין מלא צואר אחד. </span>מפרש בגמרא חוץ לשני הצוארים דיש בו שיעור שלשה צוארין: 


lvr: 53
pgn: 30
dfh: b
trm: אפי' באיזמל
txt:
<span class='five'>אפי' באיזמל. </span>אע'ג דאיכא למיגזר אטו יש לו קרנים כדלקמן: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 30
dfh: b
trm: זהב שחוט
txt:
<span class='five'>זהב שחוט. </span>משוך שהוא רך המושכין אותו כעין שעושין צורפי נחושת חוטין שעושין מהן מחטין: 


lvr: 53
pgn: 31
dfh: a
trm: דמיפרמי
txt:
<span class='five'>דמיפרמי. </span>כרותות מינצייר'ש בלע'ז דאי עבד חלדה מבפנים היה יוצא רוחב פי החץ בין הכנפים ולא היה חותכו: 


lvr: 53
pgn: 31
dfh: a
trm: דמזמין ליה לעפרא דכולה ב] פתקא
txt:
<span class='five'>דמזמין ליה לעפרא דכולה ב] פתקא. </span>עפר כל הבקעה היה מסיע וכותש או שהיה עפר תיחוח ומזמנו  ג] [בפה] לכך: 


lvr: 53
pgn: 31
dfh: a
trm: אלא פשיטא מלא צואר חוץ לשני צוארים
txt:
<span class='five'>אלא פשיטא מלא צואר חוץ לשני צוארים. </span>וש'מ מלא צואר דקתני מתניתין נמי ברישא אחוץ לצואר קאי: 


lvr: 53
pgn: 31
dfh: a
trm: שאין לו קרנים
txt:
<span class='five'>שאין לו קרנים. </span>דרגילין היו לעשות כמין קרנים לאזמילין לנוי על גביהן מטין לצד ראשן ומתוך שהוא קטן מאד הוא נשמט מן הצואר וכשהוא מוליך ומביא ד] יש לחוש שמא יחלידו הסימנין או ינקבו אותן הקרני': 


lvr: 53
pgn: 31
dfh: a
trm: זעירא דמן חבריא
txt:
<span class='five'>זעירא דמן חבריא. </span>צעיר הישיבה ולי נראה דאושעיא זעירא היה נקרא דמן חבריא שמבני הישיבה: 


lvr: 53
pgn: 31
dfh: a
trm: והא אמרה רבא חדא זימנא
txt:
<span class='five'>והא אמרה רבא חדא זימנא. </span>ולמה ליה לרבא למידק ממתניתין ולמימר הא הפילה הוא כשרה ולאשמועינן דסתם לן תנא כר' נתן הא אשמועינן רבא חדא זימנא דסתם לן תנא כרבי נתן: 


lvr: 53
pgn: 31
dfh: a
trm: אבל הכא דלא מיכוין
txt:
<span class='five'>אבל הכא דלא מיכוין. </span>אפילו לחתיכה בעלמא אי לאו דאשמועינן רבא לא הוה דייקנא מיניה הא הפילה הוא כשרה דאפילו הפילה הוא הוה אמינא דפסולה והיא גופה איצטריכא לאשמועינן מה שאתה זובח אתה אוכל דבעינן שחיטה מכח אדם קמ'ל רבא דהא נמי דייקנא מינה מדלא קתני הפיל סכין או זרק סכין והא דפריך והא אמרה רבא חדא זימנא ולא פריך תנינא חדא זימנא משום דבמתניתין לא תני בהדיא הפילה הוא דכשרה אלא רבא דייק לה: 


lvr: 53
pgn: 31
dfh: a
trm: טמא שאכל תרומה
txt:
<span class='five'>טמא שאכל תרומה. </span>במיתה בידי שמים באלו הן הנשרפין <span class='mareimakom'>(סנהדרין דף פג.)</span> וכרת חמור ממיתה ה] דימיו נכרתים וזרעו נכרת כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כ)</span> ערירים יהיו: 


lvr: 53
pgn: 31
dfh: b
trm: חרדלית של גשמים
txt:
<span class='five'>חרדלית של גשמים. </span>זרם גשמים המקלח מן ההר בכח ואין טובלין בו א] דהנצוק והקטפרס אינו חיבור ולא הוו מקוה דארבעים סאה שהרי אין מ' סאה במקום אחד ואף על פי שיש הרבה למטה ולמעלה הא קתני אינו חיבור. חרדלית היינו קטפרס מדרון ורב האי גאון גריס הרדלית שבאין מדליו של הר: 


lvr: 53
pgn: 31
dfh: b
trm: נגזור ראשין אטו כיפין
txt:
<span class='five'>נגזור ראשין אטו כיפין. </span>דתנן מטבילין כלים בראש הגל הנתלש מן הים והלך למרחוק ובא לארץ נכנס אדם תחת ראשו ומקבלו דהוי טבילה זו במחובר לקרקע: 


lvr: 53
pgn: 31
dfh: b
trm: ואין מטבילין ב] בכיפין
txt:
<span class='five'>ואין מטבילין ב] בכיפין. </span>שלא יזרוק כלים בכיפי הגל דהיינו באמצעיתו שהוא עשוי ככיפה וטעמא כדמפרש מפני שהיא טבילת אויר ואין מטבילין באויר: 


lvr: 53
pgn: 31
dfh: b
trm: ופירות הרי הן בכי יותן
txt:
<span class='five'>ופירות הרי הן בכי יותן. </span>ומקבלין טומאה מכאן ואילך דאחשבה להך נפילת פירות ליטול ידיו בהגבהתן והוה ליה משקה שסופו לרצון ותנן מכשירין <span class='mareimakom'>(פ'א מ'א)</span> כל משקה שסופו לרצון אע'פ שאין תחלתו לרצון מכשיר: 


lvr: 53
pgn: 31
dfh: b
trm: הכי קאמר
txt:
<span class='five'>הכי קאמר. </span>לעולם חולין לא בעו כוונה והאי דתנא בהו הוחזק דאיצטריך לאשמועינן דאע'ג דאיכוין לטבילת טהרה לא הויא כוונת חולין כוונה למעשר: 


lvr: 53
pgn: 31
dfh: b
trm: נגעי בגדים
txt:
<span class='five'>נגעי בגדים. </span>כתיב בהו ב' כבוסים תכבוסת ראשונה וכבסו את אשר בו הנגע והסגירו וגו' לראות אם יפשה או יעמוד או יכהה וכיבוס שני לאחר הסגר שאחר כיבוס ראשון ג]  והבגד או השתי או הערב או כל כלי העור אשר תכבס בראשונה קודם הסגר וסר מהם הנגע בימי הסגר וכובס שנית לשום טבילה וטהר: 


lvr: 53
pgn: 31
dfh: b
trm: מדגלי רחמנא מתעסק בקדשים
txt:
<span class='five'>מדגלי רחמנא מתעסק בקדשים. </span>שוחט קדשים שלא בכוונה דפסולין דכתיב לרצונכם תזבחו לדעתכם זבוחו בפ'ק <span class='mareimakom'>(לעיל יג.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 31
dfh: b
trm: לרבי נתן
txt:
<span class='five'>לרבי נתן. </span>דאמר לא בעינן כוונה אפילו לחתיכה ודכוותה הכא קאמר רב אליבי' שנפלה מן הגשר שלא נתכונה אפילו לרחוץ ור' יוחנן לא מדמי טבילה לשחיטה דקדריש וכובס שנית ובשחיטה קרא קדריש להכשיר כדאמרינן מדגלי רחמנא מתעסק כו': 


lvr: 53
pgn: 31
dfh: b
trm: דברי הכל
txt:
<span class='five'>דברי הכל. </span>פרה פסולה מחמת מלאכה האחרת ובהמה כשרה: ה'ג <span class='five'>שחט פרה ושחט בהמה אחרת עמה דברי הכל פסולה נשחטה בהמה אחרת עמה לר' נתן פרה פסולה בהמה כשרה לרבנן פרה כשרה בהמה פסולה</span>:  נשחטה


lvr: 53
pgn: 32
dfh: a
trm: לרבי נתן
txt:
<span class='five'>לרבי נתן. </span>דמכשיר שחיטת חולין בלא כוונה בהמה כשרה ופרה פסולה ואע'ג דשלא בכוונה לא מסח דעתיה ולא מיקרי מתעסק במלאכה אחרת הואיל ושחיטתו כשרה מיפסלא משום ושחט אותה ולא אותה וחבירתה: 


lvr: 53
pgn: 32
dfh: a
trm: לרבנן פרה כשרה
txt:
<span class='five'>לרבנן פרה כשרה. </span>דהא שחיטת בהמת חולין לאו שחיטה היא ומשום מלאכה ליכא למיפסל דשלא במתכוין לא מיקרי עוסק במלאכה אחרת דטעמא דמלאכה אחרת משום דמסח דעתיה מפרה הוא והיכא דלא איכוין למלאכה אחרת ליכא היסח הדעת והכי אמרינן לקמן נחתכה דלעת עמה דברי הכל כשרה: 


lvr: 53
pgn: 32
dfh: a
trm: נשחטה בהמה אחרת לר' נתן איצטריכא ליה
txt:
<span class='five'>נשחטה בהמה אחרת לר' נתן איצטריכא ליה. </span>דכיון דמלאכה לא מיקריא שלא בכוונה כדאמרינן לקמן נחתכה דלעת עמה דברי הכל כשרה משום שחיטת חבירתה נמי אע'ג דשחיטה שלא בכוונה שמה שחיטה הוה אמינא לא תפסול דושחט אותה משמע ולא אותה וחבירתה והיכי דמי כגון ששחט שתי פרות אדומות בהדי הדדי: 


lvr: 53
pgn: 32
dfh: a
trm: קמ'ל
txt:
<span class='five'>קמ'ל. </span>דחולין נמי משמע אבל רישא דנתכוין א] לאחרת לא איצטריכא דנהי נמי דאותה וחבירתה משמע שתי פרות אדומות מיהו כיון דנתכוין למלאכה אחרת מיפסלא משום היסח הדעת דלא גרעה מחתיכת דלעת: 


lvr: 53
pgn: 32
dfh: a
trm: נחתכה דלעת עמה דברי הכל כשרה
txt:
<span class='five'>נחתכה דלעת עמה דברי הכל כשרה. </span>דשלא בכוונה לא מיקרי עוסק במלאכה ורישא לרבי נתן טעמא ב] דכתיב ושחט אותה ולא חבירתה עמה ושלא בכוונה נמי שמה שחיטה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 32
dfh: a
trm: מאי כדי שחיטה אמר רב כדי שחיטת בהמה אחרת
txt:
<span class='five'>מאי כדי שחיטה אמר רב כדי שחיטת בהמה אחרת. </span>ולא תימא כדי שיגמור שחיטתו ותו לא: 


lvr: 53
pgn: 32
dfh: a
trm: בהמה לבהמה ועוף לעוף
txt:
<span class='five'>בהמה לבהמה ועוף לעוף. </span>כדי שחיטת בהמה אחרת משערין לשהיית שחיטת בהמה ובכדי שחיטת עוף אחר משערינן לשהיית שחיטת עוף: 


lvr: 53
pgn: 32
dfh: a
trm: אמר להו לא הוה בדיחנא בחביבי דאישייליה
txt:
<span class='five'>אמר להו לא הוה בדיחנא בחביבי דאישייליה. </span>לא היתה דעתי גסה בדודי רבי חייא כשלמדתי הלכה זו ולא היה בסבר פנים עמי שאשאלנו דבר זה. רב בר אחוה ובר אחתיה דרבי חייא הוה : 


lvr: 53
pgn: 32
dfh: a
trm: איכא
txt:
<span class='five'>איכא. </span>בין רבי חנינא לרבי יוחנן רבי יוחנן משער בשחיטה לחודה ורבי חנינא בעי הטלה ושחיטה: 


lvr: 53
pgn: 32
dfh: a
trm: דקה לדקה
txt:
<span class='five'>דקה לדקה. </span>לשהיית בהמה דקה משערינן בכדי שחיטת בהמה דקה דכוותה ואף על גב דרב ורבי יוחנן הלכה כרבי יוחנן כיון דקים ליה רבי יוסי בר רבי חנינא בשיטתיה דרב דאמר דקה לדקה וגסה לגסה ממילא שמעינן ועוף לעוף ועבדינן לחומרא: 


lvr: 53
pgn: 32
dfh: a
trm: שהיות מהו שיצטרפו
txt:
<span class='five'>שהיות מהו שיצטרפו. </span>הפסיק ב' ושלש פעמים בשחיטה אחת ושהה בין שלשתן כדי שיעור שלם: 


lvr: 53
pgn: 32
dfh: a
trm: מדידיה
txt:
<span class='five'>מדידיה. </span>השוחט בסכין רעה אלמא לא מצטרפי דקא ס'ד  ג] ואפילו הפסיק קאמר אלא שלא שהה בפעם אחת כשיעור: 


lvr: 53
pgn: 32
dfh: a
trm: מהו
txt:
<span class='five'>מהו. </span>מי אמרינן כיון דעבד ליה רובא אתכשר או דלמא כיון דהדר וגמרה כולה חדא שחיטה היא: 


lvr: 53
pgn: 32
dfh: a
trm: תיקו
txt:
<span class='five'>תיקו. </span>ולחומרא ד] ובמיעוט קמא אי דגרגרת לאו מידי עביד ולא שהייה היא ואי דוושט דנקובתו במשהו מיטרפא ממה נפשך דהא כיון דשהה אזיל ליה מעשה קמא והוה ליה נקב בעלמא וטרפה ונראה דהשוחט רוב סימנין והשליך מידו והעוף שוהה למות אסור לחזור ולחתוך המיעוט בתורת שחיטה דמוטב שיכה על הצואר בסכין או ימתין עד שימות: 


lvr: 53
pgn: 32
dfh: a
trm: ישבב
txt:
<span class='five'>ישבב. </span>שם חכם וכן הוא בדברי הימים <span class='mareimakom'>(א' כד)</span> גבי משמרות:  גמ'


lvr: 53
pgn: 32
dfh: b
trm: נקובת הוושט
txt:
<span class='five'>נקובת הוושט. </span>אלמא טרפה היא ולאו נבלה וכיון דחזר בו רבי עקיבא ההיא דאלו טרפות מני: 


lvr: 53
pgn: 32
dfh: b
trm: פסק את הגרגרת כו'
txt:
<span class='five'>פסק את הגרגרת כו'. </span>אלמא אפילו פסק ולבסוף שחט קרי ליה רבי ישבב נבלה והודה לו רבי עקיבא: 


lvr: 53
pgn: 32
dfh: b
trm: ויש מהן נבלות
txt:
<span class='five'>ויש מהן נבלות. </span>כגון נקובת הוושט ופסוקת הגרגרת דאיתרע מקום שחיטה דידהו ואינך הוו טריפות: 


lvr: 53
pgn: 32
dfh: b
trm: כאן ששחט במקום חתך
txt:
<span class='five'>כאן ששחט במקום חתך. </span> ב]  כלומר מתניתין דהכא ששחט במקום חתך במקום שנפסק רוב הגרגרת כבר: 


lvr: 53
pgn: 32
dfh: b
trm: אלמא
txt:
<span class='five'>אלמא. </span>כיון דריאה תלויה בקנה ונשחט הקנה הוי כמו שניטלה כולה מן הבהמה ומונחת בסל ותו לא מיטרפא בה בהמה וגבי פסק ולבסוף שחט א]  נמי כיון דרובא נפסקה דהא פסוקת הגרגרת ברובא הוא הויא לה כמנחא בדיקולא ושוב אין לבהמה זו בשעת שחיטה אלא סימן אחד ובה אינה יוצאה מידי נבילה: 


lvr: 53
pgn: 32
dfh: b
trm: אלא אמר רבי יוחנן
txt:
<span class='five'>אלא אמר רבי יוחנן. </span>משנה זו דאלו טריפות רבי עקיבא אמרה קודם שחזר בו ומשנתינו דקתני והודה לו רבי עקיבא לאחר חזרה: 


lvr: 53
pgn: 32
dfh: b
trm: ומשנה
txt:
<span class='five'>ומשנה. </span>דאלו טרפות אחר שנשנית בבית המדרש לא זזה ממקומה לא שכחוה התנאים ולא עקרוה ממשנתם אע'פ שחזר בו רבי עקיבא וחזרו ושנו וקבעו ג] במשנתם אף לאחר החזרה ואע'פ שזו קודמת לזו אין סדר למשנה ואע'ג דבחדא מסכת אמרינן בלפני אידיהן <span class='mareimakom'>(ע'ז ז.)</span> יש סדר למשנה ה'מ ד] סתם ואח'כ מחלוקת או מחלוקת ואח'כ סתם שהקפידו החכמים בסדורו משום דמחלוקת ואח'כ סתם הלכה כסתם אבל במילי אחרנייתא לא קפדינן אסידרא: 


lvr: 53
pgn: 32
dfh: b
trm: אבל בבני מעיים לא
txt:
<span class='five'>אבל בבני מעיים לא. </span>אם נקבו בני מעיים בין קנה לוושט אחר שחיטת הקנה טרפה דחיותא דבני מעיים לא בקנה תלי אלא בוושט. לעולם דרך קנה לישחט תחלה לפי שהוא סמוך לעור והוושט סמוך למפרקת: 


lvr: 53
pgn: 32
dfh: b
trm: התרת
txt:
<span class='five'>התרת. </span>דסבירא ה] לן כיון דמקצתה אשתחיט תו לא מיטרפא שאין טרפה לחצי חיות דהא לא סבירא ו] לרבי זירא דטעמא משום דאמרינן כמאן דמנחא בדיקולא דמיא: 


lvr: 53
pgn: 32
dfh: b
trm: והדר ביה רבי זירא
txt:
<span class='five'>והדר ביה רבי זירא. </span>מהאי טעמא ואודי דטעמא משום דכמנחא בדיקולא דמיא בריאה אבל בבני מעיים מיטרפא שהוושט עדיין קיים ומנלן דהדר ביה מדבעי רבי זירא ניקבו בני מעיים בין סימן לסימן לאחר שחיטת הקנה דהוא לעולם ראשון: 


lvr: 53
pgn: 32
dfh: b
trm: מי מצטרף סימן ראשון לסימן שני לטהרה מידי נבלה או לא
txt:
<span class='five'>מי מצטרף סימן ראשון לסימן שני לטהרה מידי נבלה או לא. </span>מי אמרינן סימן ראשון נשחט לב' דברים [להיתר] אכילה ולטהרה מידי נבלה וסימן שני לא בא להתירה באכילה שהרי נטרפה אלא לטהרה וכיון דאינן שוין אין שחיטתן מצטרפות ואע'ג דסימן ראשון לטהר מידי נבלה נמי נשחט או דלמא כיון דראשון אף לטהרה מידי נבלה נשחט מצטרף לשני: 


lvr: 53
pgn: 32
dfh: b
trm: סימן ראשון לסימן שני
txt:
<span class='five'>סימן ראשון לסימן שני. </span>גרסינן ולא גרסינן סימן שני לסימן ראשון דראשון הוא דמצי לאיצטרופי לשני לטהר אבל שני לא מצי אצטרופי בהדי ראשון להיתר: הכי גרסינן 


lvr: 53
pgn: 32
dfh: b
trm: ואמרינן לאו היינו דבעי אילפא הוציא העובר את ידו בין סימן לסימן מי מצטרף סימן ראשון כו'
txt:
<span class='five'>ואמרינן לאו היינו דבעי אילפא הוציא העובר את ידו בין סימן לסימן מי מצטרף סימן ראשון כו'. </span>והאי דאילפא בבהמה המקשה <span class='mareimakom'>(לקמן סח:)</span> עובר ניתר בשחיטת אמו אבל הוציא ידו קודם שחיטה אמרינן התם דאותו אבר דין טרפה שחוטה יש לו שאינו מטמא דמהניא ליה שחיטה לטהרו ז] דתנן התם שחט את אמו ואח'כ חתכה מגע נבלה דברי רבי מאיר וחכמים אומרים מגע טרפה שחוטה וקבעי אילפא <span class='mareimakom'>(שם סט.)</span> הוציא עובר את ידו בין סימן לסימן מהו סימן ראשון נשחט להתיר ולטהרה וסימן שני לא בא לאותו אבר אלא לטהר:  מי


lvr: 53
pgn: 33
dfh: a
trm: מי מצטרף ראשון לשני
txt:
<span class='five'>מי מצטרף ראשון לשני. </span>הואיל וגם הוא לטהר נשחט או לא ופשיט התם אם מצטרף סימן ראשון לסימן שני להתיר שאר העובר באכילה לא יצטרף עמו לטהר אותו אבר מידי נבלה ולענין ניקבו בני מעיים נמי תפשוט דמצטרף דלא מהני חילוק לפסול בשחיטה הואיל ובסימנין לא איתיליד ריעותא: 


lvr: 53
pgn: 33
dfh: a
trm: עד כאן לא איבעיא כו' א]
txt:
<span class='five'>עד כאן לא איבעיא כו' א] . </span>והשתא אהדרינן לשמעתין דאמרינן הדר ביה ר' זירא מההיא דלעיל מדבעי מהו לטהרה מידי נבלה מכלל דפשיטא ליה דאיטרפא בנקיבה דביני ביני: 


lvr: 53
pgn: 33
dfh: a
trm: לא הדר ביה
txt:
<span class='five'>לא הדר ביה. </span>ופשיטא ליה לרבי זירא דאף באכילה שריא דאין טרפה לחצי חיות והא דבעי רבי זירא לענין טומאה: 


lvr: 53
pgn: 33
dfh: a
trm: לדבריו דרבא
txt:
<span class='five'>לדבריו דרבא. </span>דאמר לעיל לא אמר ריש לקיש אלא בריאה אבל בבני מעיים טרפה מיבעיא ליה לר' זירא אם טהורה מיהא מידי נבלה או לא: 


lvr: 53
pgn: 33
dfh: a
trm: מדריש לקיש
txt:
<span class='five'>מדריש לקיש. </span>דאמר כיון שנחתך קנה הוי ריאה כמנחא בדיקולא שמע מינה אין מזמנין עובד כוכבים על בני מעיים משום ריאה ב] דהוי כמי שהוציאה מן הבהמה בעודה מפרכסת ועובד כוכבים לאו בשחיטה תלי היתר אכילה דידיה שלא הוזכרה שחיטה אצלו ואבר מן החי נאסר להן ואין יוצאה להן מידי אבר מן החי עד שתמות אבל לישראל יצתה מידי אבר מן החי ע'י שחיטתה: 


lvr: 53
pgn: 33
dfh: a
trm: מבית השחיטה
txt:
<span class='five'>מבית השחיטה. </span>שאינו מחוסר הפשט ויכול לחותכו מיד קודם יציאת הנפש וממתין לה עד שתצא נפשה דאמרינן בארבע מיתות <span class='mareimakom'>(סנהדרין דף סג.)</span> מנין שאסור לאכול מן הבהמה קודם שתצא נפשה ת'ל לא תאכלו על הדם: 


lvr: 53
pgn: 33
dfh: a
trm: אחד עובד כוכבים כו'
txt:
<span class='five'>אחד עובד כוכבים כו'. </span>ולא ג] אמרינן במיתה תליא מילתא והויא אבר מן החי לגבייהו והיינו דלא כרב אחא: 


lvr: 53
pgn: 33
dfh: a
trm: ומדיחו יפה יפה
txt:
<span class='five'>ומדיחו יפה יפה. </span>מפני שעדיין נבהל הדם לצאת ולא יצא: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 33
dfh: a
trm: בידים מסואבות
txt:
<span class='five'>בידים מסואבות. </span>כלומר בלא נטילה דגזרו עליהם להיות שניות ובגמרא פריך אפילו הוכשרו נמי אין שני עושה שלישי בחולין: 


lvr: 53
pgn: 33
dfh: a
trm: הוכשרו בשחיטה
txt:
<span class='five'>הוכשרו בשחיטה. </span>מגו דשריא שחיטה להך בשר מידי אבר מן החי משויא ליה נמי אוכלא לגבי טומאה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 33
dfh: a
trm: כי לא יצא מהן דם כשרה
txt:
<span class='five'>כי לא יצא מהן דם כשרה. </span>בתמיה זריקת דם הוא דשריא להו דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים יב)</span> ודם זבחיך ישפך והדר והבשר תאכל: 


lvr: 53
pgn: 33
dfh: a
trm: דקיימא לן חיבת הקדש מכשרתן
txt:
<span class='five'>דקיימא לן חיבת הקדש מכשרתן. </span>למיהוי אוכלא ולקבולי טומאה דתניא בפסחים <span class='mareimakom'>(דף לה.)</span> והבשר לרבות עצים ולבונה דאע'ג דלאו אוכלא נינהו חיבת הקדש משויא להו אוכלא: 


lvr: 53
pgn: 33
dfh: a
trm: בכסף מעשר
txt:
<span class='five'>בכסף מעשר. </span>בירושלים דכתיב <span class='mareimakom'>(שם יד)</span>  ונתת הכסף וגו' ואשמועינן דשני עביד בהו שלישי דלא כר'מ:  כל


lvr: 53
pgn: 33
dfh: b
trm: כל הטעון ביאת מים מדברי סופרים
txt:
<span class='five'>כל הטעון ביאת מים מדברי סופרים. </span>כל שהוא מן התורה טהור וסופרים גזרו עליו טומאה כגון הידים והכלים שנטמאו במשקין והבא ראשו ורובו במים שאובין וכל האמורים ביציאות השבת אצל שמונה עשר דבר כולם טומאת שני א] לטומאה גזרו עליהם ומטמא את הקדש עד שעושהו שלישי וטמא הוא שעושה רביעי: 


lvr: 53
pgn: 33
dfh: b
trm: ופוסל את התרומה
txt:
<span class='five'>ופוסל את התרומה. </span>דשלישי בתרומה פסול ולא עביד רביעי במסכת סוטה נפקא לן מטבול יום בקל וחומר: 


lvr: 53
pgn: 33
dfh: b
trm: דלמא עד כאן
txt:
<span class='five'>דלמא עד כאן. </span>לא קאסרי רבנן אלא דאסור לאכול מי שידיו מסואבות או הבא במים שאובים לא יאכל במעשר דאסורין במעשר אכילה משמע אבל באכילה דחולין מודו ובנגיעה דמעשר נמי לא אסרי ומתניתין אסר להו אפילו בנגיעה: 


lvr: 53
pgn: 33
dfh: b
trm: מדקתני נאכלין
txt:
<span class='five'>מדקתני נאכלין. </span>ולא קתני אוכלין מי שידיו מסואבות דנידוק מינה הא יצא דם לא יאכלם אלא נאכלין לאחרים על ידי מי שידיו מסואבות: 


lvr: 53
pgn: 33
dfh: b
trm: דקספי ליה חבריה
txt:
<span class='five'>דקספי ליה חבריה. </span>ובהא דייקינן הא הוכשרו אין נאכלין לאחרים אלמא פסלא בהו נגיעת שני והא ליכא למאן דאמר: 


lvr: 53
pgn: 33
dfh: b
trm: מי לא עסקינן כו'
txt:
<span class='five'>מי לא עסקינן כו'. </span>כלומר מי לא משמע נמי נאכלין לאחרים ואפילו הכי דייק מתניתין הא יצא מהן דם אין נאכלין: 


lvr: 53
pgn: 33
dfh: b
trm: הכא
txt:
<span class='five'>הכא. </span>מתניתין דדייק הא הוכשרו פסלא בהו נגיעת ידים מסואבות לאו בידים שניות קאמר אלא בידים תחלות ולקמיה מפרש הי נינהו ידים תחלות ומתניתין דקאמר דידים תחלות הוזכרו אף להיות ראשונות לחולין רבי שמעון בן אלעזר היא: 


lvr: 53
pgn: 33
dfh: b
trm: דתניא אין ידים תחלות לחולין
txt:
<span class='five'>דתניא אין ידים תחלות לחולין. </span>במקום שהוזכר ידים תחלות כגון ידים שהוכנסו לבית המנוגע דמיקרו תחלות לא הוזכרו אצל חולין דבחולין לא הוו אלא שניות  ב] אלא לענין תרומה וקדשים שווינהו תחלות משא'כ בשאר ידים דאפילו לתרומה שניות הויין: 


lvr: 53
pgn: 33
dfh: b
trm: רבי שמעון בן אלעזר אומר ידים תחלות
txt:
<span class='five'>רבי שמעון בן אלעזר אומר ידים תחלות. </span>הוזכרו אצל חולין וידים שניות כגון סתם ידים הוזכרו אצל תרומה לעשותה שלישי ולפוסלה: 


lvr: 53
pgn: 33
dfh: b
trm: ביאה במקצת לא שמה ביאה
txt:
<span class='five'>ביאה במקצת לא שמה ביאה. </span>דאי שמה ביאה הוי כל גופו טמא ובעי טבילה משום והבא אל הבית <span class='mareimakom'>(ויקרא יד)</span> ואנן ידים הוא דמטמינן וטעמא דתרוייהו משום דגזרו ידיו אטו ביאת כל גופו ובההיא גזרה פליגי איזו טומאה גזרו על ידיו ר'ע סבר ידיו גזרו רבנן שיהו תחלות כגופו אם נכנס שם דהוי ראשון מדאורייתא: 


lvr: 53
pgn: 33
dfh: b
trm: כידים דעלמא
txt:
<span class='five'>כידים דעלמא. </span>ונ'מ דאפילו נטלן ומיד הכניסן ולא נגעו בשום דבר הוו שניות מחמת ביאה: 


lvr: 53
pgn: 33
dfh: b
trm: ונוקמה
txt:
<span class='five'>ונוקמה. </span>למתניתין כר'ע דהא סתימתאה הוא ורובא דסתמי ג] אליבא דר'ע דסתם משנה רבי מאיר וסתם ספרא רבי יהודה וכולהו אליבא דרבי עקיבא וכיון דשמעת לרבי עקיבא דאמר ידיו תחלות אוקי למתניתין בדידיה: 


lvr: 53
pgn: 33
dfh: b
trm: אבל לחולין שניות הויין
txt:
<span class='five'>אבל לחולין שניות הויין. </span>הלכך מוקי לה כרבי שמעון בן אלעזר דאמר בהדיא אף לחולין הן תחלות: 


lvr: 53
pgn: 33
dfh: b
trm: דהא שמעינן ליה דאמר שני עושה שלישי בחולין
txt:
<span class='five'>דהא שמעינן ליה דאמר שני עושה שלישי בחולין. </span>הלכך ד] יצא מהם דם פסלו בהו ידים: 


lvr: 53
pgn: 33
dfh: b
trm: בו ביום
txt:
<span class='five'>בו ביום. </span>יום שמינו את רבי אלעזר בן עזריה נשיא וכל היכא דתני בו ביום סתמא ההוא יומא הוה והכי אמרינן בברכות <span class='mareimakom'>(דף כח:)</span>: 


lvr: 53
pgn: 33
dfh: b
trm: שרץ שנפל
txt:
<span class='five'>שרץ שנפל. </span>לאויר תנור ה] והרי הוא ראשון והתנור מטמא מה שבתוכו והוי שני וכתיב ו] יטמא ומשמע יטמא אלמא עביד שלישי: 


lvr: 53
pgn: 33
dfh: b
trm: על טהרת הקדש
txt:
<span class='five'>על טהרת הקדש. </span>כגון אדם הרגיל לאכול קדשים ורוצה להיות רגיל תדיר בשמירת טהרתן ושומר אף חולין מכל טומאות הפוסלות בקדש ואשמעינן דשני עביד בהו שלישי: 


lvr: 53
pgn: 33
dfh: b
trm: ודלא כרבי יהושע
txt:
<span class='five'>ודלא כרבי יהושע. </span>דאמר חולין שנעשו על טהרת הקדש לא פסיל בהו שלישי דבטלה דעתו ואין יכול להתפיס על חולין טהרת הקדש: 


lvr: 53
pgn: 33
dfh: b
trm: האוכל אוכל ראשון
txt:
<span class='five'>האוכל אוכל ראשון. </span>נעשה גופו ראשון להיות מגעו שני והאוכל אוכל שני נעשה גופו שני להיות מגעו שלישי והאוכל ז] שלישי שלישי ולקמיה מפרש טעמא דר'א דמשוי אוכל כמאכל עצמו ודוקא שאכל חצי פרס שזהו שיעור אוכלין טמאין לפסול את הגוייה והן שתי ביצים כדאמר בעירובין <span class='mareimakom'>(דף פב:)</span> אבל בנגיעה לא מטמא אוכל אדם שאין אדם וכלים מיטמאין אלא מאב הטומאה: 


lvr: 53
pgn: 33
dfh: b
trm: רבי יהושע אומר האוכל אוכל ראשון
txt:
<span class='five'>רבי יהושע אומר האוכל אוכל ראשון. </span>או אוכל שני הוי שני דסבירא ליה לרבי יהושע דלא משוינן אוכל כמאכל ולקמיה מפרש כי אכיל אוכל שני אמאי משוי ליה שני: 


lvr: 53
pgn: 33
dfh: b
trm: שלישי שני לקדש
txt:
<span class='five'>שלישי שני לקדש. </span>האוכל מאכל שלישי נעשה גופו שני לקדש ועביד שלישי ורביעי ולקמיה מפרש טעמא: 


lvr: 53
pgn: 33
dfh: b
trm: ואין שני לתרומה
txt:
<span class='five'>ואין שני לתרומה. </span>דאי נגע ח] לתרומה לא פסל לה אבל מיכל תרומה אסור דשלישי מיהא הוי ליאסר באכילה דאף ע'ג דאמר רבי יהושע אין אוכל נעשה כמאכל ה'מ באוכל אוכל ראשון דלא הוי ראשון למיעבד שני אבל לאיתסורי באכילה מודה דשלישי עביד האוכלו שלישי וה'נ אמרינן לקמן <span class='mareimakom'>(דף לד:)</span> בשמעתין:  בחולין


lvr: 53
pgn: 34
dfh: a
trm: בחולין שנעשו על טהרת תרומה
txt:
<span class='five'>בחולין שנעשו על טהרת תרומה. </span>כלומר האי אוכל ראשון ושני ושלישי דקתני בחולין מיירי במסכת טהרות <span class='mareimakom'>(פ'ב מ'ב)</span> ובאיזו אוכל חולין אתה מוצא שלישי הא שני לא עביד שלישי בחולין אתה מוצאו בחולין שנעשו על טהרת תרומה: 


lvr: 53
pgn: 34
dfh: a
trm: על טהרת תרומה אין על טהרת הקדש לא
txt:
<span class='five'>על טהרת תרומה אין על טהרת הקדש לא. </span>דבטלה דעתו ואין שם טהרת הקדש נתפסת עליהם אבל בטהרת תרומה א] נתפסין אלמא מתניתין דלא כרבי יהושע אבל כר'א אתיא דהא סתם קאמר שלישי שלישי אפילו בחולין שנעשו על טהרת הקדש: 


lvr: 53
pgn: 34
dfh: a
trm: דקתני בשר
txt:
<span class='five'>דקתני בשר. </span>מתניתין בבשר חולין קאי ובשלמא פירות חולין אדם מתפיסן בטהרת תרומה כדי שיהא רגיל להתנהג בטהרת תרומה שאם תתחלף לו תרומה בחולין ויאכל תרומה בחזקת חולין יהא אוכלה בטהרה אבל בשר ליתא בתרומה ואין כהן מתפיס לבשר חולין טהרת תרומה משום דלא מיחלפא ליה תרומה בבשר חולין שיבא לאוכלה כדרך החולין: 


lvr: 53
pgn: 34
dfh: a
trm: בשר בבשר מיחלף
txt:
<span class='five'>בשר בבשר מיחלף. </span>לפיכך דרך אוכלי קדש לאכול בשר חולין אפי' של חיה בטהרת הקדש שאם תתחלף לו בשר הקדש בה שיהא אוכלה בטהרה: 


lvr: 53
pgn: 34
dfh: a
trm: בשר בפירי לא מיחלף
txt:
<span class='five'>בשר בפירי לא מיחלף. </span>תרומה אינה אלא בפירות ואינו נחלף בבשר לפיכך אין דרך הכהנים להתפיס לבשר חולין שלהן טהרת תרומה: 


lvr: 53
pgn: 34
dfh: a
trm: אמר עולא חבריא אמרין
txt:
<span class='five'>אמר עולא חבריא אמרין. </span> ב] כדאמר במתני' דקתני שלישי בחולין שנעשו על טהרת הקדש קמיירי ודלא כרבי יהושע ואנא אמינא דרבי יהושע נמי ס'ל הכי דחולין שנעשו על טהרת הקדש אית בהו שלישי והאי דקאמר רבי יהושע בחולין שנעשו על טהרת תרומה רבותא אשמועינן דאפ'ה אית בהו שלישי וכ'ש חולין שנעשו על טהרת הקדש: 


lvr: 53
pgn: 34
dfh: a
trm: דחידוש הוא
txt:
<span class='five'>דחידוש הוא. </span>שאין לו טומאה בגלוי וכשהיא בבית הסתרים היא מטמאה האדם עד שהוא מטמא בגדיו וכל שאר טומאות מטמאות בגלוי ואין מטמאות בבית הסתרים הלכך גזרת הכתוב היא ואין למדין הימנה ור'א סבר למדין: 


lvr: 53
pgn: 34
dfh: a
trm: אלא מצינו שהמאכל חמור מן האוכלו
txt:
<span class='five'>אלא מצינו שהמאכל חמור מן האוכלו. </span>דאילו המאכל ג] קיבל טומאה בכביצה אוכלין טמאין שנגעו בו: 


lvr: 53
pgn: 34
dfh: a
trm: ואדם האוכל
txt:
<span class='five'>ואדם האוכל. </span>אוכלין טמאין אינו טמא אא'כ אכל חצי פרס כדתנן בעירובין <span class='mareimakom'>(דף פב:)</span> וחצי חציה לפסול את הגוייה והן ב' ביצים: 


lvr: 53
pgn: 34
dfh: a
trm: טומאה משיעורין לא גמרינן
txt:
<span class='five'>טומאה משיעורין לא גמרינן. </span>דשיעורין מילתא באנפי נפשיה היא ולאו משום חומרא וקולא אלא אוכל דמטמא בכביצה כך שיער בו הכתוב מכל האוכל אשר יאכל ואמרינן ד] בפ'ח דיומא <span class='mareimakom'>(דף פ:)</span> אוכל הנאכל בבת אחת ושיערו חכמים אין בית הבליעה מחזיק יותר מביצת תרנגולת ופסול גוייה בכחצי פרס הכי תקון רבנן: 


lvr: 53
pgn: 34
dfh: a
trm: ועוד לדבריך
txt:
<span class='five'>ועוד לדבריך. </span>שאתה למד טומאה משיעורין לעשות מאכל חמור מן האוכל מה שאתה אומר האוכל אוכל ראשון נעשה שני יפה אתה אומר אלא שני שני למה: 


lvr: 53
pgn: 34
dfh: a
trm: ע'י משקין
txt:
<span class='five'>ע'י משקין. </span>אם נגע אוכל שני באוכל שהמשקה טופח עליו נעשו משקין תחלה כדקתני ואזיל כל הפוסל את התרומה מטמא משקין להיות תחלה וחזר המשקה ועשה האוכל שני וכיון דאשכחן ע'י משקה דשני עושה שני בשום דוכתא מחמרינן גבי אדם האוכלו למהוי כותיה דאכילה חמירא ממגע: 


lvr: 53
pgn: 34
dfh: a
trm: וא'ל
txt:
<span class='five'>וא'ל. </span>ר'א אי ממשקה ילפינן תחלה נמי בעית למיעבדיה להאי אדם כי היכי דמשקה נעשה ראשון ורבי יהושע לא יליף מן המשקה דהתם חומרי דמשקין הוא שעלולין לקבל טומאה אבל מן האוכל יליף: 


lvr: 53
pgn: 34
dfh: a
trm: חוץ מן הטבול יום
txt:
<span class='five'>חוץ מן הטבול יום. </span>דאיקלשא טומאה מיניה ואע'ג דפסיל תרומה לא עביד משקה ראשון: 


lvr: 53
pgn: 34
dfh: a
trm: אלא
txt:
<span class='five'>אלא. </span>באוכל של תרומה כלומר בחולין שנעשו על טהרת תרומה וכדאמר רבי יהושע בהדיא לעיל וכיון דעל טהרת תרומה נעשו עבדי לאוכלן שני: 


lvr: 53
pgn: 34
dfh: a
trm: מפני שטהרתה של תרומה טומאה היא אצל הקדש
txt:
<span class='five'>מפני שטהרתה של תרומה טומאה היא אצל הקדש. </span>כדאמרינן בחומר בקדש <span class='mareimakom'>(חגיגה דף יח:)</span> בגדי אוכלי תרומה מדרס לקדש אלמא אין שמירת תרומה חשיבא שמירה אצל הקדש דהא מדרסות לגבי תרומה מטמאין ואפילו בחולין דהא טומאה דאורייתא היא והאוכל תרומה נשמר הוא מן המדרס ואפ'ה לגבי קדש לא חשיבא שמירה וחיישינן שמא ישבה עליהן אשתו נדה ה'נ שלישי דתרומה לגבי קדש מספקינן ליה בשני הלכך האוכל שני לקדש שמצינו שני עושה שני ע'י משקין מדקאמר רבה בר בר חנה דאותביה ר'א לרבי יהושע שלישי שני למה ואמר אף אני לא אמרתי כו' ש'מ דהא דקתני במילתיה דרבי יהושע בחולין שנעשו על טהרת תרומה ה'ק באלו חולין יש שלישי בנעשו על טהרת תרומה ועלה קאמר אף אני לא אמרתי דדוקא קאמר ולא רבותא דאי טעמא יהיב למילתיה ואמר באיזו חולין הוא נעשה שני לקדש בחולין שנעשו על טהרת תרומה ומשום דטהרתה טומאה היא אצל הקדש ולעולם שלישי בחולין שנעשו על טהרת הקדש איכא מאי קא מותיב ליה ר'א שלישי שני למה הא אשמועינן רבי יהושע טעמיה ועולא דאמר לעיל דרבי יהושע בחולין שנעשו על טהרת הקדש נמי אית ליה שלישי סבר דהא דקתני במילתיה דרבי יהושע בחולין שנעשו על טהרת תרומה טעמא הוא דיהיב למילתיה דבחולין דטהרת תרומה הוא דאמרינן נעשה גופו שני לקדש משום דטהרתה טומאה היא אצל הקדש אבל לא בחולין דטהרת הקדש ולעולם אשמועינן דיש שלישי ה] בנעשין על טהרת תרומה וכ'ש בנעשין על טהרת הקדש והאי מהדרי ליה לא שמיע ליה דאינו לא במשנה ולא בברייתא מה שהשיבו זה לזה אלא רבה בר בר חנה שמיע ליה מרביה א'נ ס'ל לעולא דהאי אף אני לא אמרתי לא היו דברים מעולם דלרבי יהושע בתרוייהו קאמר דנעשה גופו שני לקדש וטעמא משום דטהרת שניהם בין נעשין על טהרת תרומה ובין בנעשין על טהרת הקדש טומאה היא אצל הקדש והאי דקתני לעיל בחולין שנעשו על טהרת תרומה רבותא אשמועינן דאפילו בהני איכא שלישי:  על


