# tsftbvl

lvr: 51
pgn: 39
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ושעירי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ושעירי </span>ראשי חדשים. </span>ואם תאמר והיאך יכול לרבותו והלא חטאת דראש חדש נאכל היה כדכתיב דרש דרש משה והנה שורף ויש לומר שעל זה הוא בא לדקדק דנידרוש משה מהכא שיהא בשריפה כפנימים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 39
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>וכפר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וכפר </span>אע'פ שלא סמך. </span>אע'ג דלא מעכבא בעלמא הוה אמינא דמעכבא הכא כדפי' בקונטרס משום דועשה כאשר עשה עלייהו כה] קאי ומיהו להקטרת אימורים לא איצטריך דלא מעכבי בשום מקום דאחר שהוכשר יחזור ויפסל ולא דמי לסמיכה דהויא קודם עבודת הדם ושיריים נמי עבודת הדם נינהו ומעכבי לכמה תנאי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 39
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ונסלח
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ונסלח </span>אע'פ שלא נתן שירים. </span>וא'ת תיפוק לי מהא דדרשינן בפרק איזהו מקומן (לקמן דף נב:) בפר כהן משיח ואת כל הדם ישפך נתקו הכתוב ועשאו שירי מצוה לומר שירים אין מעכבין וה'נ נדרוש ישפך דפר העלם ויש לומר דהני מילי בפר כהן משיח כו] כדפרישית לקמן בקונטרס דדריש מדשינה בהילוך לשונו שבכל העבודות של כהן משיח כתיב ולקח והזה ונתן וכאן לא כתיב ושפך את דמו (על) [אל] יסוד אלא כז] בסתם ישפך שינה במשמעו לנתקן אבל הכא בפר העלם לא שינה הכתוב דהא כתב נמי יתן להכי איצטריך ונסלח מדאיתקש פר כהן משיח לפר העלם לא מצי למילף התם דלא מעכבי כיון דשינה עליו הכתוב כדקאמרת התם ק'ו לפר כהן משיח מעתה יכול יעכבנו דמאי דכתב בגופיה הוי כאילו שנה לעכב כיון דאפילו לא הוה כתב אתי מק'ו כח] וקשיא לי דונסלח בפר העלם למה לי נילף מכהן משיח דשירים לא מעכבי וכי תימא לא ילפינן קולות הא ילפינן קולות בסמוך אמין דלא חייץ. ברו'ך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 39
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ומכשיר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומכשיר </span>אני בסמיכה ושירים שאין מעכבין בכל מקום. </span>דלכל הפחות כט] חטאות החיצונות מודו כולי עלמא דשירים לא מעכבי אבל להזאות לא אשכחן בשום מקום שלא יעכבו ולפירוש רבינו תם דאיכא תנא דאמר שירים החיצונים מעכבי קשה לההוא תנא מנא לן לפסול בהזאות ולהכשיר בשירים ושמא לא דריש ונסלח תדע דלמאן דאמר נמי שירים הפנימים מעכבי על כרחין בכל פנימים קאמר מדקאמר מחלוקת בשירים הפנימים אבל בשירים החיצונים כו' ולא קאמר מחלוקת בשירים דיוה'כ אבל בשאר פנימים לא מעכבי:  מתן</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 40
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מתן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מתן </span>ארבע נמי כתיבן וכפילן אמר רבי ירמיה לא נצרכה כו'. </span>תימה כיון דבכתיבן וכפילן תליא מילתא אמאי תלי כה] רבי טעמא דברייתא במה שמעכבות בכל מקום ויש לומר דלא תימא דנילף מתן ארבע ממתן שבע וא'ת מתן שתים לכל הפחות כתיבן וכפילן ואפילו לר'ש ואם כן נילף אינך שתים מינייהו כו] (תוספת) נראה לי דאחת  דכתיבה בעלמא כז] ומינה לא נילף ומן השניה דכתיבה לא נילף השתים הנוספות דתרתי מחדא לא ילפינן ע'כ: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 40
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לא </span>נצרכה אלא לר'ש דתניא כו'. </span>פירש בקונטרס דר'ש אית ליה יש אם למקרא וכן ודאי שמעינן ליה בפ'ק דסנהדרין (דף ד.) גבי בסכת בסכת והא דשמעינן כח] בפ'ק דקדושין (דף יח:) דדריש תרוייהו יש אם למקרא ולמסורת גבי בבגדו בה משום דהתם אפשר לקיים שניהם אבל כאן אי אפשר לדרוש שניהם אבל לר'ע קשה דלא דריש התם תרוייהו ובפ' כל שעה (פסחים דף לו.) גבי על לחם עוני דריש מקרא ומסורת ובפ' לולב הגזול (סוכה דף לד:) תנן נמי ר'ע אומר כשם שלולב אחד ואתרוג אחד כו' ודריש בגמ' לולב אחד מדכתיב כפת וי'ל דנהי דר'ע ס'ל מקרא כט] (ומסורת) עיקר מ'מ לדרשא פורתא דרשינן ליה למסורת ומיהו קשה מר'ש דהכא סבירא ליה יש אם למקרא ובסוף כיצד צולין (פסחים דף פו:) גבי בבית אחד יאכל קסבר יש אם למסורת וההיא דיותן דומיא דכי יתן ועובד דומיא דעבד ישמע ישמיע ולא תשא ולא תשיא אומר ר'ת דבהנהו כ'ע מודו שהמקרא והמסורת שניהם  ל] משמעותם א' ולא שייכי לפלוגתא  לא] (בין מקרא למסורת דשניהם משמעות אחד ולא שייכי לפלוגתא) דמקרא ומסורת : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 40
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>למטה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>למטה </span>הוא אומר קרן קרנות ארבע דברי ר'ש. </span>וא'ת כיון לב] דהוקשו בזו ובזו גבי הזאות נמי א'כ ניבעי ארביסר לג] וי'ל דלא דמי דמתן ד' אשכחן אבל הזאות ארביסר לא אשכחן בשום מקום  לד] (תוספת) ועוד י'ל דקרנות טובא נמי משמע ואם נאמר ארבע אין זה סתירת הפסוק אבל גבי הזאות כתיב והזה שבע ולא יותר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 40
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לסמיכה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לסמיכה </span>ושירי הדם. </span>בפ' איזהו מקומן (לקמן דף נב.) דריש מדכתיב הפר [לימד] על פר יוה'כ שטעון מתן דמים ליסוד ותימה לההוא תנא סמיכה מנא ליה וי'ל דבתורת כהנים דריש מדכתיב וסמך על ראש הפר לרבית פר יוה'כ לסמיכה:  ואפי' נפקא ליה לההוא תנא מהיקשא דהכא יותרת ושתי הכליות אע'ג דלא מעכבי כפרה מ'מ שירים לא נפקי דגריעי כדאמר בסוף השוחט והמעלה (לקמן דף קיא.) דאימורים תחילת עבודה ושיריים סוף עבודה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 40
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אשר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אשר </span>לא דריש. </span>לעיל פירשתי בריש פ'ב (דף יח: ד'ה ואידך) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 40
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אביי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אביי </span>אמר לרבי יהודה נמי איצטריך. </span>תימה הא שמעינן ליה לרבי יהודה דשיריים הפנימים מעכבי לה] לחד אמורא בפרק איזהו מקומן (לקמן דף נב:) ובפרק הוציאו לו (יומא דף ס:) והך ברייתא קתני ונסלח אע'פ שלא נתן שיריים לו] על כרחין דלא כוותיה וכיון דשיריים מעכבין כל שכן מתן ארבע וכי תימא דהני מילי בשיריים דיוה'כ דגלי קרא וכלה מכפר לא משמע הכי כדפרישית לז] מדלא קאמר מחלוקת בשיריים של יוה'כ אלא מפליג בין פנימים לחיצונים ובשום מקום לא מצינו שמחלק בפנימים ועוד קשה הא דקאמר לעיל סד'א הני מילי עבודה דמעכבא כפרה כו' הא על כרחין שיריים לרבי יהודה מעכבי כפרה ונראה דהך סוגיא אתא כריב'ל דאמר משמעות דורשין איכא בינייהו ולית ליה לר' יהודה שיריים מעכבין ור' יוחנן דאית ליה לר' יהודה שיריים מעכבי איצטריך וכן יעשה לסמיכה לבד: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 40
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>רב נחמן בר יצחק לא נצרכה אלא לרבי יהודה. </span>כאביי ס'ל דלר' ירמיה לח] לעיל לא מיתוקמא כר' יהודה דר' יהודה דריש כן יעשה לסמיכה ושיריים והך ברייתא מוקמא ליה למתן ארבע: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 40
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לא </span>נצרכה אלא לאת בדם ובטבילה. </span>פי' בקונטרס דלא כתיב בדם בפר העלם אלא בפר כהן משיח כתיב וילפינן מיניה פר יוה'כ לט] דאיתקש בהאי  קרא</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 40
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לאת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לאת </span>בדם וטבילה. </span>הוה מצי למימר נמי לאהל מועד לכדאמרן לעיל שאם נפחתה תקרה כו' ולקטורת סמים לכדאמר בסמוך שאם לא נתחנך המזבח כו': </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 40
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>תניא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תניא </span>כוותיה דרב פפא כו'. </span>משמע ליה דהא דקתני בברייתא לכל מה שאמור בענין דלאת בדם וטבילה קאמר דאי לא אתיא אלא לעכב לא הוה ליה למימר לכל מה שאמור בענין וליותרת ושתי הכליות ליכא למימר דהא בעבודת דם הוקשו ולשירים נמי לא קאמר [ו] דרבי נפקא ליה מקרא אחרינא לקמן בפרק איזהו מקומן (דף נב.) ועוד ק'ו דרבי ישמעאל ומה במקום שלא הושוו לא שייך אלא גבי את בדם וטבילה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 40
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ומה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומה </span>במקום שלא הושוה קרבן לקרבן כו'. </span>ולקמן בפרק איזהו מקומן (גם זה שם) יליף רבי ישמעאל מתן דם ליסוד בפר יום הכפורים מקל וחומר ומה אם מי שאין נכנס דמו לפנים חובה טעון יסוד ההוא ק'ו לא הוה מצי למימר הכא משום את דהוי קולא להכשיר אמין שבאצבע והאי ק'ו דהכא לא מצי למימר התם דלא ילפינן מהאי ק'ו דבר חדש ליתן האמור של זה בזה דהא חזינן דחלוקין בכמה דברים ולא ילפינן מהאי דינא אלא דלמאי דכתב בהו צריך שיהא זה כזה דבאותו ענין שיעשה הזאות של זה יעשה הזאות של זה והיינו לאת בדם וטבילה תדע מדלא פליג רבי ישמעאל אלפר זה פר כהן משיח לעכב דלמה לי תיפוק לי מהאי קל וחומר ומה במקום שלא הושוה קרבן לקרבן בפר העלם ושעירי עבודת כוכבים הושוו מעשים למעשים דמעכבי מקום שהושוה קרבן לקרבן לא כל שכן דמעכבי ומיהו יש לדחות דמה להנך שכן הושוו בציבור:  הושוו</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 41
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הושוו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הושוו </span>מעשים למעשים למאי דכתיב בהו. </span>פי' בקונטרס מה שפירש הכתוב בהזאות הכתובות בהן לא שינה את זו מזו אלו כ] [ואלו] על הפרכת ואלו [ואלו] על הקרנות ואלו [ואלו] באצבעות ואע'ג דלא כתיב בשעיר את בדם וטבילה אין זה שינוי דאיכא למימר לא פירש הכל דהא במאי דפריש לא שני ואם זה נכנס לפנים וזה לא נכנס וזה טעון שמונה הזאות וזה טעון שבע מיהו למאי דכתיב בהו לא שני ואם ריבה עבודות בזה יותר מבזה מ'מ מעשה עבודות שהצריך לשניהם לא שינה והגיה רבינו שמואל דכל זה לא יתכן דא'כ למה לנו ללמוד פר יוה'כ (הא) משעיר יוה'כ [הא] מההוא טעמא כא] דנפיק שעיר ליפוק פר ותו מאי האי דאמרינן לקמן ואתא ליה שעיר יוה'כ מה צריך תו בהאי ק'ו הרי כבר למד מפר העלם כב] וגם לא הוזכר בברייתא דלעיל שנצטרך ללומדו אלא הכי פירושו ומה במקום שלא הושוו קרבן לקרבן דהאי פר העלם והאי שעיר יוה'כ דשני מיני בהמות הן אפילו הכי הושוו מעשים למעשים לאת בדם וטבילה למאי דכתיב בהו כלומר אותן עבודות שכתובות בהן אע'פ שאינן שוות בחשבון דבשעיר יש לפני ולפנים ובהיכל אחת למעלה ושבע למטה מיהו לאת בדם וטבילה הושוו כדיליף לקמן שעיר יוה'כ משעירי עבודת כוכבים בק'ו מקום שהושוו קרבן לקרבן דהאי פר והאי פר כו' וקיימא לן באיזהו מקומן (לקמן דף נ:)  דדבר הלמד בקל וחומר חוזר ומלמד בק'ו והיינו דמפרש לקמיה ואתא ליה שעיר יוה'כ משעירי עבודת כוכבים כלומר וכבר אתא ליה שעיר יוה'כ ויכול ללמד על פר יוה'כ כג] כדאמרינן עד כאן לשונו כד] [ג] : 


lvr: 51
pgn: 41
dfh: a
trm: וקשיא
txt:
<span class='five'>וקשיא </span>היכי אתי שעיר יוה'כ משעירי עבודת כוכבים ופר העלם מה להנך שכן מכפרין על כה] מצוה ידועה ועוד שכתוב בספרים מפר יוה'כ ושעירי עבודת כוכבים כו] ועל זה קשה היכי אתי בק'ו ראשון פר יוה'כ משעיר יוה'כ לאת בדם וטבילה הלא שעיר יוה'כ [ד] גופיה לא כז] קמה לו לאת בדם וטבילה בק'ו אחרון אלא מפר יוה'כ והוא גופיה מנא ליה כח] ונראה לפרש ק'ו ראשון כמו רש'י ומה במקום שלא הושוו קרבן לקרבן פר העלם ושעיר יוה'כ הושוו מעשים למעשים למאי דכתיב בהו השתא לא קאמר דהושוו לאת בדם וטבילה דאכתי לא קמה לו בשעיר יוה'כ אלא הושוו ששניהם על הפרכת ועל מזבח הזהב מקום שהושוו קרבן לקרבן אינו דין שיושוו למאי דכתיב בהו אפילו לאת בדם וטבילה וכן הוי ק'ו דשעיר יוה'כ וצריך לדקדק אי שייך למימר דיו בהאי ק'ו דמה בפר העלם לא הוי את בדם וטבילה אלא בשבע הזאות אף פר יוה'כ כן אבל הזאה שמינית לא ולהאי פירושא אתי שפיר דרבי חולק על קל וחומר זה שאינו פשוט דתחילת דינו דפר העלם דבר ושעיר יוה'כ בק'ו ראשון דהושוו מעשים למעשים לא הוי מאת בדם וטבילה ולא תיקשי לרבי שעיר יוה'כ מנא ליה את בדם וטבילה כיון דלית ליה האי קל וחומר כט] כיון דלרבי כתיב לפר [למידרש ביה] פר יוה'כ לאת בדם וטבילה א'כ אתיא ליה שעיר יוה'כ בק'ו גמור מפר יוה'כ ושעירי עבודת כוכבים דלא הושווה קרבן לקרבן והושוו מעשים למעשים לאת בדם וטבילה כל שכן שעירי [ה] (עבודת כוכבים ושעירי) יוה'כ ע'כ. ברו'ך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 41
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואתא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואתא </span>ליה פר של יום הכפורים לאת בדם וטבילה מפר העלם של צבור. </span>בקונטרס גריס מפר כהן משיח כי היכי דלא ליהוי למד מלמד: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 41
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואתא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואתא </span>ליה שעיר של יוה'כ משעירי עבודת כוכבים מק'ו. </span>ואם תאמר רבי דלית ליה האי ק'ו מהיכא יליף ל] ליה וכי תימא משום דאיתקש פר ושעיר של יוה'כ אהדדי  לא] דבקרא לא אשכחן הך היקשא ותו דא'כ לר' ישמעאל נמי תיפוק לי מהיקשא דהכא [ו] ותו מנא ליה הכא ובאיזהו מקומן (לקמן ד' נ.) לר' ישמעאל דדבר הלמד בהיקש חוזר ומלמד בקל וחומר אימא איפכא דדבר הלמד בקל וחומר חוזר ומלמד בהיקשא דפר של יום הכפורים דאתי בק'ו מפר כהן משיח חוזר ומלמד על שעיר בהיקש ובפרק איזהו מקומן (גם זה שם:) משמע דקודם יש לנו לומר דדבר הלמד בקל וחומר חוזר ומלמד בהיקש ממה שנאמר דבר הלמד בהיקש חוזר ומלמד בקל וחומר לב] שעיר של יום הכפורים משעירי עבודת כוכבים דלעיל דרשינן החטאת אלו שעירי עבודת כוכבים אבל שעיר של יום הכפורים לא אתיא מהחטאת כי היכי דלא מוקמי ליה בשעירי רגלים כדאמר לעיל:  אבל</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 41
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אבל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אבל </span>יותרת ושתי הכליות דלא כתיבן בגופיה אימא לא. </span>תימה הא אמרת לפר מייתי להכי למיהוי כמאן דכתב בגופיה לאגמורי לשעירי עבודת כוכבים ושמא אי לאו הך היקשא דחטאתם על שגגתם לא הוה דרישנא ליה הכי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 41
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>והא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והא </span>תנא לרבות פר יוה'כ לכל האמור בענין קאמר. </span>פירש בקונטרס אלמא כולה מילתא יליף מיניה ואפילו עיכובא ואת אמרת לאת בדם וטבילה כו] גרידא וקשה לרב פפא דלעיל דלא פי' דאתא לעיכובא ומשני תנאי היא וא'ת ולהאי תנא דיליף עיכובא בהיקשא שבע על טהרו כז] ביוה'כ מנא ליה עיכובא דליתנהו בפר העלם ובפר כהן משיח וי'ל דהיא גופיה ילפינן בהיקש מה התם לא חלקת בהזאותיה אף ביוה'כ לא תחלוק (תוספת) ותימה דלעיל הביא הברייתא לסיועיה לרב פפא והשתא פריך מינה ותו מאי פריך על רב פפא דלא מוקי לה לעיכובא  כח] אלא עיכובא ביוה'כ מחוקה נפקא או מוכלה מכפר כדפריך לעיל כט] וי'ל דפריך הכי לכל האמור בענין משמע אפי' ליותרת ושתי הכליות משום דכתיב כאשר יורם בפר כהן משיח דאם אינו ענין לגופיה תנהו ענין בפר העלם כדדרשינן בפרק איזהו מקומן  (לקמן דף מט:) ודרשינן לפר זה פר של יוה'כ בין לאת בדם וטבילה בין ליותרת ושתי הכליות מחד היקשא  ל] הוא הדין לרבי ישמעאל דדריש לפר זה פר העלם ליותרת [ושתי] כליות ולא דריש כאשר יורם דלא צריך אלא חד היקשא לא] דחטאת לרבות שעירי עבודת כוכבים וא'כ חטאתם על שגגתם למה לי לב] וגבי שעירי עבודת כוכבים אמאי מצרכי תרי היקישי ומשני תנאי היא והשתא להאי תנא לג] אתא ליה יותרת ושתי הכליות בפר יוה'כ מדתניא בתורת כהנים כל חלב לד] פר החטאת פר לרבות פר יום הכפורים ליותרת ושתי הכליות יש לתמוה דבכוליה הש'ס לה]  נקיט שעירי עבודת כוכבים בלשון רבים ופר העלם בלשון יחיד דמאי שנא והא מאן דאית ליה בהוריות  (דף ה.) שעיר לכל שבט ושבט אית ליה נמי פר לכל שבט ושבט: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 41
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ממאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ממאי </span>מדקתני כו'. </span>בכוליה שמעתא משמע דאע'ג דאין מפגלין בחצי מתיר פסול מיהא הוי ותימה דבפ' תמיד נשחט (פסחים דף סא.) גבי שחטו למולים ולערלים כו' ומוקי לה (שם סג.) בשוחט סימן ראשון למולים כו' ור'מ לטעמיה דאמר מפגלין בחצי מתיר משמע התם דלרבנן הוי כשר גמור ויש לומר דהא דפסלי הכא היינו משום דאיכא למיגזר לו] כדאי' בפ'ב דמנחות  (דף יד:) דרבנן גזרי קומץ אטו קומץ דמנחת חוטא לבונה אטו לבונה הבאה בבזיכין אבל התם לא שייך למיגזר סימן א' אטו שני סימנין:  כגון</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 42