lvr: 53
pgn: 34
dfh: b
trm: והא אף אני לא אמרתי קאמר
txt:
<span class='five'>והא אף אני לא אמרתי קאמר. </span>ורבה בר בר חנה אמרה להך אהדרתה דר'א ורבי יהושע משמיה דרבי יוחנן וקשיא דרבי יוחנן אדרבי יוחנן: 


lvr: 53
pgn: 34
dfh: b
trm: אמוראי נינהו
txt:
<span class='five'>אמוראי נינהו. </span>רבה בר בר חנה ור' אסי דלית ליה לר' אסי האי אף אני לא אמרתי אלא בתרוייהו אית ליה לרבי יהושע דנעשה גופו שני לקדש: 


lvr: 53
pgn: 34
dfh: b
trm: בחולין שנעשו על כו'
txt:
<span class='five'>בחולין שנעשו על כו'. </span>כדפרישית דבשלישי של חולין אלו קאמר הא שלישי לתרומה הוי וכיון דשלישי הוא פסול מיקרי ונהי דמצי למינגע בתרומה מיכל מיהא לא מצי אכיל: 


lvr: 53
pgn: 34
dfh: b
trm: לא שני הוי ולא שלישי הוי
txt:
<span class='five'>לא שני הוי ולא שלישי הוי. </span>שאין שלישי עושה שלישי דהא קאמר רבי יהושע המאכל חמור מן האוכל חוץ מן השני או שלישי ולענין קדש: 


lvr: 53
pgn: 34
dfh: b
trm: קמ'ל
txt:
<span class='five'>קמ'ל. </span>דשלישי מיהא הוי וכי א'ר יהושע שאין נעשה אוכל כמאכל לנגיעה הוא דקאמר כגון האוכל אוכל ראשון דאי הוית משוית ליה ראשון הוי מגעו שני אבל האוכל אוכל שלישי דכי עבדת ליה שלישי שרי בנגיעה לענין אכילה מודי דאסור א] ומדיוקא דייקינן מילתיה דאמר אין שני לתרומה אבל שלישי הוי: 


lvr: 53
pgn: 34
dfh: b
trm: ואינו מטמא
txt:
<span class='five'>ואינו מטמא. </span>דשלישי דתרומה לא עביד רביעי הלכך שלישי דתרומה לא מיקרי טמא אלא פסול: 


lvr: 53
pgn: 34
dfh: b
trm: נאכל בנזיד הדמע
txt:
<span class='five'>נאכל בנזיד הדמע. </span>בתבשיל שתרומה מעורבת בו כגון שלישי זה אם מקפה של חולין הוא מותר לתת לתוכו תבלין של תרומה ושום ושמן דתרומה ב] לאוכלו ומדקתני בהו שלישי ש'מ בחולין שנעשין על טהרת תרומה קאמר וקתני נאכל בנזיד הדמע: 


lvr: 53
pgn: 34
dfh: b
trm: ואי אמרת נפסל גופו מלאכול בתרומה ספינן
txt:
<span class='five'>ואי אמרת נפסל גופו מלאכול בתרומה ספינן. </span>להאי כהן מידי דפסיל לגופו והדר אכיל בהדיה תרומה כגון הנך תבלין: 


lvr: 53
pgn: 35
dfh: a
trm: דליכא כזית בכדי אכילת פרס
txt:
<span class='five'>דליכא כזית בכדי אכילת פרס. </span>דחיוב אוכל תרומה בטומאת הגוף לא הוי אלא בכזית ואין שום אכילה כשיעור מצטרפת בין כזית דכל איסורין ובין ככותבת ליה'כ אם שהה מתחלת אכילת השיעור ועד סופה יותר מכדי אכילת פרס שכך נתנה תורה שיעור לשהיית אכילה בבית המנוגע שהקפידה תורה בשוהה בו שיעור אכילה לטמא בגדים ואותה אכילה נשתערה בחצי ככר של עירוב והיא ד' ביצים ובנזיד הדמע תבלי תרומה מועטין וכי אכיל מן המקפה פרס לא אכל מן התבלין כזית עד דאכל מן המקפה טפי מאכילת פרס ובטפי לא מצטרף כזית ואין כאן אכילת תרומה בטומאה אבל ראשון ושני אין נאכל בנזיד הדמע דאפילו בחולין מהני שני ועוד דשני פסיל ליה לתרומה דפתיכא ביה כך שמעתי וקשיא לי מ'מ היכי ספינן ליה מידי דפסיל לגופיה לתרומה והא מוזהר הוא מלפסול את גופו דאמרינן א] בפ'ח דיומא <span class='mareimakom'>(דף פ:)</span> אל תטמאו בהם ונטמתם בם מכאן לטומאת גוייה דאורייתא ואפילו למ'ד דרבנן איסורא מיהא איכא ועוד לישנא דהש'ס דפריך ספינן ליה מידי דפסיל ליה לגופיה משמע דלאו מתבלי תרומה פריך אלא מדספינן ליה שלישי של חולין ונ'ל דבחולין גרידא קאי רישא דמתניתין הראשון שבחולין כו' והשלישי נאכל אפילו הוא נזיד הדמע ונגע בשני לטומאה וה'ל שלישי מותר לאוכלו והא הכא כיון דנזיד הדמע הוא על כרחיך שנעשה על טהרת תרומה בעי למיכליה וה'ל חולין שנעשין על טהרת תרומה ואי אמרת שלישי דידהו פסיל גופא לתרומה ספינן ליה להאי כהן מידי דפסיל לגופיה ואתי למיכל תרומה אבתריה. הנח לנזיר הדמע דליכא כזית בכדי אכילת פרס הלכך לאו חולין שנעשו על טהרת תרומה הוא דאמאי קרית ליה בטהרת תרומה משום תבלין דפתיכי ביה הנהו לית בהו כזית תרומה בכדי אכילת פרס דמקפה הלכך לא בעי למיכלינהו בטהרת תרומה והוו להו חולין גרידי: 


lvr: 53
pgn: 35
dfh: a
trm: ומותר ליגע
txt:
<span class='five'>ומותר ליגע. </span>והיינו נמי כדעולא אלא דעולא איירי בשלישי דחולין שנעשו על טהרת תרומה ורבי יוחנן איירי בשלישי דתרומה עצמה: 


lvr: 53
pgn: 35
dfh: a
trm: ה'מ
txt:
<span class='five'>ה'מ. </span>דאמרינן נפסל מלאכול דמשמע אבל מותר ליגע היכא דשלישי שאכל הוה חולין אבל תרומה לא ואי מדרבי ב] כו': 


lvr: 53
pgn: 35
dfh: a
trm: אלא קדש מקודש
txt:
<span class='five'>אלא קדש מקודש. </span>אא'כ היה שלישי של קדש מקודש דהאי שלישי עביד רביעי בקדש מעלה היא דרבנן דהא גבי מעלות דחומר בקדש קתני להו <span class='mareimakom'>(חגיגה דף כ:)</span> בה' מעלות אחרונות דאמרינן התם <span class='mareimakom'>(שם כא:)</span> דלית להו דררא דטומאה מדאורייתא וכי תקינו רבנן בשלישי דקדש מקודש הוא דתקון ואע'ג דמייתינן לה בק'ו ממחוסר כיפורים לאו ק'ו דאורייתא הוא דהא משלישי דתרומה הוא דמייתינן ג] והיא גופה לאו כתיבא בהדיא ואסמכתא בעלמא הוא תדע דהא גבי מעלות תניא וק'ו דכוותיה אמרינן במסכת סוטה בפרק כשם <span class='mareimakom'>(דף כט:)</span> דאמרינן ק'ו מאוכל הבא מחמת טבול יום דעביד רביעי בקדש והוא גופיה לאו מכתב כתיב ולא בק'ו אתי: 


lvr: 53
pgn: 35
dfh: a
trm: קדש מקודש
txt:
<span class='five'>קדש מקודש. </span>קדש גמור שקדש גופו כגון בשר קרבן וחלות התודה שנשחט הזבח עליהם ומנחות שקדשו בכלי אבל שלישי של קדש המקודש בקדושת פה לא והכי מפרש בברייתא דמסכת טהרות בפ'ק וכיון דלא עביד רביעי לא פסיל לגברא וקס'ד  ד] וכ'ש חולין שנעשו על טהרת תרומה: 


lvr: 53
pgn: 35
dfh: a
trm: טומאה היא אצל הקדש
txt:
<span class='five'>טומאה היא אצל הקדש. </span>ושלישי דידיה מספקינן ליה בשני לגבי קדש ומש'ה פסיל לגברא: 


lvr: 53
pgn: 35
dfh: a
trm: מדרס לפרושין
txt:
<span class='five'>מדרס לפרושין. </span>הרי הן אצל פרושין כמדרס הזב דמטמא אדם והני נמי מטמו להו מדרבנן: 


lvr: 53
pgn: 35
dfh: b
trm: שמא תשב
txt:
<span class='five'>שמא תשב. </span>שמא ישבה ואע'ג דאוכלי תרומה מזדהרי בה שפיר מיהו לגבי קדש לא הויא שמירה וחיישינן הואיל וטומאה מצויה היא: 


lvr: 53
pgn: 35
dfh: b
trm: אבל בפירי
txt:
<span class='five'>אבל בפירי. </span>דאין טומאתן מצויה הויא שמירת תרומה שמירה לקדש למאי דנטריה דא'כ תרומה טהורה נמי א] תימא דמטמאה קודש: 


lvr: 53
pgn: 35
dfh: b
trm: אם אמר הפרשתי לתוכה כו'
txt:
<span class='five'>אם אמר הפרשתי לתוכה כו'. </span>בחומר בקדש <span class='mareimakom'>(חגיגה דף כד:)</span> תנן ביהודה נאמנין עמי הארץ על טהרת יין לנסכים אם אמרו טהורין ב] הן והימנוהו רבנן כדי שלא יהא כל אחד הולך ובונה במה לעצמו ושורף פרה אדומה לעצמו אבל על התרומה אין נאמנין אלא בשעת הגיתות והבדים עברו הגיתות והבדים והביאו לו חבית של יין דתרומה ה'ז לא יקבל הימנו ואם אמר לו הפרשתי לתוך חבית ג] זה רביעית לנסכים נאמן על כולם ומקבלם כהן ושותה: 


lvr: 53
pgn: 35
dfh: b
trm: מטמא משקה חולין
txt:
<span class='five'>מטמא משקה חולין. </span>כדאמרן לעיל <span class='mareimakom'>(דף לד.)</span> דעביד להו תחלה: 


lvr: 53
pgn: 35
dfh: b
trm: בחולין שנעשו כו'
txt:
<span class='five'>בחולין שנעשו כו'. </span>כלומר באלו חולין אמרו ה] כשנעשה על טהרת הקדש וקתני דעביד רביעי בקדש: 


lvr: 53
pgn: 35
dfh: b
trm: הרי הן כתרומה
txt:
<span class='five'>הרי הן כתרומה. </span>כדמפרש לטמא שנים ולפסול אחד כלומר הראשון והשני טמא בהן והשלישי פסול ואינו טמא לעשות רביעי אפילו בקדש וכיון דאשמועינן בדידהו דלא שייך בהו רביעי תו לא מיקרי שלישי דידהו טמא אלא פסול ולא עביד רביעי בקדש והאי תנא ס'ל כרבי יצחק ותנא דמתניתין קמייתא פליג עליה כדקתני ופוסל אוכלי קדש: 


lvr: 53
pgn: 35
dfh: b
trm: ולא בדם
txt:
<span class='five'>ולא בדם. </span>ונפקא מינה דאילו נפל דם שחיטה על הזרעים לא הוכשרו דלא מיקרי דם שחיטה משקה: 


lvr: 53
pgn: 35
dfh: b
trm: ס'ד אמינא
txt:
<span class='five'>ס'ד אמינא. </span>דם המת עדיף דהוי כדם חללים דמה לי קטלה איהו כולה אבל דם שחיטה לא מיקרי חלל אלא זבוח: 


lvr: 53
pgn: 35
dfh: b
trm: מגפתו
txt:
<span class='five'>מגפתו. </span>לשון <span class='mareimakom'>(תהלים צא)</span> פן תגוף באבן רגלך כלומר דם מכת בהמה: 


lvr: 53
pgn: 35
dfh: b
trm: דפסולי המוקדשין
txt:
<span class='five'>דפסולי המוקדשין. </span>לאחר שנפדו מה מים מותרים בהנאה אף דם פסולי המוקדשין מותרים בהנאה דהאי קרא בפסולי המוקדשין מוקמינן ליה בספרי:  הואיל


lvr: 53
pgn: 36
dfh: a
trm: הואיל ואסירי בגיזה ועבודה
txt:
<span class='five'>הואיל ואסירי בגיזה ועבודה. </span>דכתיב תזבח ולא גיזה בשר ולא חלב בפ'ב דבכורות <span class='mareimakom'>(דף טו.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 36
dfh: a
trm: פרט לדם קילוח ב]
txt:
<span class='five'>פרט לדם קילוח ב] . </span>שמקיז את הבהמה בתחלה הדם שותת בטיפה אחת או שתים ואח'כ הוא מקלח ואח'כ הוא משחיר והכי קיימא לן בכריתות <span class='mareimakom'>(דף כב.)</span> ותניא התם איזהו דם היקז שהנפש יוצאה בו מטיפה המשחרת ואילך אבל דם קילוח לא הוי דם הנפש: 


lvr: 53
pgn: 36
dfh: a
trm: את הזרעים
txt:
<span class='five'>את הזרעים. </span>לישנא דקרא נקט וכי יותן מים על זרע <span class='mareimakom'>(ויקרא יא)</span> : ג] 


lvr: 53
pgn: 36
dfh: a
trm: באו ונסמוך על דברי ר'ש
txt:
<span class='five'>באו ונסמוך על דברי ר'ש. </span>שהוא מסייע את רבי חייא שאמר אין דם מכשיר והוה ליה רבי יחיד במקום שנים: 


lvr: 53
pgn: 36
dfh: a
trm: אינה לשחיטה אלא לבסוף
txt:
<span class='five'>אינה לשחיטה אלא לבסוף. </span>וכשנתקנח קודם סימן שני עדיין לא היה קרוי דם שחיטה אלא דם מגפתו: 


lvr: 53
pgn: 36
dfh: a
trm: לעולם משמע
txt:
<span class='five'>לעולם משמע. </span>עד שיבא אליהו ויודיענו ולא תני תנא תולין הדבר שגמרו מוכיח עליו: 


lvr: 53
pgn: 36
dfh: a
trm: צריד של מנחות
txt:
<span class='five'>צריד של מנחות. </span>קורטי קמח הצבור ו] במנחה ואין שמן נכנס לתוכו. צריד לשון יבש ודוגמתו בראש השנה <span class='mareimakom'>(דף כז:)</span> היה קולו דק או עב או צרוד: 


lvr: 53
pgn: 36
dfh: a
trm: ריש לקיש
txt:
<span class='five'>ריש לקיש. </span>בקדשים מיבעי ליה אי הויא חיבת הקדש כהכשר מים בחולין או לא ומהדר גמרא לשנויי ורבי אלעזר נמי דפשיט ליה ניהליה מיתורא דקרא ח] פשטיה ניהליה:  לאו


lvr: 53
pgn: 36
dfh: b
trm: לאו למעוטי חיבת הקדש
txt:
<span class='five'>לאו למעוטי חיבת הקדש. </span>דלא הוי כהכשר מים ממש: וכי יותן מים על זרע ונפל מנבלתם עליו וגו' <span class='mareimakom'>(ויקרא יא)</span> משתעי בשרצים ואשמועינן דלא מטמא אוכל אלא בהכשר ומכל האוכל אתא א] לאתויי בטומאת מת ואע'ג דבפרשת שרצים כתיב אם אינו ענין להם תנהו ענין לטומאת מת: 


lvr: 53
pgn: 36
dfh: b
trm: ואפי' למימני ביה ראשון ושני
txt:
<span class='five'>ואפי' למימני ביה ראשון ושני. </span>דהא מתני' בחולין אוקימנא בשמעתין קמייתא ובחולין ליכא משום איפסולי גופה לאיתסורי באכילה: 


lvr: 53
pgn: 36
dfh: b
trm: שמאי אומר הוכשר
txt:
<span class='five'>שמאי אומר הוכשר. </span>דאע'ג דלא ניחא ליה במשקה היוצא מהם דהא לאיבוד אזלי גזרינן לה ביציאות שבת <span class='mareimakom'>(דף יז.)</span> ב] שמא יבצרנו בקופות מזופפות: 


lvr: 53
pgn: 36
dfh: b
trm: א'ל רב יוסף לאביי אמינא לך אנא
txt:
<span class='five'>א'ל רב יוסף לאביי אמינא לך אנא. </span>לעיל למיפשט בעיא דריש לקיש ולאותביה לר' אלעזר מהוכשרו בשחיטה: 


lvr: 53
pgn: 36
dfh: b
trm: לתלות קמיבעיא ליה
txt:
<span class='five'>לתלות קמיבעיא ליה. </span>אי תלינן אי לא תלינן פשיטא ליה לריש לקיש דלענין ג] איתסרי באכילה מנינא ביה ראשון ושני מיהא מדרבנן: 


lvr: 53
pgn: 36
dfh: b
trm: כי קמיבעיא ליה לשרוף
txt:
<span class='five'>כי קמיבעיא ליה לשרוף. </span>אי מנינא ביה ראשון ושני מדאורייתא לשרוף  ד] תרומה או קדש אחר שנגע בה: ופרכינן 


lvr: 53
pgn: 36
dfh: b
trm: מכלל
txt:
<span class='five'>מכלל. </span>דהא פשיטא ליה לריש לקיש לענין איפסולי גופיה דהוי הכשר מדאורייתא ושרפינן ליה ובנוגע בו הוא דמספקא ליה: 


lvr: 53
pgn: 36
dfh: b
trm: לא דיין שהן דכן
txt:
<span class='five'>לא דיין שהן דכן. </span> ה] שאין מטמאין כדאמרינן בפסחים גבי עדותו של יוסי בן יועזר: 


lvr: 53
pgn: 36
dfh: b
trm: של זבחי שלמים
txt:
<span class='five'>של זבחי שלמים. </span>משום תרתי מילי נקט זבחי שלמים חדא דקרא בשלמים קאי ועוד דכיון דבשר שלמים ועורן לבעלים טרח בהו להיות יפין ומעבירן בנהר סמוך לשחיטתן שיהו נוחין להפשיט כדאמרינן בפרק משילין פירות <span class='mareimakom'>(ביצה דף מ.)</span> משקין ושוחטין את הבייתות ואמרינן התם דאורח ארעא לאשקויי משום סירכא דמשכא: 


lvr: 53
pgn: 36
dfh: b
trm: הכא נמי
txt:
<span class='five'>הכא נמי. </span>כל קדשים שלא הוכשרו כגון צריד של מנחות אלמא חיבת הקדש דאורייתא ושורפין עליה וקמיבעיא ליה לריש לקיש:  מאי


lvr: 53
pgn: 37
dfh: a
trm: מאי
txt:
<span class='five'>מאי. </span>לגופיה הוא דאהני אבל דליטמי איהו אחריני לא או דלמא ל'ש: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 37
dfh: a
trm: עד שתפרכס
txt:
<span class='five'>עד שתפרכס. </span>דאי לא מפרכס קים להו לרבנן דנטולה נשמתה קודם גמר שחיטתה כדאמרינן בגמרא: 


lvr: 53
pgn: 37
dfh: a
trm: ולא החזירה
txt:
<span class='five'>ולא החזירה. </span>פסולה אם היתה מסוכנת לפי שאין זה פירכוס אלא כן דרכה בשעת צאת נפשה אבל גסה לאו אורחה בהכי: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 37
dfh: a
trm: ממאי דשריא
txt:
<span class='five'>ממאי דשריא. </span>ואפילו בפירכוס: ומהדרינן וממאי תיסק ד] אדעתין למיסרי דבעי קרא למשריא: 


lvr: 53
pgn: 37
dfh: a
trm: מכלל
txt:
<span class='five'>מכלל. </span>דקודם מיתה כי הוה מסוכנת שריא דאי קודם מיתה אסירא מזאת החיה לאחר מיתה מיבעיא מיתה מי שריא לה: ופרכינן 


lvr: 53
pgn: 37
dfh: a
trm: דלמא היינו נבלה היינו מסוכנת
txt:
<span class='five'>דלמא היינו נבלה היינו מסוכנת. </span>וקודם מיתה משנסתכנה קרי לה נבלה ואשמועינן רחמנא דקאי עלה ה] בלאו נמי דאי מזאת לאו הבא מכלל עשה עשה: 


lvr: 53
pgn: 37
dfh: a
trm: מחיים לא איקרי נבלה
txt:
<span class='five'>מחיים לא איקרי נבלה. </span>והלכך למה לי לאזהורי עלה דנבלה פשיטא דאיסור מסוכנת להיכא אזיל: 


lvr: 53
pgn: 37
dfh: a
trm: דלמא לעולם היינו נבלה היינו מסוכנת
txt:
<span class='five'>דלמא לעולם היינו נבלה היינו מסוכנת. </span>כלומר לעולם כדקאמר דנבלה היינו בהמה שנסתכנה ונאסרה קודם מיתה ואפ'ה איצטריך קרא דאילו מחיים איסור מסוכנת עשה בעלמא הוא ואשמועינן קרא דלאחר מיתה קאי נמי בלאו: 


lvr: 53
pgn: 37
dfh: a
trm: מסוכנת מחמת טרפות שחסרה היא מיבעיא
txt:
<span class='five'>מסוכנת מחמת טרפות שחסרה היא מיבעיא. </span>דהך טרפה נמי אינה חיה אלא מדאיצטריך למיסר טרפה ש'מ מסוכנת מחמת טרפות דמיחסרא אסורה אבל שאר מסוכנת שריא דלא דרשינן שאינה חיה לא תאכל: 


lvr: 53
pgn: 37
dfh: a
trm: ודלמא היינו טרפה היינו מסוכנת
txt:
<span class='five'>ודלמא היינו טרפה היינו מסוכנת. </span>ובין מחסרא ובין לא מחסרא משעה שאינה חיה טרפה קרי לה דטרפה לשון מסוכנת היא כלומר קרובה למות ואיצטריך לעבור עליה בעשה דשאינה חיה ולא תעשה דטרפה: 


lvr: 53
pgn: 37
dfh: a
trm: ודלמא היינו נבלה היינו טרפה היינו מסוכנת
txt:
<span class='five'>ודלמא היינו נבלה היינו טרפה היינו מסוכנת. </span>כלומר אפילו בנבלה שמתה לאחר שנטרפה ונסתכנה מצית מוקמת לה ואפ'ה איצטריך ולמיקם עלה לאחר מיתה בשני לאוין לאו דנבלה ולאו דטרפה ועשה דחיה אכול: 


lvr: 53
pgn: 37
dfh: a
trm: למאי הלכתא
txt:
<span class='five'>למאי הלכתא. </span>כלומר האי ואכל לא תאכלוהו לא צריך דהא כתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ג)</span> כל חלב וכל דם לא תאכלו ומשום דנתנבלה או נטרפה מי אזיל ליה איסור חלב ולמאי אצטריך אלא התורה אמרה דחייב משום שני לאוין משום לאו דחלב ומשום לאו דטרפה דלא תימא אין איסור חל על איסור:  אי


lvr: 53
pgn: 37
dfh: b
trm: אי ס'ד טרפה היינו מסוכנת
txt:
<span class='five'>אי ס'ד טרפה היינו מסוכנת. </span>לכתוב רחמנא חלב נבלה יעשה לכל מלאכה לאשמועינן דלא מטמא חלב משום נבלה ולשתוק מאזהרת אכילתו ובחלב טרפה ב] מסוכנת לחודא לכתוב לא תאכלוהו לאשמועינן דחייל איסור מסוכנת אאיסור חלב ואנא ידענא דכ'ש דכי מייתא אתי נמי איסור נבלה וחייל עליה: 


lvr: 53
pgn: 37
dfh: b
trm: ומה מחיים
txt:
<span class='five'>ומה מחיים. </span>דאיסור מסוכנת אינו אלא מחמת קירוב מיתה ואתי וחייל אאיסור חלב נבלה גופה מיבעיא: 


lvr: 53
pgn: 37
dfh: b
trm: מכלל דמסוכנת לאו טרפה מיקרי
txt:
<span class='five'>מכלל דמסוכנת לאו טרפה מיקרי. </span>ואצטריך לאשמעינן בהך נבלה דאתיא מכח מסוכנת ולא אתיא מכח טרפה שלא נטרפה קודם לכן דתיחול אאיסור חלב ומק'ו דטרפה דאמרינן ומה מחיים כו' לא מצינן למילף גבי נבלה דאיסור נבלה חייל אאיסור חלב דטעמא דטרפה לאו משום קירוב מיתה הוא אלא משום חסרון כדמצרכינן לתרווייהו בזבחים בפרק חטאת העוף <span class='mareimakom'>(דף ע.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 37
dfh: b
trm: כגון שעשאה גיסטרא
txt:
<span class='five'>כגון שעשאה גיסטרא. </span>והיא עדיין מפרכסת דאמר בפ'ק <span class='mareimakom'>(לעיל דף כא.)</span> עשאה גיסטרא נבלה דזו לא נסתכנה קודם נבלותה ואיצטריך לאשמועינן דתיחול איסור נבלה אאיסור חלב: 


lvr: 53
pgn: 37
dfh: b
trm: לימא קרא חלב נבלה וטרפה וגו'
txt:
<span class='five'>לימא קרא חלב נבלה וטרפה וגו'. </span>ולאשמועינן דאתי איסור נבלה וטריפה וחייל אאיסור חלב ל'ל למכתב וחלב טרפה למידרשיה אייתר ולמימר דטרפה הוא דקאמינא לך דהיא וחלבה אסורים ד] וכדמזהרנא לך דחייל איסור טרפה אחלב אלמא שני איסורים יש בה אבל יש לך אחרת שהיא קרובה למיתה כזו ואין בה אלא איסור חלב לבדו ה] : 


lvr: 53
pgn: 37
dfh: b
trm: הנה נפשי לא מטומאה
txt:
<span class='five'>הנה נפשי לא מטומאה. </span>יחזקאל קאמר ליה להקב'ה לפי שהיה אומר לו קח לך חטים ושעורים וגו' ועוגת שעורים תאכלנה והיא בגללי צואת האדם תעוגינה לעיניהם: מקרה יום ומקרה לילה לא כתיב בקרא ולא גרסינן ליה: 


lvr: 53
pgn: 37
dfh: b
trm: כוס כוס
txt:
<span class='five'>כוס כוס. </span>שחוט שחוט שלא תמות לפי שמסוכנת היא ו] נבלה ממש ליכא למימר דא'כ מאי רבותיה: 


lvr: 53
pgn: 37
dfh: b
trm: מתנותיה
txt:
<span class='five'>מתנותיה. </span>הזרוע והלחיים והקבה ז] ואע'פ שהוא היה כהן ובלא הרמה יכול לאוכלה: 


lvr: 53
pgn: 37
dfh: b
trm: אפילו אוכלת בקעיות
txt:
<span class='five'>אפילו אוכלת בקעיות. </span>שיש ח] לה כח בשיניה דכיון דאינה עומדת מסוכנת היא:  ט] 


lvr: 53
pgn: 37
dfh: b
trm: בסורא מתני הכי
txt:
<span class='five'>בסורא מתני הכי. </span>כדאמר דרב חנינא הוסיף אדרב יהודה אפילו אוכלת בקעיות ובפומבדיתא מתני דרב יהודה גופיה סיים בה הכי:  גועה


lvr: 53
pgn: 38
dfh: a
trm: גועה והטילה ריעי
txt:
<span class='five'>גועה והטילה ריעי. </span>או זה או זה גועה צועקת כמו אם יגעה שור על בלילו <span class='mareimakom'>(איוב ו)</span> : 


lvr: 53
pgn: 38
dfh: a
trm: לאזוזי אוני
txt:
<span class='five'>לאזוזי אוני. </span>לפרכס האוזן בתמיה דפירכוס חיות גדול הוא זה. אזוזי לשון מזיזין אותו ממקומו <span class='mareimakom'>(אבות פ'ג מי'ז)</span>: 


lvr: 53
pgn: 38
dfh: a
trm: שאני אומר
txt:
<span class='five'>שאני אומר. </span>שאינה צריכה כל כך אלא כל פירכוס  ז] שמסוכנת מפרכסת שאינה עושה דבר שהוא הוצאת נפש הוי פירכוס כדלקמן: 


lvr: 53
pgn: 38
dfh: a
trm: שאין ח] המיתה עושה
txt:
<span class='five'>שאין ח] המיתה עושה. </span>בשעת הוצאת נפש קרי לה מתה ובבהמה דקה קאי דאילו גסה אפילו כפופה ופשטתה הוי פירכוס: 


lvr: 53
pgn: 38
dfh: a
trm: אי
txt:
<span class='five'>אי. </span>מדוקיא דמתניתין הוה גמרינן לה כדקדייקת הא החזירה כשרה משמע שפשטתה מכפיפותה והחזירה: 


lvr: 53
pgn: 38
dfh: a
trm: אמר רב חסדא פירכוס שאמרו
txt:
<span class='five'>אמר רב חסדא פירכוס שאמרו. </span>אני שמעתי בסוף שחיטה ואני מפרש יא] מאי סוף ששמעתי אמצע שחיטה היא והאי דקרי ליה סוף לאפוקי אם בתחלת שחיטה פירכסה כיון דבאמצע שחיטה יב] לא פירכסה לא הוי לה חיותא כי האי אסיר משום נטילת נשמה: 


lvr: 53
pgn: 38
dfh: a
trm: כל היכי תיחי ותיזיל
txt:
<span class='five'>כל היכי תיחי ותיזיל. </span>דלאחר ששחטה לא תסגי בפשיטת יד בלא כפיפה יד] וחזרה בתמיה: 


lvr: 53
pgn: 38
dfh: a
trm: א'ל רבא לעולם סוף שחיטה
txt:
<span class='five'>א'ל רבא לעולם סוף שחיטה. </span>דוקא ודקאמרת כל היכי תיחי ותיזיל לאחר שחיטה שתפשוט ותחזיר: 


lvr: 53
pgn: 38
dfh: a
trm: בתחלת שחיטה
txt:
<span class='five'>בתחלת שחיטה. </span>כלומר אפי' פירכסה בתחלת שחיטה דייה א] כשרה אע'ג טו] דהויא מסוכנת כיון דמלאים כותלי בית השחיטה דם בידוע שזינקה: 


lvr: 53
pgn: 38
dfh: a
trm: ואמר שמואל כו'
txt:
<span class='five'>ואמר שמואל כו'. </span>להכי איצטריך לפרושי דכותלים דהכא לא הוו כותלים ממש אלא כותלי בית השחיטה דאי הוו כותלים ממש למחר היינו יכולים להבין אי האי זינוק הוה בתחלת שחיטה או באמצע שחיטה דאי הוה בתחלת שחיטה ימצא הזינוק למעלה בכותל דמחמת כח וחיות שהיה עדיין בבהמה זינקה למרחוק ואם ימצא הזינוק למטה בכותל בידוע שבאמצע שחיטה זינקה שלא היה בה כח כל כך לזנק הדם למרחוק אבל השתא דאמר שמואל דהני כותלי לא הוו כותלי ממש אלא כותלי בית השחיטה לא מצינו למידע אי תחלת שחיטה זינקה או לאחר שחיטה ולהכי קאמר אי אמרת בשלמא כל כמה דפירכס אפילו בתחלת שחיטה הוי פירכוס: 


lvr: 53
pgn: 38
dfh: a
trm: אלא אי אמרת
txt:
<span class='five'>אלא אי אמרת. </span>באמצע שחיטה בעינן מאן לימא לן למחר דזינוק דלאורתא באמצע שחיטה הוה דלמא בתחלת שחיטה זניק: 


lvr: 53
pgn: 38
dfh: a
trm: ודלמא
txt:
<span class='five'>ודלמא. </span>לעולם שאר פירכוסין לא הוו פירכוס אלא באמצע או בגמר שחיטה ושאני זינוק דעדיף חיותיה ופירכוס גדול הוא הלכך אפילו בתחלת שחיטה זינקה שפיר דמי: 


lvr: 53
pgn: 38
dfh: a
trm: אבוה בר אבוברם
txt:
<span class='five'>אבוה בר אבוברם. </span>זהו אבוברם עצמו ומכירין היו את הבן ולא יח] את האב והיו קורין אותו על שם בנו שעשו את בנו סימן לו: 


lvr: 53
pgn: 38
dfh: a
trm: עד
txt:
<span class='five'>עד. </span>משמע דחמיר האי פירכוס דרבנן מהנך דלעיל ואי דר'א עדיף מאי עד דרבנן משמע דעדיף כיון מיבעי להו למימר אלא ש'מ זינוק קיל ואפ'ה סגיא ליה כי הוי בתחלת שחיטה: 


lvr: 53
pgn: 38
dfh: b
trm: תחת אמו
txt:
<span class='five'>תחת אמו. </span> ד] היה שעה אחת פרט ליתום וה'ד האי יתום אילימא דילידתיה אמיה ולאחר שעה מתה לעולם תיחי בתמיה וכי לעולם צריכה לחיות והא תחת אמו קרינן ביה והא ליכא למימר דאשמועינן קרא שתחיה אמו כל ז' דתניא בת'כ ר' יוסי הגלילי אומר מה תלמוד לומר תחת אמו לפי שנאמר ז' ימים יהיה עם אמו יכול ה] כל ז' ת'ל תחת אמו אי תחת אמו יכול אפילו יצא ממנה כשהיא מתה ת'ל עם אמו משמע ששניהם בעולם אחד שתהא קרויה אמו הא כיצד אפילו נתקיימה לו אמו שעה אחת והאי תחת אמו משמע ליה לרבי יוסי הגלילי חליפי אמו שמתה אמו והוא נשאר במקומה: 


lvr: 53
pgn: 38
dfh: b
trm: אלא דמתה והדר ילידתיה
txt:
<span class='five'>אלא דמתה והדר ילידתיה. </span>היינו יוצא דופן דכל שקרעוה והוציאו את ולדה בין מתה ובין חיה הוי יוצא דופן: 


lvr: 53
pgn: 38
dfh: b
trm: זה פירש למיתה
txt:
<span class='five'>זה פירש למיתה. </span>אמו כלומר בשעת מיתתה ילדה דרך הרחם ואשמועינן קרא דבעינן חיות עד גמר לידה ולאחר לידה מעט ואי לא ה'ל יתום דעל כרחיה האי תחת אמו למעוטי חיה באמצע לידה ומתה בגמר לידה אתי ו] : 


lvr: 53
pgn: 38
dfh: b
trm: אי אמרת בשלמא
txt:
<span class='five'>אי אמרת בשלמא. </span>אחר סוף לידה אשמועינן דבעינן חיותא שיצא כולו מחיים ולמעוטי מתה בגמר לידה: 


lvr: 53
pgn: 38
dfh: b
trm: היינו
txt:
<span class='five'>היינו. </span>דלא אימעיט ליה מתה בסוף לידה מכי יולד פרט ליוצא דופן דהאי נמי לאו יוצא דופן הוא כי מתה בגמר לידה: 


lvr: 53
pgn: 38
dfh: b
trm: למה לי קרא מכי יולד נפקא
txt:
<span class='five'>למה לי קרא מכי יולד נפקא. </span>דאכתי ה'ל יוצא דופן ז] אלא ש'מ כל מלתא דבעו בה רבנן חיותא בעינן שיהא חיות בגמר דיליה: 


lvr: 53
pgn: 38
dfh: b
trm: כולהו תננהו
txt:
<span class='five'>כולהו תננהו. </span>לשון קושיא הוא כלומר למה ליה לרבה לאשמועינן דהלכתא הכי הא סתם מתניתין היא: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 38
dfh: b
trm: ורבי אליעזר פוסל
txt:
<span class='five'>ורבי אליעזר פוסל. </span>דכיון דבהמה דעובד כוכבים היא אע'ג דישראל קשחיט מהניא ביה מחשבת עובד כוכבים דסתם מחשבתו לעבודת כוכבים: 


lvr: 53
pgn: 38
dfh: b
trm: ומה במקום שמחשבה פוסלת
txt:
<span class='five'>ומה במקום שמחשבה פוסלת. </span>דהיינו במוקדשין כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ז)</span> לא יחשב קרי ביה לא יחשב לאוכלה ביום השלישי כי פגול יהיה והכי מפרש בזבחים <span class='mareimakom'>(דף כט:)</span>: 


lvr: 53
pgn: 38
dfh: b
trm: אין הכל הולך אלא אחר העובד
txt:
<span class='five'>אין הכל הולך אלא אחר העובד. </span>דכתיב המקריב לא יחשב אבל בעלים לא פסלי במחשבתן כי מקריב לה כהן: 


lvr: 53
pgn: 38
dfh: b
trm: מקום שאין המחשבה פוסלת
txt:
<span class='five'>מקום שאין המחשבה פוסלת. </span>כגון בחולין כלומר חולין שאין המחשבה פוסלת בהם ובגמרא מפרש מאי קאמר דהא מחשבת עבודת כוכבים פסלה בהו דהא זבחי מתים איקרו מה מת אסור בהנאה אף תקרובת עבודת כוכבים אסורה בהנאה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 38
dfh: b
trm: והני תנאי
txt:
<span class='five'>והני תנאי. </span>תנא קמא ורבי אליעזר אית להו דר'א בר' יוסי ח] כלומר דטעמיה דתנא קמא דמכשר לאו משום דאין מחשבה הולכת אלא אחר העובד דא'כ היינו ר' יוסי אלא כר'א בר'י סבירא להו ט] טעמיה מפרש ואזיל: 


lvr: 53
pgn: 38
dfh: b
trm: שהבעלים מפגלין
txt:
<span class='five'>שהבעלים מפגלין. </span>וטעמא מפרש בזבחים בפרק ב'ש <span class='mareimakom'>(דף מז.)</span> בסופו דכתיב והקריב המקריב וגו' אלמא בעלים קרי מקריב הלכך איתנהו בכלל המקריב לא יחשב אם חשבו על שחיטת כהן או על זריקתו ע'מ לאכול חוץ לזמנו הוי פיגול: 


lvr: 53
pgn: 38
dfh: b
trm: סבר אי הוה שמעיניה
txt:
<span class='five'>סבר אי הוה שמעיניה. </span>לעובד כוכבים דחשיב על שחיטת ישראל ואמר שחיטת בהמה זו לעבודת כוכבים תהא אסורה דמהניא מחשבת בעלים כר' אליעזר בר' יוסי ואי לא י] שמעיניה דחשיב סתם מחשבת עובד כוכבים לעבודת כוכבים לא אמרינן: 


lvr: 53
pgn: 38
dfh: b
trm: זה עובד
txt:
<span class='five'>זה עובד. </span>משום שחיטת פנים נקט לה דאפילו בקרבן ס'ל לר' יוסי דאין הבעלים מפגלין  יא] ורבי יוסי פליג אתנא קמא וארבי אליעזר: 


lvr: 53
pgn: 38
dfh: b
trm: איכא דאמרי אפילו בדשמעיניה
txt:
<span class='five'>איכא דאמרי אפילו בדשמעיניה. </span>לעובד כוכבים דחשיב פליגי רבנן עליה דר'א ואית להו לתרוייהו בעלים מפגלין בקרבן כר' אליעזר בר' יוסי וגבי חולין פליגי: 


lvr: 53
pgn: 39
dfh: a
trm: לא ילפינן
txt:
<span class='five'>לא ילפינן. </span>למימר בעלים אוסרין אלא כדכתיב קרא <span class='mareimakom'>(תהלים קו)</span> זבחי מתים שנזבח לעבודת כוכבים דבפנים הוא דכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר טו)</span> והקריב המקריב דבעלים קרי מקריב אבל בחוץ לא אמרינן הכי: 


lvr: 53
pgn: 39
dfh: a
trm: ור'א סבר ילפינן
txt:
<span class='five'>ור'א סבר ילפינן. </span>במה מצינו דבעלים פוסלים במחשבת עבודת כוכבים בחולין ואפילו אחר שוחט וגבי עובד כוכבים אפילו בסתמא דסתם מחשבת עובד כוכבים לעבודת כוכבים: 


lvr: 53
pgn: 39
dfh: a
trm: לזרוק דמה לעבודת כוכבים
txt:
<span class='five'>לזרוק דמה לעבודת כוכבים. </span> ב] ודאשחטה לשם עבודת כוכבים שהיה בדעתו לעובדה בשחיטה זו דברי הכל אסורה דהא זבחי מתים הוא אלא בשלא היה מתכוין להיות שחיטה זו עבודה לעבודת כוכבים אלא שחטה לעצמו ע'מ שיעבוד העבודת כוכבים בזריקת דמה או בהקטר חלבה: 


lvr: 53
pgn: 39
dfh: a
trm: מחשבין מעבודה לעבודה
txt:
<span class='five'>מחשבין מעבודה לעבודה. </span>כשחישב בשעת עבודה זו על עבודה אחרת כגון שחישב בשחיטה על הזריקה הויא מחשבה לגבי עבודת כוכבים: 


lvr: 53
pgn: 39
dfh: a
trm: מפנים
txt:
<span class='five'>מפנים. </span>ממחשבת פיגול של פנים שהשוחט ע'מ לזרוק דם למחר או להקטיר אימורין למחר זהו עיקר פיגול: 


lvr: 53
pgn: 39
dfh: a
trm: שחטה לשמה
txt:
<span class='five'>שחטה לשמה. </span>בחטאת מיירי דכל שאר זבחים כשרין שלא לשמן אבל חטאת שנשחטה שלא לשמה פסולה וכן פסח שנשחט שלא לשמו ואם שחט החטאת לשמה לזרוק דמה שלא לשמה: 


lvr: 53
pgn: 39
dfh: a
trm: רבי יוחנן אמר פסולה
txt:
<span class='five'>רבי יוחנן אמר פסולה. </span>דגמרינן מחשבת פסול שלא לשמה ממחשבת פיגול דעיקרו מעבודה לעבודה: 


lvr: 53
pgn: 39
dfh: a
trm: אלא זביחה דעבודת כוכבים דמיתסרא
txt:
<span class='five'>אלא זביחה דעבודת כוכבים דמיתסרא. </span>בהנאה כדאמרינן במסכת עבודה זרה <span class='mareimakom'>(דף לב:)</span> תקרובת עבודת כוכבים מיקרי זבחי מתים כדכתיב ויאכלו זבחי מתים מה מת אסור בהנאה אף תקרובת עבודת כוכבים אסורה בהנאה ומת גופיה מנלן דאסור בהנאה אתיא שם שם נאמר כאן ותמת שם מרים ונאמר להלן גבי עגלה ערופה וערפו שם את העגלה מה עגלה ערופה אסורה בהנאה כדאמר שם תהא קבורתה אף מת אסור בהנאה ומה מת אסור בהנאה ומטמא באהל אף תקרובת עבודת כוכבים נמי: 


lvr: 53
pgn: 39
dfh: a
trm: פנים קשיא לריש לקיש
txt:
<span class='five'>פנים קשיא לריש לקיש. </span>דקתני מחשבה פוסלת במוקדשין ולא קתני מפגלת ש'מ בשאר פסולי פנים נמי כגון זריקת דם וחטאת שלא לשמה קתני דמחשבין: 


lvr: 53
pgn: 39
dfh: a
trm: בשלמא פנים לר'ל לא קשיא
txt:
<span class='five'>בשלמא פנים לר'ל לא קשיא. </span>דאיכא למימר מקמי דשמעה להך מתניתין מרבי יוחנן רביה הוה פליג אסברא דרביה ואמר מסתברא דלא ילפינן ולבתר דשמעה להך מתניתין מרבי יוחנן רביה וידע דלאו סברא דרבי יוחנן רביה  אלא מתניתא הוא דגמרינן פסול מפיגול איכא למימר דהדר ביה להכי נקט רבי יוחנן משום דרביה הוה ואגמריה משנה וברייתא. ל'א לבתר דשמעה לרבי יוחנן רביה דפליג עליה ואמר מחשבין איכא למימר דהדר ביה: 


lvr: 53
pgn: 39
dfh: a
trm: בארבע עבודות
txt:
<span class='five'>בארבע עבודות. </span>הא דקתני אין מחשבה פוסלת בחולין לאו מעבודה לעבודה קאמר אלא בארבע עבודות קאמר: 


lvr: 53
pgn: 39
dfh: a
trm: וה'ק ומה
txt:
<span class='five'>וה'ק ומה. </span>מוקדשין שנפסלין במחשבה בארבע עבודות שחיטה וקבלה זריקה והולכה באיזו מאלו שחישב ע'מ לאכול מן הזבח חוץ לזמנו פיגול הוא אין מחשבה הולכת אלא אחר העובד:  חולין


lvr: 53
pgn: 39
dfh: b
trm: חולין
txt:
<span class='five'>חולין. </span>לענין עבודת כוכבים שאין מחשבה פוסלת בהן בד' עבודות אלא בשנים בשחיטה ובזריקה דהני הוא דכתיבן <span class='mareimakom'>(שמות כב)</span> זובח לאלהים יחרם בל אסיך נסכיהם מדם <span class='mareimakom'>(תהלים טז)</span> אבל קבלה והולכה לא כתיב בהו והקטרה אע'ג דשייכא בעבודת כוכבים מיהו לאו עבודה היא לאפסודי בהמה משום הקטר חלבה לעבודת כוכבים היכא דלא נשחטה ולא נזרק דמה לעבודת כוכבים דהא אפילו בפנים לא מפסיל קרבן אם חישב על אכילת בשר בשעת הקטר חלבים: 


lvr: 53
pgn: 39
dfh: b
trm: משום כבודן דרבנן
txt:
<span class='five'>משום כבודן דרבנן. </span>דאמרי לא אמרינן סתם מחשבת עובד כוכבים לעבודת כוכבים והאי נמי אף על גב דאיגלאי מילתא דמומר הוא לא אמרינן מסתמא כי שחטה ברישא להכי שחטה דסתם מחשבתו לעבודת כוכבים לא אמרינן: 


lvr: 53
pgn: 39
dfh: b
trm: רצה לשחק בה
txt:
<span class='five'>רצה לשחק בה. </span>שלא תפציר בו לתת לה גט לפוטרה מיבם אם ימות והפליגה בדברים ואין אלו נעשין שלוחו לגרש דהא לא אמר תנו להכי נקט בריא דאילו מסוכן קיימא לן הלכה כר'ש שזורי דאמר כותבין ונותנין דתנן <span class='mareimakom'>(גיטין דף סה:)</span> בראשונה היו אומרים היוצא בקולר ואמר כתבו גט לאשתי אע'פ שלא אמר תנו הרי אלו כותבים ונותנים שמפני שהיה בהול על מיתתו לא הספיק לגמור דבריו וחזרו לומר אף המפרש והיוצא בשיירא ר'ש שזורי אומר אף המסוכן וא'ר חננאל הלכה כר'ש שזורי: 


lvr: 53
pgn: 39
dfh: b
trm: ודילמא שאני התם
txt:
<span class='five'>ודילמא שאני התם. </span>דקאמר ברישא כתבו ואיכא קצת הוכחה בתחלה ונפילתו גלויי מילתא בעלמא הוא דהאי דאמר ברישא כתבו ע'מ ליתן קאמר: 


lvr: 53
pgn: 39
dfh: b
trm: אם היה רבו שני כהן
txt:
<span class='five'>אם היה רבו שני כהן. </span>זה האומר אי אפשי בהן על כרחו שלו הן ויאכלו בתרומה ולקמיה פריך ואפילו עומד וצווח: 


lvr: 53
pgn: 39
dfh: b
trm: שזיכה לו ע'י אחר
txt:
<span class='five'>שזיכה לו ע'י אחר. </span>שמסר שטר המתנה לאחר בפניו ואמר לו זכה בשטר זה לשם פלוני: 


lvr: 53
pgn: 39
dfh: b
trm: טייעי
txt:
<span class='five'>טייעי. </span>ישמעאלים ואינן אוכלין אלא בשר שחוטה ואפילו היא מתה מאליה שוחט אותה לאוכלה וכן דרכן: 


lvr: 53
pgn: 39
dfh: b
trm: דמא ותרבא לדידן
txt:
<span class='five'>דמא ותרבא לדידן. </span>לעבודת כוכבים דמתוך שהיו טרודים בעסקיהן היו נותנין לטבחי ישראל לשחוט ולהפשיט: 


lvr: 53
pgn: 39
dfh: b
trm: לר'א
txt:
<span class='five'>לר'א. </span>דאמר מחשבת עובד כוכבים לעבודת כוכבים פוסלת שחיטת ישראל אפילו אין לו בה אלא דבר מועט: 


lvr: 53
pgn: 39
dfh: b
trm: יהיב ליה
txt:
<span class='five'>יהיב ליה. </span>עובד כוכבים זוזא לטבח ישראל בשביל בשר ואמר לו כשתשחוט בהמתך תן לי בדינר זה בשר מי מיתסר (כו') בהמה בהכי מי אמרינן כי אמר רבי אליעזר היכא דהואי בהמה בשותפות מכי זבנוה מעיקרא או שהיתה כולה של עובד כוכבים ונתנה לישראל חוץ מחצר כבד שלה אבל כי האי גוונא לא או דלמא לא שנא: 


lvr: 53
pgn: 39
dfh: b
trm: אי איניש אלמא
txt:
<span class='five'>אי איניש אלמא. </span>האי עובד כוכבים ולא מצי האי ישראל לדחוייה אם היה רוצה להחזיר לו דינר שלו אישתכח דקנייה גמורה היא: 


lvr: 53
pgn: 39
dfh: b
trm: ואי לא מצי א'ל רישך והר
txt:
<span class='five'>ואי לא מצי א'ל רישך והר. </span>הרי ראשך והרי הר הכה זה על זה או קבל דינר שלך וכיון דמצי לדחויי ואשתכח דכי שחיט ישראל לאו אדעתא דעובד כוכבים קשחיט ואינו נעשה שלוחו על כרחו דמימר אמר האי ישראל אי בעינא מהדרנא ליה זוזיה הילכך שריא ואי בעי יהיב ליה ואע'ג דקי'ל <span class='mareimakom'>(בכורות דף יג.)</span> מעות העובד כוכבים קונות ויש לו חלק בה מיהו ישראל כי שחיט מסלק ליה לעובד כוכבים ואינו נעשה שלוחו דא'ל לא לעוותי שיתפתיך אבל באיניש אלמא על כרחו שחיטה אף בשבילו היא ועובד כוכבים מחשב עליה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 40
dfh: a
trm: זבחי מתים
txt:
<span class='five'>זבחי מתים. </span>ליאסר בהנאה כדין תקרובת עבודת כוכבים שאסורה כמת ומת אסור בהנאה דנפקא לן במסכת ע'ז <span class='mareimakom'>(דף כט:)</span> מותמת שם מרים וגמר שם שם מעגלה ערופה: 


lvr: 53
pgn: 40
dfh: a
trm: דאמר לשום הר
txt:
<span class='five'>דאמר לשום הר. </span>הר אינו נעשה עבודת כוכבים דכתיב אלהיהם על ההרים ולא ההרים אלהיהם במס' ע'ז <span class='mareimakom'>(דף מה:)</span> הלכך לשמן לא מיקריא זבחי מתים ומיהו פסולה מלאכול משום דדמיא לשחיטת עבודת כוכבים מיחלפא בה וכדתנן לקמן <span class='mareimakom'>(דף מא:)</span> השוחט לשום נידר ונידב שחיטתו פסולה משום דדמי לשוחט קדשים בחוץ: 


lvr: 53
pgn: 40
dfh: a
trm: דומיא דמיכאל
txt:
<span class='five'>דומיא דמיכאל. </span>דלא מחובר הוא ובעלי חיים אף על גב דלא מיתסרי משום עבודת כוכבים כדקיימא לן בתמורה <span class='mareimakom'>(דף כט.)</span> מדאסר רחמנא נעבד לגבוה מכלל דלהדיוט שרי מיהו אלהות מקרו כדכתיב <span class='mareimakom'>(שמות ח)</span> הן נזבח את תועבת מצרים וכתיב <span class='mareimakom'>(דברים ד)</span> וראית את השמש ואת הירח ואת הכוכבים וכל צבא השמים: 


lvr: 53
pgn: 40
dfh: a
trm: היתה בהמת חבירו
txt:
<span class='five'>היתה בהמת חבירו. </span>לא מיבעיא שלו דמיתסרא משום תקרובת עבודת כוכבים בשחיטת סימן אחד דאע'ג דבעלי חיים אין נאסרים להדיוט לא משום נעבד א] שעשאו עבודת כוכבים ולא משום מוקצה שהקצו לתקרובת עבודת כוכבים כדקיימא לן בתמורה <span class='mareimakom'>(דף כט.)</span> מדאצטריך קרא למיסרינהו לגבוה כדתניא <span class='mareimakom'>(ב'ק דף מ:)</span> מן הבקר להוציא את הנעבד ומן הצאן להוציא את המוקצה מכלל דלהדיוט שרי מיהו כי עביד מעשה בגופייהו מיתסרי כדאמרינן בפרק רבי ישמעאל <span class='mareimakom'>(ע'ז דף נד:)</span> אע'פ שאמרו המשתחוה לקרקע עולם לא אסרה חפר בה בורות ושיחין ומערות והשתחוה להן אסרן והכא נמי אע'ג דאכתי בעלי חיים נינהו ב] מיתסרי והאי סימן אחד לאו דוקא דה'ה לחצי סימן ובהמת חבירו נמי אע'ג דפשיטא לן דאין אדם אוסר דבר שאינו שלו אשמועינן רב הונא דאסר לה במעשה כל דהו: 


lvr: 53
pgn: 40
dfh: a
trm: רבוצה
txt:
<span class='five'>רבוצה. </span>לא מיבעיא עומדת דכשהגביהה והרביצה קנאה בהגבהה ונעשית שלו אלא אע'ג דרבוצה ולא קנאה אסר לה במעשה: 


lvr: 53
pgn: 40
dfh: a
trm: עשה בה מעשה אסרה
txt:
<span class='five'>עשה בה מעשה אסרה. </span>אף להדיוט וטעמא יליף במסכת ע'ז <span class='mareimakom'>(דף נב:)</span> מכל הכלים אשר הזניח המלך אחז במלכותו במעלו הכנו ואמר מר מאי הכנו שגנזום דאסירי בהנאה ואף על גב דלאו דידיה הוו שהיו כלי שרת: 


lvr: 53
pgn: 40
dfh: a
trm: שלש חטאות
txt:
<span class='five'>שלש חטאות. </span>בשוגג משום שבת ומשום שוחט קדשים בחוץ ומשום עבודת כוכבים ששלשתן בכרת ומשום מקלקל לא מיפטר בשבת שהרי מתקנה הוא אצל בני נח שאבר מן החי אסור להם וחטאת כי שחטי להם בעלים דבר שאינו שלו הוי דשל גבוה הוי:  מחתך


lvr: 53
pgn: 40
dfh: b
trm: מחתך בעפר הוא
txt:
<span class='five'>מחתך בעפר הוא. </span>דכיון דנאסר משום עבודת כוכבים פקע שם קדשים מינה ונעשית של עבודת כוכבים ועפרא בעלמא היא ותו לא מחייב עליה משום שחוטי חוץ ואע'ג דאמרינן בפירקין <span class='mareimakom'>(לעיל דף כט:)</span> שחט סימן אחד בחוץ וסימן אחד בפנים חייב שהרי עשה בה מעשה חטאת העוף בחוץ ליכא למימר דבגמר הסימן חייל בהדי הדדי איסור עבודת כוכבים ושחיטת חוץ דכי אמרינן  א] סימן אחד מחייב הני מילי היכא דגמר לשחיטה בעודה קדשים כדקתני וסימן אחד בפנים דאיגלאי מילתא דבסימן קמא שחיטת חוץ הוה וטעמא דהתם משום דישנה לשחיטה מתחלה ועד סוף אבל הכא דסימן שני לא אשתחיט כלל דחיתוך עפרא בעלמא הוא קמא נמי לאו שם שחיטה עליה ולענין שבת דחיוביה ב] אנטילת נשמה הוא דמחייב אע'ג דלאו שחיטה היא וכן משום עבודת כוכבים דשחיטת עבודת כוכבים היא אבל לענין שחוטי חוץ לאו שחיטת קדשים היא: 


lvr: 53
pgn: 40
dfh: b
trm: הכא בחטאת העוף עסקינן
txt:
<span class='five'>הכא בחטאת העוף עסקינן. </span>דמליקתה בסימן אחד בפ'ק <span class='mareimakom'>(לעיל דף כא.)</span> וחיוב שחיטתה דידיה נמי בחוץ בסימן אחד דהשוחט עוף קדשים בחוץ חייב והמולקו בחוץ פטור כדתנן בזבחים בפרק השוחט והמעלה <span class='mareimakom'>(דף קיא.)</span> ויליף מאו אשר ישחט לרבות את העוף: 


lvr: 53
pgn: 40
dfh: b
trm: דכולהו ג] בהדי הדדי
txt:
<span class='five'>דכולהו ג] בהדי הדדי. </span>דכיון דשם עבודת כוכבים לא חייל עד גמר סימן אישתכח דכולה שחיטה בקדשים הואי: 


lvr: 53
pgn: 40
dfh: b
trm: ועולא מעשה כל דהו קאמר
txt:
<span class='five'>ועולא מעשה כל דהו קאמר. </span>דכיון דאמר רב הונא סימן אחד ואסמכא למילתיה אדעולא אשמועינן רב הונא דעולא מעשה כל דהו קאמר דהא סימן אחד בשחיטת עבודת כוכבים לאו גמר מעשה הוא הלכך ע'כ סימן אחד דרב הונא לאו דוקא דהוא הדין לחצי סימן ואפילו מוקמת לה בחטאת העוף הוי תיובתיה מכי שחיט בה פורתא פקע שם קדשים מינה וחיוב שחיטת חוץ ליתיה עד גמר סימן וחיתוך עפר הוא: 


lvr: 53
pgn: 40
dfh: b
trm: אלא
txt:
<span class='five'>אלא. </span>אפילו בחטאת בהמה מתוקמא ובאומר איני רוצה לעבוד עבודת כוכבים בשחיטה זו עד שתגמר ד] דהשתא לא פקע שם זבחים עד גמר זביחה ומתחייב בכולהו: 


lvr: 53
pgn: 40
dfh: b
trm: אי הכי
txt:
<span class='five'>אי הכי. </span>דטעמא דשחיטת חוץ לאו משום סימן אחד דחטאת העוף הוא אלא באומר בגמר זביחה הוא עובדה: 


lvr: 53
pgn: 40
dfh: b
trm: מאי איריא חטאת
txt:
<span class='five'>מאי איריא חטאת. </span>דנקט ליתני השוחט את הזבח דמשמע כל זבחים ומדנקט חטאת דאיתיה נמי בעוף שמע מינה בחטאת העוף קאי ועולה לא מצי למינקט משום דעולת העוף בעי שני סימנין ולאו באומר בגמר זביחה הוא עובדה דאי אינו עובדה אלא בגמר זביחה אמאי איכפל לאשמועינן עוף בבהמה נמי חייל והאי פירכא לאו לאותובי לרב הונא נקט לה דכי מדלית רב הונא מהכא ותימא דאין אדם אוסר דבר שאינו שלו אלא בגמר מעשה איכא למיפרך נמי מאי שנא חטאת דנקט אלא הכי קפריך אי איתא דטעמא משום גמר זביחה הוא מאי שנא עוף אלא על כרחך טעמא אחרינא הוא: 


lvr: 53
pgn: 40
dfh: b
trm: אלא אמר מר זוטרא
txt:
<span class='five'>אלא אמר מר זוטרא. </span>הא מתניתא מסייע ליה לרב הונא ומש'ה נקט חטאת העוף דהכשרו בסימן אחד דאי תנא זבח ליכא לחיוביה בשחיטת חוץ משום דמיתסר בתחילת שחיטה ופקע שם קדשים מיניה כרב הונא אבל בעוף משכחת שלש חטאות וכגון שהיה חצי קנה פגום והוסיף עליו כל שהוא ה] דמתכשר בפנים ומחייב עליה משום שחיטת חוץ וחיוב חוץ ומעשה כל דהו דעבודת כוכבים ונטילת נשמה דשבת בהדי הדדי אתו: 


lvr: 53
pgn: 40
dfh: b
trm: לא הויא חטאת תיובתיה
txt:
<span class='five'>לא הויא חטאת תיובתיה. </span>דעולא מרישא כי הוה ס'ד דבבהמה קאי דאיכא למימר מעשה רבה קאמר עולא דהיינו גמר מעשה: 


lvr: 53
pgn: 40
dfh: b
trm: דקני ליה לכפרה
txt:
<span class='five'>דקני ליה לכפרה. </span>שהבעלים מתכפרין בה. ל'א אי הכי דבגמר זביחה הוא עובדה מאי איריא חטאת דמשמע דאיכפל תנא לאשמועינן מידי דלית ליה חלק בו שהבעלים שוחטין אותה והיא כולה לכהנים ליתני זבח דלישתמע אפילו שלמים שהן שלו מחייב שלש חטאות דהא לא פקע שם קדשים מיניה עד גמר זביחה ומדנקט חטאת ש'מ בעובד עבודת כוכבים בתחלת שחיטה קאמר ומשום טעמא דחטאת אינו שלו ולא מצי אסר במעשה זוטא דאילו שלמים הוה אסר במעשה זוטא ומ'מ לרב הונא קשיא דהא מדנקט חטאת ש'מ טעמא דתנא משום דדבר שאינו שלו לא אסר אלא אמר מר זוטרא לעולם בעובד בתחלת זביחה ולא תיקשי לרב הונא דהכא בחטאת העוף קאי ובחצי קנה פגום דבההוא מעשה כל דהו דאיתסרא ביה איחייב משום שחיטת חוץ והיינו דנקט חטאת משום דאיתא בעוף ועולה לא מצי למינקט משום דאפילו בעוף בעיא שני סימנין: 


lvr: 53
pgn: 40
dfh: b
trm: לא הויא חטאת תיובתיה
txt:
<span class='five'>לא הויא חטאת תיובתיה. </span>דמאי מעשה דעולא מעשה רבה ולא הוה מיצטריך ליה לאוקמי בחטאת העוף דהאי דנקט חטאת ולא תנא זבח משום דאילו שלמים כיון דדידיה נינהו הוו מיתסרי במעשה כל דהו וליכא חיוב שחיטת חוץ אבל חטאת לא מיתסר עד גמר שחיטה דאיכא מעשה רבה ולשון זה נראה בעיני דהכי מסתבר לישנא דתלמודא דלרב הונא לחודיה קמותיב: 


lvr: 53
pgn: 40
dfh: b
trm: דחבריה לא מצי אסר
txt:
<span class='five'>דחבריה לא מצי אסר. </span>במעשה כל דהו ולהכי תנא חטאת דכהנים היא דאילו שלמים דידיה נינהו ומיתסרי במעשה כל דהו: 


lvr: 53
pgn: 40
dfh: b
trm: אין אדם אוסר דבר שאינו שלו
txt:
<span class='five'>אין אדם אוסר דבר שאינו שלו. </span>אפילו בגמר מעשה ואית דמפרשי במעשה כל דהו ולא היא דא'כ לא הוי מנסך תיובתייהו דהא מעשה גמור הוא ולקמן מותיב להו ממנסך: 


lvr: 53
pgn: 40
dfh: b
trm: ואוקימנא
txt:
<span class='five'>ואוקימנא. </span>על כורחין בחטאת העוף מדלא תנא זבח ואע'פ דלהנך רבנן לא מצי למיתני זבח דכיון דשלמים דידיה נינהו הוו מיתסרי בתחלת חתיכה ותו ליכא חיוב שחיטת חוץ וכי תנא חטאת הוי דבר שאינו שלו ולא מיתסר ולא פקע שם קדשים מיניה אפילו הכי מדלא נקט עולה דשכיח ולא הוי נמי דידיה ונקט חטאת דמידי דאיתיה בעוף בסימן אחד ודאי טעמא משום סימן אחד דעוף הוא ובחצי קנה פגום כדאמרן:  אבל


lvr: 53
pgn: 41
dfh: a
trm: ואי אין אדם אוסר דבר שאינו שלו מאי איריא
txt:
<span class='five'>ואי אין אדם אוסר דבר שאינו שלו מאי איריא. </span>דתני עוף אפי' בהמה נמי דהא לא פקע שם קדשים מיניה ומיהו איהו מיחייב משום עובד עבודת כוכבים דמ'מ אע'ג דלא מיתסרא מיפלח פלחא: 


lvr: 53
pgn: 41
dfh: a
trm: כדידיה דמיא
txt:
<span class='five'>כדידיה דמיא. </span>הלכך לא מצי למיתני שום זבח דאילו עולה מכפרת אעשה וחטאת ואשם על חטאים ושלמים ושאר קדשים קלים דידיה נינהו להכי נקט עוף ובחצי קנה פגום דמיחייב בשחיטת חוץ בההוא פורתא דמיתסר ביה: 


lvr: 53
pgn: 41
dfh: a
trm: והמדמע
txt:
<span class='five'>והמדמע. </span>תרומה בחולין של חבירו דמוזיל להו דמיבעי ליה לזבונינהו לכהנים בדמי תרומה דהיינו בזול דלא חזו אלא לכהנים: 


lvr: 53
pgn: 41
dfh: a
trm: בשוגג
txt:
<span class='five'>בשוגג. </span>שלא ידע שהיא תרומה ולא ידע שהוא נאסר בניסוך זה או כסבור יין שלו הוא: 


lvr: 53
pgn: 41
dfh: a
trm: פטור מלשלם
txt:
<span class='five'>פטור מלשלם. </span>ואע'ג דמזיק בשוגג חייב כדקיימא לן <span class='mareimakom'>(ב'ק דף כו.)</span> אדם מועד לעולם בין ער ובין ישן בין שוגג ובין מזיד הכא היזק שאינו ניכר הוא ולא שמיה היזק ובמזיד חייב לשלם דקנסוה רבנן ומשום דקם ליה בדרבה מיניה לא מיפטר ואע'ג דחייב מיתה משום עבודת כוכבים ואפילו לא התרו בו דלא מיקטיל קיימא לן <span class='mareimakom'>(כתובות דף לד:)</span> חייבי מיתות שוגגין פטורין מלשלם הכא חייב אפי' אתרו ביה כדאוקימנא טעמא במסכת גיטין <span class='mareimakom'>(דף נב:)</span> משעה דאגבהיה ע'מ לאוסרו מיחייב לשלומי ומתחייב בנפשו לא הוי עד שעת ניסוך: 


lvr: 53
pgn: 41
dfh: a
trm: ורב נחמן ורב עמרם ורב יצחק אמרי לך
txt:
<span class='five'>ורב נחמן ורב עמרם ורב יצחק אמרי לך. </span>הא דרב הונא תוקים כתנאי דהא ר' יהודה בן בבא פליג אבל מילתא דידן לא תוקים כתנאי דאנן אמרינן שפיר אפילו לת'ק דאפילו לדידיה דאדם אוסר ה'מ עובד כוכבים אבל ישראל לצעורי לחבריה עביד ואין דעתו לעבודת כוכבים: 


lvr: 53
pgn: 41
dfh: a
trm: בישראל מומר
txt:
<span class='five'>בישראל מומר. </span>וה'ה דמצי לאוקמא בדאית ליה שותפות בגוה כדאוקמוה אינהו לעיל השתא מיהא כיון דאתינן להכי דעובד כוכבים אוסר מוקמינן לה בגוה ואליבא דתנא קמא: 


lvr: 53
pgn: 41
dfh: a
trm: התרו בו
txt:
<span class='five'>התרו בו. </span>בישראל שלא ישחט לעבודת כוכבים ושחט לאחר שקבל התראה וקודם לכן לא היה בחזקת מומר: 


lvr: 53
pgn: 41
dfh: a
trm: מאי
txt:
<span class='five'>מאי. </span>מי אסר או לא קבלת התראה שמתרין בו הוי יודע שאתה מוזהר על כך והתורה אמרה שאתה חייב מיתה והוא אומר יודע אני וע'מ כן אני עושה שאמות והכי אמרינן בסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף מא.)</span> מות יומת עד שיתיר עצמו למיתה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 41
dfh: a
trm: לתוך עוגה של מים
txt:
<span class='five'>לתוך עוגה של מים. </span>גומא כמו עוגיות לגפנים דמ'ק <span class='mareimakom'>(דף ב.)</span> לשון מורי. לישנא אחרינא לתוך העוגל והיא היא: 


lvr: 53
pgn: 41
dfh: a
trm: ובספינה
txt:
<span class='five'>ובספינה. </span>יכול לשחוט על גב הכלים והדם שותת לתוך הים שלא ללכלך את הספינה ולא מיחזי כשוחט לתוך ימים: 


lvr: 53
pgn: 41
dfh: a
trm: אבל עושה גומא
txt:
<span class='five'>אבל עושה גומא. </span>משמע שוחט לתוכה ובגמרא פריך הא אמרת אין שוחטין לגומא וטעמא דגומא משום שהוא חוק הצדוקים לעבודת כוכבים:  יחקה


lvr: 53
pgn: 41
dfh: b
trm: יחקה את הצדוקים
txt:
<span class='five'>יחקה את הצדוקים. </span>יחזיק ידיהם בחוקותיהם. יחקה לשון חוק: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 41
dfh: b
trm: בדיקה אחריו
txt:
<span class='five'>בדיקה אחריו. </span>שמא מין הוא לעבודת כוכבים ויבדלו מפתו ומיינו: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 41
dfh: b
trm: לשם עולה
txt:
<span class='five'>לשם עולה. </span>דכיון דבאה בנדר ובנדבה הרואה אומר עכשיו הוא מקדיש ושוחטה לעולה וקדשים בחוץ מותרים וגזור רבנן א] עליה פסול וכן שלמים וכו': 


lvr: 53
pgn: 41
dfh: b
trm: אשם תלוי
txt:
<span class='five'>אשם תלוי. </span>בא על ספק חיוב כרת כגון ב' חתיכות לפניו ואכל אחת מהן ובאו עדים ואמרו אחת מהן של חלב היתה ואין ידוע איזו אכל אשתו ואחותו עמו בבית כסבור  ב] שבא על אשתו ונחלף ולא ידע למחר על איזו מהם בא שהיו שתיהן במטה ג] והוא לא היה יודע מביא אשם תלוי להגין מן היסורין עד שיודע לו אם חטא ודאי מביא חטאת ובגמ' פריך והא לאו נידר ונידב הוא והרואה יודע שאין בדבריו כלום שאין שם אשם תלוי אא'כ היה מחוייב וההוא קלא אית ליה ופסח נמי בגמ' פריך: 


lvr: 53
pgn: 41
dfh: b
trm: אשם ודאי
txt:
<span class='five'>אשם ודאי. </span>אשם גזילות דהיינו נשבע לשקר לכפירת ממון אשם מעילות אשם שפחה חרופה ועל ד] שם שאשם תלוי בא על ספיקו קרי להו להני אשם ודאי: 


lvr: 53
pgn: 41
dfh: b
trm: לשם בכור לשם מעשר
txt:
<span class='five'>לשם בכור לשם מעשר. </span>מידע ידעי דשקר הוא דבכור ומעשר מידע ידעי מקמי הכי דאילו ההיא שעתא לאו בני אפרושי נינהו דנימא השתא קמקדיש להו: 


lvr: 53
pgn: 41
dfh: b
trm: זה הכלל
txt:
<span class='five'>זה הכלל. </span>בגמ' מפרש לאתויי מאי דהא חשבינהו לכולהו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 41
dfh: b
trm: בכל יום
txt:
<span class='five'>בכל יום. </span>שבכל יום הוא עומד בספק חטאת ולבו נוקפו שמא חטא ומצינו שהכשיר הכתוב אשם תלוי ליקרב וליאכל היכא דהוחזק ספק חטא בעדים והאי נמי אנן סהדי ה] דכל יומא בספק חטא קאי: 


lvr: 53
pgn: 41
dfh: b
trm: הואיל והפרשתו כל השנה
txt:
<span class='five'>הואיל והפרשתו כל השנה. </span>כל ימות השנה ראוי להפרישו ולהניחו עד זמנו הלכך השתא נמי אמרי השתא מפריש ליה וקשחיט פסח בשאר ימות השנה וקי'ל דשלמים הוא ואמרי קשחיט שלמים בחוץ ואכיל להו: 


lvr: 53
pgn: 41
dfh: b
trm: לא שנו אלא שאינו מחוייב חטאת
txt:
<span class='five'>לא שנו אלא שאינו מחוייב חטאת. </span>דלא אמרי אינשי השתא מפריש לה דהא חטאת לאו בנדר ובנדבה אתי והא לא חשו רבנן דלמא מאן דחזי סבר מחוייב חטאת הוא דההוא קלא אית ליה דמי שבא לידו דבר עבירה בשוגג אינו מחפה עליה כדי שיתבייש ומתכפר לו: 


lvr: 53
pgn: 41
dfh: b
trm: והא לא קאמר לשם חטאתי
txt:
<span class='five'>והא לא קאמר לשם חטאתי. </span>דמשמע שאני חייב אלא לשם חטאת דמשמע לשון נדר ומידע ידיע דאין בדבריו כלום דבשלמא דבר הנידר ונידב איכא למימר השתא מקבל לה עליה בשעת הפרשה ולא בעי למימר לשם עולתי אבל הכא כל כמה דלא אמר לשם חטאתי לא משמע לשם אותה שאני מחוייב: 


lvr: 53
pgn: 41
dfh: b
trm: באומר לשם חטאתי
txt:
<span class='five'>באומר לשם חטאתי. </span>והיכא דאינו מחוייב חטאת אפי' [אמר] לשם חטאתי מידע ידעי דמשקר: 


lvr: 53
pgn: 41
dfh: b
trm: שאין לו זבח
txt:
<span class='five'>שאין לו זבח. </span>דליכא למימר השתא עביד לה תמורה דבמאי מימר לה דהא ליכא למיגזר מאן דחזי סבר יש לו זבח אחר דההוא קלא אית ליה: 


lvr: 53
pgn: 41
dfh: b
trm: אימר אמורי אמיר ביה
txt:
<span class='five'>אימר אמורי אמיר ביה. </span>ומאן דחזי סבר השתא מימר לה בהך אמירה דבשעת שחיטה ואע'ג דלא מוקי לה בהדי זבח חייל עלה שם תמורה דתנן בתמורה <span class='mareimakom'>(דף כז.)</span> תחת חטאת תחת עולה שיש לי בבית היה לו דבריו קיימין: 


lvr: 53
pgn: 41
dfh: b
trm: והא לא קאמר לשם תמורת זבחי
txt:
<span class='five'>והא לא קאמר לשם תמורת זבחי. </span>דלהוי משמע שימירנה בו אלא לשם תמורה דמשמע דבשמא בעלמא בעי לשוויי תמורה ואיהו ליתא אלא היכא דמימר לה בזבח דתנן בתמורה <span class='mareimakom'>(שם)</span> תחת חטאת תחת עולה לא אמר כלום: 


lvr: 53
pgn: 41
dfh: b
trm: לשם תמורת זבחי
txt:
<span class='five'>לשם תמורת זבחי. </span>ואשמועינן מתני' דהיכא דאין לו זבח כשר ולא חיישינן דלמא מאן דחזי סבר דאית ליה מ'ט דאי הוה ליה מידע הוו ידעי: 


lvr: 53
pgn: 41
dfh: b
trm: עולת נזיר
txt:
<span class='five'>עולת נזיר. </span>דאי אמר הריני שוחט לשם עולת נזיר פסולה דמאן דחזי סבר נדר הוא והשתא קמפריש ושחיט לה ואע'ג דנזיר נידר ונידב הוא דע'י נדר הוא בא אי לא הוה תני זה הכלל לאתויי לא שמעינן ליה מעולה דרישא: 


lvr: 53
pgn: 41
dfh: b
trm: קא משמע לן
txt:
<span class='five'>קא משמע לן. </span>דמימר אמרי דלמא נדר בצינעא זה שלשים יום שהוא סתם נזירות ובשלשים יום לא מינכרא מילתיה לשכניו: 


lvr: 53
pgn: 41
dfh: b
trm: לאתויי עולת יולדת
txt:
<span class='five'>לאתויי עולת יולדת. </span>שאם אמר לשם עולת יולדת בפירוש כשרה דמידע ידעי דהשתא לא נדר לה וכדמפרש בשאין לו אשה: 


lvr: 53
pgn: 41
dfh: b
trm: מהו דתימא
txt:
<span class='five'>מהו דתימא. </span>כלומר ואיצטריך רבי אלעזר לאשמועינן דכי יש לו אשה פסולה אף על גב דאמרה רבי אלעזר לעיל גבי תמורה:  מהו


lvr: 53
pgn: 42
dfh: a
trm: קמ'ל
txt:
<span class='five'>קמ'ל. </span>ר' אלעזר דאימר אפולי אפיל לישנא אחרינא הא דר' אלעזר ור' אבהו לא גרסינן וה'ג לאתויי עולת יולדת מהו דתימא אימא ילודי יליד קמ'ל דאם איתא דאוליד קלא אית לה ובשיש לו אשה מתוקמא מתניתין ואיצטריך לתנא למתנייה בזה הכלל דמהו דתימא ניחוש לה למאן דחזי סבר בצינעא אוליד קמ'ל זה שמעתי ועיקר הוא חדא דהא לא ב] אמרו והאי מהו דתימא בכל הנך שמעתתא דאמוראי דלא שאנו דלעיל אמתניתין דזה הכלל  קמא אמרו מהו דתימא ואורחא דגמרא למימר מהו דתימא אכלל דמתניתין ועוד בשאין לו אשה למה ליה למתנייה זה הכלל לאתויי פשיטא למאי ניחוש לה:  הדרן עלך השוחט 


lvr: 53
pgn: 42
dfh: a
trm: נשברה השדרה ונפסק החוט
txt:
<span class='five'>נשברה השדרה ונפסק החוט. </span>חדא היא וטרפות דידה משום חוט הוא ונשברה השדרה דקתני אורחא דמילתא נקט דפסיקת החוט ע'י שבירת שדרה היא: 


lvr: 53
pgn: 42
dfh: a
trm: או שחסרה
txt:
<span class='five'>או שחסרה. </span>בגמרא פריך <span class='mareimakom'>(לקמן דף מז:)</span> היינו נקב: 


lvr: 53
pgn: 42
dfh: a
trm: סמפונות
txt:
<span class='five'>סמפונות. </span>קנוקנות קטנות המתפשטות בתוך הריאה שהדם נובע ג] בה כשחותכים אותה: 


lvr: 53
pgn: 42
dfh: a
trm: גדולה וקטנה
txt:
<span class='five'>גדולה וקטנה. </span>לא גסה ודקה קאמר אלא א] על [שור] קטן ושור גדול אם נקרע טפח בשור אע'ג דלא הוי רובא: 


lvr: 53
pgn: 42
dfh: a
trm: ובית הכוסות
txt:
<span class='five'>ובית הכוסות. </span>סוף הכרס שקורין פנצ'א עשוי ככובע וקרוי בית הכוסות והמסס מחובר בו וסביב סביב לחיבורם כשאתה מבדילן יש דופן לזה ודופן לזה ובאמצע הן שופכין זה לתוך זה והמאכל נכנס  ה] מבית הכוסות להמסס ומהמסס לקבה ומהקבה לדקין: 


lvr: 53
pgn: 42
dfh: a
trm: שניקבו לחוץ
txt:
<span class='five'>שניקבו לחוץ. </span>שהנקב נראה מבחוץ וכגון שניקבו או זה או זה שלא במקום חיבורן לאפוקי שניקבו במקום חיבורן בשתי דופנותיהן והנקב הולך מחללו של זה לחללו של זה: 


lvr: 53
pgn: 42
dfh: a
trm: נפלה מן הגג
txt:
<span class='five'>נפלה מן הגג. </span>ושחטה מיד טרפה אף על פי שאין שבר נראה בה חוששין שנתרסקו ונתפרקו אבריה ואין טעם בטרפות שהלכה למשה מסיני הן ובגמרא <span class='mareimakom'>(לקמן דף נא:)</span> אמר שאם שהתה מעת לעת ושחטה כשרה ואע'פ שלא עמדה: 


lvr: 53
pgn: 42
dfh: a
trm: נשתברו רוב צלעותיה
txt:
<span class='five'>נשתברו רוב צלעותיה. </span>בלא שום נפילה טרפה ובגמרא <span class='mareimakom'>(שם דף נב.)</span> מפרש מאי רוב: 


lvr: 53
pgn: 42
dfh: a
trm: דרוסת הזאב
txt:
<span class='five'>דרוסת הזאב. </span>שהכה בצפרניו ומטיל בה ארס ושורפה בדקה אבל בגסה לא אלים זיהריה למיקלייה: 


lvr: 53
pgn: 42
dfh: a
trm: ודרוסת ארי בגסה
txt:
<span class='five'>ודרוסת ארי בגסה. </span>וכל שכן בדקה ותנא קמא סבר אלים זיהריה דזאב למקלייה נמי לגסה: 


lvr: 53
pgn: 42
dfh: a
trm: זה הכלל
txt:
<span class='five'>זה הכלל. </span>בגמרא <span class='mareimakom'>(לקמן נד.)</span> מפרש לאתויי מאי: 


lvr: 53
pgn: 42
dfh: a
trm: כל שאין כמוה חיה
txt:
<span class='five'>כל שאין כמוה חיה. </span>שלקתה מכה שאין בהמה לקויה דוגמתה ראויה לחיות: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 42
dfh: a
trm: ובשר בשדה טרפה
txt:
<span class='five'>ובשר בשדה טרפה. </span>ואע'ג דילפינן מיניה בעלמא <span class='mareimakom'>(מכות דף יח.)</span> בשר קדשים שיצא חוץ ממחיצתו מ'מ טרפה ו] משמע טרפה ממש: 