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כגון
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כגון </span>שפיגל בשחיטה דהוי מתיר אחד. </span>פירש רבינו שמואל בשעת שחיטה חישב ע'מ ליתן מתנות שבפנים חוץ לזמנו או מתנות ההיכל או מתנות דמזבח והיינו פיגל בין בראשונה בין בשניה בין בשלישית כמו שוחט שלמים ע'מ לזרוק חוץ לזמנו או ע'מ להקטיר גרידא דהוי פיגול לכ'ע כיון דכל השחיטה הויא בפיגול [ופריך] א'ה מאי טעמא דרבנן דאפילו לשפוך שירים למחר קיימא לן (לקמן דף מד:) דהוי פיגול מאן חכמים ר' כו] אליעזר היא דכיון דלר' אליעזר לא מיחייב במתנה אחת בחוץ הכי נמי אי פיגל לא הוי פיגול כז] ומיהו לא יתכן לפרש כן דלפירוש זה אי אפשר ליישב כלל במה דברים אמורים בדמים הנתנין על  כח] המזבח ופירוש הקונטרס עיקר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 42
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מאן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מאן </span>חכמים רבי אליעזר היא. </span> ואמרינן דבעי עבודה טפי לפיגול דנימא כט] כמ'ד דמחייב לא הוי דהא מחייב כזית קומץ בחוץ ואילו פיגול אפילו בקומץ שלם לא הוי פיגול אם לא פיגל בלבונה ומדרבי אליעזר לחודיה מייתי ראיה [דפוטר] גבי חוץ כ'ש דלא הוי פיגול ולמאי דמסיק דמודה ר' אליעזר בדמים לא כמו שפי' בקונטרס דמחייב במקצת דמים בחוץ מכלל דהוי פיגול דאין זה ראיה כדפרישית ולא אתי אלא לדחות הא דשנינו הא מני רבי אליעזר היא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 42
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כגון
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כגון </span>שפיגל בראשונה ובשניה ובשלישית. </span>פירש בקונטרס וברביעית לא פיגל וקשה רביעית מאן דכר שמיה ובפ' שני דמנחות (דף טז. )  פי' בקונטרס שפיגל בראשונה ובשניה ושתק בשלישית וא'ת א'כ קשיא מידי שתק קתני כדאקשי לעיל ושמא לעיל דשתק באמצעית הוה ליה לפרושי טפי כיון דראשונה ושלישית במחשבה ושניה בשתיקה ולהאי פירושא חשיב כל הזאות דמזבח הזהב אחת שבע דטהרו וארבע דקרנות וכן משמע בפרק הוציאו לו (יומא דף סא.)  דתניא וכפר את ל] הקודש זו לפני ולפנים ואת אהל מועד זה היכל ואת המזבח כמשמעו ולא קתני כלל על טהרו משמע דחשיב דמזבח  לא] כפרה אחת כדקאמר מיכן אמרו עד גמר מתנות שבהיכל ונשפך הדם יביא אחר ויתחיל לב] בתחילה אבל לא קתני גמר לקרנות ונשפך הדם שיביא אחריו ויתחיל בטהרו דכולהו חשיבי כאחת וקשה דלקמן [קאמר] משכחת לה בד' פרים וד' שעירים פירוש חד אהזאות דבין הבדים וחד אהזאות דפרכת וחד אהזאות דקרנות וחד אטהרו אלמא לא חשיבי לג] כחדא הזאות דקרנות ודטהרו ושמא פר רביעי דלקמן לאו משום דעל טהרו אלא סבירא ליה דשירים מעכבין והוי חד בשביל שירים ולפירוש זה נוכל לגרוס לד] כגון שפיגל בראשונה ובשניה ובשלישית וכן בספר רבינו גרשום כאן ובהקומץ זוטא (מנחות דף טז.) חשיב חצי מתיר משום דאיכא עדיין שיריים דמעכבי וא'ת והא בעל כרחין סבר האי תנא שיריים לא מעכבי מדלא חשיב אלא מ'ג דההוא דסבר שיריים מעכבי חשיב חדא טפי כדמוכח בסמוך וי'ל דאע'ג דשיריים מעכבי לא חשיב האי תנא אלא הזאות:  כי</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 42
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כי </span>מדי בהיכל מיא בעלמא קמדי. </span>הקשה בקונטרס כה] בהקומץ  ושוחט נמי נימא דלא מיפגל דכי חשיב בקבלה איפסיל וכי זריק מיא בעלמא זריק ותירץ דהתם גזירת הכתוב הוא ובהקומץ זוטא (מנחות דף טז:) תירץ דאותה עבודה שפיגל בה נעשית כולה בקדושתה שוחט ע'מ לזרוק או להקטיר וכן מקבל ע'מ לזרוק או להקטיר אבל הנך הזאות כולהו חדא עבודה היא ולא קרבו  כו] מתירין העבודה בקדושתן כז] וקשה דכי פיגל בהזאות של בין הבדים אינך דהיכל מים נינהו אבל בהזאה ראשונה של בדים לא פריך דשאר הזאות של בדים מיא כח] דיש לומר יפגל באחרונה או כיון דחד מקום הוי אין בכך כלום [כמו שאפרש] בסמוך אי נמי י'ל דניחא ליה דלא הוו של בין הבדים מיא משום דלא נגמר הפיגול עד שיזרוק כל הזאות של בין הבדים אבל אותן של היכל לא תליא בהו גמר הפיגול כיון שאם נשפך הדם מביא פר אחר ויתחיל בהיכל ולא בין הבדים וכן ההזאות של מזבח הזהב לא תלו בהזאות של היכל למיגמר בהו פיגול של היכל ולרבנן לא פריך דכיון דאין מפגלין בחצי מתיר וצריך לפגל כל ההזאות אם כן לא נגמר הפיגול עד שפיגל בכולן מתחילת בין הבדים עד גמר של טהרו ומשני בד' פרים כדי לחשב ולפגל בכל המקומות קאמר ארבעה וה'ה בפר ראשון של בין הבדים ונשפך הדם והביא פר שני ועשה כט] (פר שני) ממנו של היכל ושל מזבח בשתיקה דהוי פיגול לר' מאיר. ברוך. וקשה דאם כן פיגל בקומץ ולא בלבונה לרבי מאיר ליפרוך אמאי הוי פיגול בחצי מתיר ל] והך עבודה לא נעשית בקדושתה וכי מקטר ללבונה עפרא בעלמא מקטר וכי תימא משום דהוו שני מינים אכתי קשה משני בזיכין אם לא נחלק לא] כיון דבעו שני כלים דהוו כשני מינים והוי פיגול ורבינו תם מפרש דבחד מקום פשיטא ליה דלא אמרינן מיא בעלמא הוא דקמדי לב] תחילת עבודה בגמר עבודה והכי גזירת הכתוב אבל בשני מקומות בהכי לא איירי קרא ומיא בעלמא קמדי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 42
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>משכחת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>משכחת </span>לה בד' פרים. </span>וא'ת אכתי הזאות שבפנים היכי משכחת ליה פיגול בפר אחד מכיון שהזה לג] בראשונה במחשבה אידך מיא בעלמא קמדי ולרבינו תם אתי שפיר דחד מקום הוא ויש לומר כגון שפיגל בהזאה אחרונה של בין הבדים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 42
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הא </span>כמאן דאמר שיריים מעכבין. </span>צ'ע פ' איזהו מקומן (לקמן דף נב:) דקאמר רמי בר חמא האי תנא סבר שיריים מעכבי ומייתי מברייתא ודחי לה והוה מצי לאתויי הך ועוד מברייתא דלעיל (דף לט.) דדמים הטעונין יסוד טעונין כיבוס ומחשבה פוסלת בהן ומוקמינן לה בשירים וכמאן דאמר דמעכבי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>הקומץ. </span>הקשה בקונטרס בהקומץ זוטא (מנחות דף יד.) למה לי  לד] דאין לו מתירין אלא הוא עצמו מתיר אחרים כדאיתא בגמ' תיפוק לי דבלאו הכי נמי פשיטא דקומץ לא מיחייב עליה משום פיגול דהא אי אכיל מיניה פקע פיגולו ממנו שהרי לא קרב מתיר כמצותו ותירץ כגון שהוצתה האור ברובו דחשיב כמאן דקרב המתיר כדקאמר בהקומץ רבה (שם דף כו:) מאימתי מתיר שירים באכילה משהוצת האור ברובו וקשה לפירושו דאי הוצת האור ברובו א'כ פקע פיגולו ממנו כדאמר עולא בגמ' (דף מג.) דאם ירדו נמי יעלו והוא הדין אפילו מאכילה כדמשמע בכריתות פרק אמרו לו (דף יד. ושם) וי'ל  לה] דמיירי שחציו העלה ע'ג מזבח וחציו לא העלה דעל ההוא דאארעא לא פקע פיגולו ממנו וחייב עליו אי לאו משום דהוא גופיה מתיר הוא דהא דאמר בגמ' לגבי קומץ לו] דפיגול שהעלהו דפלגא מחית אארעא ופלגיה מסקיה אמערכה ומשלה בו האור פקע פיגולו ומסקינן ליה לכתחילה ובפ' אמרו לו (גם זה שם) מתירו ליה לאכילה לז] מיירי כשהיה כבר על המזבח ההוא פלגא דמחית אארעא אבל היכי דלא עלה למזבח מעולם לא כדמוכח בכריתות (גם זה שם) דאותו קצת לח] דחוץ למזבח לא מסקינן ליה והוה ליה פיגול אע'ג דרובא דאבר אמזבח אם איתא דלא הלכו באברים אחר הרוב וכל שכן קומץ דמיפרת דלא מסקינן לט]  ומיהו פי' בקונטרס דבגמרא משמע דאפילו לא עלה אמזבח מסקינן ליה לכתחילה ולא דמיא לההיא דכריתות כמו שמפרש ר'ת שהקומץ כולו חשוב אזכרה אחת וההוא פלגא דעל המזבח משיך ליה לפלגא דאארעא דאי לאו הכי הוה ההוא דעל המזבח קומץ שחסר וירד וא'כ כיון דמשיך ליה פקע פיגולו ממנו אבל פלגא דאבר לא משיך אידך פלגא דהוא עצמו שלא הוקטרו אימוריו כשר אע'ג דמעיקרא סלקא דעתך דקומץ מ] גרע משום דמיפרת ומפרש ר'ת דטעמא דקומץ לאו משום דהוא מתיר אלא משום דלא שייך ביה הרצאה מא] דאי אכלו ולא העלהו אם כן לא קרבו מתיריו ואי העלה חציו פקע פיגולו מכוליה אפילו מההוא דאארעא והא דקאמר בגמרא ומוציא אני את הקומץ בהדי  הנהו</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 43
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והלבונה.
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והלבונה. </span>ואם תאמר והרי לבונה הקומץ מתירה כח] ואף על פי שיכול להקטירה קודם הקומץ כדאמר בהקומץ זוטא  (מנחות טז:) מכל מקום קודם הקמיצה ודאי נראה דאין להקטירה ויש לומר דמכל מקום לא הויא לבונה דומיא דשלמים דלבונה היא גופה מתיר שמתרת שירים לאכילה ועיקר פיגול ילפינן כט] משלמים ואע'ג דשייך פיגול באימורים וכמה דלא מיקטרי אימורים כהנים לא מצי אכלי מכל מקום לא חשיבי מתיר כיון דאם נטמאו או אבדו שרי בשר באכילה ועוד יש לומר דלבונה אין לה מתיר בעבודת המזבח ולא הויא דומיא דשלמים שעבודת המזבח מתירן כגון זריקת הדם ואם תאמר אמאי לא חשיב הכא עצים כי היכי דחשיב לבונה אע'ג דלא חזיא לאכילה דאי הוה להו מתירין היה חייב עליהם משום פיגול כמו שחייבין עליהם משום טומאה אבל אין להם מתירין והן עצמן מתירין ויש לומר דלא שייך למיתני עצים דהיכי דמי אי כגון מתנדב עצים ל] לרבי דאמר בהקומץ רבה (מנחות כ:) דטעונים קמיצה והגשה הוי דינם כמנחה ופטור על הקומץ וחייב על השירים ואי בעצים דמערכה לא שייך בהו מחשבה דאי במחשב בשעת הולכה ע'מ להקטירו למחר לא] היו הולכת עצים למערכה לכולי עלמא לאו עבודה היא ומיהו לחריפי דפומבדיתא בסוף הקומץ זוטא (שם דף יז.) משכחת לה בהקטיר שומשום על מנת להקטיר שומשום למחר דהקטרה מפגלת הקטרה ושמא אע'ג דחייבין על העצים משום טומאה אין חייבין עליהם משום פיגול דלאו קרבן גמור הם לרבנן דפליגי עליה דרבי בפרק הקומץ רבה (שם כ:) דלא בעו מליחה דמכשירי קרבן הם לב] דלא קרבן ומיהו קשה דמאי שנא פיגול מטומאה דאי משום דילפינן (לעיל דף כח:) פיגול משלמים טומאה נמי כתיב בשלמים (ויקרא ז) ועוד דפיגול אתי לקמן (דף מה.) עון עון מנותר ונותר חילול חילול מטומאה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>מנחת </span>נסכים. </span>פי' בקונטרס דלא גרסינן מנחת נסכים משום דפליגי בה בסיפא דהך משנה דקתני והנסכים הבאים בפני עצמן דברי רבי מאיר וחכמים אומרים אף הבאין עם הבהמה ובפני עצמן דקאמר היינו כגון שהתנדב נסכים לג] כדאמר גבי מתנדב אדם מנחת נסכים בכל יום בין הבאין עם הבהמה כגון שהביא זבחו היום ונסכים מכאן ועד עשרה ימים ומיהו יש ליישב גירסת הספרים דמנחת נסכים מיירי במתנדב מנחת נסכים בכל יום וההיא בבאין בפני עצמן מיירי במביא זבחו היום ונסכים ביום מחר אבל קשה שלא היה לו להפסיק בדם והוה ליה למיתני הכי והדם ומנחת נסכים ונסכים הבאין בפני עצמם ושמא איידי דתנא מנחת כהנים ומנחת כהן משיח תנא נמי מנחת נסכים: ולוג שמן של מצורע. נראה דרבי שמעון דהכא הוא רבנן דלעיל גבי נסכים וקשה אמאי לא עירב דתרווייהו חד טעמא הוא :  נאמר</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 43
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>נאמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נאמר </span>כאן וטומאתו עליו ונאמר להלן בביאת מקדש עוד טומאתו בו. </span>כך גירסת הקונטרס ובתורת כהנים ואית ספרים דגרסי ונאמר להלן כל איש אשר יקרב מכל זרעכם אל הקדשים אשר יקדישו בני ישראל לה' וטומאתו עליו (ויקרא כב)  ויש לפרש דפשיטא ליה דאיירי בטומאת הגוף דאי בטומאת בשר הוה ליה למיכתב וטומאתם עליהן לשון רבים כדכתיב אל הקדשים לשון רבים דאף על גב דלא מסיק השתא אדעתיה חילוק לשון רבים היינו דליהוי שלמים לשון רבים אבל קדשים פשיטא ליה דלשון רבים:  נאכל</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 44
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>נאכל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נאכל </span>ליום ולילה מנין. </span>לקמן בסוף דם חטאת (דף צח.) דרשינן מהיקישא דזאת התורה מה שלמים מפגלין כו' ונראה דהאי תנא לית ליה ההוא היקישא דאי אית ליה לא היה צריך לכל הנך ייתורים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 44
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואתי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואתי </span>נותר חילול חילול מטומאה ואתי פיגול עון עון מנותר. </span>מכאן לג] הוה מצי למידק לקמן (דף נ:) דדבר הלמד בגזירה שוה חוזר ומלמד בגזירה שוה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 44
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כיוצא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כיוצא </span>בשלמים מאי ניהו בכור. </span>משמע דבכור דמי לשלמים טפי משאר קדשים ובעלמא אינו כן  לד] דאמר מנחות (דף צא:) מה שלמים באין בנדר ונדבה אף כל בא בנדר ונדבה לה] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 44
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>מאם האכל יאכל. </span>ואע'ג דאמרינן לעיל בסוף פרק שני  (דף כח:) בשתי אכילות הכתוב מדבר תרתי שמע מינה מדלא כתיב האכל האכל או יאכל יאכל כדאמר בריש הקומץ רבה (מנחות דף יז:) ומיהו רבי אליעזר דמוקי לה התם בדרשא אחרינא נפקא ליה הך דרשא מקרא אחרינא וכרבא דמפרש לעיל בסוף פרק שני (דף כח:) כולהו מקרא  לו] (אחרינא) [אריכא] ודריש מבשר זבח שלמיו מה שלמים מפגלין ומתפגלין כו' לא כמו שפירש שם בקונטרס מדכתיב זבח שלמים  לז] דמשמע דמקיש זבח לשלמים אלא אהך ברייתא סמיך והקשה ה'ר חיים אמאי שביק לשון הברייתא דהוה ליה למימר מה שלמים מיוחדים שיש להם מתירין בין לאדם בין למזבח ועוד דמלישנא דמפגל ומתפגלין לא ממעיט דם דדם מפגל ומתפגל כדתניא בתוספתא דזריקה מפגלת ומתפגלת שהדם מפגל הבשר ומתפגלת על ידי זריקה אם זרק על מנת לשפוך שירים למחר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 44
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ודונם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ודונם </span>בכלל ופרט. </span>ומ'מ צריכי ייתורי דלעיל דמכלל ופרט לא מרבי אלא הדומה לפרט בכל צדדין:  סד'א</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 44
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>סד'א
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>סד'א </span>מן האש כו'. </span>תימה לד] לא לכתוב מן האש ולא בעי לכל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 44
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>זה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>זה </span>גזל הגר. </span>דאע'ג דמכפר לא הוה אמינא דליהוי לכהן אלא מידי לה] דמותר למזבח ולא ממונא ובספרים ישנים גריס גזל הגר בהדיא כתיב ביה בפרשת נשא דכתיב לכהן לו יהיה ובקונטרס לא גריס ליה משום דחטאות ואשמות ושאר לו] אימורים בפרשה בהדיא כתיבי כל אחד ואחד במקומו וסדרן לו הכתוב לאהרן כאן מפני מחלוקתו  של קרח לז] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 44
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואפילו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואפילו </span>לקדש בו את האשה. </span>בפ' התכלת (מנחות דף מה:)  אמרינן גבי שתי הלחם דעצרת ורבי עקיבא מי כתיב קודש יהיו לה' ולכהן לה' לכהן כתיב כדרב הונא דאמר רב הונא קנאו השם ונתנו לכהן ופי' שם בקונטרס דמשלחן גבוה קא זכו ועיקר מילתיה דרב הונא אגזל הגר איתמר בפ' הגוזל עצים (ב'ק דף קט:) לח] ולא מצינו דברי רב הונא לשם אלא ברייתא היא התם בשילהי פירקין ובמסכת ערכין בשילהי המקדיש שדהו  (דף כח:) האשם המושב לה' לכהן קנאו השם ונתנו לכהן שבאותו המשמר ונראה דלא גרסינן לט] פרק התכלת כדרב הונא אלא הכי גרסינן לה' לכהן קנאו השם ונתנו לכהן ומיהו לא מצי לפרש לכהן שבאותו משמר כי ההיא דגזל הגר דהתם שהרי ברגל היו כל המשמרות שוות כדדרשינן בפ' בתרא דסוכה (דף נה:) מדכתיב ובא בכל אות נפשו ושרת אלא כמו שפי' בקונטרס לענין דמשלחן גבוה קא זכו ומיהו מ] משמע מתוך דבריו דגזל הגר משלחן גבוה קא זכו אי אפשר לומר כן דהא אמרינן הכא לך הוא ולבניך אפילו לקדש בו את האשה ובקדושין (דף נב:) אמר במקדש בחלקו בין בקדשי קדשים בין בקדשים קלים אינה מקודשת משום דמשלחן גבוה קא זכו ונ'ל דשאני הכא דגלי קרא לך ולבניך ויש תימה מא] (לך) לה' בגזל הגר למה לי דלגבי מאי נפקא מינה דקנאו השם למימר דמשלחן גבוה קא זכו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 44
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>בדבר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בדבר </span>הנעשה בפנים לא פיגל. </span>והא דאמר בהניזקין (גיטין דף נד:) כהן גדול ביום הכיפורים יוכיח דכי אמר פיגול מהימן נהי דפיגול לא הוי פסול מיהא הוי מק'ו וכדאמר לעיל ספ'ק (דף יד.) מודה היה רבי שמעון לפסול מק'ו ומה שלא לשמו כו' וה'ר חיים מפ' דההוא פיגול מיירי בפסול שלא לשמו ולא משמע כן דשלא לשמן לא קרי ליה פיגול כדאמר לעיל ספ'ק (דף יג.)  דיקא נמי דקתני שהזבח נפסל ולא קתני שהזבח מתפגל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 44
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>וכי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וכי </span>מה למדנו משור זבח השלמים מעתה. </span>נראה דלית ליה הא דדרשינן בפרק איזהו מקומן (לקמן דף מט:) מכאשר יורם דאיצטריך ליותרת ושתי הכליות  לפר יום הכיפורים ומקרא אחרינא נפקא ליה להאי תנא:  הלכתא</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 45