lvr: 53
pgn: 42
dfh: a
trm: אלא
txt:
<span class='five'>אלא. </span>מנין לטרפה שאין סופה לחיות לפרושי מתניתין דקתני כל שאין כמוה חיה טרפה אלמא טרפה אינה חיה: 


lvr: 53
pgn: 42
dfh: a
trm: ולמ'ד טרפה חיה
txt:
<span class='five'>ולמ'ד טרפה חיה. </span>לקמן בפרקין <span class='mareimakom'>(דף נז:)</span> אמרו לו והלא הרבה מתקיימות שתים ושלש שנים: 


lvr: 53
pgn: 42
dfh: b
trm: בשלמא לתנא דידן
txt:
<span class='five'>בשלמא לתנא דידן. </span>אע'ג דלא תנא אלא י'ח מ'מ לא תנא מניינא ואיכא למימר דתנא תנא ודלא תנא אתיא בזה הכלל: 


lvr: 53
pgn: 42
dfh: b
trm: אלא לתנא דבי ר' ישמעאל
txt:
<span class='five'>אלא לתנא דבי ר' ישמעאל. </span>דתנא מניינא קשיא והא איכא בסגר סימן הוא ומשנה וברייתא הן בהמה שנחתכו רגליה בפרק בהמה המקשה <span class='mareimakom'>(לקמן עו.)</span> כמה חסרון בשדרה באהילות גלודה בפרקין וכן חרותא. ושב שמעתתא שבע טרפות שמנו האמוראים ולא נשנו במשנה והן היו מקובלים מרבן. האחרונים קרי רגלים ושלפנים קרי ידים ארכובה יינויי'ל מקום חיבור השוק והירך שמפרקין אותה משם בשעת הפשטה: 


lvr: 53
pgn: 42
dfh: b
trm: ר' שמעון בן אלעזר
txt:
<span class='five'>ר' שמעון בן אלעזר. </span>בתוספתא קתני לה הכי רבי שמעון בן אלעזר מכשיר מפני שיכולה ליכוות ולחיות והכא נקט סיפא דמילתיה ולא נקט השתא ר' שמעון בן אלעזר מכשיר: ופרכינן אע'ג דיכולה ליכוות ולחיות קשיא היא דאפי' הכי איכא למימר דאטרפה לא פליג ר'ש דלמאן קא מותבינן אחנא דבי רבי ישמעאל דתנא מניינא ואיהו טרפה חיה סבירא ליה דקאמר ובין החיה אשר לא תאכל דקרי לה לטרפה חיה אלא הכי פריק סבר לה כרבי שמעון דאמר כשרה היא כדקתני התם רבי שמעון בן אלעזר מכשיר: 


lvr: 53
pgn: 42
dfh: b
trm: כמה חסרון בשדרה
txt:
<span class='five'>כמה חסרון בשדרה. </span>שלא תטמא באהל אלא במגע ובמשא כדין עצם כשעורה דאילו שדרה שלמה וגולגולת שלמה ורוב מניינו ורוב בניינו תנן באהילות <span class='mareimakom'>(פ'ב מ'א)</span> דמטמאין באהל ואע'פ שאין עליהן בשר: 


lvr: 53
pgn: 42
dfh: b
trm: והאיכא גלודה
txt:
<span class='five'>והאיכא גלודה. </span>שניטל עורה והופשטה כולה או מחמת שחין או מחמת מלאכה דקתני מתני' <span class='mareimakom'>(לקמן דף נד.)</span> וחכמים פוסלים: ומשני 


lvr: 53
pgn: 42
dfh: b
trm: סבר לה כר'מ דמכשיר</span>: <span class='five'>והאיכא חרותא
txt:
<span class='five'>סבר לה כר'מ דמכשיר</span>: <span class='five'>והאיכא חרותא. </span>דקתני מתניתין א] <span class='mareimakom'>(שם)</span> אלו כשרות חרותא בידי שמים ותניא לקמן <span class='mareimakom'>(דף נה:)</span> בידי אדם טרפה ואיזו היא חרותא כל שצמקה ריאה שלה ונתקשה כחריות של דקל מחמת שהבעיתה אדם בקולו ופעמים שצומקת מקולות וברד והיא בידי שמים והדרא בריא אבל בידי אדם תו לא הדרא בריא: 


lvr: 53
pgn: 42
dfh: b
trm: מרה מאן קתני לה
txt:
<span class='five'>מרה מאן קתני לה. </span>דחשבה ניקבה המרה במניינא די'ח טרפות במתניתין יחידאה היא ור'י ברבי יהודה קתני לה ב] לקמן בפרקין <span class='mareimakom'>(דף מג.)</span> בשמעתין ותנא דבי ר'י לית ליה מרה ואפיק מרה ועייל חרותא: 


lvr: 53
pgn: 42
dfh: b
trm: דשף מדוכתיה
txt:
<span class='five'>דשף מדוכתיה. </span>שקפץ ממקומו חור שבעצם אליה שהוא תחוב בו ולקמן <span class='mareimakom'>(דף נד:)</span> מסיים והוא דאיעכול ניבי. בוקא כמו בוכנא עגול ראשו ותחוב בחור כעלי זה התחוב בחור המכתשת: 


lvr: 53
pgn: 42
dfh: b
trm: לקתה בכוליא אחת
txt:
<span class='five'>לקתה בכוליא אחת. </span>וכ'ש בשתיהן ולקמן <span class='mareimakom'>(דף נה.)</span> מסיים בה והוא דמטיא לקותא למקום חריץ: 


lvr: 53
pgn: 42
dfh: b
trm: נעקרה צלע
txt:
<span class='five'>נעקרה צלע. </span>אע'ג דתנן במתניתין נשתברו רוב צלעותיה דוקא נשתברו התם בעינן רובא אבל נעקרה צלע אחת מעיקרה עד חצי חולייתה כדמפרש לקמן <span class='mareimakom'>(דף נב.)</span> טרפה: 


lvr: 53
pgn: 42
dfh: b
trm: וגולגולת שנחבסה
txt:
<span class='five'>וגולגולת שנחבסה. </span>שהוכתה מכות רבות ולא נפחתה ולא ניקב הקרום אם רובה נחבסה טרפה נחבסה דמינציי'ר בלע'ז: 


lvr: 53
pgn: 42
dfh: b
trm: ובשר החופה את רוב הכרס
txt:
<span class='five'>ובשר החופה את רוב הכרס. </span>זהו קרום עב שקורין טנפנ'א כשפותחין את הבהמה וחותכין את הבשר לאורך הבהמה והוא נראה והאי דקרי ליה חופה את רוב הכרס ולא קרי ליה חופה את הכרס מפני שמיעוט הכרס נחבא בתוך צלעות החזה והסחוס ורובו מכוסה בבשר: 


lvr: 53
pgn: 42
dfh: b
trm: כרס
txt:
<span class='five'>כרס. </span>פנצ'א לבדה בלא בית הכוסות והמסס ואם נקרע רובו של בשר כנגד הכרס אף ע'ג דכי משערת לההוא קרע לגבי כוליה בשר הוי מיעוטא שהרי אותו בשר מחזיק כל בני המעים והולך עד הירכים לא משערינן אלא במה שכנגד הכרס ואם מיקרע רובא דההוא טרפה ושמואל לא סבירא ליה כמאן דפריש לקמן <span class='mareimakom'>(דף נ:)</span> רוב החיצונה דמתניתין דהיינו בשר החופה את רוב הכרס דאם כן מה אתא שמואל לאשמועינן ואיהו מפרש למתניתין לקמן במילתא אחריתי: 


lvr: 53
pgn: 42
dfh: b
trm: נקובי תמניא הוו
txt:
<span class='five'>נקובי תמניא הוו. </span> ד] וכי חשבת להמסס ובית הכוסות בחד ומדלית לה למרה אכתי פשו להו תמניא נקובי דמתניתין: 


lvr: 53
pgn: 43
dfh: a
trm: לא תיפוק
txt:
<span class='five'>לא תיפוק. </span> א] כדרבנן סבירא ליה לתנא דבי ר' ישמעאל וחשיב נקובי והך דרב עוירא בחד ותרין פסוקי בחד ומשכחת להו שפיר וכל הנך טרפות דמנינן לקמן <span class='mareimakom'>(דף מז.)</span> בריאה כגון חליף דאוני ודמיא לבשרא ולביעתא ואטום בריאה כולהו בכלל ריאה שניקבה או שחסרה נינהו חליף היינו חסרה ממקום שהיא ראויה להיות שם והנך חזותא לקותא נינהו וכל לקותא סופה לינקב והויא לה נקובה וחליף דשני קרומים דוושט שניהם נטולים ממקום שהן ראויין להיות ואין לך נקובה גדולה מזו: 


lvr: 53
pgn: 43
dfh: a
trm: נפולה
txt:
<span class='five'>נפולה. </span>נפלה מן הגג וגלודה בכלל נטולה שניטל עורה ונחתכו רגליה בכלל חסורה ושף מדוכתיה בכלל נטולה וכן נדלדלו סימנים ועקירת צלע וחביסת גולגולת בכלל שבורה ובשר החופה היינו קרועה: 


lvr: 53
pgn: 43
dfh: a
trm: למעוטי לקותא דרכיש
txt:
<span class='five'>למעוטי לקותא דרכיש. </span>דכוליא שאינה בכלל אלו ופליג עולא עליה ואם תאמר ישנה בכלל נקובה כי היכי דאמרינן בלקותא דריאה לאו מילתא היא דהוה ליה ניקבה הכוליא והא ליכא למ'ד דאפי' רכיש מודי דניקבה הכוליא כשרה ובלקותא הוא דטריף: 


lvr: 53
pgn: 43
dfh: a
trm: שמונה מיני טרפות בנקובה
txt:
<span class='five'>שמונה מיני טרפות בנקובה. </span>נקובת הוושט והקרום והלב והריאה והקיבה והדקין כרס הפנימי והמסס ובית הכוסות חדא הוא הא תמניא: 


lvr: 53
pgn: 43
dfh: a
trm: ואם תאמר ט'
txt:
<span class='five'>ואם תאמר ט'. </span>יש דהא איכא נמי מרה ההיא יחידאה היא ולית הלכתא כוותיה ודרב עוירא לית ליה לחייא: 


lvr: 53
pgn: 43
dfh: a
trm: רק את נפשו שמור
txt:
<span class='five'>רק את נפשו שמור. </span>מכות מות הכהו ולכך נצטווה לשמור נפשו כדאמרינן בהשותפין <span class='mareimakom'>(ב'ב דף טז.)</span> גדול צערו של שטן משל איוב משל לאומר לעבדו שבור חבית ושמור יינה: 


lvr: 53
pgn: 43
dfh: a
trm: הלכה כדברי האומר בכזית
txt:
<span class='five'>הלכה כדברי האומר בכזית. </span>דבעינן כזית שיור בניטל הכבד ופלוגתא היא בפרקין <span class='mareimakom'>(ד' מו.)</span> ב] דרמינן סתמי דמתני' אהדדי דקתני רישא אלו טרפות ניטל הכבד ולא נשתייר ממנה כלום הא נשתייר כשרה ואע'ג דליכא כזית והדר תני אלו כשרות ניטל הכבד ונשתייר ממנה כזית ומוקמינן לה כתנאי והכא מייתי לה משום שמעתתא דרבי יצחק בר יוסף משמיה דרבי יוחנן: 


lvr: 53
pgn: 43
dfh: a
trm: והא אמר רבי יוחנן הלכה כסתם משנה
txt:
<span class='five'>והא אמר רבי יוחנן הלכה כסתם משנה. </span>והא נמי סתמא היא ומאי אולמא דסיפא מרישא: 


lvr: 53
pgn: 43
dfh: a
trm: אמוראי נינהו
txt:
<span class='five'>אמוראי נינהו. </span>ורבי יצחק סבר דלא כייל רבי יוחנן למימר הלכה כסתם משנה אלא היכא דסבירא ליה אמר בהדיא הלכה כמשנה זו ואמורא אחרינא אמר משמיה דר' יוחנן הלכה כסתם משנה והיכא דאיכא תרי סתמי דסתרן אהדדי אי איכא טעמא לאלומי חדא מחברתה כי ההיא דסנהדרין דאחד דיני ממונות <span class='mareimakom'>(דף לד:)</span> אזיל רבי יוחנן בתרה ואי לא מספקא ליה ולא קבע בהו הלכתא כחד מנייהו ובהני תרי אי הוה משכחינן טעמא בהא דרבי יצחק לא הוה מוקמינן לה באמוראי ומשום דליכא לאלומי איצטריך לן לשנויי דרבי יצחק לית ליה האי כללא דר' יוחנן: 


lvr: 53
pgn: 43
dfh: a
trm: בקורקבן פסול
txt:
<span class='five'>בקורקבן פסול. </span>הכי ס'ל משום שהמאכל מתאסף שם ומחלחלן ונכנס בנקב עד שיוצא דרך נקב השני: 


lvr: 53
pgn: 43
dfh: a
trm: ופעיא ביה
txt:
<span class='five'>ופעיא ביה. </span>צועקת שאע'פ שהקנה מוציא קול אי אפשר שלא יהא הוושט מתפשט עמו ואני שמעתי פעיא מנשמת: 


lvr: 53
pgn: 43
dfh: a
trm: אינו קרום
txt:
<span class='five'>אינו קרום. </span>ואם ניקב ונסתם אפילו עלתה בו סתימה עבה אינה מתקיימת כדאמרינן ביבמות <span class='mareimakom'>(דף עו.)</span> בכרות שפכה ניקב פסול נסתם כשר וזהו פסול שחוזר להכשרו זהו למעוטי קרום שעלה מחמת מכה בריאה שאינו קרום דכל נקובי דטרפות לא מהניא להו סתימה דסלקא בהו לאחר זמן ולא דמי לריאה שניקבה ודופן סותמתה ולסתימת כבד במרה ולסתימה דירכים בחלחולת דלקמן <span class='mareimakom'>(דף נ.)</span> דההיא סתימה מעיקרא היא: 


lvr: 53
pgn: 43
dfh: b
trm: לספק דרוסה
txt:
<span class='five'>לספק דרוסה. </span>כגון הנך דאיכא למיחש להו כדלקמן איהו קשתיק ואינהו קא מקרקרן ואמרינן לקמן <span class='mareimakom'>(דף נג:)</span> דרוסה שאמרו צריכה בדיקה ואינה אסורה עד שיאדים ב] כנגד החלל ובסימנים עד שיאדימו הסימנים עצמן ולא שניקב אלא שהארס מאדים הסימן ומחלחל ויורד לחללו ובוושט אינו ניכר האדמימות אלא מבפנים שהעור לבן: 


lvr: 53
pgn: 43
dfh: b
trm: ההיא ספק דרוסה וכו'
txt:
<span class='five'>ההיא ספק דרוסה וכו'. </span>אם עוף היה בודק הקנה תחלה כדאמרינן בפרק שני <span class='mareimakom'>(לעיל כח.)</span> ושחט הקנה והכשירו ואח'כ בדק הוושט ואם בהמה היא נמי אית בה תקנתא דבשלמא גבי נקב איכא למימר דילמא במקום נקב שחט אבל גבי דרוסה כיון דמקומו מאדים אפילו שחט בו יש היכר במשהו ג] : 


lvr: 53
pgn: 43
dfh: b
trm: ישב לו קוץ
txt:
<span class='five'>ישב לו קוץ. </span>כגון שאכל קוץ ונתחב לתוך הוושט ואינו נראה נקובתו מבחוץ וקורט דם אין בה בפנים: 


lvr: 53
pgn: 43
dfh: b
trm: אין חוששין
txt:
<span class='five'>אין חוששין. </span>שמא נקב היה והבריא והוה קרום שעלה מחמת מכה בוושט ואינו קרום ואני שמעתי והבריא לשון ניקב כמו וברא אותם בחרבותם <span class='mareimakom'>(יחזקאל כג)</span> : 


lvr: 53
pgn: 43
dfh: b
trm: מאי שנא מספק דרוסה
txt:
<span class='five'>מאי שנא מספק דרוסה. </span>דמשום דעל אריא בינייהו אמרינן שמא דרס ומצרכינן ליה בדיקה והכא לא אפשר למיבדקה דנקב משהו בעור חיצון של וושט לא מינכר: 


lvr: 53
pgn: 43
dfh: b
trm: קסבר אין חוששין לספק דרוסה
txt:
<span class='five'>קסבר אין חוששין לספק דרוסה. </span>דפלוגתא דרב ושמואל היא בפרקין <span class='mareimakom'>(דף נג.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 43
dfh: b
trm: משתי חתיכות
txt:
<span class='five'>משתי חתיכות. </span>שאם אכל ד] אחת מהן ואינו יודע איזו היא דמביא אשם תלוי על הספק: 


lvr: 53
pgn: 43
dfh: b
trm: איתיליד ריעותא
txt:
<span class='five'>איתיליד ריעותא. </span>ואי לא איתחזק ברישא הא איתיליד לבסוף. אתחזק שייך למימר במידי דמעיקרא איתייליד שייך למימר במידי דלבסוף: ה'ג 


lvr: 53
pgn: 43
dfh: b
trm: אלא התם הילכתא גמירי לה מסוטה
txt:
<span class='five'>אלא התם הילכתא גמירי לה מסוטה. </span>בין לענין טומאה ובין לענין טהרה ואין טעם בדבר ולא גמרינן מינה דהכי גמירי לה מסוטה במסכת סוטה <span class='mareimakom'>(דף כח:)</span> ובפ'ק דנדה <span class='mareimakom'>(דף ג.)</span> דמה סוטה סתירתה ברשות היחיד ואסורה מספק אף ספק טומאה ברה'י ספקו טמא: 


lvr: 53
pgn: 43
dfh: b
trm: מקום השחיטה הוא
txt:
<span class='five'>מקום השחיטה הוא. </span>ואם שחט שם כשרה הלכך דינו כוושט וכי גמירי הגרמה בקנה הוא דגמירי אבל בוושט לא שייכא הגרמה: 


lvr: 53
pgn: 43
dfh: b
trm: ומרחיב
txt:
<span class='five'>ומרחיב. </span>נפתח פי הנקב כמין פי אמתחת והאי מרחיב לא אחתך קאי אלא אעוגל פי חלל הוושט: 


lvr: 53
pgn: 43
dfh: b
trm: חותכו ועומד במקומו
txt:
<span class='five'>חותכו ועומד במקומו. </span>שהוושט רך הוא וכשחותכין אותו אינו מרחיב ו] אבל לצד הראש הוא מתקשה דדיי'ש בלע'ז: 


lvr: 53
pgn: 43
dfh: b
trm: בין לרב ובין לשמואל מישרא שרי
txt:
<span class='five'>בין לרב ובין לשמואל מישרא שרי. </span>לרב מקום שחיטה הוא ושחיטה מעלייתא היא ולשמואל דאמר נקב הוא דאמר נקובתו ברובו: רבא בריה דרב בר יוסף בר חייא הוא והוא רבא דכולי גמרא בר פלוגתיה דאביי: 


lvr: 53
pgn: 43
dfh: b
trm: דמי תורא למריה
txt:
<span class='five'>דמי תורא למריה. </span>שכבר האכילו לכלבים דאילו הוה קמן הוה הדר ביה ומישתרי באכילה דקיי'ל <span class='mareimakom'>(בסנהדרין דף ו.)</span> טעה בדבר משנה חוזר ח] והא דבר משנה מפורשת היא דלא עבדינן כתרי חומרי: 


lvr: 53
pgn: 44
dfh: a
trm: מחומרי בית שמאי ומחומרי בית הלל
txt:
<span class='five'>מחומרי בית שמאי ומחומרי בית הלל. </span>מפרש בפ'ק דעירובין <span class='mareimakom'>(דף ז.)</span> בתרי חומרי דסתרן אהדדי כגון הך דשדרה וגולגולת דאפלוג בית שמאי ובית הלל לגבי אהל דהוו להו בית שמאי לחומרא  א] ואמרי עד שתחסר שתי חוליות מטמא באהל ובית הלל לקולא וקאמרינן וכן לטרפה דלבית הלל בחדא חוליא הוי חסרון וטרפה ולב'ש כשרה והוו להו ב'ש לקולא וב'ה לחומרא ומאן דעביד בטרפות כחומרי ב'ה ובטומאה כחומרי ב'ש כסיל הוא דהכא חשיב ליה חסרון והכא לא חשיב ליה חסרון והני דרבא נמי סתרן אהדדי דכיון דאמר נקובתו במשהו טעמא משום דמקום שחיטה הוא וחומרי דשמואל דאמר לאו מקום שחיטה הוא ואשתכח דסתרן מילתיה דרבא אהדדי: 


lvr: 53
pgn: 44
dfh: a
trm: בת קול
txt:
<span class='five'>בת קול. </span>בפרק קמא דעירובין <span class='mareimakom'>(דף יג:)</span> יצתה בת קול ואמרה הלכה כבית הלל: 


lvr: 53
pgn: 44
dfh: a
trm: לאו מקום שחיטה הוא
txt:
<span class='five'>לאו מקום שחיטה הוא. </span>אפ'ה אמר רב במשהו מידי דהוה אגרגרת דבין במקום שחיטה בין שלא במקום שחיטה שוה שיעוריה: 


lvr: 53
pgn: 44
dfh: a
trm: עד כדי תפיסת יד
txt:
<span class='five'>עד כדי תפיסת יד. </span>צריך להניח לצד הראש כשלש אצבעות וארבע לשון מורי הזקן ואני שמעתי אחיזת חודי צפרנים והראשון נראה בעיני דכי האי גוונא לא מיקרי תפיסת יד: 


lvr: 53
pgn: 44
dfh: a
trm: טפח בוושט
txt:
<span class='five'>טפח בוושט. </span>מיקרי כרס וקא סלקא דעתך דלא אזיל שער בתוך הוושט ולא מידי ואת אמרת עד מקום שישעיר ב] דהא עד סוף הוושט כולו מצי שחיט וכיון דלאו וושט הוא היכי מצי שחיט ביה: 


lvr: 53
pgn: 44
dfh: a
trm: אימא טפח בכרס סמוך לוושט
txt:
<span class='five'>אימא טפח בכרס סמוך לוושט. </span>דהיינו טפח ראשון של כרס הוי כרס הפנימי ונקובתו במשהו ולפי שהוא נחבא במקום המיצר בין צלעות החזה קרי ליה פנימי וכל שאר הכרס קרוי במתני' החיצונה ונידונית בקריעת רובו: 


lvr: 53
pgn: 44
dfh: a
trm: בתורא דמשעיר טפי
txt:
<span class='five'>בתורא דמשעיר טפי. </span>שהשער נכנס בתוך הוושט טפח ולעולם מקום שחיטה הוי בוושט עד מקום השער: 


lvr: 53
pgn: 44
dfh: a
trm: ניטל לחי התחתון כשר
txt:
<span class='five'>ניטל לחי התחתון כשר. </span>וכיון שניטל הלחי נתלשו הסימנים שבלחי התחתון הם מחוברי': 


lvr: 53
pgn: 44
dfh: a
trm: הא דאיגום איגומי מעילוי סימנים
txt:
<span class='five'>הא דאיגום איגומי מעילוי סימנים. </span>שנגמם הלחי מן הבשר שמוטל על הסימנים בין הלחי והסימן דלאו עיקור הוא שהסימנים מעורין בבשר: 


lvr: 53
pgn: 44
dfh: a
trm: אלא לשמואל קשיא
txt:
<span class='five'>אלא לשמואל קשיא. </span>הא דרב פפא דלדידיה איכא עיקור סימנים דקאמר תורבץ הוושט שניטל דמשמע שהוושט לבדו ניתק ונתלש מן הבשר: 


lvr: 53
pgn: 44
dfh: a
trm: דאקפל אקפולי
txt:
<span class='five'>דאקפל אקפולי. </span>שנקלף מעל הבשר אקפל כמו ונקלף ודומה לו וקפלו את האבנים דמסכת סוטה (דף לה: ) : 


lvr: 53
pgn: 44
dfh: a
trm: דאיפרוק אפרוקי
txt:
<span class='five'>דאיפרוק אפרוקי. </span>כדבר הנעקר בכח שנעקר כאן מעט וכאן מעט עד רובו דאותו מיעוט המחובר אינו מחובר ביחד הילכך לאו חבור הוא דלא הדר בריא:  רוב


lvr: 53
pgn: 44
dfh: b
trm: רוב עוביה
txt:
<span class='five'>רוב עוביה. </span>יש אומרים רוב עובי הדופן אע'פ שלא הגיע לחלל ושיבוש הוא דאם כן חמור הקנה מן הוושט דאילו וושט ניקב עור החיצון בלא עור הפנימי כשר עד שינקב לחלל. א] רוב עוביה כלומר כי משערינן רובה ברוב עוביה משערינן ועובי הקנה היינו מן העור ולצואר דאילו מן הראש ולחזה הוי אורך ולרוחב הצואר הוי רוחב הקנה ולעובי הצואר קרי נמי עובי הקנה בשיעור זה נמדד עובי התנוך וקודם שיגיע לחצי חלל הוי רוב עוביה עם הדפנות והחלל מפני שדופן הקנה עב מלמעלה ולצד הצואר אינו אלא קרום דק וסתמא כשנפסק הקנה מלמעלה למטה הוא נפסק ומהני עובי התנוך לאשלומי לרובא א] ובמיעוט התחתון הוי חצי החלל או רובו: 


lvr: 53
pgn: 44
dfh: b
trm: בתליסר איסתרי פשיטי
txt:
<span class='five'>בתליסר איסתרי פשיטי. </span>איסתרי סלעי מדינה שהם פשוטים וקלים איסתרי סתם היינו סלעין צורי שהסלע ארבע דינרים ואיסתרי פשיטי הוא סלע מדינה שמינית שבסלע צורי דהיינו חצי דינר כדאמרינן ב] בהחובל את חבירו <span class='mareimakom'>(ב'ק צ:)</span> איסתרא פלגא דזוזא וקרי ליה התם סלע מדינה: 


lvr: 53
pgn: 44
dfh: b
trm: לא ג] מיסר אסר
txt:
<span class='five'>לא ג] מיסר אסר. </span>דהכי הוה בעי למיבדקיה ברוב עוביה ולא שבקוה תלמידים ושדרוה לקמיה דרבה: 


lvr: 53
pgn: 44
dfh: b
trm: דתליא בסברא
txt:
<span class='five'>דתליא בסברא. </span>דהתם איכא לספוקי דלמא לא הוי סברא מעליא והכא רבה אגמריה סמוך דהכי גמיר מרביה דפסוקת הגרגרת ברוב חללה מלתא דתליא בסברא כגון מקיפין בריאה דאיכא למימר דלמא לא מידמו חזותא שפיר וכגון דמיא לבשרא ודמיא לכבדא ודמיא לביעתא ודמיא למוריקא דאיכא מינייהו כשרות ואיכא מינייהו טרפות ופעמים שאדם טועה במראותיהן: 


lvr: 53
pgn: 44
dfh: b
trm: משום חשדא
txt:
<span class='five'>משום חשדא. </span>דלא לימרו משום דשריא ניהליה מוזיל גביה ונראה כנוטל שכר על הוראתו: 


lvr: 53
pgn: 44
dfh: b
trm: שרי בוכרא
txt:
<span class='five'>שרי בוכרא. </span>כשהיה כהן מביא לפניו בכור לראות מומו והיה מתירו לא היה לוקח ממנו מבשר אותו בכור. בכור נוהג בזמן הזה וכשהוא תם אינו ראוי לכלום דשוחט קדשים בחוץ: 


lvr: 53
pgn: 44
dfh: b
trm: רב חסדא
txt:
<span class='five'>רב חסדא. </span>כהן הוה כדאמרינן  בגיטין בהניזקין <span class='mareimakom'>(דף נז)</span> שמונים זוגים אחים כהנים נשואין שמונים זוגות אחיות כהנות: 


lvr: 53
pgn: 44
dfh: b
trm: בכור
txt:
<span class='five'>בכור. </span>נמכר באומד ולא במשקל כדאמרינן בבכורות <span class='mareimakom'>(דף לא.)</span> כל פסולי המוקדשין נשחטין ונמכרין באיטליז ונמכרין בליטרא חוץ מן הבכור והמעשר: 


lvr: 53
pgn: 44
dfh: b
trm: מתקלא מוכח
txt:
<span class='five'>מתקלא מוכח. </span>שהכל רואין שהוא שוקל ליטרא בדינר כמותו לאחרים ונותן המעות מיד: 


lvr: 53
pgn: 44
dfh: b
trm: זה הרואה טרפה לעצמו
txt:
<span class='five'>זה הרואה טרפה לעצמו. </span>כשנולד ספק טרפות בבהמתו ונראה בו טעם לאיסור וטעם להיתר ואינו חס עליה ואוסרה: 


lvr: 53
pgn: 44
dfh: b
trm: הרואה טרפה לעצמו
txt:
<span class='five'>הרואה טרפה לעצמו. </span>ודאי שונא מתנות אחרים הוא שאף על שלו אינו חומד להכריע להיתר: 


lvr: 53
pgn: 44
dfh: b
trm: ושמש תלמידי חכמים
txt:
<span class='five'>ושמש תלמידי חכמים. </span>גמר לתרץ טעמי המשנה ומשניות הסותרות זו את זו והיינו גמרא: 


lvr: 53
pgn: 44
dfh: b
trm: יגיע כפיך כי תאכל
txt:
<span class='five'>יגיע כפיך כי תאכל. </span>דכיון דעל שלו אינו חומד כל שכן שאינו חומד בשל אחרים לגנוב ולגזול: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: a
trm: אתייקורי מתייקרי בי
txt:
<span class='five'>אתייקורי מתייקרי בי. </span>נכבדין הם במה שאני סועד אצלם והנאתם היא ואין זו מתנה: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: a
trm: ובגולגולת
txt:
<span class='five'>ובגולגולת. </span>לגבי אהל המת תניא <span class='mareimakom'>(אהלות פ'ב משנה ג)</span> בההיא דכמה חסרון בשדרה קתני סיפא ובגולגולת כדי שינטל מן החי וימות הוי חסרון ולא מטמא ואמרינן בבכורות <span class='mareimakom'>(דף לח.)</span> כמה ינטל מן החי וימות כמלא מקדח של רופאים ותני עלה דאם יש בו נקב אחד ארוך שאין עגול רואים אותו אם יתנו ארכו לעגלו והוי כמלא מקדח הוי חסרון או אפילו יש בו נקבים קטנים הרבה כולן מצטרפין לכמלא מקדח: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: a
trm: אלמא
txt:
<span class='five'>אלמא. </span>כיון דשיעור חסרון גולגולת כמלא מקדח הוא מצטרפין נקבים הקטנים לכמלא מקדח כאילו הוי חד נקב ולא יהבינן בהו שיעורא אחרינא: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: a
trm: והכא נמי
txt:
<span class='five'>והכא נמי. </span>אע'ג דבפסוקות שיעורא לרובא גבי נקובה תנן במתניתין <span class='mareimakom'>(לקמן דף נד.)</span> עד כמה תחסר עד כאיסר האיטלקי אלמא נקב הקנה טריפתו בכאיסר וגבי נקבים קטנים א] בעי כאיסר לשעורינהו: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: a
trm: מצטרפין לרובא
txt:
<span class='five'>מצטרפין לרובא. </span>דהוו כפסיקה בעלמא דלא מיחסרא וניקבה כנפה נמי בדליכא חסרון: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: a
trm: בעופא
txt:
<span class='five'>בעופא. </span>נקבים דחסרון בעוף דליכא למימר בגרגרת דידיה כאיסר בכמה הוי שיעוריה: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: a
trm: מקפלו
txt:
<span class='five'>מקפלו. </span>חותך למטה מן הנקבים ובצדיהם עד שיוכל לקפל הרצועה שהן בה כלפי פי הקנה ומניחו למקום הנקבים ע'פ הקנה: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: a
trm: אם חופה
txt:
<span class='five'>אם חופה. </span>בין הנקבים והשלם שבין נקב לנקב את רוב הקנה אע'ג דבנקבים גרידי ליכא רובא: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: a
trm: טריפה
txt:
<span class='five'>טריפה. </span>הואיל ויש בהן חסרון ושיעור סמיכת נקבים זה לזה כנפה דהא אניקבה כנפה קיימינן: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: a
trm: נפיא
txt:
<span class='five'>נפיא. </span>כעין שעושין הנפה שמניחין שם יריעות זנב הסוס על פי העוגל וזה סימן יהא לך נקבה כנפה שאלת ומעשה נפה השיבוך: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: a
trm: כדי שיכנס איסר לרחבו
txt:
<span class='five'>כדי שיכנס איסר לרחבו. </span>ושיעור גדול הוא זה מאיסר דהכא בעינן נכנס ויוצא משום דאין כאן חסרון והדלת סותם את הנקב: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: a
trm: נסדקה
txt:
<span class='five'>נסדקה. </span>לארכה וקילא מכולהו דהיכא דנפסק לרחבה ברובא מתוך שהריאה מושכת למטה והצואר מושך למעלה ניתק והולך לגמרי ולא הדר חלים שולדר'א בלע'ז אבל לארכה כל כמה שהצואר נמשך הסדק סוגר והולך הלכך הדר חלים: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: a
trm: חוליא
txt:
<span class='five'>חוליא. </span>טבעת שמעתי ובעיני נראה שהן שלש טבעות כדאמרינן במנחות <span class='mareimakom'>(דף לט.)</span> כדי שיכרוך וישנה וישלש הויא חוליא לגבי ציצית: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: a
trm: אמרוה קמיה דרבי יוחנן משמיה דרבי יונתן הכי </span>ולא גרסינן איכא דאמרי: <span class='five'>הכי
txt:
<span class='five'>אמרוה קמיה דרבי יוחנן משמיה דרבי יונתן הכי </span>ולא גרסינן איכא דאמרי: <span class='five'>הכי. </span>כדקאמר רבי יוחנן משהו למעלה ומשהו למטה אמרוה קמיה משמיה דרבי יונתן: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: a
trm: מטבעת הגדולה
txt:
<span class='five'>מטבעת הגדולה. </span>כרבי יוסי ברבי יהודה ומחלוקתו בפ'ק <span class='mareimakom'>(לעיל דף יח.)</span> נקט לה מיהו אנן קיימא לן כרבי חנינא בן אנטיגנוס דמשפוי כובע ולמטה כשרה דהיינו למעלה מן הטבעת: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: a
trm: התחתונה
txt:
<span class='five'>התחתונה. </span>כדמפרש רבא תחתונה כשהבהמה תלויה דהיינו אונות קטנות שהיא עליונה כשאוחזין בקנה והריאה תלויה למטה: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: a
trm: כנפי
txt:
<span class='five'>כנפי. </span>כמות שהן נמתחין ופורשין כנפים למעלה אע'פ שהקנה יורד ביניהם עד מקום חיבורן: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: a
trm: שאני אומר כל שפושטת צוארה ורואה
txt:
<span class='five'>שאני אומר כל שפושטת צוארה ורואה. </span>ולא יותר לכך אני מפרש תחתונה שהיא עליונה שלא תאמר תחתונה כשאוחזין הקנה דהיינו כנגד כל הריאה: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: a
trm: הרואה את הקרקע
txt:
<span class='five'>הרואה את הקרקע. </span>אינו משבר מן הצלעות בגובה הצדדין כלום אלא השומן התחתון כמות שהוא ב] בחסחוס שבראשי הצלעות: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: a
trm: למעלה עד הכרס וכו'
txt:
<span class='five'>למעלה עד הכרס וכו'. </span>ושיעור ארכו למעלה עד הכרס כשהבהמה תלויה להפשיט היו נוטלים אותו וחותך ב' צלעות הקטנות העליונות עמו משתי דפנות אחד מכאן ואחד מכאן והן שסביב הקנה ונקראין פורציל'א: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: a
trm: כנגדו בביצים ניכר
txt:
<span class='five'>כנגדו בביצים ניכר. </span>בביצי זכר אתה יכול להכיר ד] רביצת המוח שגם להן יש שני קרומים לבד הכיס והאחד חיצון ואחד שהביצים מונחים בו ומתוך שקרום התחתון של מוח דק מאד ואין ניכר לגמרי ונראה כמוח עצמו הוא נותן לו סימן בביצים: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: a
trm: כל מה שבקדרה
txt:
<span class='five'>כל מה שבקדרה. </span>בגולגולת עד שלא התחיל לצאת מן הקדרה ליעשות חוט שהרי חוט השדרה מן המוח הוא בא: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: b
trm: התם לבית הסמפונות קתני
txt:
<span class='five'>התם לבית הסמפונות קתני. </span>ולא תני לבית הסמפון אבל הכא לא תני לבית החללים אלא לבית חללו: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: b
trm: כל חלב מקרי חלב
txt:
<span class='five'>כל חלב מקרי חלב. </span>בין טמא בין טהור ושומן אינו אלא לשון חכמים כגון גבי שתי חתיכות אחת של חלב ואחת של שומן דעל א] כרחך קרי ליה שומן משום דגבי חלב תנייה: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: b
trm: שעל גבי דופני ריאה
txt:
<span class='five'>שעל גבי דופני ריאה. </span>קנה שומן שיורד בין שתי ערוגות הריאה ודבוק בשדרה ומחובר לחלל הלב: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: b
trm: דכבדא כי כבדא
txt:
<span class='five'>דכבדא כי כבדא. </span>עד שינטל כולו כדתנן <span class='mareimakom'>(לעיל מב.)</span> גבי כבד ולא נשתייר ממנה כלום: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: b
trm: מתני איפכא
txt:
<span class='five'>מתני איפכא. </span>דריאה עד שינטל ככבדא ודכבדא כי ריאה במשהו ודליבא פליגי רב ושמואל וכלישנא קמא מסתברא דהא קם ליה רבי יוחנן כוותיה דאמר לעיל ניקב ב] למטה מן החזה נידון כריאה: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: b
trm: אמרה לשמעתא דרב
txt:
<span class='five'>אמרה לשמעתא דרב. </span>דאמר במשהו קמיה דשמואל ואכתי לא הוה שמיע ליה דרב בסורא הוה ראש ישיבה והתם הוה אמר שמעתתיה ושמואל הוה בנהרדעא: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: b
trm: אבא
txt:
<span class='five'>אבא. </span>רב הכי הוה קרי ליה שמואל דרב הוה עדיף מיניה אני שמעתי אבא ואית דגרסי אבא חברי: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: b
trm: ואמרי לה רוב מוחו
txt:
<span class='five'>ואמרי לה רוב מוחו. </span>דכיון שנפסק ונפרד המוח מבפנים אע'ג שהעור כולו קיים טרפה: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: b
trm: כ'ש רוב עורו
txt:
<span class='five'>כ'ש רוב עורו. </span>שהרי  ג] רוב העור מחזיקו וכיון שנפסק העור סוף המוח לפרד ולצאת: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: b
trm: בדיק ברוב עורו
txt:
<span class='five'>בדיק ברוב עורו. </span>ואשכח דלא איפסיק רוביה והדר בעי למיבדק ברוב מוחו דניהוי נמי קיים: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: b
trm: נתמרך פסול נתמסמס פסול
txt:
<span class='five'>נתמרך פסול נתמסמס פסול. </span>גרסינן ואחוט השדרה קאי אע'ג דהמסמסה קילא מהמרכה כדמפרש ואזיל אפילו הכי תנא תרווייהו דאי תנא המסמסה לחודה הוה מפרשינן דהיינו נשפך כקיתון. המרכה לשון מורך שנתרככה ונעשית המוח בתוך הקרום כמים ונשפך מראשו לסופו ומסופו לראשו ואם היו נוקבין אותו היה יוצא דרך הנקב: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: b
trm: ואינו יכול לעמוד
txt:
<span class='five'>ואינו יכול לעמוד. </span>מפני שנעשה צלול אבל לא כל כך שיהיה נשפך כקיתון של מים אבל כשאוחזין אותו ומניח קצתו למעלה מידו הוא נכפף ונופל: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: b
trm: מפני כבדו
txt:
<span class='five'>מפני כבדו. </span>שהוא עב וכבד אבל לא נתרכך מבפנים מהו חולי הוא זה שמכבידו או לא וכל הני נתמרך ונתמסמס בכלל נפסק החוט הן דקים להו לרבנן שמתוך ליקוי זה עתיד לינקב וליפסק אי נמי אין פיסוק גדול מזה אע'ג דאמרן מוח זה לא מעלה ולא מוריד ה'מ בהפרדה אבל בהמרכה ד] לא: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: b
trm: נתמזמז כשר
txt:
<span class='five'>נתמזמז כשר. </span>ולהכי הדר נקט נתמסמס פסול דלא תימא נתמזמז ונתמסמס חדא הוא ולאיפלוגי עליה אתא: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: b
trm: שאינו מוליד
txt:
<span class='five'>שאינו מוליד. </span>תולדות האיש מן המוח היא באה שגיד הנשה של ירך וגיד הגוייה כולן מחוברין לחוט השדרה שהוא מתפצל ויוצא מתחת השדרה ונעשה גיד אצל הירכים ונכנס לתוכו: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: b
trm: עד היכן חוט השדרה
txt:
<span class='five'>עד היכן חוט השדרה. </span>עד היכן כחו של חוט ז] להיות בהמה טרפה בפסיקתו החוט יוצא מן המוח והולך על פני כל השדרה והאליה עד סוף הזנב: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: b
trm: עד בין הפרשות
txt:
<span class='five'>עד בין הפרשות. </span>עד מקום שהוא מתפרש ומתפצל פצולין. כנגד הירכים הוא מתחיל ליפצל ויוצא ראש א' לירך זו ואחד לזו והאמצעי יורד לזנב ולמטה מאותן פיצולין כנגד שתי אצבעות הוא חוזר ומתפצל עוד לג' ולמטה מהם עוד מתפצל וכן בהרבה מקומות עד סופו ואם נפסק מן המוח ועד בין הפרשות הללו כל מקום שנפסק שם רובו טרפה ואם למטה מבין הפרשות נפסק כבר תשש כחו והיריכים מעמידין את שדרתו ואינה מתה בכך: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: b
trm: אייתי ליה גדי שמן
txt:
<span class='five'>אייתי ליה גדי שמן. </span>שחוט ומופשט ולא היה לו שהות לעכב עד שיקרענו ויראה לו הפיצולין מבפנים והיה מראה לו מבחוץ שהחוט לבן הוא ונפרד מבחוץ כשנכנס בבשר האליה לכאן ולכאן מתחת לעצם: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: b
trm: ולא ידיע
txt:
<span class='five'>ולא ידיע. </span>החוט מבחוץ והוא צריך לכוון עד מלא חוט השערה שאם נפסק לכאן טרפה ואם נפסק לכאן כשרה: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: b
trm: בליטן טפי
txt:
<span class='five'>בליטן טפי. </span>והעצם של בוקא דאטמא דוחק הבשר ומדובק ודוחק בו את מוח החוט הנפצל עליו עד שנעשה דק ואינו ניכר: 