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הלכתא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הלכתא </span>למשיחא. </span>כי האי גוונא פריך בריש ד' מיתות (סנהדרין נא:)  ותימה דבריש עשרה יוחסין (קדושין עב:) א'ר יהודה אמר רב הלכה כרבי יוסי דעתידין ממזרין ליטהר כב] ושמא נפקא מינה עכשיו שלא להרחיק משפחות שאינן ידועות ובקדושין (שם) פירשתי במאי פליגי רבי יוסי ורבנן בממזר ידוע או בשאין ידוע ובפ'ק דיומא (דף יג.)  דפסיק כר' יוסי כג] ראשון חוזר לעבודתו ושני אינו ראוי כו' נפקא מינה עכשיו בנשיא או ראש ישיבה או פרנס שנתמנה על הציבור ועבר מחמת אונס ועבר האונס ובפרק אלו דברים (פסחים סט:) דפסיק הלכה כר'ע דכל מלאכה שאפשר לעשותה מערב שבת אינה דוחה את השבת לענין פסח נפקא מינה בזמן הזה לענין מילה ואע'ג דגבי מילה נמי פסיק הכי בהדיא (בשבת קלג.) מ'מ לאלומי פסקא דמילה פסק נמי גבי פסח הכי ובפ'ק דתענית (דף ד:) דפסיק רבי אלעזר הלכה כר'ג דאמר בשבעה במרחשון ומוקי לה התם בזמן שבית המקדש קיים נפקא מינה גם בזמן הזה לבני בבל דאית להו פירי בדברא כדקאמר התם הא לן והא להו ומיהו בסוף התכלת (מנחות נב:) קשה דפסיק רבי יוחנן כאבא יוסי בן דוסתאי גבי חביתי כ'ג ונראה דרב יוסף דוקא כד]  דאית ליה הכא ובסנהדרין (דף נא:)  דאין לפסוק הלכתא למשיחא וה'ר חיים מפרש דלא פריך הלכתא למשיחא אלא היכא דאיכא תרתי שהוא למשיחא וגם עושה איסור כה]  דליכא נפקותא בהלכתא אלא על ידי איסור לא שייך לפסוק למשיחא : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 45
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והשוחטן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והשוחטן </span>בחוץ פטור דברי ר' שמעון. </span>בגמרא לא תני בברייתא שוחט בחוץ והכא לא תני תמורה ונסכים דתני בברייתא וזה תימה וא'ת אי ר'ש ס'ל כרבי כו]  אליעזר דאמר פרק ואלו מנחות (דף עג:) דאין עובדי כוכבים מביאין אלא עולות א'כ מאי איריא קדשי עובדי כוכבים דאין חייבין עליהם משום פיגול נותר וטמא אפי' דישראל נמי דהא שמעינן ליה לר'ש בסוף דם שחיטה (כריתות כג:) דאין פיגול בעולין ואין נותר בעולין וצ'ל דסבר לה כר' יוסי הגלילי דמביאין אפילו שלמים ועוד י'ל דבכריתות (דף יג: ודף כג:)  מוכח דטעמא דר'ש משום דאין איסור חל על איסור וקדשי עובדי כוכבים שרו מדאורייתא כדתניא בגמרא לא נהנין מדרבנן ולא מועלין דגמר חט חט מתרומה כז] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 45
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>רואה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רואה </span>אני בכולן להחמיר שנאמר בהן לה'. </span>פי' בקרא דאיש איש דמרבינן עובדי כוכבים שנודרין כתיב לה' למימר שעובדי כוכבים הם בכלל קדשי ה' משמע הכא דאיכא מעילה דאורייתא בקדשי מזבח וקשה דלא  כח] איפריך מהכא לר' ינאי דאמר בפ' קדשי מזבח (דף טו.) במעילה דאין חייבין מעילה אלא על קדשי בדק הבית כדפריך התם כט] ומשני כולהו מדרבנן ועוד תנן פ' אמרו לו (כריתות יג:) יש אוכל אכילה אחת וחייב עליה ארבע חטאות ואשם אחד ותו דשילהי כל הבשר (חולין דף קיז.) אמר ר' ינאי גופיה כאשר יורם וגו' מה פר כהן משיח יש בו מעילה אף שלמים יש בהן מעילה ותו דשילהי תמורה (דף לב:) א'ר ינאי גופיה אין מעילה מפורשת מן התורה אלא בעולה בלבד שנאמר לה' קדשים המיוחדים לה' וי'ל אסמכתא נינהו ועוד י'ל דר' ינאי לא איירי אלא בדבר הניתר לטהורים אבל באימורים ועולה דהמעילה לא פקעה פשיטא דאיכא מעילה דאורייתא וקשה לי על זה אמאי לא משני במעילה הכי דכי פריך מטובא ל] ולישני באימורים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 45
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואין </span>עושין תמורה דאיתקש למעשר בהמה. </span>בפרק קמא דתמורה (דף ג.) דריש מדכתיב בריש עניינא דבר אל בני ישראל איש כי יפליא וגו' : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 45
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ומעשר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומעשר </span>בהמה למעשר דגן. </span>בבכורות לא] (דף נג:) אמרינן לא איתקש אלא לענין שנה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 45
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דומיא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דומיא </span>דתרומה דקדישא קדושת הגוף. </span>וא'ת אזהרה לנהנה מקדשי בדק הבית מנין דתנן אלו הן הלוקין (מכות יג.) וחשיב הקדש שלא נפדה משמע דבר שיש לו פדיון והיינו קדשי בדה'ב הא לא ידעינן אזהרה במעילה אלא מגזירה שוה דחט חט מתרומה פ' הנשרפין (סנהדרין פד.) והאי תנא לא יליף אלא דומיא דתרומה וי'ל דהקדש שלא נפדה לא מיירי בבדק הבית אלא בקדשי המזבח שהוממו דכיון דמעיקרא הוה בהו מעילה בשביל שהוממו לא פקעה המעילה ואכתי  קשה</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 45
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אבל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אבל </span>העצים והלבונה והקטרת אין בהם משום טומאה. </span> לב] ואם תאמר מאי איריא משום דאין נאכלין תיפוק ליה דאין איסור טומאה חל עליהם דהא יש בהן מעילה ורבי שמעון היא דאמר (כריתות כג:) אין פיגול בעולין ואין נותר בעולין לפי שאין איסור חל על איסור ועוד חטאות הפנימיות אמאי צריך למעוטינהו מפיגול לר' שמעון ואמאי חייבין עליהם משום נותר וטמא והא אית בהו מעילה ואין איסור חל על איסור ומיהו בזה יש לומר דמשכחת לה לאחר שניתך הבשר ועדיין ראויה לאכילה דתנן במעילה (דף ט.) דמועלין בהן עד שיתוך הבשר לג] ומ'מ קשה מפיגול שהרי פקע פיגולו מכי משלה בו האור אבל מעצים קשה דיש בהן מעילה לעולם וי'ל דתנא דר' שמעון דהכא סבר ליה כההוא תנא דרבי שמעון דאמר התם יש פיגול בעולין ויש נותר בעולין ועוד י'ל דמשכחת לה בבת אחת כגון שהביא שתי שערות אחר כך לד] כדאשכחן ביבמות פרק ד' אחין  (דף לג.) וקשה קצת הא דאמר פ' דם שחיטה (כריתות כג:) למאן דאמר אין איסור חל על איסור כל חלב מאי עביד ליה ומוקי לה בוולדי קדשים לוקמי בהביא שתי שערות אחר כך דהוה ליה בת אחת ומיהו בלאו הכי שפיר קמשני וזה אין להקשות למ'ד אין איסור חל על איסור בקדשים ל'ל קרא בדם למעוטי מנותר וטמא דהא איצטריך להביא שתי שערות אחר כך דהוי כבת אחת כדפרישנא ומיהו למאי דבעי למימרא בפ' ד' אחין (יבמות לג.) דר' שמעון אפי' בת אחת לית ליה קשה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 45
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>תלמוד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תלמוד </span>לומר אשר הם מקדישים לי. </span>גבי טמא כתיב ומרבי הכא מיניה כל דבר והא דמייתי ליה בברייתא דלעיל גבי פיגול היינו לה] דשייך טומאה בעופות ומנחות והדר אתי נותר חילול חילול מטומאה ופיגול עון עון מנותר לו] ולאחר שריבה הכתוב כל דבר מטומאה חוזר וממעט בפיגול מכלל ופרט וכלל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 45
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>יש
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>יש </span>לו מתירין משיקרבו מתירין. </span>מכל טהור יאכל בשר דרשינן ליה בהקומץ רבה (מנחות כה:)   ובסמוך לז] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 45
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שכן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שכן </span>גזל. </span>פירש'י למ'ד היינו חילול חילול וקשה על זה בתר הכי דפריך אדרבה מפיגול נילף שכן הותר וכו' אמאי לא אמר גם כן שכן עון מעון ופר'ח למ'ד דגזל היינו כולו פיגול שייך בכל הקרבן אבל נותר וטומאה שייכי בחתיכה אחת:  הכי</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 46
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הכי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכי </span>גרסינן בשני חילולין הכתוב מדבר אחד פסול נותר. </span>תימה לי לעיל גבי קדשי עובדי כוכבים אתי נותר חילול חילול מטומאה הלא חילול יז] טומאה נמי בנותר איירי ועוד תימה דבפ' הנשרפין (סנהדרין דף פג.) משמע דלא כתיב בנותר חילול דרבים והכא משכחת לה מדתני יח] ולעיל בריש פרק שני (דף טו:) פירשתי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 46
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הוא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הוא </span>לפני כפרה כלאחר כפרה. </span>הקשה ר'ת דבמעילה פרק  יט] [ולד] חטאת (דף יב:) אמרינן המקיז דם לבהמת קדשים מועלין בו אלמא יש מעילה בדם ותירץ דהתם  כ] מחיים דלא שייכא כפרה אבל לאחר שחיטה אף לפני כפרה אין מועלין וא'ת דהתם כא] תני (דף יב.) ומייתי בפרק כל שעה דם בתחילה אין מועלין בו יצא לנחל קדרון מועלין וי'ל דמעילה דהתם דרבנן וא'ת א'כ בריש מעילה (דף ב:)  דדחיק לאשכוחי מי איכא מעילה דרבנן לייתי מהך משנה ועוד קשה בסוף תמורה (דף לב:) גבי מקדיש עולה לבדק הבית דקאמר שמועלין בה שתי מעילות ופריך אי מדרבנן אמאי ב' מעילות כב] מאי קשה הא איכא מעילה דדם שהיא דרבנן וכן בקדשים שמתו בריש מעילה (דף ב.) וי'ל דהתם שיש מעילה דאורייתא משום כג] עולה בדילי מיניה ובדם דליכא מעילה דאורייתא  כד] לא בדילי מיניה תקינו רבנן מעילה ובריש מעילה אקדשים ששחטן בדרום  כה] קאי דכמאן דחנקינון דמי ועל כה'ג דחיק לאתויי ראיה דתקון רבנן מעילה אע'ג דבדילי מינייהו (כמו) במתו ומייתי  כו] מרבי יוחנן דקדשים שמתו וה'ר חיים היה מפרש דיוצא לנחל קדרון מועלין כז] דאורייתא שב'ד מקדשין אותו שלא יהנו ממנו בלא פדיון ודוחק הוא ועוד אכתי אמאי לא מייתי כח] בריש מעילה מההיא דסוף התכלת (מנחות דף נב.) גבי אפר פרה דאמר שתי תקנות הוו מעיקרא תקינו בה מעילה ואין לומר דמעיקרא נמי היתה מעילה דאורייתא דתקון שיהיו ב'ד מקדשין אותו א'כ היאך היו מזין ועוד דבמעילה בריש ולד חטאת (דף יב.) דאמר רבי יוחנן קדשים שמתו יצאו מידי מעילה דבר תורה אבל מדרבנן איכא מעילה ופריך מי איכא מידי דמעיקרא לית ביה מעילה ולבסוף אית ביה מעילה ולא והרי דם דתנן בתחילתו כו' ואי מעילה דנחל קדרון שבית דין מקדשין אותו מאי קושיא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 46
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אין </span>לך דבר שנעשית מצותו ומועלין בו. </span>וא'ת אדרבה לא נמעט לפני כפרה דאין לך [דבר] שלא נעשית מצותו שלא ימעלו ואע'ג דאיכא קדשים קלים היינו משום דלא איקרו קדשי ה' וי'ל דאשכחנן טובא כט] דכותה דאין מועלין עד שעת מצותן תרומת הדשן ועגלה ערופה עד אחר ירידתה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 46
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ולא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ולא </span>והרי תרומת הדשן. </span>והא דתנן במעילה פ' ולד חטאת (דף יא:) דישון מזבח הפנימי והמנורה לא נהנין ולא מועלין היינו ל] מזבח הזהב מן הקטרת שנשרף עליו והכא מזבח החיצון שהיה חותה מלא המחתה מן המאוכלות הפנימיות ונותן במזרחו של כבש ומיהו בגמ' משמע התם דאף בחיצון אין מועלין דקאמר בשלמא מזבח החיצון דכתיב ביה ושמו אלא פנימי מנא לן משמע דמושמו דריש דאין מועלין ובשמעתא אדרבה מושמו משמע ליה דמועלין וי'ל דמתני' דהתם משמע לא] דלא מועלין בדישון הפנימי שהדישון מוציאו מידי מעילה אבל קודם דישון מועלין א'כ איכא מצוה לדשן ועל זה קאמר בשלמא חיצון דכתיב ושמו ולכך מצוה לדשן לב] מ'מ אף לאחר הרמה איכא מעילה כדדרשינן בסוף תמורה (דף לד.) ושמו בנחת ושמו כולו ושמו שלא יפזר אלא פנימי מנא לן דמצוה לדשן שאתה אומר לג] שהדשן מוציאו מידי מעילה ומשני דאמר קרא והסיר את מוראתו והשליך אל מקום הדשן ובפ' שני דיומא בירושלמי משמע כן קצת דבעי ברישא מנלן דעבדינן דישון כלל בפנימי והדר בעי מנלן שהדישון לד] אסור בהנאה ואם תאמר מוראה ונוצה ימעלו עד שיעשו מצותן שיושלכו אצל מזבח כדישון מזבח הפנימי ובתמורה (גז'ש) אמרינן עולת העוף שנתמצה דמה מוראה ונוצה יצאו מידי מעילה וי'ל שאני דישון מזבח הפנימי דהיינו מצותו אבל עולת העוף עבודת דם מתיר מוראה ונוצה וא'ת  בקדושין (דף נה.) דאמר אין מועל אחר מועל אלא בהמה וכלי שרת הא איכא תרומת הדשן דלא נפיק לחולין ע'י מעילה כדמוכח בסוף תמורה וי'ל דהוי בכלל בהמה דהיינו כמו אימורים דלא נפיק לחולין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 46
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>משום
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>משום </span>דהוי תרומת הדשן ובגדי כהונה שני כתובין הבאין כאחד. </span>במעילה פ' ולד חטאת (דף יא:) מאריך יותר ומסקנא כדהכא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 46
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>עגלה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עגלה </span>ערופה. </span>פי' רש'י מוערפו שם נ'ל בפ'ק דכריתות (דף ו.) והאי דנ'ל בפ' אין מעמידין (ע'ז דף כט:) לה] מדכתיב בה כפרה כקדשים י'ל דשם צריך לאסור לאחר עריפה שלא לומר אין לך דבר שנעשית מצותו ומועלין בו : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 46
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>תרי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תרי </span>מיעוטי כתיבי. </span>קשיא דבחד סגי וכן גבי העזים בפרק כל הבשר (חולין דף קיג:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 46
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>חד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חד </span>למעוטי מנותר וחד למעוטי מטומאה. </span>תימה לנותר וטומאה סגי בחד מיעוט דילפינן מהדדי חילול חילול ואף לקולא כדלעיל גבי קדשי עובדי כוכבים וי'ל לו] דמוקמינא מיעוטא בנותר דוקא אבל משום טומאה הוה חייב כי היכי דאין לו מתירין כגון קומץ ומנחת כהנים אע'ג דאין בהן פיגול יש בהן איסור טומאה דמרבינן מאשר הם מקדישים הכי הוה מרבינן נמי לגבי דם:  אחת</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 46
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אחת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אחת </span>לכלל ואחת לפרט. </span>לאו כלל ופרט ממש כד] דמרוחקים זה מזה הן אלא דבר שהיה בכלל ויצא מן הכלל ללמד על הכלל כולו יצא כדדרשינן כה] עלה בפ'ק דיבמות (דף ז.) ומרבינן כל קדשי מזבח וממעטינן קדשי בדק הבית וא'ת כו] קדשי בדק הבית נמי תיפוק לי מיקרב דדרשי' בכשר ליקרב וי'ל דהוה אמינא כי בעינן כז] כשר ליקרב הני מילי בקדשי מזבח וא'ת הא דאמר בהקומץ רבה (מנחות דף כה:) כל טהור יאכל בשר הניתר לטהורים חייבין עליו משום טומאה כו' למעוטי בשר לפני זריקה תיפוק ליה מיקרב דדרשינן לעיל  כח] בכשר ליקרב הא כיצד יש לו מתירין משיקרבו מתירין כו' וי'ל דצריכי דאי כתב רחמנא כל טהור ולא כתב יקרב הוה אמינא דקודם זריקה חשיב ניתר לטהורים כיון דיכול לזרוק לכתחילה ולא הוה ממעטי' אלא טמא לפני זריקה  לן ויוצא ועוד איצטריך יקרב לאין לו מתירין משיקדש בכלי ואי כתב רחמנא יקרב ולא כתב כל טהור הוה אמינא אפילו פיגולין ונותרות ולא הוה אמינא מזבח השלמים מיעוט אי לאו קרא דניתר לטהורים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 46
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אבל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אבל </span>בטומאת הגוף דברי הכל אינו לוקה. </span>וא'ת והא אמרינן לעיל שלש כריתות בשלמים חד לדברים שאינן נאכלין כט] לכל הפחות תפשוט דר' יוחנן דאמר כמחלוקת בזו כך מחלוקת בזו ל] ועוד תניא במעילה  (דף י.) גבי לבונה וחייבים עליה משום פיגול ונותר וטמא וי'ל דדוקא מלקות קאמר דאינו לוקה דלא איתרבו אלא לענין כרת ומיהו לא משמע הכי מדקאמר כיון דקרינן ביה והבשר אשר יגע קרינן ביה וטומאתו עליו משמע דאיירי נמי לענין כרת: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 46
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מחלוקת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מחלוקת </span>בטומאת בשר. </span>הך פלוגתא דהכא בין ללישנא קמא בין ללישנא בתרא לא שייכא לפלוגתא דרבי יוחנן ור'ל דטמא שאכל בשר קדש לפני זריקה בפ' כל הפסולין (לעיל דף לד.) ובין לאביי ובין לרבא דהתם יש ליישב. וק'ל:  מנין</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 47
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מנין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מנין </span>למתעסק בקדשים שהוא פסול. </span>פ'ק דחולין (דף יג.) פירש בקונטרס כגון מתעסק בסכינו להגביהו כ] [או] לזורקו וקשה דכה'ג אפילו בחולין פסול לרבנן דפליגי עליה דרבי נתן ובעו כוונה ואפי' מתכוין לחתיכה כגון זרק סכין לנועצה בכותל דחשיב מתכוין לחתיכה כדמוכח פ'ב דחולין (דף לא:)  אפ'ה פסלי רבנן עד שיתכוין לחתיכת  כא] סימנין אף על גב דאינו מתכוין לשחיטה להתיר בשר ודאי מכשרי כדקאמר התם ורבנן נהי דלא בעו כוונה לזביחה לחתיכה מיהא בעינן פירוש לחתיכת סימנין אבל חתיכה אחרת לא דזרק סכין לנועצה בכותל מתכוין לחתיכה הוא ופסלי רבנן ונראה האי מתעסק דקדשים היינו מתכוין לחתיכת סימנין ולא לשם זביחה דבחולין כשר ובקדשים פסול ועוד יש מתעסק אחר כגון משום חולין כב]  דהיינו כסבור שהן חולין וכולהו מושחט את בן הבקר נפקי:  הדרן עלך בית שמאי </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 47
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>איזהו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>איזהו </span>מקומן: קדשי קדשים שחיטתן בצפון. </span>ה'ר אפרים היה מדקדק מכאן דלא בעינן כג]  סכין בשחיטה מדלא קתני שחיטתן בכלי שרת בצפון כדקתני גבי קבלה וקיבול דמן בכלי שרת בצפון ומתוך כך אתיא שפיר הא דאמר בפ'ק דחולין (דף ג.) כגון שבדק קרומית של קנה ושחט בה כד] דלא בעי כלי שרת כה] וכן משמע קצת בפסחים פ' ואלו דברים (דף סו.) שהיה כל אחד מביא סכינו מתוך ביתו כו] ואי אפשר לומר כן דבסוף התודה (מנחות פב:) ובסוף דם חטאת (לקמן צז:) דריש מדכתיב ויקח את המאכלת דעולה טעונה כלי  [א] וילפינן כז] מיניה כולהו ובסוטה פרק היה מביא (דף יד:) משמע דסכין  כח] מקדש ליה לדם ועוד בריש התודה  (מנחות עח:) איכא למ'ד סכין אלימא מכלי שרת דאף על גב דלית לה תוך מקדשא וההיא קרומית של קנה איכא למימר שתקנה ועשאה כלי וכר' יוסי בר' יהודה דאמר בפרק היה מביא  (סוטה יד:) דעושין כלי שרת דעץ וההיא דאלו דברים (פסחי' סו.) [ב] אימר כל אחד הקדיש סכינו בערב שבת והאי דלא תנן הכא כט] שחיטתן בכלי שרת בצפון כדתנן בקבלה לא דמי דבקבלה נמי לא הזכיר הכלי אלא משום דבעי שיהא גם הכלי בצפון ל] לאפוקי אם הבהמה בצפון והכלי בדרום והדם מקלח בתוכו תדע דבכל הנהו דבעו צפון קתני לא] שחיטה כו' וקיבול דמן בכלי שרת בצפון וגבי קדשים קלים ששחיטתן בכל מקום בעזרה לא קתני וקיבול דמן בכלי שרת אע'ג דבעי קבלה בכלי שרת וכן לעיל פרק שני (דף כו.) דתניא קדשים קלים שחיטתן בפנים וקבול דמן בכלי שרת בפנים אתא לאשמועינן שצריך שיהא הכלי בפנים לאפוקי אם רוב הכלי בחוץ [ג] ומיעוטה בפנים אע'פ שאין הדם בפנים נפסל ביוצא דמקבל במיעוט שבפנים אי נמי משום דאיכא אשם מצורע שמתקבל ביד איצטריך  למיתני</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 47
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלו </span>ואלו נשרפין אבית הדשן. </span>פירש בקונטרס דפר יום הכיפורים אתי מהיקישא דפר העלם כדאמר בפרק בית שמאי (לעיל לט.)  לפר זה פר יום הכיפורים ואם תאמר והא אין דבר הלמד בהיקש חוזר ומלמד בהיקש ופר העלם בגופיה לא כתיב ביה אל בית הדשן ומפר כהן המשיח אתי כדכתיב בפר העלם  (ויקרא ד) כאשר שרף את הפר הראשון והיינו היקש כמו ושחט החטאת במקום העולה דקרי ליה היקש לקמן (דף מח.) ולפירש'י דפרק בית שמאי (לעיל מ.) דילפינן פר יום הכיפורים לאת בדם וטבילה מפר כהן משיח אם כן יג] נימא דמצינו למילף נמי שריפת בית הדשן אבל לפר'ת דהתם קשיא ויש לומר דאיכא תרי היקישי בפר העלם ועשה כאשר עשה לפר דדרשינן מיניה פרק בית שמאי (גם זה שם) זה פר כהן משיח בין לעכב בהזאות כמשיח בין לאגמורי יותרת ושתי הכליות בפר העלם ממשיח הוא הדין דניגמר לענין שריפה פר העלם ממשיח וכי הדר וכתב בפר העלם יד] וכאשר שרף (הילכך) הוה ליה כמאן דכתיב בגופיה ועוד יש לומר הא דנשרפין חוץ לג' מחנות יליף לקמן בסוף טבול יום (דף קה:) מדכתיב תלת אל מחוץ טו] למחנה שלישית אי כתב בכולהו ואין זה אלא כגילוי מילתא בעלמא דמחוץ למחנה דכתב בכל חד וחד טז] במחנה שלישית קאמר הילכך אתי שפיר פר יום הכיפורים מפר העלם ואייתר לו התם  יז] מחוץ למחנה דכתיב בפר יום הכיפורים לרבנן לומר לך כיון שיצא מחוץ למחנה אחת השורפו מטמא בגדים ולרבי שמעון לג'ש ללמד  יח] מפרה מה כאן שלשה מחנות אף להלן שלשה מחנות מה להלן למזרחה של ירושלים אף כאן למזרחה של ירושלים ומיהו בית הדשן ודאי קשה דנהי דשלשה מחנות הוי כמאן דכתיב בגופיה בית הדשן יט] לא כתיב בגופיה דאפשר חוץ לג' מחנות שלא במקום דשן ואם כן הא דבעי מקום דשן הוי דבר הלמד בהיקש ואינו חוזר ומלמד בהיקש ושמא גם זה חשוב גילוי מילתא בעלמא היא דכל הנשרפין חוץ לשלש מחנות נשרפין במקום הדשן (אחר) השתא אתי שפיר שעיר יוה'כ דלא איתקש לפר העלם אי נמי כולהו ילפינן בית הדשן בג'ש דמחוץ למחנה מכהן משיח כ] ואין לפרש דאתי מריבויא דחטאת חטאת דכתיב בפר ושעיר של יום הכפורים דדרשינן לקמן בסוף התערובת (דף פג.) ואת פר החטאת ואת שעיר החטאת יוציא אל מחוץ למחנה ושרפו מה ת'ל חטאת חטאת שיכול כא] דאין לי דמטמא בגדים ונשרפין בבית הדשן אלא אלו בלבד מנין לרבות פר כהן משיח ופר העלם דבר של ציבור ושעירי עבודת כוכבים ת'ל חטאת חטאת דברי רבי יהודה דעל כרחין נשרפין אבית הדשן כדי נסבה דהא עיקר על שפך הדשן בפר כהן משיח כתיב אלא משום מטמא בגדים נקט דלא כתיב בהו וכן כב] מוכיח דר' מאיר כג] פליג עליה וקאמר אינו צריך הרי הוא אומר לכפר שאין תלמוד לומר לכפר לימד על כל המתכפרים בפנים ששורפן מטמא בגדים ושמא כי היכי דיליף מריבויא דחטאת חטאת טומאת בגדים בכולהו מפר ושעיר של יום הכפורים הכי נמי הוה יליף מינייהו מההוא ריבויא גופיה בית הדשן מפר ושעיר של יום הכפורים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 47
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>נתינה בעצמו של כהן. </span>פי' בקונטרס מדכתיב אצבע גבי שמן ויליף דם כד] מינייהו ותימה א'כ הוי היקשא מבנין אב ולקמן (דף נא.) מיבעיא לן אי דבר הלמד בבנין אב חוזר ומלמד בהיקש ונראה לי לקיחה מנתינה נמי הוי בנין אב וילפינן מנתינה דידיה ולא מנתינה דשאר קרבנות ולקמן אמרינן דילפינן שפיר בנין אב מבנין אב. ברו'ך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 47
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אף
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אף </span> לקיחה ולקח כה] מדם האשם בעצמו של כהן. תימה דגבי חטאת נמי כתיב (ויקרא ד) ולקח ונתן ולא אמר מה נתינה בעצמו של כהן אף לקיחה בעצמו של כהן ושמא הכא דריש משום דמייתר דכתיב במצורע (שם יד) עשיר ועני ואע'ג דבתורת כהנים דריש מקמאי אבתרא סמיך ונראה לי דבחטאת כתיב ולקח מדם החטאת באצבעו ונתן אם כן לאו בידו מקבל דבאצבע לא אפשר לקבל אלא על כרחין בכלי קאמר ואצבעו היינו דעביד כו] אוזן לשפת מזרק כדאמר לעיל פרק שני (דף כד.) אבל באשם לא כתיב באצבע ומשום דלא נימא ולקח באצבעו היינו וטבל דוקא ולא מיירי בקבלה להכי איצטריך לגזירה שוה דגמרינן מויקח חצי הדם וישם באגנות בת'כ. ברו'ך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>מה </span>חטאת טעונה כלי כו'. </span>פירש בקונטרס דילפינן לקיחה לקיחה בתורת כהנים כתיב בחטאת ולקח כז] הכהן מדם החטאת וכתיב בעולת סיני ויקח משה חצי הדם וישם באגנות ותימה הוה ליה דבר הלמד בגזירה שוה כח] חוזר ומלמד בהיקשא דכחטאת האשם ובעיא היא לקמן (דף נ.) ולא איפשיטא למאן דאמר בתר מלמד כט] אזלינן ומיהו בחנם פירש בקונטרס דילפינן לקיחה לקיחה דלקמן בסוף דם חטאת (דף צז:) משמע דאתיא בהיקשא דזאת התורה מזבחי שלמי ציבור דקאמר מה עולה טעונה כלי אף כל טעון כלי מאי כלי אילימא מזרק בזבחי שלמי ציבור נמי כתיב ויקח משה חצי הדם וישם באגנות פירוש וכיון דהדר איתקש כולהו לשלמים דכתיב בהאי קרא וילפינן מיניה התם מה שלמים מפגלין ומתפגלין כלי נמי תילף משלמים דהתם נמי שלמים הוו בסיני ומיהו מכל מקום קשה עדיין דהוה ליה דבר הלמד בהיקש ואינו חוזר ומלמד בהיקש יש לומר דבההוא היקשא דוזאת התורה כתב נמי אשם ואיתקוש כמו של שלמים וכל אשמות בכלל אפילו אשם מצורע אלא דהוה אמינא דמעטיה קרא מקבלת כלי ל] ונדרשיה ביד דבעצמו של כהן הלכך אתא כחטאת האשם לגלויי דלא בא הכתוב להוציאו מקבלת כלי לגמרי לא] וקשה גזירה שוה דלקיחה מסיני למה לי לילף כולהו משלמים יש לומר דחטאת ילפינן משלמים לקבלת כלי מהיקשא וגזירה שוה דלקיחה לקיחה איצטריך למיהוי כמאן דכתיב בגופיה דחטאת והדר ילפינן אשם מחטאת בהיקשא דכחטאת האשם לב]  ולא גמרינן מעיקרא אשם משלמים בהיקישא דזאת התורה כדילפינן לענין פיגול דאם כן גזרה שוה דלקיחה לקיחה למה [לי]:  איידי</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 48
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>איידי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>איידי </span> כח] [דאתי מדרשא] חביבא ליה. ואם תאמר אם כן ליתני עולה לבסוף כדפריך בשמעתא קמייתא דיבמות (דף ג.)  גבי אחות אשה ויש לומר איידי כט] דאתיא עולה בציבור תניא בהדי חטאות דבאות בציבור והדר תניא אשם דאינו אלא ביחיד: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>אשכחן </span>בן צאן בן בקר מנלן. </span>תימה דלעיל פרק כל הפסולין (דף לב:) דרשינן בן הבקר לפני ה' ואין השוחט לפני ה' ולא אמרינן בן צאן מנין ולכמה דרשות לא מצרכינן תרי קראי לבן בקר ולבן  ל] צאן ושמא אהך דרשא לא] הוי'ו מוסף סמיך אי נמי משום דבבן צאן כתיב אותו למעוטי איצטריך הכא לרבויי מיהו בההיא דבן הבקר לפני ה' לב] וסמיכה והפשט ניחא דלא קאמר בן צאן מנין דפשיטא דילפינן תחתון מעליון אבל עליון מתחתון ס'ד דלא יליף: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 48
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>להלן דבר שחייבין על זדונו כרת. </span>ואם תאמר היכי יליף מגזירה שוה מצות מצות הא חטאת חלב גופה בהיקישא ילפא לג] כדאמר הוקשה כל התורה לעבודת כוכבים וי'ל דכי האי גוונא לא חשיב למד בהיקש אינו חוזר ומלמד  בהיקש כיון דאי לאו היקשא הוה מוקמינא ליה בכל דבר ולא אתא היקשא אלא לד] למימר דלא איירי אלא בדבר שיש בו כרת: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 48
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דכולי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דכולי </span>עלמא היקשא עדיפא. </span>וא'ת והאמרינן פ' השולח (גיטין דף מא:) דכ'ע גזירה שוה עדיפא לה] וי'ל הא דקאמר דכ'ע היקש עדיף היינו לענין דטוב לנו לעשות הגז'ש למחצה ממה שנבטל ההיקש לגמרי אבל התם דמקיש או חופשה דהיינו שטר להפדה לא נפדתה דהיינו כסף לומר משחרר חצי עבדו בשטר מועיל כמו בכסף וקאמר גזירה שוה דלה לה מאשה עדיפא מה אשה חציה לא מועיל והתם לא נתבטל ההיקש דשמא צריך לו] למילי אוחרי ועוד י'ל דשטר בשפחה כנענית לא קמ'ל אלא בגזירה שוה דלה לה מאשה לכך קאמר דגזירה שוה עדיפא דטוב לעשות גזירה שוה דתהוי שטר בשפחה כמו גט דאשה שלא להועיל חציה מלעשותו כמו כסף שסמוך לו והפדה דהא מגט אשה נפקא שטר שחרור ועיקר. ברוך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 48
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וחטאת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וחטאת </span>בת דנקא. </span>פי' בקונטרס לאו דווקא אלא דמים קלים שלא ניתן קצבה והדין עמו דבהדיא איתא בפ' בתרא דכריתות  (דף כז.) גבי מפני מה לא נתנה תורה שיעור במחוסרי כפרה ופריך אלא מעתה חטאת חלב תהא לה קצבה וא'ת הא בפ' מחוסרי כפרה  (כריתות דף י:) משמע דהוי בסלע גבי האומר הרי עלי בסלע למזבח יביא כבש שאין לך דבר שקרב בסלע אלא כבש והאי סלע היינו בלא נסכים דקאמר דחס רחמנא עליה למיהוי  לז] [חד] משיתסר בעשירות וי'ל דהתם למצוה מן המובחר : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 48
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>תינח
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תינח </span>למאן דאית ליה זאת תורת. </span>פלוגתא בשמעתא קמייתא במנחות (דף ג:) והכי נמי הוה מצי למיבעי לרבנן מנא להו אשם בכסף שקלים בכל אשמות כיון דלית להו זאת תורת: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 48
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>גמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>גמר </span>בערכך בערכך. </span>וא'ת רבנן לח] אי אית להו גזירה שוה דבערכך בערכך א'כ [ואם] נפש למה לי ואי לית להו א'כ אשם לט]  גזילות בכסף שקלים מנא להו ואומר ר'ת דאע'ג דאית להו מ] איצטריך ואם נפש שלא יהא ספיקו חמור מודאו דכי האי גוונא אמר פ' דם שחיטה (כריתות כב:) ורבנן אע'ג דכתיב זאת תורת איצטריך ואם נפש כו' דאי מתורה אחת הני מילי לשאר אשמות אבל אשם תלוי לא יהא חמור ספיקו מודאו וא'ת לרבנן מגזירה שוה דבערכך נמי נילף אשם תלוי בספק מעילות וי'ל דבערכך לא משמע מא] להקיש אלא לענין כסף שקלים ומהאי טעמא נמי איצטריך לר'ע ואם נפש לספק מב] מעילות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>אשם </span> שפחה חרופה מג] באיל איל. ובתורת כהנים יליף אשם שפחה לכסף שקלים מגזירה שוה אשם אשם יכול אף אשם נזיר ומצורע כו' ת'ל הוא והיינו טעמא דממעט אשם נזיר ומצורע טפי משאר אשמות משום דבאין כבש שהוא בן שנה כדפירש רש'י:  הג'ה</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 48
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הגה'ה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הגה'ה </span>אותו בצפון ולא שוחט בצפון. </span>תימה ל'ל קרא הא אפילו לפני ה' לא בעי כדדרשינן לעיל בריש כל הפסולין (דף לב:) בן הבקר לפני ה' ולא שוחט לפני ה' ויש לומר דהכא סובר כר'ש התימני דדריש התם כט] האי כתוב בענין אחר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 48
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>לבן צאן שכן קבע לו כלי. </span>ותימה דלא פריך הכי בפ'ק  דקדושין (דף לו:) ל] ומה בן צאן שלא קבע לו כהן לשחיטתו קבע לו כהן להזאתו בן עוף שקבע לו כהן במליקתו אינו דין שיקבע לו כהן בהזאתו ויש לומר דהתם דכל דינו בכהן לא שייך למיפרך מכלי לא] ול'נ כיון דהדין הוי מהזאה לא שייך למיפרך מכלי דשחיטה וא'ת וליעביד הכא קל וחומר ממקום ומה בן צאן שלא קבע לו מזבח בשחיטתו קבע לו מקום צפון  לב] בן עוף שקבע לו מזבח במליקתו כדדרשינן (לקמן דף סה.) מה הקטרה בראשו של מזבח אף מליקה אינו דין שיקבע לו צפון וזה אין לומר לג] דסד'א דבן עוף כיון דחטאת קרייה רחמנא ליבעי צפון לד] דזאת תורת החטאת דשמא דזאת תורת לא הוי אלא לנשחטות : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 48
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>אין שוחט בצפון אבל מקבל בצפון. </span>תימה הא נמי מדרבי אחיא נפקא מדאיצטריך למעוטי שוחט מכלל דמקבל בצפון דאי לא דמקבל בצפון למה לי קרא למעוטי שוחט כדקאמר רבי אחיא לפי שמצינו שמקבל בצפון יכול אף זה כן ושמא רבי אחיא דריש ולקח לו יקח אבל אנן לא דרשינן ליה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 48
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>קבלה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>קבלה </span>נמי למצוה אשכחן. </span>פי' בקונט' כדאמר אבל מקבל בצפון וקשה דמאותו דכתיב גבי עולה דרשינן ולא שוחט בצפון ומאותו דכתיב גבי חטאת דרשינן אבל מקבל בצפון וא'כ מקבל למצוה בעולה מנא לן וגבי אשם צריכי תרי קראי למצוה לקבלה ומקבל ועוד לה] עיכובא במקבל בחטאת מנא לן דלא מצינו ששנה אלא על השחיטה ועל הקבלה אבל לא על המקבל וי'ל מכיון דאשכחן למצוה מקבל כקבלה ה'ה לעכב וכי האי גוונא אמרינן בפ'ק (לעיל ד.)  נאמרה זביחה בחטאת ונאמרה זביחה בשלמים מה התם לא חלקת כו':  והרי</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 49
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והרי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והרי </span>מעשר דהוא נפדה. </span>אפילו בירושלים אם נטמא כדילפינן מלא תוכל שאתו ואין שאת אלא אכילה ואילו לקוח בכסף מעשר שני אינו נפדה אליבא דר' יהודה כ] אלמא איכא טפל חמור מעיקר כך פי' בקונטרס ובספרי פרשת עשר תעשר מפרש טעמא דרבי יהודה משום דכתיב [הכסף] כסף ראשון ולא כסף שני והא דאמר בריש הזהב (ב'מ דף מה.) גבי סלעין דינרין דכסף כסף ריבה יש לחלק בזה שנגמר כאן פדיונו לגמרי וקנה  כא] פדיונו מעשר ואם היה טהור לא היה נפדה ותנן במסכת מעשר שני פ' שלישי (מ'י) אמרו לו לר' יהודה מה אם מעשר שני עצמו שנטמא הרי הוא נפדה הלקוח בכסף מעשר שנטמא אינו דין שיפדה אמר להם לא אם אמרתם במעשר שני עצמו שכן נפדה טהור ברחוק מקום תאמרו בלקוח בכסף מעשר שאינו נפדה טהור ברחוק מקום ואית ספרים דגרסי הכא נטמא אין לא נטמא לא ומייתי ראייה מרבנן דטפל חמור מעיקר פירוש נטמא נפדה לרבנן לא נטמא אינו נפדה אפי' חוץ לירושלים אע'פ שמעשר עצמו נפדה והיינו חוץ לירושלים דבירושלים אין מעשר טהור נפדה ובתוספתא דמעשר שני משמע כפי' הקונטרס דעל מילתא דר' יהודה  כב] פרכינן האי לישנא שעושה טפל חמור מן העיקר והכי איתא התם הלקוח בכסף מעשר כו' אמרו לו לרבי יהודה תחמיר בטפילה יותר מן העיקר כג] ולגירסת הספרים לא נטמא לא ומוכיח דרבנן נמי סברי טפל חמור מן העיקר גבי מעשר טהור חוץ לירושלים כד] קשה דאי פרכי רבנן לר' יהודה תיקשי להו לדידהו כיון דקורא טפל חמור מן העיקר האי דלקוח טהור אינו נפדה ומעשר כה] עצמו נפדה אבל לגירסת הקונטרס ניחא דאיכא למימר דהאי לא מיקרי טפל חמור מן העיקר דמעשר עצמו טהור נפדה ברחוק מקום כדי לפדות בדמים בירושלים בקר וצאן יין ושכר כדכתיב ונתת הכסף בכל אשר תאוה נפשך אבל אם לקח פירות בו חוץ לירושלים כדי לאוכלם בירושלים לא יפדה כמו שלא היה פודה מה שהיה לוקח בירושלים ולגירסת הספרים כו] לא נטמא לא קשה לפירוש הקונטרס דפרק הזהב (ב'מ דף נה:) גבי מחללין אותו כסף על נחשת נחשת על הפירות ויחזור ויפדה את הפירות כז] וחכמים אומרים יעלו פירות ויאכלו בירושלים ופי' בקונטרס וחכמים אומרים לא הזקיקוהו לחזור לחללם כמו ת'ק אלא אם רצה יעלה פירות עצמו דהקלו בו משמע מתוך פירושו דר'מ מחמיר דלא שרי נחשת על הפירות אא'כ יחזור ויפדה את הפירות ויעלה הכסף לירושלים והכא משמע שזו היא קולא כשחוזר ופודה את הפירות ומשמע דאפילו איסורא איכא למאי דגרסי' לא נטמא לא דאינו נפדה טהור ברחוק מקום ומשנה שלימה היא במסכת כח] מעשרות (פ'ג מ'י) ושם הארכתי בפרק הזהב (ב'מ דף נה: ד'ה ויחזור) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 49