lvr: 53
pgn: 45
dfh: b
trm: עד אחת
txt:
<span class='five'>עד אחת. </span>כ'מ שיפסק מן הצואר עד בין הפרשה ראשונה טרפה נפסק בין הפרשה שלישית כשרה שניה איני יודע:  עד


lvr: 53
pgn: 46
dfh: a
trm: עד ועד בכלל
txt:
<span class='five'>עד ועד בכלל. </span>והכי קאמר מן הראש ועד בין הפרשה ראשונה וכל אותו בין א] בכלל טרפה או דלמא הכי קאמר עד ולא עד בכלל טרפה שלישית כשרה שניה איני יודע ה'ה לראשונה דמספקא ליה וממילא משתמע ולא אצטריך לפרושי ראשונה ושניה איני יודע דכיון דאמר ודאי טרפה עד אחת ולא היא בכלל מכלל דמכאן ועד שלישית מספקא ליה וחדא מינייהו הוא דנקט דלא תימא שניה כשלישית לקולא: 


lvr: 53
pgn: 46
dfh: a
trm: את'ל עד ולא עד בכלל פי פרשה מהו
txt:
<span class='five'>את'ל עד ולא עד בכלל פי פרשה מהו. </span>נפסק החוט הגדול כנגד פי הפצולין הראשונים במקום פיצול מהו בכלל טרפה הוא או בכלל איני יודע הוא מי אמרינן עד בין דוקא ופי הפרשה טרפה או לאו דוקא: 


lvr: 53
pgn: 46
dfh: a
trm: ואת'ל עד ועד בכלל
txt:
<span class='five'>ואת'ל עד ועד בכלל. </span>ליכא למיבעי בפי הפרשה מידי דודאי טרפה דאפילו חוט שכנגד הפסק שבין שני הפיצולים טרפה וכ'ש פי פיצול הראשון אלא הכי קא מיבעיא  ליה נפסק הפיצול עצמו מן החוט מהו ובפרשה ראשונה קאי: 


lvr: 53
pgn: 46
dfh: a
trm: מאי לאו ראשונה ושניה לא שלישית
txt:
<span class='five'>מאי לאו ראשונה ושניה לא שלישית. </span>מאי לאו פיצול ראשון ואע'ג דחוט של אחריה עדיין בכלל טרפות או בכלל ספק הוא וכן שני לשון מורי. לשון אחר בין הפרשות הן צלעות קטנות של אליה. פרשות הוא בשר המפריש בין צלע לצלע. (בין) [פי] הפרשות צלעות שבין פרשה לפרשה: 


lvr: 53
pgn: 46
dfh: a
trm: בליטי טפי
txt:
<span class='five'>בליטי טפי. </span>ונפשט הבשר והכל דומה לצלעות וכל לשון זה אינו נראה לי ומפי גאון שמעתיו: 


lvr: 53
pgn: 46
dfh: a
trm: בעי רב הונא עד ועד בכלל
txt:
<span class='five'>בעי רב הונא עד ועד בכלל. </span>שאם נפסק החוט כנגד צלע הראשון טרפה דאיהו נמי קאי בין שתי פרשות שיש הפרש בינו לצלעות הגדולות: 


lvr: 53
pgn: 46
dfh: a
trm: פי פרשה
txt:
<span class='five'>פי פרשה. </span>נפסק החוט אצל תחלת העצם ולא כנגדו ממש מאי בהדי עצם חשיב ואיני יודע או בהדי פרשה קמייתא חשיב וטרפה ולא נהירא דהא ודאי מן הפרשה היא ולא מבין הפרשה: 


lvr: 53
pgn: 46
dfh: a
trm: פרשה עצמה
txt:
<span class='five'>פרשה עצמה. </span>נפסק החוט כנגד פרשה שניה בשר שבין צלע ראשון לשני מהו בהדי ראשון שדינן ליה וטרפה או בתר צלע שני שדינן ליה ואיני יודע: 


lvr: 53
pgn: 46
dfh: a
trm: תידון כבשר
txt:
<span class='five'>תידון כבשר. </span>אם נפסק החוט כנגדו ולהאי לישנא גרס מאי לאו פרשה שניה ומפי גאון אחר שמעתי פרשה עצמו נשבר הצלע עצמו ולשון מורי הראשון הגון וסייג מצאתי לו בהלכות גדולות והוא עיקר: 


lvr: 53
pgn: 46
dfh: a
trm: והא אנן תנן
txt:
<span class='five'>והא אנן תנן. </span>גבי אלו כשרות במתני' <span class='mareimakom'>(לקמן נד.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 46
dfh: a
trm: מטביל לה
txt:
<span class='five'>מטביל לה. </span>אוכלה וכל מאכלם ע'י טיבול חומץ או חרוסת כך שמעתי אבל נראה בעיני דבאיסור והיתר טריף ומכשר הוה שייך למיתני וזריק ומטביל לא שייך ביה ומסתברא דהכי קאמר רבי חייא זריק לה לכבד של כל בהמה ולא היה אוכלו דלא הוה חשיב ליה ורבי שמעון מטביל ליה דאף על גב דלאו בשר הוא קאכיל ליה משום בריאותא דקסבר נשמה תלויה בו כדקי'ל ברכות <span class='mareimakom'>(דף מד:)</span> כל נפש משיב נפש וכדאמרינן <span class='mareimakom'>(לעיל דף לג.)</span> הרוצה שיבריא חותך כזית בשר קודם שתצא נפשה הילכך אם לא נשתייר כזית להעלות ארוכה שיחזור וירפא טרפה ולר' חייא לא בעי כדי להעלות ארוכה אלא שיורא פורתא מקום תליא דמרה דשיורא במקום מרה בעינן כדלקמן: 


lvr: 53
pgn: 46
dfh: a
trm: במקום שהיא חיה
txt:
<span class='five'>במקום שהיא חיה. </span>שהכבד חיה משם דהיינו מקום תלייתה כשהיא מעורה ב] דבוקה תחת הכליות זה נראה לי ומצאתיו לישנא אחרינא ביותרת הכבד אובר'ש בלע'ז והן טרפשין: 


lvr: 53
pgn: 46
dfh: a
trm: כיתונא דורדא
txt:
<span class='five'>כיתונא דורדא. </span>מלבוש אדום שהריאה מונחת בו. ורדא על שם שקרום  ד] תחתון אדום הוא כדאמרינן לקמן <span class='mareimakom'>(עמוד ב)</span> כאהינא סומקא: 


lvr: 53
pgn: 46
dfh: a
trm: דאגליד
txt:
<span class='five'>דאגליד. </span>שניטל קרום העליון והופשט כמו גלודה דמתניתין <span class='mareimakom'>(לקמן דף נד.)</span>:  כאהינא


lvr: 53
pgn: 46
dfh: b
trm: אי ידעינן מהיכא אוושא מותבינן עלה גדפא או גילא או רוקא
txt:
<span class='five'>אי ידעינן מהיכא אוושא מותבינן עלה גדפא או גילא או רוקא. </span>מושיבין על אותו מקום כנף פלומ'ה בלע'ז: 


lvr: 53
pgn: 46
dfh: b
trm: ואי לא
txt:
<span class='five'>ואי לא. </span>ידעינן מהיכא אוושא פעמים שאין יכול להבחין לשמיעת האוזן מהיכן קול זה נשמע: 


lvr: 53
pgn: 46
dfh: b
trm: דמטרשי לה
txt:
<span class='five'>דמטרשי לה. </span>מקשין אותה כאבן ואם אין שם נקב בקרום העליון ויש נקב בתחתון מתקרע העליון מחמת שהוא קלוש ומים הקרים מותחין אותה כשמתקשה שקורין דייר'ש: 


lvr: 53
pgn: 46
dfh: b
trm: תתאה אינקיב
txt:
<span class='five'>תתאה אינקיב. </span>והרוח יוצא מבפנים דרך הנקב ואינו יכול לצאת חוץ מפני קרום העליון שמגין ונכנס הרוח לבין ב' הקרומים לפיכך היא משמעת קול: 


lvr: 53
pgn: 46
dfh: b
trm: מי לא תניא ושאר שקצים ורמשים
txt:
<span class='five'>מי לא תניא ושאר שקצים ורמשים. </span>קטנים כגון צפרדעים ודומה להם שעורן רך חוץ משמונה שרצים שעורן קשה אינו חייב עליהן בשבת משום חובל עד שתצא מהם טיפת דם ואע'פ שנצרר הדם והאדים עורן מבחוץ אין זה לקותא דמתוך שעורן רך הוא ממהר להאדים וה'נ ממהר להאדים ואמאי חשבת ליה נקב: 


lvr: 53
pgn: 46
dfh: b
trm: וכ'ת לשמונה שרצים מדמינן לה
txt:
<span class='five'>וכ'ת לשמונה שרצים מדמינן לה. </span>דתנא בהו בפ' ח' שרצים <span class='mareimakom'>(שבת קז:)</span>: 


lvr: 53
pgn: 46
dfh: b
trm: נצרר הדם
txt:
<span class='five'>נצרר הדם. </span>ונאסף במקום אחד דהיינו האדים העור מבחוץ אף על פי שלא יצא וקרי ליה התם חבורה שאינה חוזרת דכיון שהאדים העור מבחוץ בידוע שנקרע העור מפנים וסופו לינקב ולצאת והכא נמי להאי קרום דריאה חשבת ליה כעור גמור והכי מפרש התם דבהנך דאית להו עור הויא חבלה ובהנך דלית להו עור לא חשיבא חבלה הך צרירת דם והך מתניתא קמייתא לא ידענא היכא תניא: 


lvr: 53
pgn: 46
dfh: b
trm: אלא לא שנא
txt:
<span class='five'>אלא לא שנא. </span>דבין כולה ובין מקצתה כשירה כדאמר לקמן <span class='mareimakom'>(דף מז:)</span> אדומה כשרה מדר' נתן: 


lvr: 53
pgn: 46
dfh: b
trm: רבי יוסי בן המשולם אומר
txt:
<span class='five'>רבי יוסי בן המשולם אומר. </span>ואע'פ שאין מוציאה דם אין זו יבשה עד שתיבש כל כך שתהא נפרכת בצפורן: 


lvr: 53
pgn: 46
dfh: b
trm: הכא כיון דלא שליט בה אוירא הדרא בריא</span>: <span class='five'>גילדי גילדי
txt:
<span class='five'>הכא כיון דלא שליט בה אוירא הדרא בריא</span>: <span class='five'>גילדי גילדי. </span>קליפות קליפות קרושט'ת בלעז כעין מכות מלנ'ש: 


lvr: 53
pgn: 46
dfh: b
trm: חזותא חזותא
txt:
<span class='five'>חזותא חזותא. </span>גוונים גוונים ודוקא הנך גוונים דלא מיטרפא בהו כגון אדומה ירוקה והנך דלקמן בהלכות א] : 


lvr: 53
pgn: 46
dfh: b
trm: אין מקיפין בבועי
txt:
<span class='five'>אין מקיפין בבועי. </span>בועה שניקבה בריאה היכא דלא ממשמשא ידא דטבחא דליכא למיתלייה בטבחא ואין ידוע אם קודם שחיטה אם לאחר שחיטה אין מביאין בועה אחרת להקיף ולקרב אצלה ולנוקבה ולראות אם מראה הנקבים שוים כדאמרינן לקמן בפירקין <span class='mareimakom'>(דף נ.)</span> מקיפין בריאה דה'מ ריאה אבל כיון שנעשית בה בועה אין מראה ניכר בה שעשוי להשתנות כל שעה ושמא מראה אחר היה לו ונשתנה לשון מקיפין מקרבין זו לזו כמו אין מקיפין שתי חביות דמסכת ביצה <span class='mareimakom'>(דף לב:)</span>: 


lvr: 53
pgn: 46
dfh: b
trm: לית להו בדיקותא
txt:
<span class='five'>לית להו בדיקותא. </span>שסירכא זו מחמת נקב היא באה שמתוך שהריאה שואבת כל מיני משקה והמשקה נעשה עב בתוכה כמין גלייר'א ויוצא מעט מעט דרך הנקב נקפה ונעשה קרום כך מצאתי בתשובת הגאונים ואע'פ שהוא סותם הנקב ואין מוציא רוח הא אמרן קרום שעלה מחמת מכה בריאה אינו קרום שסופו ליסתר: 


lvr: 53
pgn: 46
dfh: b
trm: היינו רביתייהו
txt:
<span class='five'>היינו רביתייהו. </span>זו מגינה על זו והדרא בריא שמתוך ששוכבות זו על זו אינן מתפרקות והקרום הולך וחזק אבל כשהן שלא כסדרן זו הולכת לכאן וזו הולכת לכאן והקרום מתפרק ונסתר וכן הלכה דליכא מאן דפליג עליה ואונה הסרוכה באומא והיא אצלה מעשה בא לידי ושאלתי את פי רבינו יעקב בר רבי יקר והתירה לי לאכול ויש שאוסרין והוא אמר לי טעמו וטעמם. האוסרין אומרים הרי נקב יש ולא מצאנו שהותר אלא באוני כדאמר רבא אבל כסדרן היינו רביתייהו אבל אומי לא קאמר וטעמא דאוני משום שעומדין במיצר החזה ומתחממות והדרא בריא ותדע שהרי בריאה הסמוכה לדופן באוני כשרה ובאומא טרפה כדלקמן <span class='mareimakom'>(דף מח.)</span> וטעם מורי לא מצינו אומא בגמרא ורבא לא אמר טעמו משום חום דהא בכל הריאה אמרן לעיל דלא שלט בה אוירא ורבא פי' טעמו משום דהיינו רביתייהו כלומר כך הן גדילות זו עם זו ואין מתפרקות זו מזו הלכך ל'ש אוני ול'ש אומא ורבא דנקט אוני משום דעיקר מילתיה דאורי לן דשלא כסדרן טרפה ואע'ג דאי הויא סריכי אוני בדופן הוי כשרה כדאמרינן לקמן <span class='mareimakom'>(דף מח.)</span> אשמעינן רבא דהתם היינו טעמא דכיון שהחלל צר הן שוכבות תמיד אצל הדופן ואינן מתפרקות ממנו זו מזו אבל דשלא כסדרן מתפרקות הן שהרי אמצעית מפרקתן ולא תימא דוחק הדופן מעמידן שלא יתפרקו זו מזו אבל באונא ואומא שלא כסדרן לא איצטריכא לן לאורויי דכיון דברוחב החלל הן עומדות מי יחזיק בה שלא יתפרקו וסייג מצאתי לדבריו בתשובת הגאונים וניכרים דברי אמת ועינוניתא דוורדא כל היכא דסבכא טריפה דכולהי לגבה דידה שלא כסדרן נינהו:  תרתי


lvr: 53
pgn: 47
dfh: a
trm: תרתי בועי דסמיכי אהדדי
txt:
<span class='five'>תרתי בועי דסמיכי אהדדי. </span>קים ליה לרבא דאינן סמוכות אלא מחמת נקב שהיה בריאה והעלה הנקב את הבועות הללו סביביו: 


lvr: 53
pgn: 47
dfh: a
trm: תלת מימינא
txt:
<span class='five'>תלת מימינא. </span>דבהמה והיא לימין הטבח כשהיא תלויה ברגליה ובני מעיה כלפי הטבח: 


lvr: 53
pgn: 47
dfh: a
trm: יתיר
txt:
<span class='five'>יתיר. </span>סבירא ליה לרבא דכנטול דמי ולית הלכתא כוותיה כדאמרינן בסמוך וראיתי שהכשירה מורי רבינו יעקב אבל בחסיר וחליף הלכה כמותו דליכא מאן דפליג: 


lvr: 53
pgn: 47
dfh: a
trm: אבל ביני ביני
txt:
<span class='five'>אבל ביני ביני. </span>כגון מלמטה לערוגה כעינוניתא דוורדא ב] שהיא בין שתי הערוגות מלמטה או שיש אחת באמצע האומא על גבה שלא כסדר חיתוכא דאוני טרפה: ג] 


lvr: 53
pgn: 47
dfh: a
trm: אפילו כטרפא דאסא
txt:
<span class='five'>אפילו כטרפא דאסא. </span>קטנה כעלה של הדס ומדסבר רב אשי למיטרפה שמע מינה לאו אורחה ובהני דידן דאית ברובא דידהו אי משכחינא ריאה דלית בה עינוניתא כשרה ויש אומרים שאם חסרו אונות הימין מצטרפין לה בהדייהו הואיל ויתרת היא ובתשובת ה] הבבליים מצאתי כן אבל לא שמעתי ואין הדבר נראה בעיני הואיל ולא קיימא בדרא דידהו יתרת היא ואותם הראויות להיות ו] חסרות והויא לה כחליף וטרפה וכדמשתכחן תרתי עינוניתא שמעתי מפי מורי הזקן שנחלקו בה גדולי הדור ר' יהודה בן רבי ברוך וחביריו ולא פירש לי דעתו ונראה לי שהיא טרפה דהא יתרת דביני ביני היא ולאו אורחה דחדא גופה לא אכשרן אלא משום דכל הנך ברייתא הכי אית להו:  דדמיא


lvr: 53
pgn: 47
dfh: b
trm: דנפיחא
txt:
<span class='five'>דנפיחא. </span> ד] נעשת לבנה כבקעת והיינו נמי בחזותא והיכא דלא מחתכא בחיתוך גמור  ה] ובסדק אלא כמין מראה הפרש ניכר בו כשרה דלאו שיעא כי אופתא היא: 


lvr: 53
pgn: 47
dfh: b
trm: המתיני לו
txt:
<span class='five'>המתיני לו. </span>דאין לך דבר העומד בפני פיקוח נפש חוץ מעבודת כוכבים וגילוי עריות ושפיכות דמים: 


lvr: 53
pgn: 47
dfh: b
trm: שיבלע בו דמו
txt:
<span class='five'>שיבלע בו דמו. </span>שיהא דמו נבלע בבשרו שהיה דמו הולך בין עור לבשר והוי כמי שאין לו דם והדם הוא הנפש ומתוך שאין בו חיות הוא מת במכה קלה: 


lvr: 53
pgn: 47
dfh: b
trm: ככשותא
txt:
<span class='five'>ככשותא. </span>ירוקה ולא כעשבים אלא כמראה כשותא הומלו'ן או כמראה מוריקא כרכום או כמראה ביצה וכל אלה מין ירוק הן אלא שזה משונה מזה וכל מראה קרו'ג נקרא ירוק: 


lvr: 53
pgn: 47
dfh: b
trm: אינו קרום
txt:
<span class='five'>אינו קרום. </span>שסופו ליסתר וכל סירכי דריאה קרום העולה מחמת מכה הן הלכך אע'ג דלא נפיק זיקא טרפה: 


lvr: 53
pgn: 47
dfh: b
trm: דמטרשי
txt:
<span class='five'>דמטרשי. </span>לשון טרשים שמקשין אותה וקרום הדק כשהוא מתקשה נסתר במשמוש היד דזמנין דלא אינקיב עילאה ומינקב כי בדיק לה: 


lvr: 53
pgn: 47
dfh: b
trm: שנשפכה כקיתון
txt:
<span class='five'>שנשפכה כקיתון. </span>בשר הריאה נימוח בתוך קרומים שלה ונשפך מראשה לסופה ומסופה לראשה בתוך הקרומים וחסרון היא שמתחלה כולה מלאה ועכשיו חציה ריקנית: 


lvr: 53
pgn: 47
dfh: b
trm: לא צריכא לרבי שמעון
txt:
<span class='five'>לא צריכא לרבי שמעון. </span>הא דאיצטריכא לאשמועינן ולמיתני חסרה לר' שמעון איצטריך לאשמועינן תנא דמתניתין דפליג רבי שמעון אניקבה ולא אחסרה דבנקב שיש בו חסרון מודי: 


lvr: 53
pgn: 47
dfh: b
trm: מייתינן צעא דקוניא
txt:
<span class='five'>מייתינן צעא דקוניא. </span>קערה של חרס המחופה באבר שקורין פלומיא'ה בלע'ז דשיעא היא ונראה יפה: 


lvr: 53
pgn: 47
dfh: b
trm: נימוקה
txt:
<span class='five'>נימוקה. </span>נתרוקנה מאליה ו] מקצתה ואינה נשפכה כקיתון אך במקצתה לא נשאר כלום: 


lvr: 53
pgn: 48
dfh: a
trm: שלפוחית
txt:
<span class='five'>שלפוחית. </span> א] קרום שהולד מונח בה ובלע'ז מרי'ץ לקמן בפירקין <span class='mareimakom'>(דף נה:)</span> תניא היא האם היא טרפחת היא שלפוחית: ואסרו להם לא גרסינן ובשני הרגלים לא אמרו להם כלום ובשלישי עמדו למנין ורבו המתירין והתירוהו: 


lvr: 53
pgn: 48
dfh: a
trm: אין חוששין לה
txt:
<span class='five'>אין חוששין לה. </span>שמא ניקבה אלא תלינן ריעותא בדופן ואמרינן דופן זה מכה היתה בו וכשחיתה קלטה הריאה אצלה: 


lvr: 53
pgn: 48
dfh: a
trm: צמחין
txt:
<span class='five'>צמחין. </span>מנל'ץ סביבות סמיכתה לדופן הואיל וחזינן בה ריעותא תלינן למכה בדידה: 


lvr: 53
pgn: 48
dfh: a
trm: דחליש פומיה
txt:
<span class='five'>דחליש פומיה. </span>פיו חדוד ודק וחותך יפה שלא יקרע קרום הריאה במושכו ב] אותה מן הדופן: 


lvr: 53
pgn: 48
dfh: a
trm: בדיק לה בפשורי
txt:
<span class='five'>בדיק לה בפשורי. </span>לאחר שפירקוה ומצאו מכה בדופן מנפח בה אי מבצבצא מיא טרפה שהרי ניקבה: ה'ג 


lvr: 53
pgn: 48
dfh: a
trm:
בשלמא הכא תלינן בדופן וכשרה </span>ולא גרסינן אי איכא ריעותא בדופן כלומר בשלמא הכא בדיק לה דאי לא מבצבצא לא אמרינן ניקבה ונסתמה דכיון דאיכא למיתלייה בדופן תלינן בה וכשרה: <span class='five'>אלא הכא

txt:
<span class='five'>בשלמא הכא תלינן בדופן וכשרה </span>ולא גרסינן אי איכא ריעותא בדופן כלומר בשלמא הכא בדיק לה דאי לא מבצבצא לא אמרינן ניקבה ונסתמה דכיון דאיכא למיתלייה בדופן תלינן בה וכשרה: <span class='five'>אלא הכא. </span>גבי תרתי אוני מכדי סרכא זו מחמת מכה היתה הי מינייהו דאנקיב טרפה והאי דלא מפקא זיקא קרום עלה בה וסתמה: 


lvr: 53
pgn: 48
dfh: a
trm: ומי אמר ר'נ הכי
txt:
<span class='five'>ומי אמר ר'נ הכי. </span>דהעלתה צמחין חוששין לה מכלל דאי פשיטא לן דניקבה הריאה לא מהני לה סתימת הדופן: 


lvr: 53
pgn: 48
dfh: a
trm: התם במקום רביתא
txt:
<span class='five'>התם במקום רביתא. </span>במקום שהריאה והדופן גדלין כאחד וסמוכין תמיד דלא מיפרק ההיא סירכא הילכך כשרה וכי אמר ר'נ חוששין לה למעלה ברוחב החלל כנגד האומא הגדולה דכיון דרחוקה הריאה מן הדופן מיפרקא ההיא סתימה ואפילו הכי כי לא העלתה צמחים אמר אין חוששין לה דתלי לה בדופן ובהא כאבימי סבירא לן דחוששין לה ולחומרא אזלינן בדאורייתא: 


lvr: 53
pgn: 48
dfh: a
trm: מקום חיתוכי דאוני
txt:
<span class='five'>מקום חיתוכי דאוני. </span>שהן סמוך לצואר במיצר החלל ובהא הילכתא כרב נחמן דליכא דפליג עליה: 


lvr: 53
pgn: 48
dfh: a
trm: דסביך בבישרא
txt:
<span class='five'>דסביך בבישרא. </span>שנסבכת ונאחזת הריאה בבשר שבין ב' הצלעות דהוי סתימה שרירא דלא מיפרקא אבל בצלעות עצמן אין זו סירכא קיימת: 


lvr: 53
pgn: 48
dfh: a
trm: מפני שהוא שותת
txt:
<span class='five'>מפני שהוא שותת. </span>ואינו יורה כחץ וקי'ל <span class='mareimakom'>(נדה דף מג.)</span> כל שכבת זרע שאינו יורה כחץ אינו מוליד: 


lvr: 53
pgn: 48
dfh: a
trm: מתקיף כו'
txt:
<span class='five'>מתקיף כו'. </span>השתא דאמרת נקב הוא בריאה אלא שהדופן סותמתו אילו אינקיב דופן ג] להדה ריאה כנגד דופן הריאה לאחר זמן מאי טרפה דאזלא לה סתימת דופן: 


lvr: 53
pgn: 48
dfh: a
trm: וליה לא סבירא ליה
txt:
<span class='five'>וליה לא סבירא ליה. </span>לרבי יוחנן לא סבירא ליה לאכשורי ומיטרף נמי לא הוה טריף לה ניהלייהו דלא שמיעא ליה מרביה: 


lvr: 53
pgn: 48
dfh: b
trm: טינרי
txt:
<span class='five'>טינרי. </span>צמחים גדולים מכנדי וכבר הוקשו כסלע ואלו הן אותן המצוין בבהמות שלנו בריאה ואין מראיהן דומה לריאה אלא דומין כמראה מוגלא ולאו היינו אטום בריאה דאטום אין שם צמח ואינו משתנה מן הריאה אלא שאין עולה בנפיחה: 


lvr: 53
pgn: 48
dfh: b
trm: לא דכולי עלמא לא שמיה חסרון
txt:
<span class='five'>לא דכולי עלמא לא שמיה חסרון. </span>דהא הכי אוקימנא לעיל דאכשרי ריאה שנשפכה כקיתון ועוד אי גרסי' דכ'ע שמיה חסרון אי נמי סמפונא נקט ואתא כדמפרש מ'מ כיון שנמצא בבשר הריאה אי אפשר בלא חסרון כדפרי': 


lvr: 53
pgn: 48
dfh: b
trm: סמפונא נקט ואתא
txt:
<span class='five'>סמפונא נקט ואתא. </span>דרך הקנה נכנס ובא בסמפונות ומן הסמפונות לבשר ומ'מ קרום החיצון לא ניקב ואע'פ שאין דרך הקנה לבלוע אפ'ה הואיל דאיתא לריאה קמן ולא חזינן דאינקבא ע'כ סמפונא נקט ועל ריעותא דלא חזינן לא מחזקינן: 


lvr: 53
pgn: 48
dfh: b
trm: נקובי נקיב
txt:
<span class='five'>נקובי נקיב. </span>דרך הוושט בא ונכנס שאין דרך הקנה לבלוע ונקבה את הדקין ויצאה ונקבה את קרום הריאה ונכנס לתוכה: 


lvr: 53
pgn: 48
dfh: b
trm: והלכתא כהנך רבנן דמכשרי
txt:
<span class='five'>והלכתא כהנך רבנן דמכשרי. </span>דהא רבי יוחנן וריש לקיש הלכה כרבי יוחנן ועוד דקם ליה בשיטתייהו רבי אמי ורב אשי דאמרי לקמן אי קופא לגיו סמפונא נקט ואתא אלמא עבידא קנה שיכנס לתוכו מחט ולא מחזקינן איסורא הואיל ואין נקב ניכר בו ודוקא כי אתא כולה ריאה לקמן אבל נחתכה קודם שבא לפנינו חיישינן דלמא אי הוה ריאה קמן הוה נקובה והכי פסק רבי אמי לקמן בשמעתין: 


lvr: 53
pgn: 48
dfh: b
trm: שדרה קמיה דרבי יצחק
txt:
<span class='five'>שדרה קמיה דרבי יצחק. </span>ולא משום הך קושיא דהא איכא לשנוייה כדשנינן לעיל <span class='mareimakom'>(מז:)</span> לעולם מבחוץ ולרבי שמעון איצטריך אלא משום דנחתכה הריאה לא סמך אגמריה למימר סמפונא נקט ועל דדלמא אי הוה ריאה לקמן הואי נקובה ותדע דמשום הך ספיקא הדר ביה דהא כי הדר אהדרוה קמיה טרפה מהאי טעמא: 


lvr: 53
pgn: 48
dfh: b
trm: שיודעין מאיזה טעם הכשירו
txt:
<span class='five'>שיודעין מאיזה טעם הכשירו. </span>שהרי באת כל הריאה לפניהם וראוה שלמה הלכך על כרחיך דרך הקנה נכנסה: 


lvr: 53
pgn: 48
dfh: b
trm: כשרה
txt:
<span class='five'>כשרה. </span>ומשום טעמא דבסמפונא נקט ועל ונהי נמי דדרך הסימפון בא הרי לא בסמפונות נמצאת ועל כרחך ניקבה הסמפון ויצאה לבשר הריאה ואמר רב נחמן האי סמפונא דאינקיב טרפה: 


lvr: 53
pgn: 48
dfh: b
trm: לחבירו אתמר
txt:
<span class='five'>לחבירו אתמר. </span>אצל פיצול כשמתפצל מחבירו ניקב אצל דופן של חבירו דכיון דדופן חבירו קשה הוא דייר'ש בלע'ז עומד ג] כנגדו ואינו סותם הנקב ולא מגין עליה אבל ניקב לאחר פיצולו ברחוק בשר הריאה שהוא רך נכנס לנקב ומגין עליו והא לא אמרינן דילמא אינקיב לחבריה דאחזוקי ריעותא לא מחזקינן אי לא איתחזוק כגון היכא דליתא לריאה קמן דע'כ חזקה היא זו שרוב הנבלעין אין נבלעין אלא דרך הוושט ומשם לא יצתה בתוך הריאה בלא נקיבת דקין וריאה: 


lvr: 53
pgn: 48
dfh: b
trm: שהרי חותכה מכאן ומתה וחותכה מכאן וחיה
txt:
<span class='five'>שהרי חותכה מכאן ומתה וחותכה מכאן וחיה. </span>נחתך בשר רגלים למעלה מצומת הגידין ולא נשבר העצם כשרה נחתכה למטה במקום צומת הגידין אע'פ שנמוך מכאן טרפה כדאמרינן לקמן וכן שניטל צומת הגידין בפ' בהמה המקשה <span class='mareimakom'>(לקמן דף עו.)</span> ואע'פ שלא נחתך העצם: 


lvr: 53
pgn: 48
dfh: b
trm: רבנן טרופאי
txt:
<span class='five'>רבנן טרופאי. </span>הנך רבנן דלעיל רבי מני וריש לקיש ורבי שמעון דטרפי למחט שנמצאת בריאה: 


lvr: 53
pgn: 48
dfh: b
trm: כשמעתייהו
txt:
<span class='five'>כשמעתייהו. </span>דמחזקי ריעותא מספיקא דחיישינן שמא דרך הוושט נכנסה תחלה וניקבה כרס או דקין ויצתה: 


lvr: 53
pgn: 48
dfh: b
trm: כיון דבסמפונא רבה אישתכח
txt:
<span class='five'>כיון דבסמפונא רבה אישתכח. </span>מי מכוונה לאותו סמפון אם דרך וושט נכנסה הלכך דברים ניכרים על כרחנו דבסמפונא נקט ועל דרך הקנה ובא לסמפונות הריאה: 


lvr: 53
pgn: 48
dfh: b
trm: אי קופא לגיו
txt:
<span class='five'>אי קופא לגיו. </span>אם ראשה העב שהיא נקובה בו נחבא בתוך הכבד וחודה שקורין פונט'ה יוצא לתוך חלל הבהמה ודאי סמפונא נקט ואח'כ ניקב חודה את הסמפון ויצא לכבד וממנו לחוץ ואי קופא לבר לחלל הבהמה ופיה לתוך הכבד ודאי דרך הוושט נכנסה תחלה וניקבה הדקין ויצתה ונכנס פיה לכבד: 


lvr: 53
pgn: 48
dfh: b
trm: באלימתא
txt:
<span class='five'>באלימתא. </span>מחט עבה שאינה יכולה לנקב דרך קופא שלה אבל בקטינתא כגון מחטין שלנו שמנקבין בשר אפילו דרך קופא שלהן:  עובי


lvr: 53
pgn: 49
dfh: a
trm: עובי בית הכוסות
txt:
<span class='five'>עובי בית הכוסות. </span>בסוף הכרס שקורים פנצ'א יש בו שעשוי ככובע ושפת דופנו כפולה שתי דפנות אדוקין זו בזו ושומן מחברן וקורין לו דובלו'ן: 


lvr: 53
pgn: 49
dfh: a
trm: טרפה
txt:
<span class='five'>טרפה. </span>ולא אמרינן היכא דלא נקבה אלא  ב] את האחת אי קופא לבר שנמצאת קופא שלה תחובה בדופן ופיה כולה בתוך הכרס ודאי מבחוץ נכנסה שנקבה את הוושט או כרס או דקין ובאת לחלל הגוף ומשם חזרה ונכנסה לעובי בית הכוסות ועברה כבר כולה את הדופן החיצון ולא הספיקה קופא שלה לעבור את דופן הפנימי דאי מבפנים באתה ועכשיו היא מתחלת לצאת דרך עובי בית הכוסות אין דרך הקופא לנקב ונימא טרפה אלא מדקתני כשרה שמעינן מינה כל היכא  ג] דמצינו למימר סמפונא נקט ועל כגון הכא די'ל דרך הוושט באת עד הלום ועכשיו היא מתחלת לנקב ואפילו קופא לבר לא טרפינן: 


lvr: 53
pgn: 49
dfh: a
trm: אוכלין ומשקין דחקוה
txt:
<span class='five'>אוכלין ומשקין דחקוה. </span>ומתוך הדחק נכנסה קופא שלה בבשר הילכך אע'ג דקופא לבר הואיל ולא חזינן נקב יוצא לחוץ כשרה: 


lvr: 53
pgn: 49
dfh: a
trm: הונא מר טריף
txt:
<span class='five'>הונא מר טריף. </span>דקסבר נקובי נקיב שלא נכנסה אלא דרך הוושט ונקבה כרס או וושט או דקין ויצתה: 


lvr: 53
pgn: 49
dfh: a
trm: מכשר
txt:
<span class='five'>מכשר. </span>כיון דבסמפונא  אישתכח אמרינן מי מיכוונה להכנס בסמפון זה אלא דרך הקנה נכנסה והקנה וקנה כבד סמוכין זה לזה בהתחלקן סמוך לריאה וגם קנה הלב וקנה הכבד מתחלקין לסמפונות  ד] בראשן האחד וי'ל שנכנסה מסמפוני הכבד לסמפוני קנה הכבד ומשם עלתה לכבד דרך הסמפונות: 


lvr: 53
pgn: 49
dfh: a
trm: סימפונא
txt:
<span class='five'>סימפונא. </span>דכבד נקט ועל דרך הקנה נכנסה דאי דרך הוושט נכנסה אינה ראויה לנקב כלום ולצאת משם ולחזור וליכנס כאן דרך נקב: 


lvr: 53
pgn: 49
dfh: a
trm: ואע'ג דלא נפקא
txt:
<span class='five'>ואע'ג דלא נפקא. </span>שאינה יכולה לצאת דרך הסמפון כשרוצין להוציאה לפי שהסמפון דחוק: 


lvr: 53
pgn: 49
dfh: a
trm: מירבל הוא דרביל
txt:
<span class='five'>מירבל הוא דרביל. </span>על ידי נענוע שנענעה הבהמה בהליכתה ימים רבים נכנסה תמיד מעט מעט במקום דחוק שאינה יכולה עכשיו לצאת. מירבל לשון כברה שמנענעים אותה כמו אייתי ארבלא וקמרבל באלו מציאות <span class='mareimakom'>(ב'מ כו:)</span>: 


lvr: 53
pgn: 49
dfh: a
trm: אווזא בזוזא ריאה דידה בארבעה
txt:
<span class='five'>אווזא בזוזא ריאה דידה בארבעה. </span>כשהאווז נלקח בדינר ריאה שלה שווה ד' לפי שהסממנין מעורבין בה: 


lvr: 53
pgn: 49
dfh: a
trm: ואי ס'ד
txt:
<span class='five'>ואי ס'ד. </span>כמות שהיא מאירה לינקוט אווז שלם עם הריאה בזוזא וליכול ומאי דקאמר הכי גרסינן ואי ס'ד לאכילה לינקוט בזוזא וליכול: 


lvr: 53
pgn: 49
dfh: a
trm: היכא דממשמשא ידא דטבחא
txt:
<span class='five'>היכא דממשמשא ידא דטבחא. </span>אני שמעתי במיצר החזה שמתוך הדחק היד קורעת ז] בצפרניו וכמדומה אני בכל מקום שהוא יודע שיכול לתלות כגון נקב העשוי בסכין או שתלשה מלמעלה בחזקה ואח'כ נמצא שם נקב: 


lvr: 53
pgn: 49
dfh: a
trm: דהא תלינן בזאב
txt:
<span class='five'>דהא תלינן בזאב. </span>דאמר בפ'ק <span class='mareimakom'>(לעיל ט.)</span> בא זאב ונטל את בני מעיים והחזירן כשהן נקובין אין אומרים במקום נקב נקב: 


lvr: 53
pgn: 49
dfh: a
trm: אין הלכה כרבי שמעון קאמר
txt:
<span class='five'>אין הלכה כרבי שמעון קאמר. </span>לא אמר הלכה כרבי שמעון אלא אין הלכה כרבי שמעון קאמר: 


lvr: 53
pgn: 49
dfh: a
trm: ואין הלכה כרבי שמעון
txt:
<span class='five'>ואין הלכה כרבי שמעון. </span>גמרא קא פסיק ליה ח] ובישיבה האחרונה נפסקו ההלכות הללו הפסוקות סתם בגמרא: 


lvr: 53
pgn: 49
dfh: a
trm: כהנים
txt:
<span class='five'>כהנים. </span>שהקבה ניתנה להם מאת זובחי הזבח נהגו בו היתר לאכלו ומשום רבי ישמעאל נקיט ליה: 


lvr: 53
pgn: 49
dfh: a
trm: במקום ברכה לישראל
txt:
<span class='five'>במקום ברכה לישראל. </span>אצל ברכת ישראל דהכי עדיפא דמשמע שמתברכין הן עם השאר:  חלב


lvr: 53
pgn: 49
dfh: b
trm: חלב שעל הדקין
txt:
<span class='five'>חלב שעל הדקין. </span>לקמן <span class='mareimakom'>(דף צג.)</span> אמרינן ריש מעיא באמתא בעי גרירה וזהו חלב שעל הדקין כשהמעים מתחילים לימשך מן הקיבה הוי חלב שעל הדקין אסור עד אמה לדברי רבי ישמעאל מפני שחלב שעל הקרב שקורין טיל'א מחובר בו והכתוב מרבהו בכלל מואת כל החלב אבל חלב שעל הקיבה לרבי ישמעאל מותר והיינו מסייע כהני: 


lvr: 53
pgn: 49
dfh: b
trm: תותב
txt:
<span class='five'>תותב. </span>היא שמלתו מתרגמינן היא תותביה <span class='mareimakom'>(שמות כב)</span>  כשמלה הוא פרוש על הקרב וכן על הדקין בראשן אבל חלב הקבה אינו תותב אלא חתיכות חתיכות הוא אדוק ושעל הדקים מראשו והלאה היינו מן הכנתא כשמפרישין אותו מהן נשאר מן החלב ב] אצלם ולאו תותב הוא אלא אדוק בהם: 


lvr: 53
pgn: 49
dfh: b
trm: כיון דקתני מה חלב כו'
txt:
<span class='five'>כיון דקתני מה חלב כו'. </span>שדורש את המקרא והוצרך לדקדק למר קרום ונקלף ולמר תותב קרום ונקלף: 


lvr: 53
pgn: 49
dfh: b
trm: אי הכי כר' ישמעאל
txt:
<span class='five'>אי הכי כר' ישמעאל. </span>בתמיה הא דאמרת לעיל נהגו בו היתר כר' ישמעאל והא רבי עקיבא הוא דשרי ליה ולא רבי ישמעאל: 


lvr: 53
pgn: 49
dfh: b
trm: חלב טהור סותם
txt:
<span class='five'>חלב טהור סותם. </span>כגון דקין שניקבו וחלב הכנתא סותם את הנקב כשרה דחלב טהור אדוק הוא מאד והוי סתימה מעלייתא: 


lvr: 53
pgn: 49
dfh: b
trm: טמא אינו סותם
txt:
<span class='five'>טמא אינו סותם. </span>כגון כרס או המסס שניקב וחלב המכסה את הקרב סותמן אינה סתימה לפי שאינו חיבור אלא תותב: 