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>פסח
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>פסח </span>בשאר ימות השנה שלמים הוא. </span>וא'ת הרי אחד עשר כט] שטפל חמור מן העיקר כדאמרינן בפ' שתי מדות (מנחות צא:) האחד זה אחד עשר שלא מצינו לו בכל התורה טפל חמור מן העיקר וי'ל כדמשני הכא מותר הפסח שלמים הוי ה'נ אחד עשר שלמים הוי דכל דיני שלמים עליו כדמשמע בבכורות  (דף סא.) ל] מדמצריך קרא דמותר הפסח נמי בעי קרא כדדרשינן פרק קמא (לעיל ט.) אם כשב להביא פסח שעברה שנתו ושלמים הבאין מחמת פסח לכל מצות שלמים שיטענו סמיכה ונסכים ותנופת חזה ושוק והא דקרי ליה לא] טפל לאו דווקא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 49
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לעכב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לעכב </span>מנא לן דכתיב ושחט את הכבש. </span>למקבל לא ידעינן עיכובא : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 49
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לפי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לפי </span>שיצא אשם מצורע לידון בדבר החדש כו'. </span>מה שחטאת לב] מצורע טעונה נסכים ושאר חטאות אין טעונין לא חשיב דבר חדש וכן אוב וידעוני שיש כרת מה שאין כן בשאר מכשפים מדלא תני בל'ו כריתות ואפ'ה גמרינן סקילה מאוב וידעוני בשאר מכשפים פרק קמא דיבמות (דף ד.) ופרק ארבע מיתות (סנהדרין דף סז:) ואי מקרי כרת דכתיב באוב וידעוני דבר החדש היכי גמר מינייהו סקילה למ'ד לג] כללו לא גמר מיניה וזה הקשה ה'ר יעקב מאורלינ'ש אלא לא קרוי דבר חדש אלא כשסותר כללו כי הכא דשאר אשמות כל הדם למזבח ואשם מצורע לד] הדם ממנו לבהונות וכגון אשת אח בפרק קמא דיבמות (דף ז.) שנאסרו כל העריות וזו הותרה וזהו דבר החדש שסותר כללו אבל מה שחטאת לה] מצורע טעונה נסכים אינו סותר מכללו אלא תוספת הוא על הקרבן וא'ת למאן דאמר כללו גמר מיניה יהיו כל אשמות טעונין מתן בהונות ולילפו נמי כולהו עריות מאשת אח וי'ל דלא גמר מיניה אלא מידי דלא חידש בו כגון שחיטת צפון אבל החידוש לא גמר מיניה כדפירש בקונטרס דא'כ לא היה עוד כאן דבר חדש ועוד דאם כן היה יוצא לידון בדבר החדש כיוצא בו ללמד על הכלל כולו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>נכתוב </span> בהאי ולא נכתוב בהאי לו] . תימה ושאר אשמות היכי ילפי מאשם מצורע מה לאשם מצורע שכן בא להתיר:  אי</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 49
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אי </span>אקשיה לעולה ולא אקשיה לחטאת. </span>תימה לג] לא לכתוב את החטאת ואי דבר הלמד בהיקש חוזר ומלמד בהיקש אמאי אקשיה לעולה כלל תיפוק ליה לד] מחטאת האשם דמה חטאת צפון מעכב אף אשם כן וי'ל דאי לא כתב צפון לא הוה אמינא לה] הא הדרה קרא לשחיטת צפון למידי דלא בעיא כהונה והאשם לא דרשינן ליה כלל דהא לא כתב כאשם דהוה משמע כשאר אשם דעלמא לצפון יהא זה אבל האשם משמע האשם זה יהא כחטאת למתן דמים לו] למזבח וכן יש להקשות אי דבר הלמד בהיקש חוזר ומלמד בהיקש לא נכתוב צפון כלל ותיתי לז] [באשמות] מכחטאת וכאשם כי היכי דילפינן מיניה סמיכה בפרק קמא (לעיל יא.) ועוד נילף שאר אשמות מאשם מצורע ואשם מצורע מהיקישא דכחטאת וי'ל דלא הוה אמינא דאהדריה קרא לשחיטת צפון ולא הוה דרשינן לח] כאשם כשאר אשם  (כיון דלא כתב כאשם) כיון דלא כתב צפון בהדיא בשאר אשמות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 49
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כאשר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כאשר </span>יורם למאי הלכתא. </span>תימה הא איצטריך לכדדרשינן בסוף כל הבשר (חולין דף קיז.) זה בא ללמד ונמצא למד מה פר כהן משיח יש בו מעילה אף שור זבח השלמים יש בו מעילה וי'ל דמצי לאקשויי לזבח השלמים ולא ליכתוב כאשר יורם לט] דכאשר יורם משמע דאתא לרבויי הרמה אחרת אי נמי ההיא דכל הבשר (שם) כתנא דבי רבי ישמעאל דנפקא ליה דרשא דהכא מועשה לפר זה פר העלם מ] כדאמר פרק בית שמאי (לעיל דף מא.) אבל לתנא דבי רב דאמר ועשה לפר זה פר יום הכיפורים איצטריך כאשר יורם (להך דרשא): </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 49
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ונכתביה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ונכתביה </span>בגופיה. </span>תימה כדאמר פרק ב'ש  (גם זה שם:) משל למלך בשר ודם  מא] שסרחה עליו מדינה ומיעט בסרחונם מפני מב] חיבתן וי'ל דבשביל חיבתן לא היה לו לגלגל אלו דרשות למילף מהיקשא ומ'מ ילפינן מיניה  מג] חיבתן מדלא אשמעינן בדוכתא אחרינא דבר הלמד מהיקש אינו חוזר ומלמד בהיקש: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 49
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>קדשי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>קדשי </span>קדשים יתירי כתיבי. </span>תימה כיון דילפינן גזרה שוה מהדדי למה לן היקשות דלעיל מד] בחטאת ואשם:  לא</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 50
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לא </span> נכתוב רחמנא בעולה ותיתי מחטאת ואשם כד] . פי' ולכתוב בהדיא צפון בחטאת ואשם ואם תאמר ולכתוב בזבחי שלמי צבור ונילף עולה מינייהו וי'ל דאיכא למיפרך דמה לזבחי שלמי ציבור שכן זמנן קבוע ועוד דחטאת לא אתי כה] מיניה שכן זכרים ואשם שכן אינו בציבור וא'ת למה לי לאקושי לקמן  (דף נה.) זבחי שלמי ציבור לעולה תיפוק לי בבנין אב וכי תימא לאשמועי' שהם קדשי קדשים כעולה הוי מצי למילף מדאיתקש לחטאת כו] וי'ל דאיכא למיפרך שכן תדיר כדמפרש בפרק תמיד נשחט (פסחים דף סה.) אי נמי מה לשם שלמים שכן אינן טעונין צפון וא'ת בפ'ק דשבועות (דף ט. ושם) דיליף שעיר דר'ח משעיר חיצון דאינו מכפר אלא על טומאת מקדש וקדשיו דקאמר הואיל וזה בא לזמן קבוע ובשעיר הנעשה בחוץ קאמר כדפירש התם בקונטרס דאי מפנימי כז] הוה ליה למיפרך שכן נכנס דמה לפני ולפנים ועוד דאדרבה נילף משעיר המשתלח דמכפר בשאר עבירות אבל השתא אי מחיצון גמר ניחא דדמו אהדדי טפי משעיר המשתלח והשתא אי מחיצון גמר א'כ תפשוט דדבר הלמד בהיקש חוזר ומלמד בבנין אב דחיצון גופיה לא ידענא אלא מהיקשא דפנימי וי'ל דהא אמרינן התם דגילוי מילתא בעלמא הוא וא'ת והיכי גמר בפ'ב דביצה (דף כ.) סמיכה בשלמי חובה בבנין אב כח] (משלמי נדבה) [מעולת חובה] והא עולת חובה מכמשפט ילפא דהיינו היקש וי'ל דקושיא בעלמא הוא דפריך התם ממאי דבית הלל כו' דלמא מעולת חובה גמרי כלומר אם תימצי לומר דדבר הלמד בהיקש חוזר ומלמד בבנין אב ועו'ק כט] בהקומץ רבה (מנחות דף כא:) נאמר הבא מנחה והבא מלח ונאמר הבא מנחה והבא עצים מה עצים משל ציבור אף מלח משל ציבור ועצים גופייהו לא ידעינן אלא מדאיתקש למזבח דכתיב (ויקרא א) על העצים אשר על האש אשר על המזבח מה מזבח משל ציבור וכו': </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>אם </span>על תודה כו'. </span>הקשה ה'ר יעקב מאורלינ'ש בפרק דם חטאת  (לקמן דף צח.) ובפ' התודה (מנחות דף פג.) דאמר מה חטאת אינה באה אלא מן החולין למה לי הא שלמים ותודה שני כתובין הבאין כאחד ואין מלמדין עוד קשה היכי יליף התם מחטאת כיון דאיכא שלמים ותודה דבאין מן המעשר דלא ילפינן בהיקשא דזאת התורה אלא דבר שיכול לנהוג בכל הנזכרים בפסוק דמהאי טעמא מיבעי לן קרא בפ'ב דביצה (דף כ.) ל] עולת חובה טעונה סמיכה ולא ילפינן מהיקשא דזאת התורה משום דסמיכה לא בעי בכולהו דבכור ומעשר לא בעו סמיכה כדתנן פרק שתי מדות (מנחות דף צב.) וי'ל דכל חובה מקשינן לחטאת מה חטאת דבר שבחובה ואינו בא אלא מן החולין לא] כדמוכח בפרק התודה (שם דף פג.) וצ'ע מנחת נדבה דאינה באה אלא מן החולין מנ'ל וא'ת בפ'ק דחגיגה (דף ח.) דדריש מסת מלמד שאדם מביא חגיגתו מן החולין למה לי הלא חובה היא ותיפוק לי מהיקש וי'ל משום דקאמר התם דחגיגה באה נמי מן המעשר איצטריך מסת למימר דאינה באה הכל מן המעשר אלא מן החולין ומן המעשר מתרוייהו אי נמי משום דכתיב כאשר יברכך בסיפיה דקרא סלקא דעתך דאתיא לב] ממעשר להכי איצטריך מסת: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 50
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>אמרה. </span> לג] ורבינו שמואל מפרש אימר אמרת שמא אתה רוצה לומר ששניהם בעינן קדש ורבינו תם גריס אמי אמרה ואמי שם חכם לד] וביבמות פרק הערל  (דף פ.) היינו דשמענא ליה לאמי כל שממעי אמו לקוי ובכתובות (דף מד:) לה] אמר רבא תני אמי בתולת ישראל ולא בתולת גרים וא'ת דלמר זוטרא לא איפשיטא בעיא ובסוף אלו מנחות (מנחות עו.) אמרינן לחמי תודה ונזירות באות עשר עשר לחמי תודה בהדיא כתיב בהן פירוש דכתיב ממנו אחד מכל קרבן תרומה לה' ואמר בפרק התודה (שם דף עז:) נאמר כאן תרומה ונאמר להלן בתרומת מעשר תרומה מה להלן אחד מעשרה אף כאן אחד מעשרה ונזירות מהיקש דאמר מר על זבח תודת שלמיו לרבות שלמי נזיר פי' לכל דין לחמי תודה לעשרה קבין ירושלמית וחצי לוג שמן ושיהיו באות י' אלמא דין דתודה אתיא בג'ש חוזרת ומלמדת בהיקש לו] ותו בההיא שמעתא לעיל ילפינן דכל המנחות באות עשר בבנין אב מלחמי תודה דאתיא בג'ש מתרומת מעשר ואם כן תפשוט דבר הלמד בג'ש חוזר ומלמד בבנין אב ובההיא שמעתא גופה פריך התם אי ס'ל דדבר הלמד בג'ש חוזר ומלמד בבנין אב נילף מחביתין וי'ל דתרומת מעשר דהתם חולין הוא כדקאמר הכא מעשר דגן חולין הוא ומיהו הך קשיא לז] לרבינא דס'ל הכא בתר למד אזלינן ובסמוך אמרינן תיקו ודוחק לומר דלרבינא איפשטא ליה כמו כן בעיא דלקמן מההיא דמנחות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 50
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>להלן ע'י ניתוח שלא בהפשט. </span>ואם תאמר היכי יליף מהכא דדבר הלמד בג'ש חוזר ומלמד בג'ש דילפינן פר יום הכפורים בנתוח שלא בהפשט מפר כהן משיח וניתוח בפר כהן משיח גמרינן מעולה הלא כה'ג אפילו למד בהיקש חוזר ומלמד בהיקש לח] כיון דהוי הימנו ודבר אחר לט] דשלא בהפשט בפר כהן משיח מדאיתקש עור ובשר לפרש יליף כדפירש בקונטרס ודבר הלמד בהיקש אינו חוזר ומלמד בגזירה שוה ושמא אין זה היקש אלא גילוי מילתא בעלמא וי'ל דשלא  בהפשט</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 50
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>למאן דל'ל דרב פפא מאי איכא למימר. </span> ורב אדא בר אהבה דיליף לעיל צפון דמעכב בעולה מק'ו מחטאת והדר יליף אשם מדאיתקש לעולה כ] היינו למצוה דלמצוה בעולה כתיב ומיהא מדאיתקש תרי זימני אעולה הוא דילפינן עיכובא באשם וא'ת דבפ' אמר להם הממונה  (יומא דף לב.) משמע דקידוש ידים ורגלים הבא בק'ו חוזר ומלמד בהיקש דקאמר ר'ש בן אלעזר ק'ו ומה במקום שאין טעון טבילה טעון קידוש מקום שטעון טבילה אינו דין שטעון קידוש כו' והדר קאמר מקיש פשיטה ללבישה מה לבישה טעון קידוש אף פשיטה טעון קידוש וי'ל דהאי לא איקרי קדשים אלא גוף הקרבן דוקא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 50
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>בן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בן </span>בנו של ק'ו הוא. </span> כא] וכולי האי לית לן למילף ולמיזל וקשה כיון דק'ו כב] הוא אמאי לא נילף שפיר כל כמה דמצינן למילף כי היכי דילפינן בג'ש אפילו הן מאה ויש לפרש כג] בן בנו של ק'ו הוא משום דמעיקרא הוא דמבעיא ליה אי דבר הלמד בק'ו  חוזר ומלמד בג'ש היאך בא להוכיח מדהוו בק'ו בג'ש שמלמדה בק'ו ע'י ק'ו א'כ אתה רוצה לדון ק'ו ע'י ק'ו מדבר הבא בקל וחומר הלא זאת היא שאילתך שאתה מסופק בה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 50
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>רבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רבי </span>יהודה אומר מטמאה בגדים בבית הבליעה. </span>פי' בקונטרס דבמס' טהרות (פ'א) משמע דלר'מ אחת שחיטה בעוף של חולין ואחת מליקה בקדשים מטהרות טרפותן מידי נבילה ולרבי יהודה זו וזו אינה מטהרת וא'ת דבפרק אלו טריפות  (חולין דף נו.) אמרינן רבי יהודה בדיק בידא ור' נחמיה בדיק במחטא וא'ל מאן דבדיק במחטא למאן דבדיק בידא עד מתי אתה מאכיל נבילות לישראל נבילות ס'ד הא שחוטות נינהו מאי קשיא לרבי יהודה ודאי נבילות הויין כדמשמע הכא דשחיטת עוף אינה מטהרת וי'ל דלא הו'ל למיפרך אליבא דרבי יהודה כיון דרבנן פליגי עליה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 50
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>נבלת בהמה שמטמאה במגע ובמשא כו'. </span>תימה מה לנבלת בהמה שאינה מטמאה כד] בבית הבליעה וי'ל דעיקר טעמא דר'מ מהיקשא דזאת תורת הבהמה והעוף כדלקמן פ' חטאת העוף (דף סט:) כדפי' בקונט': </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 50
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>מצינו בשחיטה של עוף שמכשרתה באכילה וכו'. </span>ודחי ולא היא תרוייהו משחיטת חולין גמרי פי' מליקת קדשים במה מצינו משחיטת עוף שאינה כי אם בחולין ושחיטת עוף של חולין בק'ו משחיטת בהמת חולין ותימה היאך גמר מליקת עוף משחיטת עוף מה לשחיטה שכן מכשרת בחולין ועוד קשה דמנא ליה דמליקת עוף משחיטת עוף גמר כה] דלמא משחיטה דבהמה גמר ונראה לי דאם כן הוה גמר בק'ו כדגמר שחיטת עוף והיינו טעמא  דלא</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 51
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>פשוט
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>פשוט </span> מהא חדא לז] . תימה דתרתי תפשוט דכיון דמלמד בבנין אב חבירו אם כן מלמד בק'ו לח] ומה היקש שאינו מלמד בהיקש אי מדרבינא מלמד בק'ו מדתנא דבי רבי ישמעאל בנין אב המלמד בבנין אב חבירו אינו דין שילמד בק'ו וכה'ג עביד ק'ו לעיל לט] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>מפני </span>מה אמרו לן בדם כשר. </span>תימה היכי דייק מהכא דבנין אב חוזר ומלמד בבנין אב דילמא לן הדם לאחר שקיעת החמה יליף מלן דאימורין דלא פסילי בשקיעת החמה אלא בעמוד השחר והדר יליף לן דאימורין הנפסלים בעמוד השחר דאם עלו לא ירדו מלן בשר ויש לומר דפשיטא ליה דאע'ג דיליף באימורים שלא מ] הכשירו מהכשירו דבשר דם המתיר עדיף ולא ילפינן דם שלא בהכשירו מהכשירו תדע מדלא ילפינן מעיקרא לן דם מלן בשר : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 51
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אשר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אשר </span>פתח אהל מועד. </span>יסוד שכנגד הפתח וזהו מערבו של מזבח מא] שיהו כנגד פתח ההיכל כך פי' בקונטרס ולא גריס מה שכתוב בספרים ההוא דפגע ברישא משום דמשמע מטעם שאין מעבירין על המצות ולא מן הפסוק פתח אהל מועד והלא גבי חטאת אית דאמרי שירי הדם על יסוד מערבי לקמן  (דף נג.) ואמר טעמא ילמוד סתום מן המפורש מחטאת פנימי משמע דמפורש בהדיא ועוד דאית דאמרי על יסוד דרומי וקאמר ילמוד ירידתו מן הכבש מב] בסמוך לו ליציאתו מן ההיכל בסמוך לו מהיכן פשוט לו זה יותר מזה והלא בתרוייהו שייך טעמא דאין מעבירין על המצות ועוד אמרינן לקמן (דף נח:) מג] על קדשי קדשים שירים בהדיא כתיב בהו אשר פתח אהל מועד ומיהו הא גופא קשיא דלמה לי קרא דפתח אהל מועד תיפוק לי דאין מעבירין על המצות כדאשכחן טעם זה בפ'ק דיומא (דף טו:) דפריך מאי שנא דיהיב מזרחה צפונה ברישא וגבי דישון מזבח פנימי והמנורה אמר דישון מזבח קודם משום דאין מעבירין וכן עבורי דרעא אטוטפתא אסור ויש לומר דלא שייך אין מעבירין על המצות אלא כשיש שתי מצות לפניו כגון דישון מזבח פנימית ומנורה או כגון מצות קרנות שאינו יודע מהיכן יתחיל אבל לקבוע מקום אשפיכת שירים לא קבעינן מהאי טעמא אי לאו דגלי קרא בהדיא :  תן</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 51
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>תן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תן </span> ד] לה יסוד למזבח של עולה. פירש בקונטרס כל דמים הניתנין על מזבח החיצון טעון שפיכת שירים ליסוד ומשום דבעולה לא כתיבא שפיכת שירים ליסוד איצטריך למילף הכא או אינו מדבר כלל בשירים אלא למזבחה של עולה יהא ה] ליסוד לתחילת דמים שיהו מתנות של כל הזבחים כנגד היסוד אמר רבי ישמעאל ו] כו' וקרא לא איצטריך לתחילת מתנות כנגד היסוד דמקל וחומר דשירים של חטאת אתו אלא על כרחיך להצריך שירים ליסוד לכל הזבחים אתי קרא כך פירש בקונטרס וקשה דלעיל בפרק ב'ש  (דף לז.) נפקא לן מקראי אחריני מדם זבחיך ישפך ולרבי מבדם וטפי הוה ליה לאיתויי הך דרשא ז] דלעיל על רבי עקיבא ורבי ישמעאל דפליגי שהרי אית להו הך דרשא וקרא דלעיל מייתי לרבי ישמעאל ורבי עקיבא דהכא ועוד קשה דלקמן בסוף פירקין (דף נו:) ילפינן יסוד בתחילת מתנות בכור מעשר ופסח בגזירה שוה דזריקה זריקה מעולה ולמה לי תיפוק לי בקל וחומר דרבי ישמעאל ורבי עקיבא דהכא ומה שירים שאין מכפרין כו' כי היכי דילפינן מהאי קל וחומר עולה ושלמים וכי תימא משום דשייכי בכפרה יותר מבכור שהוא בא חובה נילף בקל וחומר כי האי גוונא ומה שירים שאין מעכבין טעונין יסוד תחילת עולה שמעכבת אינו דין שטעונה יסוד ועוד שירים טעונין יסוד מהאי קרא או מקרא דלעיל תחילתן לא כל שכן ועוד דקאמר אתיא זריקה מעולה אמאי נקט עולה טפי משלמים או שאר קרבנות הלא כולהו מקל וחומר דהכא אתו והוה ליה למימר אתיא זריקה זריקה משאר קרבנות ועוד דקאמר התם ועולה גופא מנא לן דכתיב אל יסוד מזבח העולה הא תחילת מתנות מקל וחומר ח] וקרא אתי לשירים ליסוד ובקונטרס דחק לקמן ופירש דכדי נסבה ועוד קשה היכי עביד קל וחומר משירים נימא חטאת תוכיח ט] שמכפרת ואינה טעונה יסוד אף אני אביא כל תחילת דמים מחטאת י] ויש לומר לפי שהיא על ארבע קרנות וליכא למימר יסוד בכולהו ועוד אמרינן לקמן בפירקין (דף נג:) נאמר סביב בחטאת ונאמר סביב בעולה ופריך אי מה חטאת ארבע מתנות על ארבע קרנות אף עולה טעונה כו' יא] (והא) אמרת עולה טעונה יסוד מהיכן פשוט לו בעולה טפי מבחטאת הא בחטאת נמי איכא ק'ו דעולה ועוד עולת העוף שהיתה נעשית על קרן מזרחית דרומית כדלקמן (שם) אמאי לא תהא טעונה יסוד מקל וחומר ומה שירים דחטאת העוף שאין מכפרין טעונין יסוד תחילת עולה שמכפרת אינו דין שטעונה יסוד ומפרש רבינו חיים דמקרא דהכא ליכא למילף שפיכת שירים יב] לדמים החיצונים אלא לעולה דווקא כדמפרש בקרא וקרא דודם זבחיך ישפך (דברים יב) לא אתא אלא לנאכלין דכתיב בסיפיה והבשר תאכל וכן והנשאר בדם כתיב בחטאת העוף הנאכלת וקרא דאל יסוד מזבח אתא לאשמועינן בעולה שיש לו תורת יסוד יג] (או אינו כו') כלומר תחילת מתנותיה של עולה יהא כנגד היסוד ומסיק מי כתיב אל יסוד העולה דמשמע תחילת דמים יסוד מזבח העולה כתיב דמשמע שירים והדר אמר דדילמא כתיב מזבח דלא תימא אזקיפה דיסוד אלא אגגו ועל זה קאמר רבי ישמעאל דמקל וחומר אתי דכיון דכתיב ביה יסוד בפירוש מקל וחומר ידענא דהוי אגגו ואם כן על כרחין לשירים של עולה דליהוי איסוד קאתי יד] ומהשתא אתיא תחילת עולה בקל וחומר משירים דידיה אבל משירים של חטאת לא עבדינן קל וחומר בתחילת דמים בקרבן אחר כי אם על שירים של אותו קרבן עצמו גמרינן תחילת מתנותיו ושאר קרבנות דלא כתיב בהו יסוד אתו בג'ש זריקה זריקה מעולה כמו בכור ומעשר והא דבעי לקמן (דף נז.) אבכור כנגד היסוד מנא לן משום דעליה קאי אי נמי לאחר שפירש כל הקרבנות קבעי כנגד היסוד מנא לן טו] וקאתיא זריקה זריקה מעולה אכולהו אבל מקל וחומר (דחטאת) לא אתי כיון דלא כתיב ביה יסוד בפירוש דהאי קל וחומר לא אתי אלא לגלויי דיסוד דקאמר אגגו קאמר ולא שייך למימר חטאת תוכיח אהאי קל וחומר ומיהו קשה לתנא דבריש בית שמאי (לעיל דף לז.) דדריש טז] שפיכה במעשר ופסח מודם זבחיך ישפך מנא ליה יסוד הא לא כתיב בהו זריקה  ואכתי קשה לי כי היכי דילפינן תחילת עולה מקל וחומר דשירים דידיה הכי נמי נילף שאר קרבנות לתחילת דמים משירים דידהו דאתי מודם זבחיך ולמה לי לקמן למילף בכור ומעשר בגזירה שוה מעולה ותו דלקמן דקאמר ועולה גופה מנא לן דכתיב אל יסוד מזבח העולה קשה כמו לפירוש רש'י וגם אינו מתורץ אמרת עולה טעונה יסוד מהיכא פשוט לו יותר מחטאת ויש ליישב פירוש זה דתחילת עולה כנגד יסוד לא גמר כלל מקל וחומר אפילו משירים יז] דידיה אלא מקרא דאל יסוד מזבח העולה ידעינן תחילת דמים ליסוד ומזבח דמיותר לגג לא איצטריך דמקל וחומר אתי אם כן דרשינן מיניה לשירים ליסוד אבל קל וחומר לא אתי כלל אלא לגגו היכא דכתיב יסוד השתא אתי הכל שפיר אך קשה קצת דדרשינן מן הפסוק תרתי מילי תחילת דמים ומיתורא דמזבח דרשינן שירים יח] ואימא לשירים לחודא אתי ויש לומר דקודם יש לי להעמיד פשטא דקרא דתחילת מתנות והייתור לשירים. יט] ברוך. ויש עוד לפרש בע'א תן יסוד למזבח של עולה שכל תחילת מתן דמים שעל מזבח העולה יהיו כנגד היסוד בר מחטאת דכתיב כ] בהדיא קרנות דגזירת הכתוב הוא או אינו אלא מזבח של עולה יהא ליסוד כלומר דווקא דעולה ולא דשאר קרבנות ופריך מי כתיב כא] ליסוד העולה דמשמע עולה דווקא מזבח העולה כתיב דמשמע כל דמים של מזבח העולה הדר קאמר דילמא כתיב מזבח העולה משום גג יסוד ועלה קאמר רבי ישמעאל גג אתי בקל וחומר והאי קל וחומר לא אתי אלא לגלויי דיסוד דקאמר קרא אגגו קאמר ולא שייך למימר חטאת תוכיח ומסיק תן יסוד למזבח של עולה והא דצריך לקמן גזירה שוה דזריקה זריקה משום דתחילת מתן דמים ליסוד מדרשא כב] למזבחה של עולה לא ידעינן אלא דומיא דעולה שהן דורון ומכפר לאפוקי בכור ומעשר ופסח אי נמי דומיא דעולה דשתי מתנות שהן ארבע ואפילו ילפינן שירים דידהו ליסוד מודם זבחיך ישפך או מדרבי מכל מקום תחילת דמים לא ידעינן בקל וחומר כג] משירים לא אתו דאיכא למימר חטאת תוכיח ולקמן דקאמר אמרת עולה טעונה יסוד משום דעיקר קרא בעולה כתיב ואם תאמר אכתי כד] לא דרשינן מתן דמים ליסוד מזבח למעשר ופסח מודם זבחיך ישפך הא לא כתיב בהו זריקה ומנא לן כה] יסוד וכי תימא מבנין אב דבכור אם כן תיפשוט דדבר הלמד בגזירה שוה חוזר ומלמד בבנין אב ויש לומר כיון דגלי לן קרא גזירה שוה כו] במתנת בכור אם כן תן יסוד למזבחה של עולה בכל דמים איירי אפילו באותן שבמתנה אחת  כז] איתנהו כמעשר ופסח ומיהו עולת העוף לא אתיא דלא מיירי קרא אלא בנזבחים ואם תאמר דלקמן (דף נג:) מפרש דקרן דרומית מזרחית לא היה לה יסוד לפי שלא כח] היה בחלקו של טורף והרצועה יוצאה מחלקו של יהודה ונכנסת לחלקו של בנימין למאן דאמר ירושלים לא נתחלקה כט] (היכי גמרינן מההיא) ברייתא דרצועה כדמוכח בפ'ק דיומא (דף יב.) דאם כן לכוליה מזבח היה לו יסוד מזבח ואם כן כל הני קראי למה לי ל] הא אין מזבח בלא יסוד כדאמר לקמן פרק קדשי קדשים (דף סב.) דכבש ויסוד וריבוע מעכבין ושמא אפי' למאן דאמר לא נתחלקה הכי לא] גמרינן דלא היה לו יסוד וצריך לדקדק לקמן דבעי למימר רבי יהודה אף בדמים שיכול לזרוק על הרצפה מאי עביד להו להני קראי דמוכחי דעולה טעונה יסוד וגג יסוד לב] ויש לומר דקודם דקדיש דוד הרצפה או אם נעקרה הרצפה סמוך למזבח או לא קדיש עד ארעית תהומא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>הכי </span>גרסינן מאשר פתח אהל מועד נפקא. </span>ואף על גב דדרשינן ליה ליסוד מערבי תרתי שמע מינה לג] :  דבראי</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 52
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דבראי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דבראי </span>לגואי. </span>וא'ת הא אמר ר' עקיבא לקמן (דף פא:) דכל דמים שהכניס לפנים פסולין וי'ל דשירים אין מכפרין לרבי עקיבא ולא קרינן בהו לכפר בקודש: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 52
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>גג
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>גג </span> יסוד למה לי קרא ק'ו לז] . הקשה ה'ר חיים לקמן פרק התערובת (דף פא.) אמרינן גבי דם חטאת שנתערב בדם עולה דפליגי רבי אליעזר ורבנן אמר אביי לא שנו אלא תחילת חטאת ועולה אבל סוף חטאת ותחילת עולה דברי הכל מקום עולה מקום שירים פירוש דאם נתערבו שירי חטאת בתחילת עולה לכולי עלמא יתנם למטה מן החוט דמקום תחילת מתן עולה כשר לשירי חטאת ויזרקם לקיר המזבח ומאליהם שותתין ליסוד ואין כאן שנוי מקום א'ל רב יוסף הכי אמר רב יהודה שיריים צריכין איצטבא פירוש שישפכם על גג היסוד ממש העשוי כאיצטבא ולא יזרקם לקיר הזקוף כמשפט עולה דמשמע דעולה אינה טעונה גג יסוד וי'ל דהאי דבעינן הכא בתחילת עולה גג יסוד לא אתא אלא למעוטי אמה  לח] אדמה התחתונה של מזבח שמן הארץ עד הכניסה אבל קיר הזקוף של מעלה לט] עד היסוד פשיטא דעדיף מ] (בעולה) מגג יסוד ממש דחודה עדיף משום דבעינן שתי מתנות שהן ארבע: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>לימד </span>על פר יוה'כ שטעון מתן דמים ליסוד. </span>לעיל פרק בית שמאי (דף מ:) גבי ועשה לפר כאשר עשה דריש סמיכה ושירי הדם בפר יוה'כ ותימא להאי תנא סמיכה מנא ליה ושם פירשנו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 52
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ומה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומה </span>מי שאין נכנס דמו לפנים חובה. </span>תימה מה לפר כהן משיח שכן מכפר על עבירת מצוה ידועה כדפריך לעיל פ' בית שמאי (דף מ:) מא] וי'ל דסמיך אהאי דאתי בקל וחומר משעירי רגלים ושעירי ראשי חדשים דדבר הלמד בהיקש חוזר ומלמד בק'ו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>יכול </span> יעכבנו מב] . דלית לן למימר טרח וכתב לה קרא כל כמה דאיכא למידרש:  אותה</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 52
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אותה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אותה </span>שנתן דמה למעלה ולא אותה שנתן דמה למטה. </span>וא'ת א'כ היכי פריך לעיל בריש בית שמאי (דף לח.) אימא וכפר אע'פ שלא נתן למעלה אלא למטה לו] וי'ל דהוה דריש אותה לדרשא אחריתי כדדריש לעיל בפ'ק (דף י:) אותה לז] למעלה ולא אחרת למעלה א'נ הוה מפרש אותה יאכלנה אבל למטה לא יאכלנה ולעולם כיפר ולא שייכא כאן לח] דההיא דשמואל (לעיל ד' כו:) דכיון שהגיע דם למזבח נתכפר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 52
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>דמים האמורים למטה אם נתנן למעלה לא כיפר. </span>פירש בקונט' דבחטאת העוף כתיב היא שאם שינה בה פסלה ותימה הא  לט] בבהמה נמי כתיב היא ונימא כמו כן שאם שינה בה פסלה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 52
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>תאמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תאמר </span>בניתנין למעלה שסופן למטה. </span>תימה מ] מעולת העוף שסופן למטה ותנן לקמן בפ' חטאת העוף (דף סו.) עשאה למטה כמעשה כולן מא] פסולה ומיהו היא גופה לא ידעינן מנא לן:  כוליה</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 53
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כוליה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כוליה </span>מזבח בצפון קאי. </span>פירש בקונטרס בצפון פתח ההיכל קאי ואין מן המזבח לפני פתח ההיכל כלום אלא אמה של יסוד דרומית א'נ בצפון העזרה קאי והוו חמש כנגד הפתח אחת מהן יסוד דרומי אישתכח דכי נפיק מן לז] הפתח יסוד דרומי לפניו מכוון באמצע הפתח וכלשון זה אחרון נראה דלקמן פרק קדשי קדשים (דף נח.) מוכח דלמאן דאמר כוליה מזבח בצפון קאי לח] האי חמש אמות כנגד הפתח דהא תנן (תמיד דף כט.) מערכה שניה של קטרת היה משוך מן הקרן כלפי צפון ארבע אמות מוקי לה כרבי יוסי דבעי לפני הפתח וקסבר כוליה מזבח בצפון קאי:  וסימניך</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 53
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>וסימניך
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וסימניך </span>משכינהו גברי לגברא. </span>פירש בקונטרס תלמידי רבי ישמעאל שהם מרובים משכו את רבי שמעון לומר כדברי רבם ותימה דלקמן פרק בתרא (דף קיט:) אמרינן וסימניך משכינהו גברא לגברי דר' שמעון דאמר זו וזו ירושלים משכינהו  (ב) לרבי ישמעאל והשתא מה סימניך הוא זה כיון דפעמים אמרינן איפכא ונראה כדגרסינן בספרים ישנים וזה וזה יסוד דרומי וסימניך משכינהו גברי לגברא רבי שמעון בן יוחי קרי גברי לפי שנזכר שמו ושם אביו ור' ישמעאל שהוא יחידי קרי גברא וגרסינן נמי פרק בתרא (שם) וסימניך משכינהו גברי לגברא וכן בערוך בערך משך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 53
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>העולה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>העולה </span>קדשי קדשים כו'. </span>תימה  לד] דלא תני שפיכות שיריים בעולה והלא כל הדמים טעונין יסוד לה] כדדרשינן העולה למזבחה של עולה לפירוש הקונטרס ובריש בית שמאי (לעיל דף לז.) אמרינן מנין לכל הדמים שטעונין מתן דמים ליסוד ועוד דבמסכת תמיד (דף ל:) תנן שירי הדם היה שופך על יסוד דרומי  לו] ותירץ ה'ר משה מפונטיז'א משום דעולה בזריקת כלי וזימנין דלית בה שירים לז] בחטאת דבאצבע אי אפשר בלא שיריים ולא נהירא דכולה שמעתא מוכחת דמצוה במתן שיריים לח]  וה'ר יעקב מאורליינ'ש פירש דכיון  לט] דשמעי' תנא דפנימיים ביסוד מערבי מ] וגם התחיל בחיצונים למיתני יסוד דרומי הוא הדין בכולהו ואע'ג דקחשיב בכל פנימיים היינו משום דהתחיל בפנימיים וצריך למיתני בחיצונים ואין רוצה להפסיק: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 53
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>קדשי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>קדשי </span>קדשים. </span>פי' בקונטרס ליפסל ביוצא ובטבול יום מא]  ומועלין בה ולא היה לו לפרש לענין טבול יום ומחוסר כפורים שזה הדין נוהג בכל קדשים אפילו קלים אבל יוצא ומעילה ניחא דקדשים קלים לא (מבטלי) מיפסלי ביוצא ואין בהן מעילה מב] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 53
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>משום
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>משום </span>דלא כתיב בה קדשי קדשים. </span>תימה מג] ומהאי טעמא הוה ליה למימר גבי זבחי שלמי צבור דהא לא כתב בהו קדשי קדשים וילפינן להו לקמן (דף נה.) מדאיתקש לעולה מה עולה קדשי קדשים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 53
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>נאמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נאמר </span>כאן סביב כו'. </span>הא דאיצטריך לעיל לאקושי חטאת לעולה לענין צפון משום דמהך גזירה שוה דסביב ליכא למילף דלא שייכא אלא לענין מתנות דהא חטאת שנכנס דמה לפנים פסולה ודמה טעון כיבוס מה שאין כן בעולה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 53
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>להלן פיסוק מתנות כו'. </span>תימה כי היכי דדרשינן בפרק קמא  (לעיל ד' י:) אותה דמה למעלה ולא אחרת דמה למעלה הכא נמי נימא אותה בפיסוק מתנות ולא אחרת בפיסוק מתנות מד] :  ואי</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 54
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואי </span>אמרת לא היה לו יסוד באוירא בעלמא קעביד. </span>בתמיה דלקמן (דף סד:) אמרי' שעל קרן מזרחית דרומית היא נעשית ואי אין לה יסוד נמצא כשהוא מולקה באויר היא נמלקת והדם נופל לארץ לאיבוד ואם תאמר נופל הוא על הסובב שהרי למעלה היא נעשית הא קתני התם עשאה למטה מרגליו ואפילו אמה אחת כשרה דלא קפיד אלא למעלה מן החוט כך פירש בקונטרס ונראה שלא היה כתוב בהך ברייתא שירי הדם היה שופך ליסוד מדלא מדקדק בקונטרס אלא מהא שהדם הולך לאיבוד וקשה דאם כן הוה ליה לאקשויי ממתני' דקדשי קדשי'  (שם סד:) דתנן בא לו לקרן דרומית מזרחית היה מולק ראשה כו' וברוב ספרים גורסין כאן שירי הדם היה שופך ליסוד ומפרש ה'ר חיים דודאי גרסי' ליה ומכח זה פריך דעל כרחין לאותו קרן שמולק שם היה שופך שירי הדם כט] קרי לה יסוד מדלא קתני שהיה הולך לקרן דרומית מערבית שהיה בו יסוד לשפוך שירים ועוד דלקמן פ' קדשי קדשים (גם זה שם.)  מפרש שעושה אותה באותו קרן לפי שהוא קרוב לבית הדשן ויכול לזרוק משם מוראה ונוצה ואם היה זקוק לילך לקרן אחר לשפוך שירים מה היה מרויח כיון שהיה צריך לחזור ואין לומר דלאחר זריקת מוראה ונוצה היה הולך לשפוך שירים דאם היה מאחר כל כך היה דם כלה אלא על כרחין במקומו היה שופך ליסוד ולכך פריך ואי אמרת לא היה לה יסוד באוירא בעלמא קעביד ומשני אימר כן התנו אוירא דבנימין ועשו כמין בליטה ועל אותה בליטה היה שופך שירים ומיהו קשה דאי חשיב יסוד לענין שאר דמים נמי יחשב יסוד וי'ל דלא חשיב יסוד אלא לענין דמים הניתנין למעלה מחוט הסיקרא אבל לענין דמים הניתנין למטה אי מכשרת ליה לההוא קרן זימנין דאתי למיתב תחת אותה בליטה ונמצא נותן תחת היסוד אבל דמים העליונים לעולם הם למעלה מן הבליטה ומיהו קשה דאם כן היכי ממעט הכא עולה דלא ל] הוה ארבע קרנות בחטאת משום דטעונה יסוד לענין דמים העליונים ונראה לרבינו תם דלא גרסינן שירי הדם היה שופך ליסוד דשופך משמע מן הכלי מדלא תני מתמצה ליסוד כדקתני גבי חטאת העוף לא] ועוד דבמתני' דלקמן פרק קדשי קדשים  (דף סד:) קתני בחטאת העוף שירי הדם ובעולת העוף לא תני משמע דלית ליה שירים והא דמרבינן לעיל שירים בכל הקרבנות היינו לב] לבד מעולת העוף וכיון דנעשית מצותו מה לנו במה שהדם נופל אחר כך לארץ והולך לאיבוד דכל דמים נמי לאחר שנשפכו ליסוד הולכין לאיבוד אחרי כן ועוד כשמתרץ כך התנו אוירא ופירש בקונטרס שהיה עושה כמין בליטה במזבח לקבל דמים היה לו להש'ס לפרש זה ונראה לר'ת דפריך ממליקה עצמה דבעי בראשו של מזבח דומיא דהקטרה כדלקמן ואי עביד ליה באויר דיהודה אם כן לג] אינה עולה לקדשי מזבח ומשני דאוירא דבנימין וקדיש האויר בקדושת מזבח ואף על גב דהקטרה באויר אי אפשר לא חייש אלא בהא דליהוי קדושת מזבח ומיהו למאן דאמר (לקמן דף סה.) אין עושין מערכה על גבי סובב נראה דמליקה נמי לא מהניא התם אף על גב דקדוש בקדושת מזבח והכא איירי למאן דאמר עושין מערכה על גבי סובב: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 54
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>רב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רב </span>אמר בבנין. </span>אף על גב דלמטה לא הוי רבוע למעלה במקום המערכה הוי רבוע וקשה קצת לישנא דמתני' לרב דתנן במסכת יומא (דף יב.) דרצועה יוצאה מחלקו של יהודה ונכנסת לחלקו של בנימין ובה מזבח בנוי משמע שהיה בה מבנין: 


lvr: 51
pgn: 54
dfh: a
trm: מפולמות.