lvr: 53
pgn: 49
dfh: b
trm: מהו
txt:
<span class='five'>מהו. </span>שיסתום אם ניקב הכרס של חיה ולהא דבעי האבעיא לא אפשיט ליה אכתי טעמיה דרב מהו: 


lvr: 53
pgn: 49
dfh: b
trm: התורה חסה כו'
txt:
<span class='five'>התורה חסה כו'. </span>בתורת כהנים נפקא לן מוצוה הכהן ופנו את הבית בטרם יבא הכהן לראות את הנגע ולא יטמא וגו' א'ר מאיר וכי מה מטמא לן שאמרה תורה להמתין שלא יראה הכהן את הנגע ולא יאמר טמא עד שיהו הכלים נפנין וא'ת כלי עציו בגדיו ומתכת מטבילן והם טהורים ועל מה חסה תורה על כלי חרס ופכו שאין להן טהרה אלא שבירה וכל כך חסה תורה על ממונן של צרי עין ק'ו על ממונן של צדיקים: 


lvr: 53
pgn: 49
dfh: b
trm: א'ל רב פפא לרבא רב
txt:
<span class='five'>א'ל רב פפא לרבא רב. </span>כלומר הא רב דאמר לעיל טמא אינו סותם וטרפה איסורא דאורייתא היא ויש לנו לילך אחר המחמיר דקיימא לן <span class='mareimakom'>(ע'ז ז.)</span> בשל תורה הלך אחר המחמיר ואת אמרת כו': 


lvr: 53
pgn: 49
dfh: b
trm: ר' שמעון
txt:
<span class='five'>ר' שמעון. </span>אוסר לה משום גלוי כדלקמן וגלוי סכנת נפשות היא ויש לנו לילך אחר המחמיר: 


lvr: 53
pgn: 49
dfh: b
trm: דהא רב פפא כו'
txt:
<span class='five'>דהא רב פפא כו'. </span>וכי היכי דבציר לית הלכתא כוותיה בדבש נמי לית הלכתא כוותיה: 


lvr: 53
pgn: 49
dfh: b
trm: כי הוי מיגלי להו גילויא
txt:
<span class='five'>כי הוי מיגלי להו גילויא. </span>מים או יין הוו שדו ליה בציר לפי שהציר שורף הארס ושוב אינו מזיק ושותין אותו גלוי: 


lvr: 53
pgn: 49
dfh: b
trm: אודי לי מיהא
txt:
<span class='five'>אודי לי מיהא. </span>דבדבש הלכתא כוותיה דהא קאי רבי שמעון בן אלעזר כוותיה דר' שמעון סתמא הוא רבי שמעון בן יוחי: 


lvr: 53
pgn: 49
dfh: b
trm: חטי דכרכשא
txt:
<span class='five'>חטי דכרכשא. </span>חלב שעל חלחולת המוציאה ריעי שקורין טבחייא עשוי קרטין קרטין כעין חטים ואם ניקבה ואותו חלב סותמה ד] לא מהני וטרפה וקרטין עגולין הן כמו כובע: 


lvr: 53
pgn: 49
dfh: b
trm: טרפשא דליבא
txt:
<span class='five'>טרפשא דליבא. </span>שומן הלב עשוי ככובע והלב נחבא בו אינו סותם אם ניקב הלב או הריאה בסמוך לו והוא סותמו והיינו טעמא דריאה הסרוכה בשומן הלב דאע'ג דהיינו רביתא ואצלו הוא גדל ולמטה מחיתוכא דאוני הוא טרפה דעל כרחך הריאה ניקבה שאין סירכא בלא נקב וסתימה זו אינה כלום: 


lvr: 53
pgn: 49
dfh: b
trm: יפה כח הבן מכח האב
txt:
<span class='five'>יפה כח הבן מכח האב. </span>ברייתא היא בשבועות בפרק כל הנשבעין <span class='mareimakom'>(דף מח:)</span> שהבן גובה בשבועה ושלא בשבועה והאב אינו גובה אלא בשבועה והתם מפרש לה: 


lvr: 53
pgn: 50
dfh: a
trm: ולדידן אפילו מיסתם נמי לא סתים
txt:
<span class='five'>ולדידן אפילו מיסתם נמי לא סתים. </span>בתמיה לדידן בני בבל נהי דלא אכלי ליה להכי מיהא מחזקינן ליה בחלב טהור להיות סותם שמע מינה ההיא דפליגי ביה בני א'י ובני בבל קרי ליה רב נחמן בר חימצא והיינו דאייתרא חלב שבמקום היתר שהקיבה עשויה כקשת ומבחוץ קרי דאקשתא ומבפנים לעוגל קרי דאייתרא חבל ובדאייתרא פליגי כדמפרש ואזיל: 


lvr: 53
pgn: 50
dfh: a
trm: דאקשתא כולי עלמא לא פליגי
txt:
<span class='five'>דאקשתא כולי עלמא לא פליגי. </span>דבין לבני בבל ובין לבני מערבא אסור דאפילו רבי עקיבא דאמר לעיל <span class='mareimakom'>(דף מט:)</span> תותב קרום ונקלף אסור דהאי נמי לתותב דמי שאינו מחובר אלא באמצע הקשת שקורין פישט'א: 


lvr: 53
pgn: 50
dfh: a
trm: כי פליגי דאייתרא
txt:
<span class='five'>כי פליגי דאייתרא. </span>בני בבל סברי לה כר' ישמעאל דאמר כל קרום ונקלף חלב טמא הוא והאי נמי קרום ונקלף הוא ובני מערבא כר' עקיבא דבעי תותב קרום ונקלף והאי לאו תותב הוא: 


lvr: 53
pgn: 50
dfh: a
trm: כי פליגי דאקשתא
txt:
<span class='five'>כי פליגי דאקשתא. </span>מאן דאסר סבר תותב הוא ומאן דשרי סבר כיון דמחובר במקצת לאו תותב הוא ולהאי לישנא בתרא לא מתוקמא מילתיה דרב נחמן דכיון דבאקשתא דפליגי ביה אמר רב נחמן דסתים כ'ש דאייתרא דכולהו שרו ואם כן מאן לא סתים ודרב נחמן אלישנא קמא והכי מסתברא כלישנא קמא כדאמרינן במקום שנהגו <span class='mareimakom'>(פסחים דף נא.)</span> כי אתא רבה בר בר חנה אכל דאייתרא עול לגביה רב אויא וכסייה מן קמיה משום דבני בבל אסרי לה ולדידן תרווייהו אסירי דבתר בני בבל גררינן דאנן בני גולה אנן וכלישנא קמא ולחומרא דכל היכא דאיכא תרי לישני בגמרא אי מידי דאורייתא הוא זיל לחומרא ובדרבנן זיל בתר בתרא: 


lvr: 53
pgn: 50
dfh: a
trm: רבי אמי
txt:
<span class='five'>רבי אמי. </span>מערבאה הוא ואמר מקמצין נוטלין ממנו מעט למעלה מההיא דאייתרא מפני שחלב הקרב שוכב עליו ואוכלין השאר: 


lvr: 53
pgn: 50
dfh: a
trm: גום
txt:
<span class='five'>גום. </span>חתוך עד עיקרו כולו והשלך. גום כמו גוממו עם השופי לקמן <span class='mareimakom'>(דף צב:)</span>: 


lvr: 53
pgn: 50
dfh: a
trm: גמירי חבריא דרבי אבא מרבי אבא
txt:
<span class='five'>גמירי חבריא דרבי אבא מרבי אבא. </span>הא שמעתא לקמן דרבי אבא בריה דרבי חייא ולאו היינו רבי אבא קמא: 


lvr: 53
pgn: 50
dfh: a
trm: בא ממקום קרוב
txt:
<span class='five'>בא ממקום קרוב. </span>אם לא היה אחד מן האבלים בבית והיה במקום קרוב בתוך מהלך יום אחד וראוי הוא לדעת בו ביום אע'פ שלא ידע חל אבלות עליו ובלבד שיבא בתוך שלשה ימים ומונה אבלותו מיום ראשון: 


lvr: 53
pgn: 50
dfh: a
trm: ואגמרה
txt:
<span class='five'>ואגמרה. </span>לשמעתא ב] דרבי חייא בר אבא ואגמרה משמיה ג] אי אמר הלכה כר' שמעון או לא: 


lvr: 53
pgn: 50
dfh: a
trm: מקיפין בבני מעיים
txt:
<span class='five'>מקיפין בבני מעיים. </span>אם נמצאו נקובים ואין אנו יודעין אם קודם שחיטה ואם לאחר שחיטה נוקבין נקב אחר בצידו ורואין אם מראיהן שוין כשרה דבידוע שלאחר שחיטה היה: 


lvr: 53
pgn: 50
dfh: a
trm: א'ל
txt:
<span class='five'>א'ל. </span>מעצמי הבינותי דאמינא כמה ידי ממשמשות בנקבין קמאי מקמי דליתי קמיה דמר: 


lvr: 53
pgn: 50
dfh: a
trm: כר' יוחנן
txt:
<span class='five'>כר' יוחנן. </span>בכל מילי. לישנא אחרינא רבי יוחנן חכים בטרפות דאמרינן לקמן שדר ליה שמואל תריסר גמלי ספיקי דטריפתא בפרק גיד הנשה <span class='mareimakom'>(לקמן דף צה:)</span>: 


lvr: 53
pgn: 50
dfh: a
trm: מדקה לדקה
txt:
<span class='five'>מדקה לדקה. </span>אפילו בהמה אחרת דוגמתה לישנא אחרינא מגסה לגסה מאומה לאומה ומדקה לדקה מאונא לאונא וזאת נראית לי שאין מקילין כל כך: 


lvr: 53
pgn: 50
dfh: a
trm: באותה חוליא
txt:
<span class='five'>באותה חוליא. </span>לענין קדורה כאיסר נקט לה. חוליא שלש טבעות דטבעת אחת אין עוגל כאיסר וקודרין עוד אחרת באותה חוליא עצמה ומקיפין: 


lvr: 53
pgn: 50
dfh: a
trm: בר חוליא
txt:
<span class='five'>בר חוליא. </span>הוא קלישות הקנה מן הצדדין ומתחתיה שרצועות הבשר מחברת ראשי הטבעות ואף התנוך הולך ודק מעוביו מאמצעיתו ולצדדין לכאן ולכאן על פני כל הקנה: 


lvr: 53
pgn: 50
dfh: a
trm: ברובו
txt:
<span class='five'>ברובו. </span>אפילו נקדר וניטל דופנה עליון או תחתון ברובו כשרה שאין דרך הריעי היוצא דרך הנקב לחזור לאחוריו וליפול לתוך חלל הגוף מפני ד] שמקום דחוק הוא השדרה מלמעלה ועצמות האליה שקורין הנקא'ש ה] ומכאן ולמטה הן מחוברין בחסחוס:  בוקי


lvr: 53
pgn: 50
dfh: b
trm: סניא דיבי
txt:
<span class='five'>סניא דיבי. </span>קרשטי'א בודי'ל לשון מורי והוא עשוי ככיס וסתום בראשו וכך מצאתי באל'ף בי'ת של רבי מכיר בודי'ל שאצלי'ר ולשון סניא דיבי לפי שהוא מקום מאוס וכחוש ואפילו לזאבים וכל שאר הכרס קרוי חיצון ושיעורו ברוב לישנא אחרינא שמעתי מן הפנצ'א עצמה הוא מקום שמנקבים שם הטבחים הכרס ומוציאים הפרש מקום שהשנאוי זב והראשון נראה: 


lvr: 53
pgn: 50
dfh: b
trm: מן המיצר ולמטה
txt:
<span class='five'>מן המיצר ולמטה. </span>ממקום שהכרס הולך ומיצר לצד הוושט הוא קרוי פנימי מפני שנחבא בדופני החזה: 


lvr: 53
pgn: 50
dfh: b
trm: מקום שאין בו מילת
txt:
<span class='five'>מקום שאין בו מילת. </span>מקום יש בכרס חלק שאין שם אותו צמר שגוררין ברותחים מן הכרס: 


lvr: 53
pgn: 50
dfh: b
trm: בשר החופה
txt:
<span class='five'>בשר החופה. </span>פירשתיו וזהו קרום עב העובר על כל החלל וקורין לו טינפ'א וישנו מן החזה ועד היריכים והכרס הקרוי פנצ'א מעוטו נחבא בצלעות החזה ורובו תחת אותו קרום ורוב החיצונה דקאמר מתניתין רואין כמה יש מן הקרום כנגד אותו רוב הכרס ואם נקרע שם רוב מה שיש מן הקרום כנגד הכרס טרפה ואם ממקום שהכרס כלה ולמטה נקרע אותו קרום כשרה והיינו דאמרינן לקמן רובא ולא הוי טפח זו היא ששנינו כו' ואי בכוליה קרום משערינן אין לך בהמה קטנה שאין ברוב שלה יותר מטפח וכל אמוראי דלעיל קרו פנימית וחיצונה בכרס עצמה: 


lvr: 53
pgn: 50
dfh: b
trm: מפרעתה
txt:
<span class='five'>מפרעתה. </span>צד הכרס הרואה את הקרקע הנראה מיד כשפותחין הבהמה להוציא את המעיים והיינו דמפרש היכא דפרעי טבחי: 


lvr: 53
pgn: 50
dfh: b
trm: כולהו שייכן בדרבה
txt:
<span class='five'>כולהו שייכן בדרבה. </span>סניא דיבי ואיסתומכא ומקום שאין בו מילת כולן באותו צד עומדים או למעלה או למטה וכי טרפת לה לכל אותו צד בנקב במשהו הנמצא בו מקיימת להו לכולהו: 


lvr: 53
pgn: 50
dfh: b
trm: אמימר
txt:
<span class='five'>אמימר. </span>מנהרדעא הוה כדאמרינן ב] בשנים אוחזין <span class='mareimakom'>(ב'מ דף טז:)</span> אנא מנהרדעא אנא וסבירא לי שומא הדרא לעולם: 


lvr: 53
pgn: 50
dfh: b
trm: מאי
txt:
<span class='five'>מאי. </span>וכיון דלא אפסיק הלכתא עבדינן לחומרא וטרפינן בכל הכרס בנקב במשהו כבני מערבא ומיהו כל הנך טרפות אנן לא טרחינן למיבדקי בתרייהו דכל כמה דלא מישתכחן אזלינן בתר רובא כדנפקא לן בפרק קמא <span class='mareimakom'>(לעיל יא.)</span> מהאליה תמימה ומקראי טובא ובסירכי דריאה משום דשכיחן בדקינן בתרייהו : 


lvr: 53
pgn: 50
dfh: b
trm: שאם תמתח
txt:
<span class='five'>שאם תמתח. </span>אי הוה מושכו לכאן ולכאן שיכנס העוגל לאורך או לרוחב תמצא בו טפח באותה קדירה: 


lvr: 53
pgn: 50
dfh: b
trm: בציפא
txt:
<span class='five'>בציפא. </span>עם אוכל הנשאר סביבותיה כשאוכלין אותה יכנסו שלשה בנקב בדוחק או בלא ציפא בהרווחה:  בידוע


lvr: 53
pgn: 51
dfh: a
trm: בידוע שהוא ג' ימים קודם שחיטה
txt:
<span class='five'>בידוע שהוא ג' ימים קודם שחיטה. </span>ואם לקחה א] בתוך שלשה ימים הוי מקח טעות וצריך המוכר להחזיר לו מעותיו: 


lvr: 53
pgn: 51
dfh: a
trm: לא הוגלד פי המכה
txt:
<span class='five'>לא הוגלד פי המכה. </span>איכא לספוקי אי קודם מקח הוי אי לאחר מקח הוי ועל הטבח ב] שהוא מוציא מידו דמסתמא כל כמה דלא יהיב זוזי לא יהבי ליה חיותא ועליו להביא ראיה שקודם מקח הוה דמספיקא לא מפקינן ממונא מחזקיה: למאי נפקא מינה לא גרסינן: 


lvr: 53
pgn: 51
dfh: a
trm: התם ליכא מידי למיסרך
txt:
<span class='five'>התם ליכא מידי למיסרך. </span>כשנמצא נקב בלא מחט כשהדם יוצא הוא מתקנח בלחלוחית הבשר והולך לפי שאין לו היכן לידבק: 


lvr: 53
pgn: 51
dfh: a
trm: טרח טריח לההוא גברא
txt:
<span class='five'>טרח טריח לההוא גברא. </span>כמה הטרחת לאותו האיש על עצמו היה אומר שהטריחו זה לבא אצלו לישנא אחרינא טרח טרייה כמו דטרייה לרישיה דאמרן לעיל <span class='mareimakom'>(דף מה:)</span> כלומר בחנם טרחתי לבא שאין כאן דבר חדוש: 


lvr: 53
pgn: 51
dfh: a
trm: אין חוששין
txt:
<span class='five'>אין חוששין. </span>הואיל ולא ראינוה שנפלה אין חוששין שמא נתרסקו אבריה להשהותה מעת לעת כדין נפולה ורסוקת אברים דאמרינן במתניתין <span class='mareimakom'>(לקמן נו.)</span> גבי עוף אם שהתה מעת לעת ושחטה כשרה ובקופצת מאליה לא חיישינן להכי: 


lvr: 53
pgn: 51
dfh: a
trm: משום דאית לה מידי למסרך
txt:
<span class='five'>משום דאית לה מידי למסרך. </span>שלא קפצה דרך ארובה אלא בצידי הגג מסרכת עצמה בכתלים וקופצת ומהניא לה סריכת הכתלים שמסרכת בידיה קצת: 


lvr: 53
pgn: 51
dfh: a
trm: צימרא
txt:
<span class='five'>צימרא. </span>חמימות כמו <span class='mareimakom'>(שבת דף סז.)</span> אישתא צמירתא: 


lvr: 53
pgn: 51
dfh: a
trm: והלכה לה כלפי זנבה
txt:
<span class='five'>והלכה לה כלפי זנבה. </span>והכה על מתניה ולא על הצלעות וכן על זנבה והלכה כלפי ראשה והכה על צוארה: ואפילו ל'ג דדוקא לא כפף המטה והכה על כל הצלעות כנגד כל השדרה קאמר: 


lvr: 53
pgn: 51
dfh: b
trm: ואי ס'ד יש בו משום ריסוקי אברים
txt:
<span class='five'>ואי ס'ד יש בו משום ריסוקי אברים. </span>הרי חולה הוא וזו אחד משבעה דרכים שהזב נבדק בהן דזב אינו מטמא באונס דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא טו)</span> זב מבשרו שיהא בשרו כמות שהוא שלם ולא באונס: 


lvr: 53
pgn: 51
dfh: b
trm: דרך דופן
txt:
<span class='five'>דרך דופן. </span>ע'י סם ובין הוא ובין אמו חיין ואין לומר שלאחר שמתה אמו הוציאוהו דקיי'ל במסכת נדה <span class='mareimakom'>(דף מד.)</span> הוא מיית ברישא: 


lvr: 53
pgn: 51
dfh: b
trm: עגל שנולד בי'ט
txt:
<span class='five'>עגל שנולד בי'ט. </span>אין כאן משום מוקצה שהרי מוכן היה אגב אמו ושוחטין אותו בו ביום אלמא משום ריסוקי אברים נמי לית ביה: 


lvr: 53
pgn: 51
dfh: b
trm: ושוין
txt:
<span class='five'>ושוין. </span>תנאי דפליגי במסכת ביצה <span class='mareimakom'>(דף כו:)</span> גבי בכור שנולד בו מום בי'ט ושוין דאפילו האוסר בנולד בו ביום מום משום דמוקצה היה בין השמשות מחמת איסור קדשים בחוץ אבל אם נולד היום ומומו עמו מוכן הוא שלא נאסר מעולם דהא במעי אמו היה מוכן אגב אמו ומותר דבכור אינו קדוש עד שיולד וכשנולד הרי מומו עמו וראוי לישחט בחוץ: 


lvr: 53
pgn: 51
dfh: b
trm: מודה ר'ש
txt:
<span class='five'>מודה ר'ש. </span>אע'ג דפליג במסכת נדה <span class='mareimakom'>(דף מ.)</span> גבי יוצא דופן ואמר הרי הוא כילוד ויושבת עליו ימי טומאה וטהרה התם הוא דאיתרבאי מואם נקבה תלד לרבות יוצא דופן אבל לענין קדשים מודה שאינו קדוש דכתיב כי יולד פרט ליוצא דופן <span class='mareimakom'>(לעיל דף לח:)</span>: 


lvr: 53
pgn: 51
dfh: b
trm: כגון שהפריס ע'ג קרקע
txt:
<span class='five'>כגון שהפריס ע'ג קרקע. </span>ננער לעמוד ותחב פרסותיו לעמוד דאמרינן לקמן גבי נפולה עמדה מנפילתה אינה צריכה מעת לעת: 


lvr: 53
pgn: 51
dfh: b
trm: קל גניחותיה
txt:
<span class='five'>קל גניחותיה. </span>כמו <span class='mareimakom'>(ב'ק דף פ.)</span> גונח מלבו פלינדרי'ש בלעז שנשמע קול יללתו כשנפל: 


lvr: 53
pgn: 51
dfh: b
trm: צפרניו נועץ
txt:
<span class='five'>צפרניו נועץ. </span>כשהוא  א] שוהה ליפול כל שעה הוא מתחזק בצפורניו עד שאינו נופל מגובה: 


lvr: 53
pgn: 51
dfh: b
trm: אבל בדיקה בעיא
txt:
<span class='five'>אבל בדיקה בעיא. </span>בחוט השדרה ובשבירת רוב צלעות ובעקירת חוליא והיכא דלא עמדה אפילו בדקנוה ונמצאת שלמה טרפה משום החבט שנתפרקו פרקיה וחוליותיה ואם הלכה אפילו בדיקה לא בעיא: 


lvr: 53
pgn: 51
dfh: b
trm: וקדמיה
txt:
<span class='five'>וקדמיה. </span>איהו לציבי ג] מלמעלה למטה אפילו במיא דלא קיימי שרי דכיון דקדמיה איהו לציבי איהו דקא שט: 


lvr: 53
pgn: 51
dfh: b
trm: לא חיישינן
txt:
<span class='five'>לא חיישינן. </span>אם יש ממנה כרי על גבי  ד] קרקע ונופל עוף עליהן לא חיישינן לפי שהיא רכה: 


lvr: 53
pgn: 51
dfh: b
trm: נברא
txt:
<span class='five'>נברא. </span>סיב הגדל סביב הדקלים ומייבשין אותו ונחלק לרצועות ומפשילין ממנו חבלים וכל זמן שלא נעשה רצועות הוא קשה: 


lvr: 53
pgn: 52
dfh: a
trm: כל דמישתריק
txt:
<span class='five'>כל דמישתריק. </span>מחליק זה מזה ואינן נכבשים יחד והנופל עליהם נשמט והולך ואין כאן חבט: 


lvr: 53
pgn: 52
dfh: a
trm: דבוק
txt:
<span class='five'>דבוק. </span>גלוד'א בלע'ז וטחין אותו בדף קטן והעוף שוכן עליו ומידבק בו ופורח עם הדף ונופל לארץ: 


lvr: 53
pgn: 52
dfh: a
trm: היכי ניקום
txt:
<span class='five'>היכי ניקום. </span>במה יהא יכול להקים ולישא את עצמו הלכך כשנופל נחבט בנפילה ב] גמורה: 


lvr: 53
pgn: 52
dfh: a
trm: אעיקבי דגפא
txt:
<span class='five'>אעיקבי דגפא. </span>במקצת הוא נושא את עצמו בעקבי הגפיים והוא ראש הכנף מקום שחותכין הכנף מן האווז: 


lvr: 53
pgn: 52
dfh: a
trm: בתרי גפי אסור
txt:
<span class='five'>בתרי גפי אסור. </span>אלא אם כן עמד והלך. כתוב בהלכות גדולות כל היכא דבעי בדיקה כגון נפולה ושבורה ודרוסה דמיתכשרי בבדיקה ה'מ בדורות קמאי דהוו בקיאי למיבדק אבל אנן לא בקיאינן ולא סמכינן אנפשין ולי נראה דאין לו לדיין אלא מה שעיניו רואות ומותר לסמוך עליו דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים יז)</span> ואל השופט אשר יהיה בימים ההם אבל הוא יזהר יפה ולהביא לפניו כל הטבחים וכל הבקיאין בדבר כי היכי דנימטייה שיבא מכשורא: כ'ב צלעות גדולים שיש בהן מוח יש לה לבהמה י'א מכאן וי'א מכאן ורוב שלהן הוי י'ב: ה'ג 


lvr: 53
pgn: 52
dfh: a
trm: או אחת עשרה מכאן ואחת מכאן</span> ג] : <span class='five'>ומחציין כלפי שדרה
txt:
<span class='five'>או אחת עשרה מכאן ואחת מכאן</span> ג] : <span class='five'>ומחציין כלפי שדרה. </span>ובעינן שיהו נשברות אותן י'ב צלעות מחציין כלפי שדרה לפי ששם חיותה ולא מחציה ולצד החזה: 


lvr: 53
pgn: 52
dfh: a
trm: נעקרו ברוב צד אחד
txt:
<span class='five'>נעקרו ברוב צד אחד. </span>כיון שנעקרו שש מהם דהיינו רוב צד אחד טרפה אבל בנשתברו לא מיטרפא אלא בי'ב דהיינו רוב שני צדדין: 


lvr: 53
pgn: 52
dfh: a
trm: גיסטרא קאמריתו
txt:
<span class='five'>גיסטרא קאמריתו. </span>בתמיה בהמה שנפסקה באמצעיתה אתם שואלים הא נבלה נמי היא כדאמר בפ'ק <span class='mareimakom'>(לעיל דף כא.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 52
dfh: a
trm: והא רב נמי גיסטרא קאמר
txt:
<span class='five'>והא רב נמי גיסטרא קאמר. </span>דכיון דנעקר צלע וחוליא עמה הרי צלע שכנגדו נשמטת ה] ונפלה וקרי לה רב טרפה: 


lvr: 53
pgn: 52
dfh: a
trm: מכלל דרב כהנא ורב אסי
txt:
<span class='five'>מכלל דרב כהנא ורב אסי. </span>צלע מכאן וצלע מכאן וכל החוליא קיימת בעו מיניה דאי צלע וקצת חוליא הא שמעינן ליה דאמר דאפילו בחדא מיטרפא ואינהו בעו תרתי אלא ודאי צלע בלא חוליא קבעו מיניה: 


lvr: 53
pgn: 52
dfh: a
trm: ולרבי יוחנן
txt:
<span class='five'>ולרבי יוחנן. </span>דאמר אף נעקרו לא מיטרפא עד דאיכא רוב שני צדדין וכי מיעקרו שש מימין ושש משמאל ואפילו אלו לצד הצואר ואלו לצד האליה אי אפשר דלא הוי אמצעית זה כנגד זה ואפילו הכי בעיא רובא למיטרפא וכל שכן דבחדא לא מיקריא נבלה דבשלמא מעיקרא הוה ס'ד דרב צלע וכולה חוליא קאמר ואינהו בעו מיניה צלע וקצת חוליא מכאן וכן מכאן ואמצעיתה של חוליא קיימת אבל השתא דאוקמת דרב צלע וחצי חוליא קאמר ואינהו על כרחך צלע בלא חוליא קבעו ליה וקאמר להו עלה גיסטרא קאמריתו קשיא לן הא דרבי יוחנן ומשני התם רב כהנא ורב אסי: 


lvr: 53
pgn: 52
dfh: a
trm: אי הכי
txt:
<span class='five'>אי הכי. </span>דרב כהנא ורב אסי צלע וקצת חוליא אמרי היינו דרב ו] הא שמעינן ליה דבחדא נמי טריף ומאי תיבעי להו בתרתי: 


lvr: 53
pgn: 52
dfh: a
trm: סברי אם כן מירתח קא רתח
txt:
<span class='five'>סברי אם כן מירתח קא רתח. </span>ממהדורי דרב מצינן למפשט מאי דינא דחדא דאי מהדר לן כשרה כל שכן חדא ואי מהדר לן טרפה בלא ריתחא פשטינן מינה דבחדא סבירא ליה כשרה דאי סבירא ליה בחדא נמי טרפה כי בעינן בתרתי מהדר לן בריתחא למימר השתא בחדא טרפה תרתי מיבעיא לכו אבל אי בעינן מיניה חדא אפילו סבירא ליה בתרתי כשרה לא מהדר לן בריתחא למימר השתא בתרתי כשרה דלא איכפת ליה אי תיסק אדעתין דבתרתי טרפה: 


lvr: 53
pgn: 52
dfh: a
trm: והא
txt:
<span class='five'>והא. </span>בעו מיניה בתרתי וסבירא ליה דבחדא נמי טרפה כדאמר רב לעיל נעקרה צלע וחוליא עמה ואוקימנא חצי חוליא ואפילו הכי לא אהדר להו בריתחא דנפשוט מינה לעקירת חדא: 


lvr: 53
pgn: 52
dfh: a
trm: כיון דקאמר להו גיסטרא קאמריתו
txt:
<span class='five'>כיון דקאמר להו גיסטרא קאמריתו. </span>בתמיה היינו ריתחיה דהכי קאמר להו הא לא איבעי לכו למיבעי דנבלה נמי הויא אלא בחדא טרפה: 


lvr: 53
pgn: 52
dfh: b
trm: וכן לטרפה
txt:
<span class='five'>וכן לטרפה. </span>דלבית הלל מיטרפא בחדא חוליא אלמא לשמואל עקירת חוליא הוא דטרפה ולא עקירת צלע: 


lvr: 53
pgn: 52
dfh: b
trm: ולתנייה גבי קולי בית שמאי
txt:
<span class='five'>ולתנייה גבי קולי בית שמאי. </span>אי לענין טרפה נמי פליגי ליתנייה בעדיות דקחשיב התם כל קולי בית שמאי וחומרי בית הלל דהא לגבי טרפה הוו בית שמאי לקולא: 


lvr: 53
pgn: 52
dfh: b
trm: תפשוט
txt:
<span class='five'>תפשוט. </span>דברוב קרוע קאמר דהא או שנקרע תנן ומפרשינן להאי רוב חיצונה דהיינו בשר החופה: 


lvr: 53
pgn: 52
dfh: b
trm: אלא לשמואל
txt:
<span class='five'>אלא לשמואל. </span>דהא איהו אמרה להא שמעתא לעיל צלע שנעקרה וכו' ושמואל לא מפרש למתניתין כדאמרי במערבא אלא מקום שאין בו מילת דהיינו בכרס עצמו ואיהו מוסיף האי טרפות דבשר החופה אמתניתין דגמרא גמירי ליה ותנא דמתניתין מייתי לה בזה הכלל: 


lvr: 53
pgn: 52
dfh: b
trm: מן הזאב ולמעלה
txt:
<span class='five'>מן הזאב ולמעלה. </span>הוי דרוסה וזאב בכלל אבל מזאב ולמטה אין לו ארס חזק להמית בהמה אלא עופות: 


lvr: 53
pgn: 52
dfh: b
trm: וכי תימא
txt:
<span class='five'>וכי תימא. </span>אי לאו דרב הוה אמינא לעולם חתול נמי הויא דריסה בדקה ומתניתין קא משמע לן דזאב אפילו בגסה נמי דריס ומשום דאיירי בגסה נקט זאב: 


lvr: 53
pgn: 52
dfh: b
trm: גברא אגברא קא רמית
txt:
<span class='five'>גברא אגברא קא רמית. </span> א] דרבי אלעזר אדרב דרב סבר רבי יהודה פליג ות'ק אפילו בגסה קאמר ואיצטריך דרב לאשמועינן דמן הזאב ולמטה אפילו בדקה נמי לא דלא תימא האי דקתני זאב משום גסה אבל דקה אפילו חתול נמי: 


lvr: 53
pgn: 52
dfh: b
trm: ואיבעית אימא לעולם
txt:
<span class='five'>ואיבעית אימא לעולם. </span>מתניתין נמי ממעט חתול אפילו מדקה דזאב גופיה דקתני בדקה קאמר כר' בנימין ואתא רב לפרושי א] דדוקא נקיט זאב במתני': 


lvr: 53
pgn: 52
dfh: b
trm: מהו דתימא
txt:
<span class='five'>מהו דתימא. </span>האי דנקט זאב משום דאורחיה למידרס ולעולם הוא הדין לחתול קמ'ל רב: ב] 


lvr: 53
pgn: 52
dfh: b
trm: עד שתינקב לחלל
txt:
<span class='five'>עד שתינקב לחלל. </span>כקוץ בעלמא ועד שניקבו הדקין ומדשוי להו כקוץ בנקובה מכלל דארס שלה אין מזיק אפילו לעופות וכל שכן לגדיים וטלאים: 


lvr: 53
pgn: 52
dfh: b
trm: אלא במקום שאין מצילין
txt:
<span class='five'>אלא במקום שאין מצילין. </span>לעוף או לגדי מידו דאינו כועס כל כך ולא אלים זיהריה: 


lvr: 53
pgn: 52
dfh: b
trm: אבל במקום שיש ב] לה מציל
txt:
<span class='five'>אבל במקום שיש ב] לה מציל. </span>הוא כועס ויש לו ארס חזק וכשמכה בצפורן משליך בה ארס ודרב חסדא בשיש מצילין: 


lvr: 53
pgn: 52
dfh: b
trm: ורבנן
txt:
<span class='five'>ורבנן. </span>דפליגי עליה דבריבי דאמרי אפילו יש מצילין אין דרוסה בהאי דמא דמשתכח בדשא מפרקי לך: 


lvr: 53
pgn: 52
dfh: b
trm: איכא דאמרי
txt:
<span class='five'>איכא דאמרי. </span>דרב חסדא אפילו במקום שאין מצילין קאמר דיש דרוסה ומתניתין דנקט זאב משום אימרי רברבי נקט ג] והא מתניתין דנקט עד שתנקב לחלל בריבי היא ובמקום שאין מצילין ורבנן פליגי עליה: 


lvr: 53
pgn: 53
dfh: a
trm: באימרי רברבי
txt:
<span class='five'>באימרי רברבי. </span>בבהמה דקה ס'ל אין דרוסה לחתול כדאמר רב לעיל <span class='mareimakom'>(דף נב:)</span> בבהמה מן הזאב ולמעלה: 


lvr: 53
pgn: 53
dfh: a
trm: שלא מדעת
txt:
<span class='five'>שלא מדעת. </span>דכיון דשלא מדעת נפל כגון מן הגג על הבהמה אע'פ שנתקעה צפרנו בגבה אין משליך בה ארס: 


lvr: 53
pgn: 53
dfh: a
trm: דדריס מחיים
txt:
<span class='five'>דדריס מחיים. </span>ולא הספיק לשלוף צפורנו ממנה עד שפסקו את ידו ומיתה דקאמר מיתת האבר שנחתך: 


lvr: 53
pgn: 53
dfh: a
trm: רוב אריות דורסין
txt:
<span class='five'>רוב אריות דורסין. </span>כלומר ב] אע'פ שרוב אריות דורסין וקים לן שכל הדורס אין לך אחד בהן שתשמט צפרנו: 


lvr: 53
pgn: 53
dfh: a
trm: שלמא שוי
txt:
<span class='five'>שלמא שוי. </span>עשה שלום עמהם כדרך כמה חיות שנעשות תרבות וגדלות עם בני אדם ובהמות ואין מזיקין: 


lvr: 53
pgn: 53
dfh: a
trm: מקרקרין
txt:
<span class='five'>מקרקרין. </span>גועות דלשון צעקת ארי לחוד ולשון צעקת כל בהמה לחוד כמו בלשון עברית נוהם לארי וגועה לשור וערוג לאיל וצהל לסוס וצפצוף לעופות וחרץ לכלב:  אהדדי


lvr: 53
pgn: 53
dfh: b
trm: אתריה דשמואל הוה
txt:
<span class='five'>אתריה דשמואל הוה. </span>ולאו אורח ארעא לאורויי קמיה באתריה בדבר שהן שוין בו אבל אי הוו פליגי בה לא היה משדר להו קמיה להפסיד ממון ישראל דכל מקום שיש נדנוד חטא אין חולקין כבוד לרב כך שמעתי ול'נ דה'ג אלא אתריה דשמואל הוה ומהכא לא תפשוט דהדר ביה רב דלאו אורח ארעא למישרי באתריה מלתא דאיהו אסר והכי אמרינן בעירובין <span class='mareimakom'>(דף צד.)</span> ורב אי ס'ל דאסור לימא ליה אתריה דשמואל הוה: 


lvr: 53
pgn: 53
dfh: b
trm: ולשהינהו י'ב חדש
txt:
<span class='five'>ולשהינהו י'ב חדש. </span>כדין ספק טרפה כדלקמן בפירקין <span class='mareimakom'>(דף נח.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 53
dfh: b
trm: לידי תקלה
txt:
<span class='five'>לידי תקלה. </span>איידי דהוה בהו טובא לא מצי לאזדהורי בהו ואתי למיכל חד מינייהו: 


lvr: 53
pgn: 53
dfh: b
trm: לפרסומי מילתא
txt:
<span class='five'>לפרסומי מילתא. </span> וכי אזל לנהרא אוושא מילתא טפי ולפי שעופות דקים היו ומרובים היו לא יכול לבודקן ולהתירן בבדיקה מפני הטורח שמא יטעה באחת מהן אי נמי איידי דקליש זיהריה דנץ לא מאדים בשר ולא מינכר ודבר זה נראה לי: 


lvr: 53
pgn: 53
dfh: b
trm: דרוסה שאמרו
txt:
<span class='five'>דרוסה שאמרו. </span>כגון ספק דרוסת ארי או שראהו שדרסה ואין מקום הדריסה ניכר מבחוץ: 


lvr: 53
pgn: 53
dfh: b
trm: צריכה לבדוק
txt:
<span class='five'>צריכה לבדוק. </span>גבה וכריסה וצידיה וכל שכנגד בני מעיים ואם האדים שם בשר שנקוטרוד'א זהו הארס וטרפה שסופו לשרוף עד שינקוב את בני מעיים ואם לא האדים בשר שם אין צריך לבדוק במקום אחר שאין דרוסה אלא כנגד בני מעיים דלא מיטרפא במקום אחר: 


lvr: 53
pgn: 53
dfh: b
trm: יש דרוסה לסימנין
txt:
<span class='five'>יש דרוסה לסימנין. </span>אם דרסה כנגדם מי הוי טרפה מי אמרינן קשין הן אצל דרוסה וכשרה או לא: 


lvr: 53
pgn: 53
dfh: b
trm: סימנים שנדלדלו
txt:
<span class='five'>סימנים שנדלדלו. </span>איידי דא'ר זירא בהנך תרתי דלעיל כבר פירשה פלוני קמסדר ואזיל לכל הנך דאמר בהו ר' זירא הכי: 


lvr: 53
pgn: 53
dfh: b
trm: המסמסה מהו
txt:
<span class='five'>המסמסה מהו. </span>כגון דרסה בירך שלא כנגד החלל וראינו  שניקב הבשר לאחר זמן מהו: 


lvr: 53
pgn: 53
dfh: b
trm: רואין אותו כאילו אינו
txt:
<span class='five'>רואין אותו כאילו אינו. </span>ואם יש בו טרפות בניטל כולו כגון צומת הגידין טרפה דהאי נמי כנטול דמי: 


lvr: 53
pgn: 53
dfh: b
trm: מדרב הונא בריה דרב יהושע
txt:
<span class='five'>מדרב הונא בריה דרב יהושע. </span>דאמר כל שהרופא גורדו קרוי המסמסה וכאילו אינו והויא לה ריאה שחסרה: 


lvr: 53
pgn: 53
dfh: b
trm: בקוץ עד שתינקב לחלל
txt:
<span class='five'>בקוץ עד שתינקב לחלל. </span>אבל הגיע לחלל יש לחוש שמא ניקבו הדקין ובבדיקה אי אפשר מפני שאין נקב דק ניכר בהן: 


lvr: 53
pgn: 53
dfh: b
trm: עד שיאדימו הן עצמן
txt:
<span class='five'>עד שיאדימו הן עצמן. </span>אבל משום האדמת בשר שכנגדן לא מיטרפא דרוב סימנין קשין הן ואין ארס שולט בהן אבל כי האדימו הן עצמן הרי נגלה ששלט בהן:  וושט


lvr: 53
pgn: 54
dfh: a
trm: וושט נקובתו במשהו
txt:
<span class='five'>וושט נקובתו במשהו. </span>תנן <span class='mareimakom'>(לעיל דף מב.)</span> הלכך דרוסתו נמי פשיטא לי דבמשהו: 


lvr: 53
pgn: 54
dfh: a
trm: מאי טעמא זיהרא מיקלא קלי ואזיל </span>גרסינן: <span class='five'>מורי בה רב
txt:
<span class='five'>מאי טעמא זיהרא מיקלא קלי ואזיל </span>גרסינן: <span class='five'>מורי בה רב. </span>רב היה רגיל להורות שצריכה בדיקה מכפא ועד אטמא: 


lvr: 53
pgn: 54
dfh: a
trm: עד אטמא
txt:
<span class='five'>עד אטמא. </span>הירך דהיינו כנגד בני מעיים דריאה וכבד נמי מיקרו בני מעיים לקמן <span class='mareimakom'>(דף נו:)</span> גבי נחמרו בני מעיה: 


lvr: 53
pgn: 54
dfh: a
trm: ולא נהירא ליה
txt:
<span class='five'>ולא נהירא ליה. </span>אין אתה זכור מי הוא והלא ראיתי קודם שהלך לבבל שהיה משמש את הנשיא: 


lvr: 53
pgn: 54
dfh: a
trm: ויקיף
txt:
<span class='five'>ויקיף. </span>יחתכנה במקום אחר אם דומין מראיהן של חתכים טרפה דהואיל ודומין י'ל שאף חתך הראשון לאחר עיקור נעשה: 


lvr: 53
pgn: 54
dfh: a
trm: אתו לקמיה דרבי יהודה
txt:
<span class='five'>אתו לקמיה דרבי יהודה. </span>לשאלו על כך שאם לקתה בגיד הנשה שלה תהא טרפה אחרי שאנו רואין שהיא מתה במכה זו: 


lvr: 53
pgn: 54
dfh: a
trm: מחו בכולייתא
txt:
<span class='five'>מחו בכולייתא. </span>מכין בחץ החיה בכולייתא מלמעלה ומכוונים שאין החץ נכנס ג] ויורדת למטה מן הכליות לחלל: 


lvr: 53
pgn: 54
dfh: a
trm: דאי בדרי לה סמא
txt:
<span class='five'>דאי בדרי לה סמא. </span>אם מפזרין עליה סם: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 54
dfh: a
trm: זה לתוך זה
txt:
<span class='five'>זה לתוך זה. </span>שסמוכין הן ודופנן של שניהם אדוקים זה לזה ובאמצעיתן הן נקובין זה לזה ואם חזרו ונקבו במקום אדיקת דופנותיהן אין הנקב נראה לחוץ אלא זה לתוך זה כשרה דהא להדדי נמי שפכי: 


lvr: 53
pgn: 54
dfh: a
trm: וחרותה בידי שמים
txt:
<span class='five'>וחרותה בידי שמים. </span>מפרש בגמרא <span class='mareimakom'>(לקמן נה:)</span> שצמקה ריאה שלה בידי שמים כגון שנבעתה מקול רעם וברקים חרותה קשה כחריות דקל ובגמ' <span class='mareimakom'>(שם)</span> מפרש מנא ידיע אם בידי שמים אם בידי אדם: 


lvr: 53
pgn: 54
dfh: a
trm: הגלודה
txt:
<span class='five'>הגלודה. </span>שניטל עורה או מחמת שחין או מחמת מלאכה ולא נשתייר כלום ובגמ' <span class='mareimakom'>(שם)</span> מפרש כמה ישאר מן העור ותהא כשרה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 54
dfh: b
trm: דדמיא לנטולי
txt:
<span class='five'>דדמיא לנטולי. </span>דמתני' דהא נטולה היא ומן טרפות הוא כדאמרינן בניטל הכבד הילכך תנא אלו בטרפות למעוטי ואיידי דתנא אלו בטרפות תנא נמי אלו בכשרות ואע'ג דלא ממעט מידי: 


lvr: 53
pgn: 54
dfh: b
trm: אין בעלי אומניות
txt:
<span class='five'>אין בעלי אומניות. </span>העוסקים במלאכת אחרים והוא שולחני היה משתכר בשל אחרים למחצה וצריך להזהר ולתת עיניו שם ולהשתדל עם כל העוברים לשאול מה הם צריכים והכי תניא בתוספתא המושיב את חבירו בחנות למחצית שכר אם היה אומן לא יעסוק באומנותו לפי שאין עיניו על החנות בשעה שעוסק באומנותו: 


lvr: 53
pgn: 54
dfh: b
trm: עומדין מפניהם
txt:
<span class='five'>עומדין מפניהם. </span>אמביאי בכורים קאי במס' בכורים <span class='mareimakom'>(פ'ג מ'ג)</span>: 


lvr: 53
pgn: 54
dfh: b
trm: מכשילן
txt:
<span class='five'>מכשילן. </span>שאם לא יראום להם פנים צהובים ודרך כבוד לא ירגילום לבא מפני הטורח: 


lvr: 53
pgn: 54
dfh: b
trm: כסלע כיתר מכסלע
txt:
<span class='five'>כסלע כיתר מכסלע. </span>היכא דשיערו רבנן כסלע כגון גבי פלוגתא דשדרה וגולגולת דתנן כמה חסרון בשדרה כו' ובגולגולת בית שמאי אומרים כמלא מקדח ובית הלל אומרים כדי שינטל מן החי וימות ואמר רב יהודה אמר שמואל [בריש פרקין] <span class='mareimakom'>(דף מב:)</span> וכן לטרפה ואמרינן בבכורות בפ' על אלו מומין <span class='mareimakom'>(דף לז:)</span> כמה כדי שינטל מן החי וימות כסלע ואית דאמרי התם דבמתניתא תנא כסלע ואשמועינן רב נחמן הכא דכי שיעור רבנן כסלע ב] סלע מצומצם קאמר דכי הוי מצומצם דינו כיתר מכסלע וטרפה: 


lvr: 53
pgn: 54
dfh: b
trm: כאיסר כיתר מכאיסר
txt:
<span class='five'>כאיסר כיתר מכאיסר. </span>גבי מתני' דתנן עד כמה תחסר ונימא דאכתי כשרה דהא גבי אלו כשרות קיימינא וקתני עד כמה כשרה בחסרון עד כאיסר וכיון דהוי כאיסר הרי היא כיתר מכאיסר וטרפה: 


lvr: 53
pgn: 54
dfh: b
trm: אלמא קסבר
txt:
<span class='five'>אלמא קסבר. </span>הא דקתני מתני' עד כאיסר כשרה לאו עד ועד בכלל קאמר אלא עד ולא עד בכלל וה'ק עד כאיסר כשרה ולא עד בכלל קאמר אבל כאיסר עצמו טרפה דע'כ עד דמתני' אכשרות קאי וה'ק עד כמה תחסר ונימא אכתי כשרה היא וקתני עד כאיסר דאי אטרפות קאי לא שייך למיתני עד אלא כמה תחסר ותהא טרפה כאיסר: 


lvr: 53
pgn: 54
dfh: b
trm: עד ה' טפחים טהור
txt:
<span class='five'>עד ה' טפחים טהור. </span>דקטן הוא ואינו ראוי לכלום הילכך לא הוי מן המטה ואם נטמאת המטה טהורה: 


lvr: 53
pgn: 54
dfh: b
trm: לא חמשה כלמעלה
txt:
<span class='five'>לא חמשה כלמעלה. </span>כיותר ג] מחמשה וטמא כדקתני טעמא במס' כלים <span class='mareimakom'>(פי'ט משנה ב)</span> מחמשה ועד עשרה טמא שבו קושרין את הפסחים זכר לפסח מצרים דכתי' ד] אסרו חג בעבותים וגו' וכתיב והיה לכם למשמרת ובו משלשלין את המטה: 


lvr: 53
pgn: 54
dfh: b
trm: ועד עשרה טמא
txt:
<span class='five'>ועד עשרה טמא. </span>כדפרשינן ומעשרה ולחוץ טהור דיותר מדאי יש ועומד ליקצץ וחבל בפני עצמו לא מקבל טומאה דטווי ואריג בעינן במסכת שבת <span class='mareimakom'>(דף סד.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 54
dfh: b
trm: הן וקרקרותיהן ודופנותיהן יושבין שלא מסומכין כו'
txt:
<span class='five'>הן וקרקרותיהן ודופנותיהן יושבין שלא מסומכין כו'. </span>בין שהן עצמן אין מחזיקין אלא כדי סיכת קטן או שנשברו ונשארו קרקרותיהן שולים שלהן או דופנותיהן נשארו ויכולין לישב לבדו בלא סמיכה עדיין כלי הן ושיעורן אם מחזיקין שמן כדי סיכת קטן טמאין:  עד


lvr: 53
pgn: 55
dfh: a
trm: עד לוג
txt:
<span class='five'>עד לוג. </span>שיעור זה ניתן לשברי כלים שלא היה תחלתן אלא עד לוג דאם היה תחלתן יותר מלוג א] הוי שיעור שבריו ברביעית הלוג כדלקמן: 


lvr: 53
pgn: 55
dfh: a
trm: מלוג עד סאה
txt:
<span class='five'>מלוג עד סאה. </span>כלי שהיה תחלתו יותר מלוג כגון שנים או שלשה לוגין או יותר על סאה שיעור שבריו ברביעית הלוג: 


lvr: 53
pgn: 55
dfh: a
trm: סאתים כלמעלה
txt:
<span class='five'>סאתים כלמעלה. </span>ושיעור שבריו בתורת כהנים ובמסכת כלים <span class='mareimakom'>(פ'ב מ'ב)</span> בלוג שלם: 


lvr: 53
pgn: 55
dfh: a
trm: התם לחומרא
txt:
<span class='five'>התם לחומרא. </span>משום הכי אמרינן בהו עד ועד בכלל דאזלינן לחומרא דמטמינן לשברים בשיעור זוטא אבל כסלע וכאיסר דרב נחמן אי הוה אמרינן בהו עד ועד בכלל הוי קולא לאכשורה ואשמועינן רב נחמן דכל היכא דקתני עד זיל ביה לחומרא ואי עד ועד בכלל קולא היא אימא עד ולא עד בכלל: 


lvr: 53
pgn: 55
dfh: a
trm: כל שיעורים של חכמים להחמיר
txt:
<span class='five'>כל שיעורים של חכמים להחמיר. </span>אי מצומצם חומרא הוא שערינהו במצומצם ואי מצומצם קולא שערינהו בשוחק: 


lvr: 53
pgn: 55
dfh: a
trm: חוץ מכגריס של כתמים
txt:
<span class='five'>חוץ מכגריס של כתמים. </span>ששנינו בנדה <span class='mareimakom'>(דף נח:)</span> דהרואה כתם של דם בבגדה כגריס טמא דמספקינן לה בדם נדה אע'ג דכי משערת ליה במצומצם חומרא הוי לא הויא טמאה אלא ביותר מכגריס אבל כגריס עצמו מחזקינן ליה בדם מאכולת והיינו להקל דאע'ג דכגריס שעורו בעינן כגריס ועוד והכי תניא בהרואה כתם <span class='mareimakom'>(שם נח:)</span> וטעמא משום דכתמים עצמן דרבנן דמדאורייתא עד דחזיא מגופה כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא טו)</span> דם יהיה זובה בבשרה: 


lvr: 53
pgn: 55
dfh: a
trm: דיקא נמי
txt:
<span class='five'>דיקא נמי. </span>דהא דקתני לוג כלמטה סאה כלמטה משום חומרא הוא ולאו דנימא נמי במקום קולא עד ועד בכלל: 


lvr: 53
pgn: 55
dfh: a
trm: דקתני עלה דההיא
txt:
<span class='five'>דקתני עלה דההיא. </span>דחבל היוצא חמשה טפחים כלמעלה טמא דעד דקתני עד חמשה טהור ולא עד בכלל: 


lvr: 53
pgn: 55
dfh: a
trm: עשרה כלמטה
txt:
<span class='five'>עשרה כלמטה. </span>דהאי עד דקתני ועד עשרה טמא ועד בכלל קאמר אלמא בתר חומרא אזיל: 


lvr: 53
pgn: 55
dfh: a
trm: מותר
txt:
<span class='five'>מותר. </span> ב] אבר באכילה וניתר בשחיטתה כעובר עצמו וטעמא מפרש בבהמה המקשה <span class='mareimakom'>(לקמן סט:)</span> מכל בבהמה תאכלו: 


lvr: 53
pgn: 55
dfh: a
trm: מן הטחול ומן הכליות
txt:
<span class='five'>מן הטחול ומן הכליות. </span>של בהמה אם נחתך מהם אף על פי שלא הוציא החתיכה מתוכה אסור באכילה משום אבר מן החי והתם קא יליף טעמא מאותה תאכלו שלמה ולא חסרה כלומר כשהיא שלמה הוא דקאמינא לך כל בבהמה תאכלו להתיר דבר אחר שבגופה אבל כשהיא חסרה דהנמצא בתוכה מחסרונה הוא לא שרינא לך כל בבהמה דהיינו הנמצא בה ומכל מקום שמעינן מינה דהיא עצמה שריא אף על גב דנחתך מן הטחול ואין חיתוך בלא נקב דכל נקב משום חיתוך הוא: 


lvr: 53
pgn: 55
dfh: a
trm: הוא הדין דבהמה נמי אסירא
txt:
<span class='five'>הוא הדין דבהמה נמי אסירא. </span>דחמיר ניקב ונחתך מניטל לגמרי שעל ידי הנקב הוא הולך ומוסיף מכאוב והחולי רב בגופה: 


lvr: 53
pgn: 55
dfh: a
trm: איידי דתנא רישא מותר
txt:
<span class='five'>איידי דתנא רישא מותר. </span>בחתיכה עצמה דאיצטריך לאשמועינן דלאו אבר מן החי הוא תנא איסורא דסיפא נמי בחתיכה: 


lvr: 53
pgn: 55
dfh: b
trm: מוגלא כשרה בריאה
txt:
<span class='five'>מוגלא כשרה בריאה. </span>כדאמרן <span class='mareimakom'>(לעיל מח.)</span> דקיימן צימחי ה] טינרי: 


lvr: 53
pgn: 55
dfh: b
trm: ופסול בכוליא
txt:
<span class='five'>ופסול בכוליא. </span>כדאמרן בריש פירקין <span class='mareimakom'>(דף מח.)</span> מליא מוגלא טרפה מים זכין כשרה ואוקימנא בכוליא: 


lvr: 53
pgn: 55
dfh: b
trm: אלא
txt:
<span class='five'>אלא. </span>לא תימא כל שכן דאע'ג דנקב פסול בריאה וכשר בכוליא איכא מידי דכשר בריאה ופסול בכוליא דאין אומרים בטרפות כו' דיש אבר שחולי זה קשה לו ואין חולי זה קשה לו: 


lvr: 53
pgn: 55
dfh: b
trm: שהרי חותכה מכאן ומתה כו'
txt:
<span class='five'>שהרי חותכה מכאן ומתה כו'. </span>חתוך סימנין או  גיד צוארה ומתה חתוך כל כתפיה וחיה: 


lvr: 53
pgn: 55
dfh: b
trm: היא טרפחת
txt:
<span class='five'>היא טרפחת. </span>דלקמן <span class='mareimakom'>(דף נו:)</span> הורו בטרפחת כרבי בזפק: 


lvr: 53
pgn: 55
dfh: b
trm: צמקה
txt:
<span class='five'>צמקה. </span>יבשה ושדים צומקים מתרגמינן דדין יבשין <span class='mareimakom'>(הושע ט)</span> : 


lvr: 53
pgn: 55
dfh: b
trm: שחימי
txt:
<span class='five'>שחימי. </span>שחורות ואינן מצננות כל כך כלבנות ובלשון מורי שחימי של נחשת חיורי של חרס: 


lvr: 53
pgn: 55
dfh: b
trm: דאריך
txt:
<span class='five'>דאריך. </span>על פני כל אורך השדרה וקצר כחוט ומאי כסלע דקאמר דאי מצטרפת לאורכו ומשוית ליה עגול הוה כסלע: 


lvr: 53
pgn: 55
dfh: b
trm: כל העור כולו
txt:
<span class='five'>כל העור כולו. </span>כל היכא דמשתייר ההוא כסלע מעלה ארוכה וחוזר כל עורה לקדמותו: 


lvr: 53
pgn: 55
dfh: b
trm: ואלו שעורותיהן כבשרן
txt:
<span class='five'>ואלו שעורותיהן כבשרן. </span>לענין דמטמאין עורן כבשרן אלמא לאו עור הוא וקחשיב האי בהדייהו בהעור והרוטב <span class='mareimakom'>(לקמן דף קכב.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 55
dfh: b
trm: שבלשון יחיד אני שונה אותה
txt:
<span class='five'>שבלשון יחיד אני שונה אותה. </span>כלומר יחידאה היא ולא קיימינן כוותיה דר' שמעון קתני לה ופליגי עליה דת'ק לא תנא אלא עור שתחת האליה לחודיה: קרבן שנשחט על מנת לאכול הימנו או להקטיר הימנו חוץ למקום אכילתו: 


lvr: 53
pgn: 55
dfh: b
trm: פסול ואין בו כרת
txt:
<span class='five'>פסול ואין בו כרת. </span>לאוכל הימנו כהלכתו ואם שחטו על מנת לאכול או להקטיר הימנו: 


lvr: 53
pgn: 55
dfh: b
trm: חוץ לזמנו פיגול וחייבין עליו כרת
txt:
<span class='five'>חוץ לזמנו פיגול וחייבין עליו כרת. </span>האוכל ממנו אפילו כהלכתו ומקרא נפקא לן בפרק שני דזבחים <span class='mareimakom'>(דף כח.)</span> ועור שתחת הזנב רך הוא ונפסל קרבן במחשבת אכילתו כבשר ובעולה שכולה כליל לא פסלה מחשבת אכילה אלא מחשבת הקטרה: 


lvr: 53
pgn: 55
dfh: b
trm: עגל הרך
txt:
<span class='five'>עגל הרך. </span>מפרש בהעור והרוטב <span class='mareimakom'>(שם)</span> כל זמן שיונק: 


lvr: 53
pgn: 55
dfh: b
trm: וכל שמנו חכמים
txt:
<span class='five'>וכל שמנו חכמים. </span>בהעור והרוטב <span class='mareimakom'>(שם)</span> לגבי עורות כבשר:  להביא


lvr: 53
pgn: 56
dfh: a
trm: להביא עור בית הבושת
txt:
<span class='five'>להביא עור בית הבושת. </span> להכי מפרש ואמר להביא עור בית הבושת משום דאין להביא אלא זה לבדו שהרי כל המנויין שם הראויין להיות בעולה שנויין כאן א] חוץ מזה עור השליל אינו ראוי להיות בעולה דאין שליל לזכרים: 


lvr: 53
pgn: 56
dfh: a
trm: ואלו טריפות בעוף
txt:
<span class='five'>ואלו טריפות בעוף. </span>אע'ג דכל טריפות דבהמה כנגדן בעוף הני אצטריכו ליה למיתני נקובת הוושט משום פסוקת הגרגרת וההוא איצטריך דלא תימא הואיל וחיותו של עוף לא נפיש דהא כשר בסימן אחד אימא גרגרת נמי תיטרף במשהו והכתה חולדה משום דקתני מקום שעושה אותה טרפה דהיינו נקיבת הקרום דלא תימא תיטרף בנשבר העצם בלא נקיבת קרום כדאמרי' לקמן בעוף של מים וניקבו הדקין משום דקבעי למיתני סיפא גבי אלו כשירות יצאו בני מעיה ולא ניקבו ב] ולא תימא עוף שחיותו מועט תיטרף ביציאה לחודה: 


lvr: 53
pgn: 56
dfh: a
trm: הכתה
txt:
<span class='five'>הכתה. </span>נשכתה בשיניה דאילו ביד אמרן לעיל <span class='mareimakom'>(דף נג.)</span> יש דרוסה לחולדה בעופות וכל כנגד החלל מיטרפה בה: 


lvr: 53
pgn: 56
dfh: a
trm: נחמרו
txt:
<span class='five'>נחמרו. </span> ג] כווצו מחמת האור ונהפכה מראיתן לשון <span class='mareimakom'>(איכה א)</span>  מעי חמרמרו: 


lvr: 53
pgn: 56
dfh: a
trm: או שריצצתה בהמה
txt:
<span class='five'>או שריצצתה בהמה. </span>דאיכא למיחש להני תלתא משום ריסוק איברים ועדיין מפרכסת אם שהתה מעת לעת ושחטה כשרה ובדיקה בעיא כדאוקמינן בפירקין <span class='mareimakom'>(דף נא:)</span>: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 56
dfh: a
trm: מכניס ידו
txt:
<span class='five'>מכניס ידו. </span>בפיו של עוף שנשכתו חולדה בראשו ובודק דוחק אצבעו כלפי חיך העוף והמוח נדחק למעלה אם המוח מבצבץ ויוצא דרך נקב המכה: 


lvr: 53
pgn: 56
dfh: a
trm: הניחא למאן דאמר
txt:
<span class='five'>הניחא למאן דאמר. </span>לעיל <span class='mareimakom'>(דף מה.)</span> גבי ניקב הקרום עד דמינקיב עילאה ותתאה שפיר: 


lvr: 53
pgn: 56
dfh: a
trm: אלא למאן דאמר
txt:
<span class='five'>אלא למאן דאמר. </span>דטריף עילאה לחודיה כי לא מבצבץ אמאי כשרה דלמא עילאה אינקיב ב] ותתאה קיים: 


lvr: 53
pgn: 56
dfh: a
trm: מפני ששיניה דקות
txt:
<span class='five'>מפני ששיניה דקות. </span>ואפילו ניקב הקרום פעמים שאין המוח יוצא על ידי דחיפת אצבע בחיך: 


lvr: 53
pgn: 56
dfh: a
trm: ועקומות
txt:
<span class='five'>ועקומות. </span>ונוקב באלכסון וכשהמוח נדחף למעלה העצם סותמו ועומד כנגדו שנקב העצם אינו כנגד נקב הקרום: 


lvr: 53
pgn: 56
dfh: a
trm: אבל לא במסמר
txt:
<span class='five'>אבל לא במסמר. </span>מלמעלה מוליכו על הנקב לראות אם יחגור בקרום ופותח את הגולגולת תחלה לאחר שחיטה ופעמים שאינו נקוב והמסמר נוקבו ומפסיד ממון ישראל: 


lvr: 53
pgn: 56
dfh: a
trm: מר אמר
txt:
<span class='five'>מר אמר. </span>אתה אמרת לי שראית שמואל שהוא בודק לנשיכת חולדה אלמא לא מטרף בעצם לחודיה ואף הונא חברין אמר לי דאיהו חזייה לרב דבדיק בידא וקשיא לי והא תני לוי כו': 


lvr: 53
pgn: 56
dfh: b
trm: במיא
txt:
<span class='five'>במיא. </span>מוציא כל המוח מן הקרום דרך פיה כמו שהיא יורדת לחוט השדרה וממלא הקרום מים ואם יוצא דרך המכה א] בידוע שניקב הקרום ל'א מכניס בנקב העצם מים וחוזר ומוציאו ורואה אם נתלבנו בידוע שנתערב המוח בהם: 


lvr: 53
pgn: 56
dfh: b
trm: הוריקה כבד כנגד בני מעיים
txt:
<span class='five'>הוריקה כבד כנגד בני מעיים. </span>ראשה אחד של כבד תלוי כנגד בני מעיין וראשה אחד למעלה: 


lvr: 53
pgn: 56
dfh: b
trm: אלא ניטלה
txt:
<span class='five'>אלא ניטלה. </span>הא אמרן <span class='mareimakom'>(לעיל דף נד.)</span> ניטל הכבד כשר: 


lvr: 53
pgn: 56
dfh: b
trm: אדומין שהוריקו
txt:
<span class='five'>אדומין שהוריקו. </span>לב וקורקבן שהן תמיד אדומין נפסלין אם הוריקו אבל ירוקין כגון דקין נפסלין בהאדמה: 


lvr: 53
pgn: 56
dfh: b
trm: לא מחזקינן
txt:
<span class='five'>לא מחזקינן. </span>והיכא דלא מינכר ריעותא בהדיא לא טרפינן לה אא'כ מיתרמי דשליק לה וחזי ריעותא: 


lvr: 53
pgn: 56
dfh: b
trm: צריכה בדיקה
txt:
<span class='five'>צריכה בדיקה. </span>אע'פ ששהתה מעת לעת דשמא נשברה השדרה ונפסק החוט: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 56
dfh: b
trm: נשתברו רגליה
txt:
<span class='five'>נשתברו רגליה. </span>מן הארכובה ולמטה או אפילו למעלה ולא יצא העצם לחוץ אבל יצא לחוץ תנן בבהמה המקשה <span class='mareimakom'>(לקמן עו.)</span> דהוי טרפה: 


lvr: 53
pgn: 56
dfh: b
trm: נמרטו כנפיה
txt:
<span class='five'>נמרטו כנפיה. </span>היינו נוצה גדולה שעל כל גופה פלומ'ש בלעז נוצה היא הדקה הסמוכה לבשר שאין לה קנים ובלע'ז מל'ש: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 56
dfh: b
trm: איבעיא להו
txt:
<span class='five'>איבעיא להו. </span>תרתי הוראות הוו והכי קאמר הורו בטרפחת לאיסורא כדתנן בסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף לג.)</span> והאכילה רבי טרפון לכלבים וכרבי בזפק נמי להיתרא דאפילו ניטל או דלמא הורו בטרפחת להיתרא כרבי בזפק ואמרו דאם ניטלה האם כשרה כמתניתין אבל כרבי בזפק לא סבירא להו: ה'ג 


lvr: 53
pgn: 56
dfh: b
trm:
הורו בטרפחת לאיסורא וכרבי בזפק להיתרא או דלמא הורו בטרפחת להיתרא כרבי בזפק אבל כרבי בזפק לא סבירא להו</span>: <span class='five'>נידון כוושט

txt:
<span class='five'>הורו בטרפחת לאיסורא וכרבי בזפק להיתרא או דלמא הורו בטרפחת להיתרא כרבי בזפק אבל כרבי בזפק לא סבירא להו</span>: <span class='five'>נידון כוושט. </span>בנקב משהו: 


lvr: 53
pgn: 56
dfh: b
trm: נמתח
txt:
<span class='five'>נמתח. </span>נמשך דהיינו מן המיצר ולמעלה כדאמרינן <span class='mareimakom'>(לעיל דף מה.)</span> גבי מוח כל זמן שבגולגולת נידון כמוח התחיל לימשך נידון כחוט אלמא מקום מצר קרי משיכה: 


lvr: 53
pgn: 56
dfh: b
trm: היפך בהן
txt:
<span class='five'>היפך בהן. </span>כשהכניסן לתוכו היפך עליונו לתחתיתו או ג] עגולה זו למעלה מכמות שהיתה שהחליף זו למעלה וזו למטה: 


lvr: 53
pgn: 56
dfh: b
trm: כונניות
txt:
<span class='five'>כונניות. </span>לשון ואת כנו <span class='mareimakom'>(שמות לח)</span> שברא להם בסיס לישב עליו ואם ירדו מבסיסן שוב אין מתיישבים: 


lvr: 53
pgn: 56
dfh: b
trm: כרכא דכולא ביה
txt:
<span class='five'>כרכא דכולא ביה. </span>כרך שהכל בו ועל כנסת ישראל נאמר שכל מושליהן מהן ולא מעם אחר: 


lvr: 53
pgn: 57
dfh: a
trm: באחוזת עינים
txt:
<span class='five'>באחוזת עינים. </span>ולא נגע בו ולא הזיקו אלא דנדמה לאביו כאילו נשחט לפי שלא היה רוצה ליגע במעיים שלא יהפך בהן: 


lvr: 53
pgn: 57
dfh: a
trm: דאנקורי
txt:
<span class='five'>דאנקורי. </span>עופות שנשתברו רגליהן בארכובה למטה או למעלה מארכובה ואין העצם יוצא לחוץ ובתשובת הגאונים מצאתי עוף שחור הוא ושל מים הוא ובמצחו חברבורות לבנות ועל שם כך נקרא אינקורי שהוא מנומר כמו א] ניקוב פינטור'א ובעיר הזאת יש מהן: 


lvr: 53
pgn: 57
dfh: a
trm: בצומת הגידין
txt:
<span class='five'>בצומת הגידין. </span>שיהו ששה עשר חוטין קיימין כדאמרינן בפרק בהמה המקשה <span class='mareimakom'>(לקמן עו:)</span> והוא בשפולו של עצם השוק סמוך לארכובה: 


lvr: 53
pgn: 57
dfh: a
trm: טרפה
txt:
<span class='five'>טרפה. </span>דחיישינן שמא ניקב הריאה לפי שהריאה נחבאת בין הצלעות וקרום הבשר רך ודק בין צלע לצלע וכששומטת גפה ב] מתנתקת הריאה עם הגף: 


lvr: 53
pgn: 57
dfh: a
trm: תיבדק
txt:
<span class='five'>תיבדק. </span>הריאה מכניס קנה דק בגרגרת ונופח בריאה ואם הרוח יוצא טרפה ואם לאו כשרה: 


lvr: 53
pgn: 57
dfh: a
trm: ורוב צלעות מגינות עליה
txt:
<span class='five'>ורוב צלעות מגינות עליה. </span> ג] רוב ריוח הצלעות מגין עליה שהצלעות אינן שוכבות על רחבן אלא על חודן וכולן רחבן לפנים והריאה נחבאת ביניהם: 


lvr: 53
pgn: 57
dfh: a
trm: ניכר שאינו בקי בתרנגולים
txt:
<span class='five'>ניכר שאינו בקי בתרנגולים. </span>אינו רגיל לאכול תרנגולים לפיכך לא ידע אם יש להן ריאה ולשון בדיחותא הוא: 


lvr: 53
pgn: 57
dfh: a
trm: נהרא נהרא ופשטיה
txt:
<span class='five'>נהרא נהרא ופשטיה. </span>אין פשטי הנהר דומין זה חריף וזה עומד כך אין מנהג המקומות דומות ורב כשרה סבירא ליה וראה בני פומבדיתא שנהגו בו איסור ולא התירו בפניהם ורב יהודה מפומבדיתא הוה וסבר דרב טרפה ס'ל: 


lvr: 53
pgn: 57
dfh: a
trm: צומת הגידין
txt:
<span class='five'>צומת הגידין. </span>מקום שהגידין צומתין מתחברין ומתהדקין לשון חומץ צומתו דפסחים <span class='mareimakom'>(דף מ.)</span> אשטריינט'א בלעז: 


lvr: 53
pgn: 57
dfh: a
trm: מתניתין ידענא
txt:
<span class='five'>מתניתין ידענא. </span>בפרק בהמה המקשה <span class='mareimakom'>(לקמן עו.)</span> וכן שניטל צומת הגידים לבדן וכל הארכובה קיימת: 


lvr: 53
pgn: 57
dfh: a
trm: אמר ליה
txt:
<span class='five'>אמר ליה. </span>רבי אבא דילמא מדאגמריה רב לרב הונא דשמוטה כשרה והתם אמר וכן בעוף שני ליה בין שמוטה לחתוכה ובשמוטה כשרה ואפי' ניטלה כולה ובחתוכה טרפה אפילו צומת הגידין לבדן: 


lvr: 53
pgn: 57
dfh: a
trm: ואת מפרש שמעתין דרב
txt:
<span class='five'>ואת מפרש שמעתין דרב. </span>מדנפשיך לאו דידך הוא דבפירוש אמר רב: אמר ליה אין לא גרסינן: 


lvr: 53
pgn: 57
dfh: a
trm: רבי זירא
txt:
<span class='five'>רבי זירא. </span>ורבי אבא תרוייהו מבבל הוו וסלקו להתם ורבי זירא סליק ברישא וקאמר ליה ר' אבא חייך אחר שעלית מבבל הלום:  הוה


lvr: 53
pgn: 57
dfh: b
trm: הוה לן פתחון פה קמיה דרב הונא
txt:
<span class='five'>הוה לן פתחון פה קמיה דרב הונא. </span>כלומר הוזקקנו לדבר בשמוטת ירך לפני רב הונא ואמר לן כשרה ואחרי כן אשכחתיה לרב ירמיה כו': 


lvr: 53
pgn: 57
dfh: b
trm: לא פרכיס
txt:
<span class='five'>לא פרכיס. </span>לא היה יכול לנוד כנף ולקנתר אפילו רמז דבר מתוך שגדולים הם ויש לו לירא מהם אם היה אצלם: 


lvr: 53
pgn: 57
dfh: b
trm: וטלה עליה במטלית של טרסיים
txt:
<span class='five'>וטלה עליה במטלית של טרסיים. </span>כרכה במטלית של צורפי נחשת שנותנים לפניהם לקבל עפרורית שחקי נחשת ושל עור היא ותמיד היא חמה מתוך עוביה וגם הנחושת מחמם לעולם: 


lvr: 53
pgn: 57
dfh: b
trm: במידי דמיטרפא בה כו'
txt:
<span class='five'>במידי דמיטרפא בה כו'. </span>בתמיה נהי דמשבחת בשאר אבריה מיהו ההיא מילתא דמיטרפא ביה מי הדרא ומשבחת כי הכא דגדלו אחרונים יותר מן הראשונים: 


lvr: 53
pgn: 57
dfh: b
trm: אי ודאי לית להו מלכא
txt:
<span class='five'>אי ודאי לית להו מלכא. </span>דכתיב אשר אין לה קצין והיינו עסקן דלא בעי למיסמך אהימנותיה דשלמה: הנמלים אוהבים צל ושונאים חום: 


lvr: 53
pgn: 57
dfh: b
trm: אי נמי בין מלכא למלכא הוה
txt:
<span class='five'>אי נמי בין מלכא למלכא הוה. </span>מת המלך ועדיין לא קם אחר ודרך ארץ לעשות איש הישר בעיניו כדכתיב בימים ההם וגו' איש הישר בעיניו יעשה: 


lvr: 53
pgn: 57
dfh: b
trm: תנאי היא
txt:
<span class='five'>תנאי היא. </span>דאיכא דסבירא ליה כרב הונא דקתני לקמן ימות החמה היו וכיון שעברו עליו ימות הצנה מיד מת ב] ויש מכה שהיא נבערה ומת מתוך חום הלכך בעינן ימות החמה וימות הצנה: 


lvr: 53
pgn: 57
dfh: b
trm: מצטרפין למלא מקדח
txt:
<span class='five'>מצטרפין למלא מקדח. </span>ושוב אינה מטמאה באהל לבית שמאי פלוגתא דשדרה וגלגולת באהלות <span class='mareimakom'>(פ'ב מ'ג)</span> דהיינו כדי שינטל מן החי וימות דהכי אמרינן בפרקין <span class='mareimakom'>(דף נב:)</span> גבי שדרה וכן לטרפה: 


lvr: 53
pgn: 58
dfh: a
trm: דשיחלא קמא
txt:
<span class='five'>דשיחלא קמא. </span>בלעז פושט'ה אותן שהיו במעיה בשעה שנטרפה כולן אסורות דעובר ירך אמו הוא ועמה נטרפו: 


lvr: 53
pgn: 58
dfh: a
trm: מכאן ואילך
txt:
<span class='five'>מכאן ואילך. </span>היא והזכר גורמין להם שיבאו ודבר שאיסור והיתר גרמו לו שיגדל מותר: 


lvr: 53
pgn: 58
dfh: a
trm: אלא הא דתנן
txt:
<span class='five'>אלא הא דתנן. </span>כיון דאמרת דהאי מודים בביצת טרפה בדספנא מארעא דחד גורם הוא קאמר מכלל דפלוגתייהו בזה וזה גורם וע'כ בשנטרפה ולבסוף עיברה פליגי דאיכא זה וזה גורם: 


lvr: 53
pgn: 58
dfh: a
trm: סבירא ליה כרב אחא בר יעקב
txt:
<span class='five'>סבירא ליה כרב אחא בר יעקב. </span>דאמר לעיל <span class='mareimakom'>(דף נז:)</span> הלכה טרפה יולדת: 


lvr: 53
pgn: 58
dfh: a
trm: ומתני לה לדאמימר כדאמרינן
txt:
<span class='five'>ומתני לה לדאמימר כדאמרינן. </span>הני ביעי דטרפה כו' דאיכא לפלוגי בין שיחלא קמא לשיחלא בתרא אפילו בטרפה ודאית: 


lvr: 53
pgn: 58
dfh: a
trm: רבינא לא סבר לה
txt:
<span class='five'>רבינא לא סבר לה. </span>כוותיה ולא מצי למימר דשיחלא בתרא דהא לא טענה הלכך מוקי לה לדאמימר בספק טרפה והכי קאמר דשיחלא קמא משהינן לה אי הדרה וטענה לאו טרפה היא ושרו קמאי: 


lvr: 53
pgn: 58
dfh: a
trm: במאי קא מיפלגי
txt:
<span class='five'>במאי קא מיפלגי. </span>על כרחך בעיברה ולבסוף נטרפה דאי בנטרפה ברישא תו לא טענה ובהא פליגי רבי אליעזר סבר [עובר] ירך אמו הוא והרי הוא כאחד מאיבריה: 


lvr: 53
pgn: 58
dfh: a
trm: והלכתא בזכר
txt:
<span class='five'>והלכתא בזכר. </span>ספק טרפה דידיה אי שהי שנים עשר חדש ודאי לא נטרף ושוב אין צריך לבודקו כגון אם ספק דרוסה או נפולה או שמא ניקב הקרום מחמת שראינוהו שלקתה: 


lvr: 53
pgn: 58
dfh: a
trm: אסורה
txt:
<span class='five'>אסורה. </span>התולעת באכילה דכיון דמהלכת בתוך הקישות והקישות מחוברת בקרקע שורץ על הארץ קרינא ביה אבל התליעה בתלוש לאו שורץ הוא עד דנפיק מיניה ומהלך על גבי הקרקע כדמפרש בשילהי פרקין <span class='mareimakom'>(דף סז:)</span>:  שמע


lvr: 53
pgn: 58
dfh: b
trm: אימרא
txt:
<span class='five'>אימרא. </span>לשון <span class='mareimakom'>(איוב לט)</span> כעת במרום תמריא נתנכרה לו ומרדה עליו אינשלביי'ר: 


lvr: 53
pgn: 58
dfh: b
trm: אלא שחסר ויתר ביד
txt:
<span class='five'>אלא שחסר ויתר ביד. </span>שחסור זה דבעלת שלש או יתור זה דבעלת ה' ביד שאין לה אלא יד אחד או שיש לה ג' ידים: 


lvr: 53
pgn: 58
dfh: b
trm: כנטול דמי
txt:
<span class='five'>כנטול דמי. </span>יתר אחד כחסר אחד והויא כבעלת רגל אחד וטרפה דהויא כשמוטת ירך בבהמה: 


lvr: 53
pgn: 58
dfh: b
trm: בחדא מחיתא מחתינהו
txt:
<span class='five'>בחדא מחיתא מחתינהו. </span>וכי באריגה אחת ארגתם לכולם לשון <span class='mareimakom'>(שמות לט בתרגום)</span> עובד מחי דתיקון דבור קרו לו אינשי אריגה שמסדר את דבריו: 


lvr: 53
pgn: 58
dfh: b
trm: והיכא דלא איתמר לא איתמר
txt:
<span class='five'>והיכא דלא איתמר לא איתמר. </span>ויתר הוא וכאילו ניטל אחד מן המעים כנגדו הוא דכל יתר כנטול דמי וכן הלכה דליכא מאן דפליג ואע'ג דאמרן <span class='mareimakom'>(לעיל דף מז.)</span> באוני דריאה לית הלכתא כוותיה דרבא ביתרת הא אוקימנא והוא דקיימא בדרא דאוני דקים להו לרבנן דאורחייהו בהכי אבל ביני ביני טרפה אלמא כנטול דמי וגבי רגלים דלאו אורחייהו ודאי טרפה: 


lvr: 53
pgn: 58
dfh: b
trm: היוצאים מן הבהמה כאחד
txt:
<span class='five'>היוצאים מן הבהמה כאחד. </span>דאית לה תרתי הדורי דכנתא ושניהם יוצאין מן הקיבה זה בראשה וזה באמצעה: 


lvr: 53
pgn: 58
dfh: b
trm: וכנגדן בעוף כשרה
txt:
<span class='five'>וכנגדן בעוף כשרה. </span>דעוף זימנין דהוי הכי ואע'ג דלא משתכח להו הכי קים להו ויש מפרשין שכל עוף דרכו כן משום דמן הזפק ועד הקורקבן קנה של מעיין אחד וההוא קרי בני מעים ובראש הקורקבן יוצאין בני מעים גמורין: 


lvr: 53
pgn: 58
dfh: b
trm: ר' יהודה
txt:
<span class='five'>ר' יהודה. </span>הא דאמר דחשיב לה כגלודה שניטל עורה ורבי ישמעאל נמי חשיב לנוצה כעור דאמר נוצה מצטרפת לכזית לפגל בחטאת העוף אם מלקה ע'מ לאכול כזית בין נוצה ועור ובשר חוץ לזמנו: 


lvr: 53
pgn: 58
dfh: b
trm: לא מגין
txt:
<span class='five'>לא מגין. </span>וכי ניטלה נמי לא איכפת לן: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 58
dfh: b
trm: כלב שוטה
txt:
<span class='five'>כלב שוטה. </span>אמרינן בסדר יומא <span class='mareimakom'>(דף פג:)</span> רוח רעה שורה עליו וכשנושך אדם שורה עליו והורגתו: 


lvr: 53
pgn: 59
dfh: a
trm: לא יאונה לצדיק
txt:
<span class='five'>לא יאונה לצדיק. </span>שנזדמנתי ומנעתיו מלאכול: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 53
pgn: 59
dfh: a
trm: החולק רגליו
txt:
<span class='five'>החולק רגליו. </span>מפרש בגמ' שכשמעמידו על החוט נותן שתי אצבעות מכאן ושתים מכאן: 


lvr: 53
pgn: 59
dfh: a
trm: ובחגבים
txt:
<span class='five'>ובחגבים. </span>זהו סימן טהרתם כל שיש לו ארבע רגלים וארבע כנפים ויש לו קרצולים הם שני רגלים ארוכין לבד הארבעה והם סמוך לצוארו ממעל לרגליו לנתר א] בהם כשהוא רוצה לקפץ וכנפיו חופין את רובו והן ד' סימנים: ה'ג 


lvr: 53
pgn: 59
dfh: a
trm:
כל שיש לו ד' רגלים וד' כנפים וקרצוליו וכנפיו חופין את רובו </span> ולא גרסינן וקרסוליו וכנפיו ובגמרא נפקא לן מקרא: <span class='five'>(הפורח בהם

txt:
<span class='five'>כל שיש לו ד' רגלים וד' כנפים וקרצוליו וכנפיו חופין את רובו </span> ולא גרסינן וקרסוליו וכנפיו ובגמרא נפקא לן מקרא: <span class='five'>(הפורח בהם. </span>שט בהם על המים): <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 53
pgn: 59
dfh: a
trm: ניבי
txt:
<span class='five'>ניבי. </span>שתי שינים יש לו למעלה אחת מכאן ואחת מכאן וגם בסוסים הם ניכרות אע'פ שהרבה שינים יש לו לשון מורי ניבי שאע'פ שאין לו שינים ממש חנכין שקורין יינציב'ש יש לו ובולטין וניכר מקום בליטתן זו אצל זו כשינים: 