txt:
<span class='five'>מפולמות. </span> לד] כגון דגים מפולמין פרק אין צדין (ביצה כד:) :  דגייז</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 54
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דגייז
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דגייז </span>ליה. </span>תימה מעיקרא ליעבד מלבן בענין זה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 54
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אבנים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אבנים </span>שלמות כו'. </span>תימה דהוה ליה לאקשויי לא תניף עליהם ברזל אמר רחמנא ויש לומר שהש'ס קיצר כאן ורוצה לומר כמו שמדקדק הש'ס במסכת ע'ז פרק רבי ישמעאל (דף נב:)  גבי אבני מזבח ששקצום אנשי יון ליתברינהו אבנים שלמות אמר רחמנא לינסרינהו לא תניף עליהם ברזל כתיב ואם תאמר וליעביד על ידי שמיר דבבית שני הוה שמיר כדמוכח בסוטה פרק עגלה ערופה  (דף מח.) דקתני משמתו נביאים הראשונים בטל אורים ותומים  כו] [והיינו בית ראשון] משחרב בית המקדש בטל השמיר והיינו בית שני דאי בית ראשון ליערבינהו וליתנינהו דמשמתו נביאים הראשונים היינו חורבן הבית כדתניא בגמרא משחרב בית המקדש בטלו אורים ותומים והיינו בית ראשון דחמשה דברים חסר בית שני מבית ראשון כדאיתא ביומא (דף כא:) ובטל השמיר היינו לאחר בית שני וכן הא דקאמר רבן שמעון בן גמליאל התם משחרב בית המקדש ניטל טעם כז] פירות ומסתמא בבית שני שחרב בימיו איירי תדע דאשכחן בבית שני שהיו פירותיהם מתברכים בימי שמעון בן שטח שנעשו חיטין ככליות של שור הגדול (תענית דף כג.) ועוד יש להביא ראיה דהוה שמיר בבית שני מעובדא דדמא בן נתינה שמו דפרק קמא דקדושין  (דף לא.) ובפרק שני דמסכת ע'ז  (דף כג:) שבקשו ממנו חכמי ישראל אבנים לאפוד ואבני אפוד בעו שמיר  כח] כדמוכח פרק עגלה ערופה  (סוטה דף מח:) מדכתיב במלואותם ואפי' רבי יהודה דפליג עליה ואמר שמיר שבו בנה שלמה את בית המקדש מודה דאבני אפוד נמי בעו שמיר כדמוכח פרק מי שאחזו (גיטין דף סח.)  גבי בנין בית המקדש שעשה שלמה דקאמר היכי נעביד איכא שמיר דאייתי משה לאבני אפוד וההיא על כרחין רבי יהודה היא דלר' נחמיה לא הוה בעי שמיר למקדש ועובדא כט] דבן נתינה בבית שני דקאמר הדר לשנה אחרת נולדה לו פרה אדומה בעדרו ושבע פרות היו הראשונה עשה משה שניה עשה עזרא כדתנן במסכת פרה (פ'ג מ'ה) וכמו כן קשה בפרק רבי ישמעאל במסכת ע'ז (דף נב:) אמאי גנזו בית חשמונאי אבני מזבח ששקצום אנשי יון כיון דאפשר על ידי שמיר ויש לומר דשמיר אין עושה אותן שלמות שלא תחגור בה הצפורן ופרק קמא דחולין (דף יח.) אמרינן וכמה כדי פגימת המזבח כדי שתחגור בה צפורן ומיהו קשה ל] בית המקדש כתיב אבן שלמה מסע נבנה וקאמר רבי יהודה דהוה שמיר לבית המקדש : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 54
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ומלאו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומלאו </span>כמזרק כזוית מזבח. </span>הוה מצי לאתויי מתני' דמסכת מדות (פ'ג מ'ב) ובקרן מערבית דרומית היו שני נקבים כמין שני חוטמין דקין לא] שהדמים היו נתונים על יסוד דרומית יורדין בהן ומתערבין באמה ויוצאין לנחל קדרון אלא ניחא ליה לאיתויי דרב כהנא משום לב] קרא ובקונטרס פירש שהנקבים היו בד' קרנות שיפול דם חטאת לתוכן ויבלע ותימה לפירושו שלא היו המתנות למעלה אלא כנגד חודה מבחוץ:  זבחי</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 55
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>זבחי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>זבחי </span>שלמי צבור מנא לן. </span>לעיל (דף נ. ד'ה לא) פירשנו אמאי לא אתי בבנין אב: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 55
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>חטאת בצפון כו'. </span>ולענין מתנות ליכא מ] לאקשויי לחטאת כדדרשינן לעיל פרק קמא (דף י:) אותה דמה למעלה ואין אחרת דמה למעלה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 55
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>עולה בצפון. </span>וא'ת עיכובא מנא לן דבעולה לא ידעינן עיכובא אלא מק'ו דחטאת כדקאמר רב אדא בר אהבה לעיל (דף מח:) שלא יהא טפל חמור מן העיקר ודבר הלמד בקל וחומר אינו חוזר ומלמד בהיקש (לעיל נ:) אם לא נאמר  דס'ל כרב פפא מא] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 55
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>היקשא קמא למאי אתא. </span>לא מצי למימר לענין ארבע מתנות על ארבע קרנות כדפרי' מב] וכי תימא לענין פיסוק מתנות דנותן וחוזר ונותן כדקאמר רבי ישמעאל בעולה לעיל מג] (דף נג:)  כיון דאיתקש נמי לעולה אין לנו לשנות מעולה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 55
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>חטאת אינה נאכלת אלא לזכרי כהונה. </span>תימה דלקמן פ' דם חטאת (דף צז:) ופ' התודה (מנחות דף פב:) נפקא לן מקרא אחרינא וא'ת כיון דאיתקש לחטאת אם כן יפסלו שלא לשמה כחטאת ולרבנן דדרשי בפ'ק (לעיל דף י:) אותה מד] ניחא אבל לר' אליעזר קשה וצריך לדקדק בפ' התכלת  (מנחות דף מח:) דגמר שלמי חובה משלמי נדבה ולא מקשינן לחטאת: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 55
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שאם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שאם </span>גלח על אחת משלשתן יצא. </span>תימה דצריך קרא בנזיר מה] המשלח שערו תחת הדור של חטאת תיפוק לי מהך היקשא:  שלמים</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 55
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שלמים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שלמים </span>ששחטן קודם פתיחת ההיכל. </span>מפורש בפ'ק דעירובין  (דף ב.) ובפ' התכלת (מנחות דף מט:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 55
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הוא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הוא </span>עצמו אין נעשה אלא כפתח פתוח. </span> [ד] שהוילון כח] משמשת עשוי לצניעות בעלמא שלא יסתכלו בהיכל בשעת שחיטה דאי משום לאחר שחיטה הרי יכולין כט] לסגור הדלתות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 55
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>גובהה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>גובהה </span>מאי. </span>תימה אי גובהה חשיב הפסק א'כ כנגד המזבח יפסל שמפסיק ל] ואין לומר משום דרואה פתח מלמעלה למזבח דהא סלקא דעתך השתא דגובהה שמנה מפסיק דליכא למימר משום דגובהה שמנה היה סותם כל הפתח דהא סבור שהיה הפתח גובה עשרים אמה כדפריך בסמוך [ה] וצ'ע דביומא פ'ק (דף טז:) לא] גבי כהן השורף פרה שהיה כותל מזרחי נמוך שיוכל לראות פתח אהל מועד וקאמר התם דדרך פלגא אמתא עילאה היה יכול לראות ושמא היינו דוקא לב] הזאה שהיתה מעומד אבל שחיטה [ו] היתה מיושב ואכתי תיקשי מכנגד המזבח אמאי כשר לשחוט כדאמר כל העזרה כולה כשרה לשחיטה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 55
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שני
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שני </span>פשפשין היו בבית החליפות. </span>במסכת מדות  (דף לה:) לג] דאולם עודף עליו חמש עשרה אמה מן הצפון וחמש עשרה אמה מן הדרום והוא היה נקרא בית החליפות והיו לו שני פשפשין להכשיר את כל העזרה דאותו חצר עד כותל מערבי קרוי עזרה ולא כמו שפי' בקונטרס לד] שהכל קרוי בית החליפות עד כותל מערבי  לה] ובפרק הניזקין (גיטין נד:) גבי כהן גדול ביוה'כ דקאמר דחזיניה בפשפש ופי' בקונטרס דשני פשפשין היו לו] באותם החליפות ותימה גדול [ז] פירושו דדרך פשפשין לא היה יכול לראות לז] כלל ופי' רבינו ריב'א דחזיני' דרך פשפש שיעשו פשפשין לראות אם פיגל ואם לאו וגם זה קשה דלעיל פרק כל הפסולין (דף לג.) פריך וניעביד פשפש לח] הכל בכתב מיד ה' עלי השכיל ומפרש ה'ר יעקב מאורלינ'ש דההוא פשפש היינו דרך הלול שאחורי בית הכפרת שיראה משם לט] דרך בית קדש הקדשים ובהיכל יכול לראות דרך פתח הגדול לאולם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>שנים </span> [ח] לפר. גבי שומרין מייתי להאי קרא בפ'ק דתמיד (דף כז.) תימה לי אחורי הכפרת היאך יכול לשחוט הא אינו יכול לראות שם פתח אהל מועד דרך  מ] חלון דלפר בר דהא איכא שני פרכות בין היכל ובין קדשי הקדשים ובפרכת לא היה שום פתח אלא אחת פרופה מן הדרום ואחת מן הצפון ויש לומר דהלול קרי פתח ורואה בו קדשי קדשים דלא גרע מאהל מועד כמו אחורי בית החליפות שהיו פשפשין וקרויין פתח וע'י כן כשר לשחוט עד כותל מערבי לפי שרואה בהן האולם שקרוי אהל מועד למאן דאמ' קדושת היכל ואולם חדא מילתא  ולא נ'ל דבשלמא שני פשפשין דבית החליפות הוו שני פתחים קטנים ומשמשין כניסה ויציאה ומיקרו פתח אבל מא] לפר בר חלון קטן ולא פתח מקרי ובסוף התערובות (לקמן פב:) קרי ליה דרך משופש ולא מיקרי ביאה דרך שם ואי הוה נקב בפתחו של היכל לא היה יכול לשחוט אם היה הפתח נעול על סמך אותו נקב קטן. ברו'ך:  קדשי</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 56
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>קדשי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>קדשי </span>שעה שאני. </span> טז] דתלאו הכתוב באהל מועד דכתיב (ויקרא ח)  ומפתח אהל מועד לא תצאו שבעת ימים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 56
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מנין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מנין </span>לדם שנפסל בשקיעת החמה. </span>פירש בקונטרס דלא מהניא ליה הלנה בראש המזבח לאכשורי למחר לזריקה ותימה הניחא למאן דאמר אין לינה מועלת בראשו של מזבח אלא למאן דאמר מועלת למה לי קרא בלילה אין יכול לזרוק דביום צוותו כתיב (שם ז) ולמחר מיפסיל בעמוד השחר כאימורים וכי תימא דאיצטריך קרא משום אימורין דקיימא לן (לקמן דף פד.) אם עלו לא ירדו וקמ'ל בדם דירדו ואליבא דמאן אי לר'ג האמר לקמן פרק המזבח מקדש (דף פג.) דלא ירד אף בדם ואי לרבי יהושע הא אמר דאין המזבח מקדש פסולין שלא ירדו אלא בהקטרה ואם כן קרא דהכא למה לי ויש לומר דאיצטריך קרא לפסול דם בלינה משום דהוה אמינא דלא מיפסיל כי היכי דאין חייבין עליו משום פיגול ונותר ומיהו אין טעם זה נכון והרי עצים ולבונה לר' שמעון (לעיל דף מו:) דאין חייבין עליהם משום נותר ומיפסלי בלינה היכא דקדשו בכלי ועוד דהוה ליה למימר מנין לדם שנפסל בלינה ויש לפרש שקיעת החמה היינו תחילת שקיעה קודם צאת הכוכבים יז] כדאמר דמשקיעת החמה ועד צאת הכוכבים ד' מילין בפרק מי שהיה טמא (פסחים צד.) וחשוב יום לענין יח] שמצותן ביום ומפסוק מיותר ממעט ליה הכא מביום הקריבו יט] ובכל דוכתא חשוב יום עד צאת הכוכבים כדאמר אף על פי שאין ראיה לדבר זכר לדבר ואנחנו עושים במלאכה וחציים מחזיקים ברמחים מעלות השחר ועד צאת הכוכבים ואומר והיה לנו הלילה משמר והיום מלאכה בפ'ב דמגילה (דף כ:) והשתא לא הוי כמו שקיעת החמה דמסכת תענית (דף יב.) כ] כל תענית שלא שקעה עליו חמה אינו תענית וקבלה בידינו בצאת הכוכבים ובמי שהיה טמא  (פסחים דף צג:) נמי הכי משמע דנפסל הדם בשקיעת החמה שקודם צאת הכוכבים ארבע מילין דחשיב דרך רחוקה מן המודיעים משום דלא מטי לירושלים עד תחילת שקיעת החמה דקעבר כא] עליה זמן שחיטת הפסח  (ואין) לדחות ההיא דמי שהיה טמא רבנן עבוד הרחקה כדי שלא יבא לידי הלנת דם וכדי לזרזם בפסח והעמידו דבריהם במקום כרת והאי דלא חשיב ליה בפסחים בהדי אינך בפ' האשה (דף צב.) ה'נ לא חשיב חתיכת יבלתו והבאתו מחוץ לתחום דלא חשיב אלא דברים של חידוש והא דאמר בשמעתא כב] דנאכלין ליום אחד מחשבים בדמו משתשקע החמה היינו תחילת שקיעה כג] ומדאורייתא ולא צאת הכוכבים דומיא כד] דאימורין ובשר דחשיב לקמן בהדי דם ומשתשקע החמה דלקמן לא הוי כמו משתשקע החמה כה] בעלמא דרגיל רבינו תם לפרש דשקיעה דווקא משמע תחילת שקיעה אבל משתשקע משמע סוף שקיעה משום דקשה ליה דבסוף פרק במה מדליקין (שבת דף לד:) כו] משמע משקיעת חמה עד לילה תלתא ריבעי מיל ובפרק מי שהיה טמא (פסחים דף צד.) משמע דמשתשקע החמה עד צאת הכוכבים ארבע מילין וחשיב ליה במדידת היום כז] דמפרש רבינו תם דמשקיעה משמע תחילת שקיעה שהחמה מתחלת ליכנס בעובי הרקיע ואתי שפיר דאיידי דבסמוך קתני גבי כח] בשר קדשים קלים ובבשרם משתשקע החמה של יום שני דהיינו על כרחך צאת הכוכבים תני נמי האי לישנא גבי דם אף על גב שחלוקין זה מזה:  [ועיין תוס' שבת לה. ד'ה תרי תילתי מיל ותוס' פסחים צד. ד'ה ר' יהודה ותוס' מנחות כ: ד'ה נפסל] :  אור</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 56
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אור
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אור </span>לשלישי גרס כמו אור לי'ד דלאור שלישי משמע לילה שאחר שלישי כמו לאור עיבורו דבשמעתא קמייתא דפסחים (דף ב:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>ת'ל </span>עד יום. </span>פי' בקונטרס ביום זבחכם יאכל וממחרת והנותר עד יום השלישי בעוד שהוא יום תאכלנו וקשה דהנותר הפסיק הענין וה'ר חיים מפרש עד יום השלישי ולא יום השלישי בכלל א'כ אינו נאכל בליל שלישי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 56
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ונאכלין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ונאכלין </span>בכל העיר. </span>פירש בקונטרס כדכתיב בפרשת ראה אנכי והבאתם שמה עולותיכם וזבחיכם ואת מעשרותיכם ותניא בספרי רבי עקיבא אומר בשתי מעשרות הכתוב מדבר אחד מעשר בהמה ואחד מעשר דגן וכתיב בההוא קרא ובכורות בקרכם וצאנכם ומדלא קבע בהו מחיצה שמע מינה דנאכלין בכל העיר ותימה גדול לפי' דהא כתיבי נמי התם כג] חטאות ואשמות דבעו קלעים והכי תניא בספרי מעשרותיכם ר'ע אומר בשתי מעשרות הכתוב מדבר אחד מעשר דגן ואחד מעשר בהמה ותרומת ידכם אלו הביכורים כענין שנאמר ולקח הכהן הטנא מידך ובכורות זה הבכור בקרכם וצאנכם אלו חטאות ואשמות ואכלתם שם לפני ה' אלהיכם כד] אלו המחיצה ויש לתמוה אמאי לא בעי בכור ומעשר מחיצה כיון דכתיב בהו לפני ה' כמו שחיטה דדרשינן (לעיל דף לב.) לפני ה' בעזרה ועוד אמרינן בתמורה בסוף אלו קדשים (דף כא:) אם ללמוד על הבכור שנאכל לפנים כה] (מן הקלעים) מן החומה אינו צריך שהרי כבר נאמר לפני ה' אלהיך תאכלנו וא'כ ליבעי לפנים מן הקלעים כשחיטה ונראה דנפקא לן מדכתיב לא תוכל לאכול בשעריך מעשר דגנך וגו' ובכורות בקרכם וצאנכם דמשמע בשעריך הוא דלא תוכל לאכול הא בירושלים אכול ומעשר בהמה גמר העברה העברה מבכור ומיהו קשה דבההוא קרא נמי הא כתיבי חטאות ואשמות כדדרשינן בפ' בתרא דמכות (דף יז.) בקרך וצאנך אלו חטאות ואשמות ונראה לפרש דנפקא לן מדמקשינן בגמ' לחזה ושוק של שלמים כו] הנאכלין לשני ימים והוא הדין לענין שנאכלין בכל העיר ותודה ואיל נזיר ושלמים נפקא לן מקרא דחזה ושוק של מילואין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 56
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לשני