lvr: 53
pgn: 59
dfh: a
trm: אלא הכי קאמר כל בהמה שאין לה שינים
txt:
<span class='five'>אלא הכי קאמר כל בהמה שאין לה שינים. </span>בידוע שמעלת גרה ואין אנו צריכין להמתין עד שנראה אם מעלת גרה היא: 


lvr: 53
pgn: 59
dfh: a
trm: ובלבד שיכיר
txt:
<span class='five'>ובלבד שיכיר. </span>שלא יהא גמל דגמל נמי אין לו שינים וטמא ופרכינן לאו אמרת איכא בן גמל ה'נ איכא למיחש למינא אחרינא דלית ליה שינים וטמא: 


lvr: 53
pgn: 59
dfh: a
trm: פרט בו הוא
txt:
<span class='five'>פרט בו הוא. </span>גרסינן ללמדך שאין לך לחוש למעלה גרה אחת דכל שאר מעלה גרה טהורים: 


lvr: 53
pgn: 59
dfh: a
trm: גמום
txt:
<span class='five'>גמום. </span>חתוך ולשון משנה הוא כמו <span class='mareimakom'>(לקמן דף צב:)</span> גוממו עם השופי: 


lvr: 53
pgn: 59
dfh: a
trm: תחת העוקץ
txt:
<span class='five'>תחת העוקץ. </span>תחת עצם האליה שקורים אנק'א יש בשר שכשקורעין אותו נקרע שתי ב] ויש שנקרע ערב: 


lvr: 53
pgn: 59
dfh: a
trm: חיה בכלל בהמה היא לסימנין
txt:
<span class='five'>חיה בכלל בהמה היא לסימנין. </span>קושיא היא דהא כתיב זאת החיה כו' וכתיב סימנין בתריה:  להתיר


lvr: 53
pgn: 59
dfh: b
trm: אי אתה צריך לחזור
txt:
<span class='five'>אי אתה צריך לחזור. </span>שאפילו נחתכו רגליה כשרה וחלבה מותר שהקרנים סימן מובהק הוא: 


lvr: 53
pgn: 59
dfh: b
trm: והרי עז דחרוקות
txt:
<span class='five'>והרי עז דחרוקות. </span>דקס'ד הדר ביה מכרוכות ואוקי סימנא אחרוקות וכרוכות תו לא בעינן: 


lvr: 53
pgn: 59
dfh: b
trm: והרי צבי דאין מפוצלות
txt:
<span class='five'>והרי צבי דאין מפוצלות. </span>לא ידענא מאי קאמר דהא ודאי מפוצלות הן ונראה בעיני שמה שאנו קורין צבי לא היו הם קורין צבי אלא אותן הנקראים שטיינבו'ק וקרנים שלהן אינן מפוצלין: 


lvr: 53
pgn: 59
dfh: b
trm: חדורות
txt:
<span class='five'>חדורות. </span>עגולות שמעתי ולא כשל עז שהן רחבות ולא נראה דכרוכות היינו עגולות כדאמר בב'ק <span class='mareimakom'>(דף נ:)</span> גבי שיחין ומערות ובבכורות <span class='mareimakom'>(דף מ:)</span> נמי גבי פיו דומה לשל חזיר והכי גרסינן ב] חדורות כעין קרני איל וצבי שחדין למעלה: 


lvr: 53
pgn: 59
dfh: b
trm: היכא דמיפצלא לא דינא ולא דיינא
txt:
<span class='five'>היכא דמיפצלא לא דינא ולא דיינא. </span>כלומר אין להרהר ולחזר אחר סימן אחר שאין פיצול בקרני בהמה: 


lvr: 53
pgn: 59
dfh: b
trm: בעינן חדורות כרוכות וחרוקות
txt:
<span class='five'>בעינן חדורות כרוכות וחרוקות. </span>דניפוק מספיקא דכולהו חרוקות לאפוקי מספיקא דשור חדורות לאפוקי מעז שהן רחבות כרוכות לאפוקי נמי מספיקא דעז ואף על גב דשל עז אינן חדורות יש עז כרכוז ששמו עז וקרניו חדורות וחרוקות ומספקא לן אי מינא דעז הוא: 


lvr: 53
pgn: 59
dfh: b
trm: והיינו ספיקא דעיזא כרכוז
txt:
<span class='five'>והיינו ספיקא דעיזא כרכוז. </span>שקרניו חדורות וחרוקות ומספקא לן כיון דחדורות וחרוקות חיה הוא או דילמא כיון דשמו עז מין בהמה הוא: 


lvr: 53
pgn: 59
dfh: b
trm: והזהרו ברבינו אחאי
txt:
<span class='five'>והזהרו ברבינו אחאי. </span>לנהוג בו כבוד ולדון לפניו כהלכה עד שיחזור בו ולא להתירה בפניו מה שהוא אוסר שמאיר עיני גולה הוא: 


lvr: 53
pgn: 60
dfh: a
trm: שור שהקריב אדם הראשון
txt:
<span class='five'>שור שהקריב אדם הראשון. </span>כדאמרינן בלפני אידיהן במסכת ע'ז <span class='mareimakom'>(דף ח.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 60
dfh: a
trm: קרניו קודמין לפרסותיו
txt:
<span class='five'>קרניו קודמין לפרסותיו. </span>שכל שוורים פרסותיהם נולדות עמם וקרנותיהם גדלים לאחר זמן אבל של מעשה בראשית בקומתם נבראו ובקרניהן וכשיצא מן הארץ ראשו תחלה נמצאו שקדמו קרנותיו לפרסותיו: 


lvr: 53
pgn: 60
dfh: a
trm: בקומתן נבראו
txt:
<span class='five'>בקומתן נבראו. </span>ולפיכך קדמו קרנותיו שהרי עמו נוצרו ויצאו תחלה והיינו שור פר ביום שהיה שור היה גדול כפר שור בן יומו קרוי שור כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כב)</span> שור כי יולד פר קיימא לן בן שלש <span class='mareimakom'>(פרה פ'א משנה ב)</span>: 


lvr: 53
pgn: 60
dfh: a
trm: באילנות
txt:
<span class='five'>באילנות. </span>נאמר למינהו עושה פרי למינו אבל בזרעים לא נאמר בצוואתם למינו אבל ביציאתם נאמר מזריע זרע למינהו: 


lvr: 53
pgn: 60
dfh: a
trm: שאין דרכן לצאת בערבוביא
txt:
<span class='five'>שאין דרכן לצאת בערבוביא. </span>שהרי גדולים הן וענפיהן מרובין ואין ראויין ליגדל רצופים ותכופים כי אם מפוזרים: 


lvr: 53
pgn: 60
dfh: a
trm: אנו
txt:
<span class='five'>אנו. </span>שרבים אנו ודרכנו לצאת תכופין ומעורבבין ואם אין נזהרים לצאת כל עשב לבד הרי אין אנו ניכרין זה מזה על אחת כמה וכמה: 


lvr: 53
pgn: 60
dfh: b
trm: תקופות
txt:
<span class='five'>תקופות. </span>נמנין לחמה ועל התקופה מעברין את השנה בסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף יא.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 60
dfh: b
trm: יעקב הקטן ב]
txt:
<span class='five'>יעקב הקטן ב] . </span>מי יקום יעקב כי קטן הוא <span class='mareimakom'>(עמוס ז)</span> : 


lvr: 53
pgn: 60
dfh: b
trm: בכולהו רגלים
txt:
<span class='five'>בכולהו רגלים. </span>כתיב <span class='mareimakom'>(במדבר כח)</span> ושעיר חטאת אחד ולא כתיב בהו לה': 


lvr: 53
pgn: 60
dfh: b
trm: ועמדו על פתח קרקע
txt:
<span class='five'>ועמדו על פתח קרקע. </span>מתאוים למי גשמים כדכתיב <span class='mareimakom'>(בראשית ב)</span> כי לא המטיר עד שנברא אדם בששי: 


lvr: 53
pgn: 60
dfh: b
trm: או בליסטרי
txt:
<span class='five'>או בליסטרי. </span>מורה בקשת לחיות ובלעז בלישטדי'ר ומנין היה בקי בחיות הללו שאין אדם בקי בהם: 


lvr: 53
pgn: 60
dfh: b
trm: ופרשה
txt:
<span class='five'>ופרשה. </span>מאי קניגי ובליסטרי באגדתיך ומשום דנקט כתוב באגדתיך נקט נמי להאי קרא דסרני פלשתים: 


lvr: 53
pgn: 60
dfh: b
trm: מתימן
txt:
<span class='five'>מתימן. </span>בן אליפז בן עשו באו ואיוו לאלהי פלשתים ויצאו ממקומם ובאו לגור ביניהם ולהכי לא חשיב ששה סרני פלשתים: 


lvr: 53
pgn: 60
dfh: b
trm: הרבה מקראות
txt:
<span class='five'>הרבה מקראות. </span>יש שדומה לקוראיהן שהן ראוין לישרף שלא היה לו לכותבם שאין להם צורך בתורה וגנאי הוא לחברן עם הקדושה: 


lvr: 53
pgn: 60
dfh: b
trm: והן הן גופי תורה
txt:
<span class='five'>והן הן גופי תורה. </span>טעמים גדולים תלויין בהם והשתא קא חשיב ואזיל להו עד סוף שמעתא: 


lvr: 53
pgn: 60
dfh: b
trm: ליתו וליפקו
txt:
<span class='five'>ליתו וליפקו. </span>ארעא מפלשתים וליתו ישראל וליפקו מינייהו וקסבר ריש לקיש עוים מפלשתים היו ולמאן דאמר מתימן היו להך מילתא נמי אצטריך משום דאזהרינהו שלא להתגרות בבני עשו אמר רחמנא ליתו כפתורים וליפקו מעוים וניתנו ישראל וניפקו מינייהו ושאר מקראות הדומין לזה באלה הדברים כגון ובשעיר ישבו החורים ובמואבים ובעמונים כתיב רפאים ישבו בה כולהו טעמא אית בהו דבכולהו כתיב ארץ רפאים תחשב לפי שנאמר לאברהם אבינו בין הבתרים לזרעך נתתי וגו' וקחשיב ואת הרפאים וכשיצאו ממצרים ועברו דרך הר שעיר ועמון ומואב שנקראו כבר ארץ רפאים היה עולה על דעתם להתגרות בהם כסבורים זו היא שניתנה לאברהם ומנעם הקדוש ברוך הוא ואמר להם ארץ רפאים ודאי ד] נחשבת שהרפאים ישבו בה מקדם אבל לא זו היא שנתתי לאברהם אלא לאלו נתתיה שגרשום משם וישבו תחתיהם בשכר אברהם שיצאו בני עשו הימנו ולוט היה קרוב לאברהם וכשהגיעו לחבל ארגוב כתיב <span class='mareimakom'>(דברים ג)</span>  ההוא יקרא ארץ רפאים זו היא שנתתי לאביכם: 


lvr: 53
pgn: 60
dfh: b
trm: והוא נלחם במלך מואב
txt:
<span class='five'>והוא נלחם במלך מואב. </span>למה לו לאשמועינן אלא משום דכתיב אל תצר את מואב וגו': 


lvr: 53
pgn: 60
dfh: b
trm: והיינו דאמר רב פפא
txt:
<span class='five'>והיינו דאמר רב פפא. </span>במסכת גיטין <span class='mareimakom'>(דף לח.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 60
dfh: b
trm: עמון ומואב טהרו בסיחון
txt:
<span class='five'>עמון ומואב טהרו בסיחון. </span>ע'י סיחון טהרו ארצם לישראל במואב כתיב <span class='mareimakom'>(במדבר כא)</span> והוא נלחם וגו' ובעמון מפורש בנחלת בני גד בספר יהושע <span class='mareimakom'>(יג)</span> ויהי להם הגבול יעזר וכל ארץ הגלעד וחצי (ארץ) בני עמון וקא חשיב ואזיל וכתיב בסיפיה יתר ממלכות סיחון אלמא סיחון כבש לארץ בני עמון ועוד מצינו במלך בני עמון שאמר למלאכי יפתח כי לקח ישראל את ארצי מארנון ועד היבוק אלמא ארץ בני עמון הוא והם מסיחון כבשוה דכתיב בו וירשו את ארצו מארנון ועד היבוק אבל מהנשאר בידם לא לקחו כלום: 


lvr: 53
pgn: 60
dfh: b
trm: תנא שניר ושריון הרי ארץ ישראל הן
txt:
<span class='five'>תנא שניר ושריון הרי ארץ ישראל הן. </span>וחרמון קרוב לצידונים ולאמורי ובנו עליו כרכים זה קרא לו שריון וזה קרא לו שניר: 


lvr: 53
pgn: 61
dfh: a
trm: נשר
txt:
<span class='five'>נשר. </span>הוזכר בטמאים ודנין בנין אב הימנו דמה נשר מיוחד דאין לו אחד מכל הסימנין הללו וטמא אף כל שאין לו אחד מכל הסימנין הללו מין נשר הוא וטמא אבל עוף שיש בו אחד מכל אלו טהור וכל שכן שנים או שלשה או כולם חוץ מעופות המפורשים בפרשה שגזירת הכתוב הוא שאע'פ שיש בהן סימן טהרה כדאמר לקמן טמאים והאי אף לא מרבי אלא מין נשר דאין עוף טמא בעולם אלא כ'ד האמורין כאן וכדתניא לקמן <span class='mareimakom'>(דף סג:)</span> לפיכך מנה הכתוב בטמאים ובהנך כ'ד אמרינן דאית בהו בכולהו סימני טהרה חוץ מן הנשר: 


lvr: 53
pgn: 61
dfh: a
trm: תורים
txt:
<span class='five'>תורים. </span>מנה הכתוב לטהרה ומהן אתה דן בנין אב לכולן ואע'ג דקשיא סיפא לרישא דרישא מכשר אפילו בחד סימן וסיפא לא מכשר עד דאיכא כולהו רישא דוקא וסיפא לקמן מפרש לה: 


lvr: 53
pgn: 61
dfh: a
trm: פירושן
txt:
<span class='five'>פירושן. </span>לא נתפרשו הסימנין ממש בתורה אלא מדמנה תורין בטהורין והני איתנהו בהו ומנה נשר בטמאין ובארבעה סימנין הללו הן חלוקין ש'מ הן הן סימני טהרה: 


lvr: 53
pgn: 61
dfh: a
trm: עוף הבא לפנינו בסימן אחד
txt:
<span class='five'>עוף הבא לפנינו בסימן אחד. </span>של טהרה טהור וכל שכן אם בא בשנים או שלשה ובלבד שיכיר בו שאינו מעשרים וארבעה הכתובים: 


lvr: 53
pgn: 61
dfh: a
trm: שאר עופות טמאין למה לי
txt:
<span class='five'>שאר עופות טמאין למה לי. </span>דכתבינהו והא לית חד בהו דליהוו ביה כולהו ארבעה סימנים דהכי אמרינן לקמן דבעשרים מינייהו איכא ג' סימנים ובעורב תרין ובפרס ובעזניה חד חד: ה'ג 


lvr: 53
pgn: 61
dfh: a
trm:
ולילף מינייהו מה התם תלתא ולא אכלינן אף כל תלתא ולא ניכול וכ'ש תרי וחד</span>: <span class='five'>א'כ

txt:
<span class='five'>ולילף מינייהו מה התם תלתא ולא אכלינן אף כל תלתא ולא ניכול וכ'ש תרי וחד</span>: <span class='five'>א'כ. </span>דאפילו בתלתא נפקא לן מעופות המפורשין דלא מתכשר למה לי למיכתב עורב דלית ליה אלא תרי:  א'כ


lvr: 53
pgn: 61
dfh: b
trm: א'כ
txt:
<span class='five'>א'כ. </span>דמעזניה בעינן למילף למה לי דכתב נשר אלא מדכתביה ש'מ לא תילף מעזניה ושאר עופות הבאים בסימן אחד שאינן מין פרס ועזניה טהור דמנשר תילף דלית ליה כלל לא תיכול הא אית ליה חד אכול וכ'ש תרי ותלתא חוץ מעזניה ופרס דלא תכשרינהו בחד ועורב נמי אע'ג דאית ליה תרי לא תיכול ושאר עופות המפורשין אע'ג דאית להו תלתא לא דלהכי פרט בהו קרא משום דאתו מנשר להיתירא: 


lvr: 53
pgn: 61
dfh: b
trm: אין מלמדין
txt:
<span class='five'>אין מלמדין. </span>דאי בחד סימן אתי לאורויי ולמילף מיניה דטמא ליכתוב חד וליתי אידך מיניה: 


lvr: 53
pgn: 61
dfh: b
trm: דאיכא בהאי ליכא בהאי
txt:
<span class='five'>דאיכא בהאי ליכא בהאי. </span>אותו סימן שישנו בזה אינו בזה הלכך לאו שני כתובין הבאין כאחד נינהו דהא מיצרך צריכי דאי כתיב פרס הוה אמינא בהאי סימנא הוא דלא תיכול אבל בסימנא דעזניה אכול להכי איצטריך עזניה ואי כתב עזניה פרס לא אתי מיניה וכיון דתרוייהו צריכי הוה אמינא נילף מינייהו דבסימן אחד לא תיכול כתב רחמנא נשר: 


lvr: 53
pgn: 61
dfh: b
trm: מכדי כ'ד עופות טמאין הן
txt:
<span class='five'>מכדי כ'ד עופות טמאין הן. </span>ובכולהו איכא ג' סימני טהרה בר מעורב ואי אפשר דהאי דאיתיה בפרס ליתיה בחד מהני והאי דאיתיה בעזניה ליתיה בחד מהני וכתב לן תרי זימני בכל חד דלא תיכליה בההוא סימנא והוו להו ב' כתובין הבאין כאחד ואין מלמדין לשאר עופות הבאין לפניו דלא תיכליה בחד מהני תרי סימני וכיון דאין מלמדין מנא תיתי לן איסורא דאיצטריך נשר למישרייה: 


lvr: 53
pgn: 61
dfh: b
trm: תלתא הדרי בכולהו
txt:
<span class='five'>תלתא הדרי בכולהו. </span>השלשה חוזרין בכולן כלומר כולן בין מין שיש לו שלשה דהיינו עשרים מינייהו ובין עורב דיש לו ב' אותן ב' מאלו שלשה הן והרביעי אינו כאחד מכל שלשה סימנין המנויין החוזרים בהם וחד מהנך שלשה איתיה אי בפרס אי בעזניה והרביעי ישנו בחבירו ונמצא שסימן זה לא נאמר אלא פעם אחת: 


lvr: 53
pgn: 61
dfh: b
trm: מהו דתימא נילף מיניה
txt:
<span class='five'>מהו דתימא נילף מיניה. </span>לאסור עוף הבא בסימן אחד באיזה מכל הסימנים הללו דהא לא ידעו מאי ניהו ההוא סימנא דאיכתב לחודיה למילף מיניה להכי אתא נשר למימרא האי הוא דלית ליה כלל הא עוף הבא בסימן אחד טהור: ה'ג 


lvr: 53
pgn: 61
dfh: b
trm: אלא תורים דכתיב רחמנא למה לי
txt:
<span class='five'>אלא תורים דכתיב רחמנא למה לי. </span>הואיל ולאו מינייהו ילפינן ואי לגופייהו לא איצטריכו דהא אפילו בסימן אחד טהור: 


lvr: 53
pgn: 61
dfh: b
trm: לקרבן
txt:
<span class='five'>לקרבן. </span>שהן לבדן כשרים לקרבן ולא עוף אחר והאי דקתני להו תנא לעיל וקאמר אף כל לא איצטריך למילף מינייהו מידי סימני טהרה דהא בסימן אחד נפקא לן מנשר וכל שכן בד' אלא סימנא בעלמא אורי לן שאלו הן סימני טהרה אותן שהנשר והתורין חלוקין בהן ואית דגרסי אלא תורין דקתני תנא למאי הלכתא ולא יתכן דהא א'כ מאי תירוציה דרב עוקבא דקאמר לקרבן דמי איכא למימר אף כל מרבי תרנגולין לקרבן הואיל ויש בהן ד' סימנים והלא כמה פעמים שנה בהן הכתוב ותניא בתורת כהנים יכול כל עוף יהא כשר לקרבן תלמוד לומר והקריב מן התורים וגו' אין לך עוף כשר אלא תורים ובני יונה:  היה


lvr: 53
pgn: 62
dfh: a
trm: עוף הבא בסימן אחד טהור
txt:
<span class='five'>עוף הבא בסימן אחד טהור. </span>אם יודע שאין דומה להן ואין שמו פרס ועזניה אבל אם שמו פרס חיישינן שמא מינו הוא: 


lvr: 53
pgn: 62
dfh: a
trm: בב' סימנים טהור
txt:
<span class='five'>בב' סימנים טהור. </span>דנפקא ליה מספק פרס ועזניה ומספק כל שאר עופות טמאין דאית להו תלתא חוץ מעורב: 


lvr: 53
pgn: 62
dfh: a
trm: מפני שיש לו זפק
txt:
<span class='five'>מפני שיש לו זפק. </span>ואין זה מאותן שני סימנים שבעורב ומ'מ אין לו אלא שנים ולרבי אליעזר מפני שרגיל לשכון עם העורבים מחזיקו ממנו וכדתניא  [החובל] <span class='mareimakom'>(ב'ק צב:)</span> חולין רבי אליעזר אומר לא על חנם זרזיר הולך אצל עורב אלא מפני שהוא מינו: 


lvr: 53
pgn: 62
dfh: a
trm: עוף הבא בסימן אחד טהור
txt:
<span class='five'>עוף הבא בסימן אחד טהור. </span>ואפילו אין בקי בהן ובשמותיהן דלא חיישינן דלמא פרס ועזניה הן כדמפרש לקמיה דלא שכיחי בישוב אלא במדברות: 


lvr: 53
pgn: 62
dfh: a
trm: והני מילי דלא דריס
txt:
<span class='five'>והני מילי דלא דריס. </span>כי משכחינן ביה סימן אחד מחזקינן ליה בטהור כל כמה דלא חזינן ליה דדריס ונראה לי שכל עוף הנותן רגלו על האוכל כשהוא אוכלו ומחזיקו ברגלו שלא ינוד ולא ינטל כולו אצל פיו הוא דריסה וכן דרך העורבים שגדלין בבתים שקורין קוקוא'ה: 


lvr: 53
pgn: 62
dfh: a
trm: מר זוטרא מתני הכי
txt:
<span class='five'>מר זוטרא מתני הכי. </span>להא דאמימר ללישנא קמא דאמימר דפסק הלכתא כרבי אליעזר דאסר לית ליה דרב יהודה דמכשר ליה לטהרת מצורע דהא טהורות כתיב: הכי גרסינן 


lvr: 53
pgn: 62
dfh: a
trm: היינו דקתני סנונית לבנה
txt:
<span class='five'>היינו דקתני סנונית לבנה. </span>ולא גרסינן שנחלקו בה דלאו אדרב יהודה קאי אלא אמתני' דקתני למינהו להביא סנונית לבנה: 


lvr: 53
pgn: 62
dfh: a
trm: ופסול משום תורין
txt:
<span class='five'>ופסול משום תורין. </span>אם בא להביאו משיזקין בתורת תורין כדאמרינן בפרק קמא <span class='mareimakom'>(לעיל כב.)</span> גדולים כשרים קטנים פסולין וכשר משום יונה בקטנה: 


lvr: 53
pgn: 62
dfh: b
trm: פוסלין מי חטאת
txt:
<span class='five'>פוסלין מי חטאת. </span>אם שתו מהן מפני שאין מוצצין אלא מגביהין פיהן לאחר שקולטות את המים והמים נופלים מפיהם והרי הן כמי שנעשת בהם מלאכה דקי'ל בסמכת גיטין <span class='mareimakom'>(דף נג.)</span> שהמלאכה פוסלתן: 


lvr: 53
pgn: 62
dfh: b
trm: תסיל מוצץ ומקיא
txt:
<span class='five'>תסיל מוצץ ומקיא. </span>ואפילו הכי מין יונה הוא דהא מוצץ ושאר עופות אין מוצצין אלא שואבין בחרטום התחתון וכיון דתסיל מקיא פוסל מפני הקיאה המעורבת והוה ליה כרוק בעלמא אי נמי משום מלאכה: 


lvr: 53
pgn: 62
dfh: b
trm: אזוב יון
txt:
<span class='five'>אזוב יון. </span>וכל אלו מין אזוב הן אלא שיש להן שם לווי אלמא שם לווי פסול והאי מקשה סבר דצוצייני שם לווי הוא ולא על שם מקומן: 


lvr: 53
pgn: 62
dfh: b
trm: כל שנשתנה שמו קודם מתן תורה
txt:
<span class='five'>כל שנשתנה שמו קודם מתן תורה. </span>כגון אזוב ובאתה תורה והקפידה כגון אזוב שהזכירתו תורה בכמה מקומות ולא נשמט לנו מקרא לכתוב אזוב בשם לווי שמע מינה קפידא הוא: 


lvr: 53
pgn: 62
dfh: b
trm: והני קורקבנן נקלף בסכינא
txt:
<span class='five'>והני קורקבנן נקלף בסכינא. </span>ושאר שלשת הסימנין מבוררים בהן ומספקא לן אי קילוף הוא הרי יש להן ארבעה סימנין ויצאו מספק כל עופות טמאין ואי לאו קילוף הוא אין כאן אלא שלשה ובספק שאר עופות טמאין שיש להם שלשה סימנין: 


lvr: 53
pgn: 62
dfh: b
trm: עמוני ולא עמונית
txt:
<span class='five'>עמוני ולא עמונית. </span>הלכה רווחת בישראל דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים כג)</span> על דבר אשר לא קדמו אתכם ואין דרכה של אשה לקדם: 


lvr: 53
pgn: 62
dfh: b
trm: חזיוה דדרסה ואכלה
txt:
<span class='five'>חזיוה דדרסה ואכלה. </span>ראוה חכמים שדורסת ואוכלת והיינו גירותא דאמרי' לקמן בפ' כל הבשר <span class='mareimakom'>(דף קט:)</span> אסר לן גירותא שרא לן לישנא דכוורא שטעמו כטעמו ומתוך שאין אנו בקיאין בהם נראה לי דעוף הבא לפנינו יש לומר שמא ידרוס דהא הך תרנגולתא דאגמא היו מחזיקין בטהורה ולאחר זמן ראוה שדורסת ואין עוף נאכל לנו אלא במסורת עוף שמסרו לנו אבותינו בטהור ושלא מסרו לנו יש לחוש ובמסורת יש לנו לסמוך כדאמר לקמן <span class='mareimakom'>(דף סג:)</span> שעוף טהור נאכל במסורת: 


lvr: 53
pgn: 62
dfh: b
trm: פרואה אמגושא
txt:
<span class='five'>פרואה אמגושא. </span>שם מכשף והוא עשה לשכת בית הפרוה במסכת יומא <span class='mareimakom'>(דף לה)</span>:  בת


lvr: 53
pgn: 63
dfh: a
trm: יפה כח הבן
txt:
<span class='five'>יפה כח הבן. </span>הלכה היא בפרק כל הנשבעין בשבועות <span class='mareimakom'>(דף מח.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 63
dfh: a
trm: ירוקין פסולין
txt:
<span class='five'>ירוקין פסולין. </span>גבי נחמרו מעיה תנן ליה במתניתין <span class='mareimakom'>(לעיל דף נו.)</span>: 


lvr: 53
pgn: 63
dfh: a
trm: שהודו כפות
txt:
<span class='five'>שהודו כפות. </span>כרבלתו עבה ודומה כמי שכפולה לתוך הראש וכפותה שם והוא עוף גדול כתרנגול וקורין לו פואו'ן שלביי'א: 


lvr: 53
pgn: 63
dfh: a
trm: וזהו שהביא שמיר למקדש
txt:
<span class='five'>וזהו שהביא שמיר למקדש. </span>דהא נגר טורא מתרגמינן ליה והוא תרנגולא ברא ובגיטין בפרק מי שאחזו <span class='mareimakom'>(דף סח:)</span> מפרש מאי עביד ביה דמנגר ביה טוריא: 


lvr: 53
pgn: 63
dfh: a
trm: ומשפטיך אף בתהום רבה
txt:
<span class='five'>ומשפטיך אף בתהום רבה. </span>שזמנתה שלך לשפוט ולעשות נקמתך בדגת הים להמית המזומנים למות. לשון מורי. לישנא אחרינא לנמלה הוא אומר צדקתך כהררי אל שמזונותיה מזומנין לה בלא טורח ועם מי שאתה נשפט אתה דנו עד תהום רבה כגון שלך שטורח לבקש שם מזונותיו: 


lvr: 53
pgn: 63
dfh: a
trm: דשכיחי
txt:
<span class='five'>דשכיחי. </span>שראינום שהוחזקו שם פרס ועזניה אסירי דהני נמי בחד סימן אתו ושמא ממינם הן באתרא דלא שכיחי פרס ועזניה שרו דהא מסתמא לא מחזקינן להו דלא שכיחי בישוב: 


lvr: 53
pgn: 63
dfh: a
trm: אטו קמן קאי
txt:
<span class='five'>אטו קמן קאי. </span>כיון דלמינהו נמי עורב קא מפרשת ליה ועורב קמא דלא יהבת ביה סימנא הי ניהו וכי בידו היה התנא אוחזו ומראה זה עורב סתם היה לו לומר עורב זה עורב פלוני: חמה אצל צל נראית עמוקה וכן כל לבן ושחור בבשר נראה הלבן עמוק כך בהרת לבנה היא: 


lvr: 53
pgn: 63
dfh: a
trm: בר חיריא
txt:
<span class='five'>בר חיריא. </span>שרינקא והכא ליכא לאקשויי אטו קמן קאי דהא לא קאמר למינהו זה נץ פלוני ש'מ אין לך קרוי נץ אלא אחד: 


lvr: 53
pgn: 63
dfh: a
trm: בספר ויקרא כתיב
txt:
<span class='five'>בספר ויקרא כתיב. </span>ואת הדאה ואת האיה למינה ובמשנה תורה כתיב והראה ואת האיה והדיה למינה: 


lvr: 53
pgn: 63
dfh: a
trm: אבוה דאמך
txt:
<span class='five'>אבוה דאמך. </span>רב חנן בר רבה שהיה חמוה דרב חסדא בעשרה יוחסין <span class='mareimakom'>(קדושין דף פא:)</span>: דהאנפה למינה דאיה דויקרא למינה למינו דעורב למינהו דנץ: 


lvr: 53
pgn: 63
dfh: b
trm: מכדי משנה תורה לאוסופי קאתי
txt:
<span class='five'>מכדי משנה תורה לאוסופי קאתי. </span>כדאמרי' לקמן למה נשנו בבהמה מפני השסועה שלא נאמרה בויקרא והיא בריה שיש לה ב' גבין ובעופות לא אשכחן מידי לאוסופי אלא כתיב ראה דלא אכתיב בויקרא הכי אלא דאה קרייה בויקרא וכדי שלא יבא אדם להכשירה במקום שקורין אותה ראה ויאמר דאה אסרה תורה ולא ראה הלכך חזרה וכתב ראה והיא היא: 


lvr: 53
pgn: 63
dfh: b
trm: דאי ס'ד תרי נינהו
txt:
<span class='five'>דאי ס'ד תרי נינהו. </span>וכי היכי דבהמה לאוסופי אתא בעופות נמי מוסיף הוה ליה למיכתב הכא תרוייהו ולמה גרעה לדאה אלא שמע מינה לפרושי: 


lvr: 53
pgn: 63
dfh: b
trm: כך איה ודיה
txt:
<span class='five'>כך איה ודיה. </span>דכתיבא במשנה תורה אחת היא ולא נכתבה אלא כדי שלא תתן פתחון פה לבעל דין לחלוק כדפרישית שלא תהא אתה קורא איה והוא קורא אותה דיה ויאמר לא זו אסרה תורה אלא איה: 


lvr: 53
pgn: 63
dfh: b
trm: שלא תהא אתה קורא איה
txt:
<span class='five'>שלא תהא אתה קורא איה. </span>והוא אומר איה אסרה תורה אבל זו דיה היא שמה לפיכך פרט הכתוב בכל שמותיהם: 


lvr: 53
pgn: 63
dfh: b
trm: מיתיבי
txt:
<span class='five'>מיתיבי. </span>לרב דאמר לעיל כ'ד עופות טמאים הן וקחשיב דאה וראה בחד ואיה ודיה בחד: 


lvr: 53
pgn: 63
dfh: b
trm: לפרושי
txt:
<span class='five'>לפרושי. </span>כל שמותיה וה'ה דהוה בעי למתני מפני האיה ודיה אלא חדא מינייהו נקט: 


lvr: 53
pgn: 63
dfh: b
trm: ופליגא הא דרב חסדא אדרבי אבהו
txt:
<span class='five'>ופליגא הא דרב חסדא אדרבי אבהו. </span>דכיון דא'ר אבהו ראה היא איה ואנן על כרחיך אשכחן דדאה וראה ואיה ודיה אחת היא מדלא הדר כתבה במשנה תורה אלמא לר' אבהו דאה וראה ודיה ואיה חדא היא ובצרי להו: ה'ג 


lvr: 53
pgn: 63
dfh: b
trm: עומדת בבבל ורואה נבלה בא'י
txt:
<span class='five'>עומדת בבבל ורואה נבלה בא'י. </span>ופרכינן לר' אבהו מדקאמר דאה היא איה מכלל דדאה לאו היינו ראה דקא ס'ד דר' אבהו נמי כ'ד עופות טמאין אית ליה: 


lvr: 53
pgn: 63
dfh: b
trm: ש'מ וכו'
txt:
<span class='five'>ש'מ וכו'. </span>ודר' אבהו פליגא אדרב כדאמרן והא פירכא בעלמא מיפריך כי אתמר דר' אבהו בבי מדרשא ומקמי דתיקו לן האי ופליגא דאמרן לעיל: 


lvr: 53
pgn: 63
dfh: b
trm: של עוף פלוני טהור
txt:
<span class='five'>של עוף פלוני טהור. </span>ואנו יודעים שאותו עוף טהור הוא ודבר שאנו יכולין להבחין ולהביא ביצי אותו עוף לראות אם דומין לאלו לא משקר: 


lvr: 53
pgn: 63
dfh: b
trm: אית ליה לאישתמוטי
txt:
<span class='five'>אית ליה לאישתמוטי. </span>ולומר של עוף אחר אמרתי לך שאי אתה מכירו והוא טהור:  עוברי


lvr: 53
pgn: 64
dfh: a
trm: כודרת ועגולגולת
txt:
<span class='five'>כודרת ועגולגולת. </span>חדא היא דאי תנא עגולגולת לחודה הוה משמע עגולה כעדשה וכגבינה להכי תנא כודרת ועגולגולת כעיגולה של כדור שאינה קלושה אלא עגולה בעובי והדר מפרש ראשה אחד כד וראשה אחד חד דלא ככדור ממש אלא משוכה לארכה ועגולה לרחבה: 


lvr: 53
pgn: 64
dfh: a
trm: ביצת השרץ
txt:
<span class='five'>ביצת השרץ. </span>צב והלטאה מטילין ביצים ולקמן מפרש למאי הלכתא אשמעינן שהיא ביצת השרץ ליתני טמאה סתמא: 


lvr: 53
pgn: 64
dfh: a
trm: אין מוכרין ביצת
txt:
<span class='five'>אין מוכרין ביצת. </span>של תרנגולת טרפה לעובד כוכבים דילמא הדר ומזבין לה לישראל אלא א'כ טרופה בקערה דתו לא זבין לה ישראל מיניה לפיכך הואיל ומותר למכור להם ביצה טרופה בקערה אין לוקחין ביצים טרופות דלמא דטרפה הואי וזבנה ישראל ניהליה: הכי גרסינן 


lvr: 53
pgn: 64
dfh: a
trm: אלא אמר ר' זירא סימנים לאו דאורייתא
txt:
<span class='five'>אלא אמר ר' זירא סימנים לאו דאורייתא. </span>הנך סימני ביצים לאו הלכה למשה מסיני נינהו ולא סמכינן עלייהו: 


lvr: 53
pgn: 64
dfh: a
trm: אבל ראש אחד כד כו'
txt:
<span class='five'>אבל ראש אחד כד כו'. </span>סייעתא הוו הנך סמנים לעובד כוכבים לדבריו אי אמר לך של עוף פלוני טהור סמוך עליה דקא מסייעי ליה סימני ואי לא לא תסמוך עליה: ה'ג 


lvr: 53
pgn: 64
dfh: a
trm: דאיכא דעורבא דדמי לדיונה</span>: <span class='five'>ריקמה
txt:
<span class='five'>דאיכא דעורבא דדמי לדיונה</span>: <span class='five'>ריקמה. </span>נוצר השרץ בתוכה: 


lvr: 53
pgn: 64
dfh: a
trm: השורץ על הארץ
txt:
<span class='five'>השורץ על הארץ. </span>ואי לא אשמעינן שהיא ביצת השרץ אלא טמאה סתם ה'א משום עוף טמא הוא דאסירא ובעי לאתרויי ביה משום שרץ העוף ואי אתרו ביה משום שרץ הארץ לא לקי: 


lvr: 53
pgn: 64
dfh: a
trm: מדרבנן
txt:
<span class='five'>מדרבנן. </span>הא דרבי אליעזר בן יעקב מדרבנן הוא דקאסר בטהורין אבל טמאין שרץ גמור הוא ולוקה לדברי הכל וכי לא ריקמה איסורא איכא מלקות ליכא דלאו שרץ הוא:  גיעולי


lvr: 53
pgn: 64
dfh: b
trm: נפש יפה תאכלם
txt:
<span class='five'>נפש יפה תאכלם. </span>שאינו אסטניס ואין דעתו קצה בהם תאכלם ואע'פ שישבה עליהם תרנגולת ימים רבים: 


lvr: 53
pgn: 64
dfh: b
trm: והוא שנמצא הדם על הקשר שלה
txt:
<span class='five'>והוא שנמצא הדם על הקשר שלה. </span>הוא זרע של תרנגול הקשור בראש הכד של ביצה ומשם יצירת האפרוח מתחלת וכיון דעדיין הוא שם לא נתפזר בשאר הביצה הלכך אוכל השאר אבל נמצא על חלמון שלה כולה אסורה כדמפרש לקמן דשדא תיכלא בכולה נתפשט הקלקול בכולה: 


lvr: 53
pgn: 64
dfh: b
trm: איפכא תני תנא קמיה דאביי
txt:
<span class='five'>איפכא תני תנא קמיה דאביי. </span>תנא אחד היה שונה אותה לפניו איפכא לא שנו אלא שנמצא על חלמון שלה: 


lvr: 53
pgn: 65
dfh: a
trm: יש לו אצבע יתירה וזפק וקורקבנו נקלף בידוע שהוא טהור
txt:
<span class='five'>יש לו אצבע יתירה וזפק וקורקבנו נקלף בידוע שהוא טהור. </span>וארישא סמיך דתנא ליה כל עוף הדורס טמא ואם אינו דורס ויש לו עוד שלשה סימנין דהוו להו ארבעה בידוע שהוא טהור: 


lvr: 53
pgn: 65
dfh: a
trm: דבי ר' ישמעאל תנא
txt:
<span class='five'>דבי ר' ישמעאל תנא. </span>הנך למינהו לאו פרטי נינהו כדאמרת דלא מרבי אלא מינא דכל חד אלא כללי נינהו ויש כאן כללי כללות ופרטי פרטות כלומר כללות הבאין אחר כללות שלא לצורך ואתו לדרשה ופרטין הבאין שלא לצורך אחר פרטות ולדרשה באו על כרחך ולקמן מפרש להו ואזיל דסלעם וחגב הן הפרטות שלא הוצרכו ולמינהו הכתובין עמהם הם הכללו' שלא הוצרכו:  ציפורת


lvr: 53
pgn: 65
dfh: b
trm: ואין לי אלא
txt:
<span class='five'>ואין לי אלא. </span>מין חגבים הבא לפנינו ואין לו גבחת יש לנו להביאן מארבה שיש כאן כלל ופרט וכלל כדמפרש לקמיה אשר לו כרעים תאכלו כלל ארבה פרט למינהו חזר וכלל ויש לך לרבות בכעין הפרט הדומין לו בכל סימנין שיש לו ארבע סימנין דמתניתין ועוד חמישי: 


lvr: 53
pgn: 65
dfh: b
trm: הבא לפנינו ויש לו גבחת
txt:
<span class='five'>הבא לפנינו ויש לו גבחת. </span>שאינו דומה לארבה אלא בארבעה סימנין האמורין במשנתנו: 


lvr: 53
pgn: 65
dfh: b
trm: ת'ל סלעם זה ניפול
txt:
<span class='five'>ת'ל סלעם זה ניפול. </span>ולזה יש גבחת והכשירו הכתוב והדר כתב למינהו להיות כלל ולידון עם אשר לו כרעים בכלל ופרט וכלל ומביא בכעין הפרט את הדומה לו דהיינו אושכף וה'ה ליוחנא ירושלמית וחדא מינייהו נקט דיש לו גבחת ולקמיה פריך הא אמרן לעיל סלעם הוא רשון והכא מפרש ליה זה ניפול: 


lvr: 53
pgn: 65
dfh: b
trm: והבא ואין לו זנב
txt:
<span class='five'>והבא ואין לו זנב. </span>כלומר ובלבד שיבא לפנינו ונראה שאין לו זנב דלארבה וסלעם אין זנב ואכתי חמשה סימנין נינהו: 


lvr: 53
pgn: 65
dfh: b
trm: ת'ל חרגול
txt:
<span class='five'>ת'ל חרגול. </span>דיש לו זנב ולמינהו חזר וכלל להכי לידון כעין הפרט ולהביא הכרספת והשחלנית וה'ה לערצוביא ואי נמי היא היא מר קרי ליה הכי ומר הכי: 