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לשני </span>ימים. </span>פי' בקונט' בבכור יליף לה בגמ' מעשר לא ידענא מהיכא ושוב כז] הגיה דיליף העברה העברה מבכור ותימה א'כ תפשוט מהכא דדבר הלמד בהיקש חוזר ומלמד בגז'ש כח] ולעיל אמרינן דאינו חוזר ומלמד בגז'ש מדרבי יוחנן כט] ונראה דמעשר יליף משלמים בבנין אב מה שלמים קדשים קלים אף מעשר קדשים קלים דבכור נמי הוה אתי משלמים אי לאו משום דמתנה לכהן וא'כ מעשר דלא הוי מתנה לכהן משלמים אתי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 56
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הפסח
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הפסח </span>אינו נאכל כו'. </span>תימה ליתני נמי דאינו נאכל אלא על מצות ומרורים ותירץ ה'ר חיים דלא חשיב אלא דבר שכנגדו ל] בקדשים והוא חלוק מהם דשאר קדשים נאכלין ביום ובלילה לא] עד היום ולכל אדם בכל מאכל ופסח אינו נאכל אלא בלילה עד חצות ולמנויו וצלי אי נמי לא תנא מצות ומרורים דאין מעכבין א'נ לאו מצוה דגופיה לב] :  למה</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 57
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>למה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>למה </span>לי למכתב סביב בעולה סביב בחטאת הוו שני כתובים. </span> לט] סביב בעולה איצטריך לכדאמר לעיל יכול יזרקנו זריקה אחת ת'ל סביב אלא סביב דחטאת קאמר ל'ל דארבע קרנות כתיב ביה מ] ומיהו לרבי ישמעאל קשה דאיצטריך לגזירה שוה דיליף מיניה פיסוק ד' מתנות בעולה כדאמר לעיל ועוד למ'ד לעיל (דף נג.) בחטאת נותן אמה אילך ואמה אילך איצטריך בחטאת סביב לגופיה שלא תאמר דסגי בשתי מתנות ברוחב אחת בשתי קרנות ושמא סביב דעולה הוא  דמייתי דטובא סביב כתיב בעולה בפרשת ויקרא מא] ועוד דעולה אתיא זריקה זריקה משלמים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 57
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואני
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואני </span>מקישו לחזה ושוק של תודה. </span>משום דלחומרא מקשינן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 57
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וכי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וכי </span>דבר הלמד בהיקש חוזר ומלמד בהיקש. </span>תימה ונקשיה לחזה ושוק של איל נזיר דכתיב בהדיא ונאכל ליום ולילה כדמרבינן לעיל מב]   בפ'ק (דף ד) ובפרק כל הפסולין  (דף לו.) מג] וכ'ת דהאי דמרבינן מבשר זבח תודת שלמיו חשיב הקישא מד] א'כ היכי יליף לה לעיל מחטאת ואשם דילפינן מההוא קרא ולעיל (דף נ.)  איבעיא לן אי דבר הלמד בהיקש חוזר ומלמד בבנין אב ולא איפשיטא ויש לומר דמסתברא לאקושי לתודה שנוהגת בכל בהמה מה] בבכור ולא לאיל נזיר דאינו נוהג אלא באיל א'נ בשוק הימין כתב ותודה ילפי' משלמים דכתיב בהו ימין אבל איל נזיר לא כתיב ביה ימין:  ואיבעית</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 57
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואיבעית
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואיבעית </span>אימא חוץ מפנים בחדא זימנא גמיר. </span>פירש בקונטרס דכולה מילתא דהיכל בעי למילף מפנים ואיידי דניתן היקש לדרוש בדברים המפורשים בפנים כגון למטה בפר ולמעלה בשעיר נדרוש ולמד בבת אחת אף הלמד בפנים בהיקש עמו וגבי היקש דלעיל נמי אם היינו צריכין ללמוד לבכור תנופת חזה ושוק וזמן אכילה והוקש בכור לתודה עצמה ללמוד שתיהן ממנה מתוך שתודה מלמדת עליו זמן אכילה דכתיב בה מלמדת עליו נמי חזה ושוק שלמדתו בהיקש משלמים אבל עכשיו שלא הוקש לתודה אלא לחזה ושוק לא] וללמוד ממנו זמן אכילה לבדו אם אתה אומר לחזה ושוק של תודה הקישו הכתוב לב] בו עצמו לא למדו בתודה אלא בהיקש ע'כ לשון הקונט' וקשה לפירושו מהא דאמר לעיל (דף מט:) דיותרת ושתי הכליות דעבודת כוכבים הוי דבר הלמד בהיקש ואינו חוזר ומלמד בהיקש אע'ג לג] דכתיבא ההיא היקשא לדברים דכתיבי בפר העלם גופיה כגון הזאות וכמה דברים ולא אמרי' בחד זימנא גמיר ועוד אמרי' לעיל (דף נה.) דלא ילפינן זבחי שלמי ציבור לצפון מחטאת משום דהוי דבר הבא בהיקש ואינו חוזר ומלמד בהיקש אף על גב דצריכא ההיא  לד] וילפינן בהיקשא לה] [דנאכל לזכרי כהונה] ותי' ר'י דמאחת למעלה דכתיב בשעיר יליף מבחוץ בין בפר בין בשעיר לו] דהכי משמע וכן יעשה בחוץ בין בפר בין בשעיר וכן בשבע דלמטה דכתיבי בפר בפנים ילפינן (בין) בחוץ בין לז] בפר [בין] בשעיר כלומר בכל הבהמות ורבינו חננאל פירש בפרק הוציאו לו (יומא נז.) בחדא זימנא גמיר דכי גמרינן שיהיו כל עשיותיו שוות בין בפנים בין בחוץ שכל הזאות שיעשו מהם בכל מקום שיהיו שוות ואית ספרים דגרסי חוץ ופנים בחד זימנא גמר : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 57
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>היינו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>היינו </span>דכתיב ממושבותיכם תביאו. </span>גבי שתי הלחם כתיב וילפינן מינה חלות חמץ לח] לתודה דמה כאן בשתי הלחם עשרון לחלה אף כאן חמץ שבתודה עשרון לחלה ומנין חלות שבתודה ילפינן דהוו עשר בג'ש דתרומה תרומה מתרומת מעשר אלמא איכא י' עשרונות לי' חלות של חמץ והדר ילפינן לט] מיניה מחמץ דכנגד חמץ הבא מצה והוו להו י' עשרונות לג' מינים של מצה דהיינו מ] ג' עשרון ושליש לכל מין חלה וחלה של מצה ואע'ג דמנין של חלות לאו בגופיה דחמץ כתיב חשיב ליה מא] בחמץ כדפירש בקונטרס משום דדבר הלמד בג'ש חוזר ומלמד בהיקש א'נ משום דתרומת מעשר חולין הוא א'נ משום דפריך בפ' התודה (מנחות עז:) ואימא ב' עשרונות ותו לא כשתי הלחם וקאמר ת'ל תהיינה וגרסי' התם מאי תלמודא אמר ר' יצחק בר אבדימי תהיינה כתיב עשרה עשרונות דבר הכתוב ומריבוי ב' יודין דריש דחד יו'ד מב] יתיר משמע עשרה ומסתברא דהאי יו'ד דתהיינה אלחמי תודה קאי דאי אשתי הלחם שתים שתי עשרונים כתיב והיינו הימנו ודבר אחר די' עשרונות בדידיה כתיב דתהיינה  מג] משמע י' חלות ועשרון מתביאו קא יליף ובלשון אחרון פירש בקונט' במנחות (גז'ש) ואית ספרים דגרסי התם אמר רב יצחק בר אבדימי תהיינה כתיב ותו לא ול'ג עשר עשרונות דבר הכתוב ודריש משום דתהיינה מיעוטא הוא דמשמע הני דוקא שני עשרונים ולא אחר שני עשרונות וכ'נ דיו'ד לא מד] מייתינן למידרש דכמו שיאמר מתעשה לשון יחיד תעשינה לשון רבים כך יאמר מתהיה תהיינה יו'ד אחת של עיקר ויו'ד אחת של שימוש ואם תאמר ומג'ש דתרומת מעשר היכי יליף לי' חלות דלמא עביד חדא חלה מה] אחת גדולה ויטול הימנה פרוסה לתרומה וי'ל דהא אמרינן (פסחים דף לז:) אחד שלא יטול פרוסה ועוד דרשינן התם שיהו כל הקרבנות שוין אלמא דבעי להנך חלות דליהוו כחלות של תרומה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 57
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>להרחיק
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>להרחיק </span>מן העבירה. </span>לנאכלין לשני ימים ולילה אחד לא עשו חכמים הרחקה עד חצות דניכר הוא מתי יהיה שקיעת החמה אבל בלילה אינו ניכר מו] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 57
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואיבעית
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואיבעית </span>אימא כי התם כו'. </span>בקונטרס לא גרס ואיבעית אימא ויש לפרש דדייק מדלא קתני עד חצות לבסוף ותני ליה באמצע ש'מ דהוי דאורייתא כמו לילה ומנוייו וצלי ויש לדקדק דהלכה כר' אלעזר בן עזריה דסתם לן תנא כוותיה במתני' ובערבי פסחים (פסחים קכ:) ובפ'ק דברכות  (דף ט.) וצריך ליזהר אמצה משום דקאמר רבא בסוף ערבי פסחים אכל מצה אחר חצות לרבי אלעזר בן עזריה לא יצא ידי חובתו [ועיין תוספות פסחים קכ: ד'ה אמר רבא ותוספות מגילה כא. ד'ה לאיתויי] : הדרן עלך איזהו מקומן</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 58
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>קדשי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>קדשי </span>קדשים ששחטן בראש המזבח. </span>מדאורייתא שוחט לכתחלה כדדרשינן לב] מוזבחת עליו ושמא הא דנקט דיעבד מדרבנן שלא תרביץ גללים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 58
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כולו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כולו </span>לשלמים. </span>ואע'ג דקסבר ליה כולו מזבח בצפון קאי לג] אפילו הכי איצטריך לן לעיל קרא להכשיר צפון לשלמים דמהכא לא נפקא דעל  לד] המזבח גזירת הכתוב הוא כי היכי דמכשר רבי יוסי ברבי יהודה מחציו ולצפון לעולה אע'ג דכנגדן בקרקע פסולות דדרום הוא אלא דעל המזבח גזירת הכתוב: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 58
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>משוך
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>משוך </span>מן הקרן כלפי צפון ארבע אמות. </span>בכולה שמעתא משמע דגחלים דיום הכפורים צריך ליקח כנגד הפתח וצריך לומר דהיינו לכתחילה אבל דיעבד כשר אפילו דהאי גיסא ודהאי גיסא כדאמר בפרק טרף בקלפי (יומא מה: מו. ע'ש ד'ה אבל) ואיצטריך מעל המזבח ואיצטריך מלפני ה' לה] וא'ת מהיכא תיתי עיכובא דאיצטריך קרא לאכשורי בדיעבד אין זה בדברים הנעשים בבגדי [ד] לבן לא בפנים ולא בחוץ ובין לרבי יהודה ובין לרבי נחמיה ליכא עיכובא וי'ל דאיצטריך משום דצורך פנים כפנים דמי לו] כקטורת שחפנה קודם שחיטת הפר שלא עשה ולא כלום  [ה] דחוקה כתיב בה (ויקרא טז) דצורך פנים כפנים דמי וא'ת הכא משמע דלא מקרי לפני ה' אלא במערב וכן גבי נר מערבי בפ' שתי הלחם (מנחות דף צח:) ואילו בסוף כל המנחות [באות מצה] (שם סא.) אמרינן לפני ה' במזרח גבי תנופת לוג שמן של מצורע ואשמו וכן גבי שחיטה כתיב לפני ה' ושריא בכל מקום בעזרה וי'ל דשחיטה ותנופת לוג אשם כתיב לפני ה' למעוטי בחוץ דתנופת אשם מחיים אבל גבי גחלים כתיב (ויקרא טז) מעל המזבח ונרות היו בהיכל אם כן לפני ה' למה לי לז] לאו משום דבעינן במערב ומיהו קשה דבההוא שמעתא דכל המנחות באות מצה (גם זה שם) פריך עלה והאמרת במערב לפני ה' פי' גבי הגשת מנחה בפירקין ובריש הקומץ רבה (מנחות דף יט:) ומשני הני מילי מנחות דאיקרי חטאת וחטאת טעונה יסוד וקרן דרומית מזרחית לא היה לה יסוד אבל הכא לפני ה' קרינא ביה משמע דאי לא בעיא יסוד הוה מכשרנא קרן דרומית מזרחית להגשה ואע'ג דכתיב לפני [ו] ה' ונראה לי ברו'ך דאי לא כתיב לפני ה' בהגשת מנחה אע'ג דכתיב בה אל פני המזבח דהיינו דרום וגם איתקש לחטאת העוף ליסוד אכתי לח] אמצע לצד דרום באמה של יסוד רחוק מקרן מערבי אבל קשה לט] בלא היקשא לחטאת מ] בעינן ליסוד מערב כיון דכתיב לפני ה' לגלות מערב כמו גבי גחלי יום הכיפורים וגם כתיב פני המזבח דמשמע דרום וכן איתא לקמן בפירקין (דף סג:) . ברו'ך:  רבי</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 58
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>רבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רבי </span>יוסי היא. </span>וא'ת מי מצית מוקמת לה לסדר תמיד כר'י הא תנן בסוף מסכת תמיד (דף לג.) עירן לתוך של זהב ונתפזר ממנה קב גחלים ולרבי יוסי היה מתפזר יותר כדתנן פרק טרף בקלפי  (יומא דף מג:) רבי יוסי אומר בכל יום היה חותה בשל סאה ומערה לשל שלשת קבין וי'ל נהי דהא דלא כרבי יוסי הך כרבי יוסי אתיא שפיר ולא דמי להא דדייקינן בפ'ק דיומא  (דף טז:) ואי ס'ד מדות רבי יהודה היא כו': </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 58
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>קדושת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>קדושת </span>היכל ואולם חדא היא. </span>וש'ס מסופק בכל מקום לעיל ספ'ק (דף יד.) וביומא פ' טרף בקלפי (דף מד:) ובריש עירובין (דף ב.) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 58
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הא </span>מני ר' יוסי הגלילי היא. </span>הוה מצי למימר רבי אלעזר היא דאמר לקמן בפירקין (דף סג:) דקסבר כוליה מזבח בצפון קאי וא'ת דמשמע הכא דמאן דלית ליה כוליה מזבח בצפון קאי הוי כיור בין אהל מועד ובין המזבח ובתוספתא פרק קמא דכלים נכנסים בין האולם ולמזבח שלא רחוץ ידים ורגלים וחכמים אומרים אין נכנסין ושמא סבר לה כרבי מאיר דאמר נכנסין:  פנוי</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 59
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>פנוי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>פנוי </span>מכלים. </span>אע'פ שמזבח שעשה משה לב] (אינו פנוי) [כלי] היה כדאמר דנין כלי מכלי ואין דנין כלי מבנין משאר כלים קאמר דצפונה אמזבח קאי ואע'פ שהיה בצפון ננסין וקלונסות ושולחנות מסתמא הא דאמרה תורה פנוי מכלום משום שחיטה הוא והני צורך שחיטה נינהו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 59
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שיהא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שיהא </span>צפון פנוי מכלים. </span>אפילו מן המזבח צריך לדקדק במתני' דמדות (דף לג) שלא תקשה דרבי אליעזר בן יעקב ס'ל הכא כוליה מזבח בדרום קאי ובפ'ק דיומא (דף טז.) מוקמינן מתני' דמדות כר'א בן יעקב: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 59
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וכי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וכי </span>עליו אתה זובח. </span>אע'ג דלעיל דרשינן עליו ממש הכא דייק משום דוזבחת עליו לג] משמע שמצוה לזבוח עליו וכן לקמן (דף ס.)  גבי ואכלוה מצות אצל המזבח  לד] משמע שמצוה אלא כשהוא שלם ולא כשהוא חסר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 59
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>עד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עד </span>שלא נבנה המזבח. </span>דחויין מעיקרא הן לה] אלא עד שלא נפגם ונפגם ומשני לא תרוצי מתרצת לה. ותימה דא'כ משמע דפירכא קמייתא דחויין מעיקרא הוו ואפילו לר' יוחנן ואמאי והא ר' יוחנן סבר גבי בהמה של ב' שותפין (קדושין דף ז.) דחוי מעיקרא הוי דחוי ועוד תקשי ליה ממתני' דמי שהיה טמא  (פסחים דף צז:) המפריש נקבה לפסחו דקאמר דחוי מעיקרו הוי דחוי ויש לומר דהתם אין בידו לתקן מיקרי דחוי כדפרישית פ'ק (לעיל דף יב: ) אבל הכא בידו לתקן המזבח לו] ולכך משמע ליה הכא דכ'ע לא הוי דחוי מידי לז] דהוה אמחוסר זמן בגופו ובבעלים כגון יולדת זב ומצורע שהפרישו קרבנם קודם זמנם ה'נ מפריש קרבנו להקריב לכשיבנה בהמ'ק  לח] והוי כמחוסר זמן ולא חשיב נדחה וכן מוכח לקמן פ'ב (דף קיד.) דחובות שהקדישן בגלגל לגבי שילה היו מחוסר זמן וקרבי בשילה דלא אמרינן דחויין הן וקשה לי דבפ'ק (לעיל דף יב.) פריך לבן בתירא פסח היכי משכחת לה אי  אפרשי' בצפרא דחוי מעיקרא הוא שאינו ראוי לשלמים לבן בתירא הואיל  לט] ומקצתו הוא ראוי לפסח בחצות מה בכך כיון דבידו להשהותו עד חצות למה לא יהא כשר כמו מקדיש אותו לאחר שחיטת בנו שראוי למחר ומקדיש בגלגל חובות שכשרין בשילה. ברו'ך. וא'ת אכתי כיון דהוי כמחוסר זמן כי ליכא מזבח דפריך דחויין מעיקרא הן אמאי אמר ר' יוחנן בפ' השוחט והמעלה (לקמן דף קז:) דהמעלה בזמן הזה בחוץ חייב דקדושה ראשונה קידשה לעתיד לבא הא אינו ראוי לפתח אהל ותנן נמי פרק בתרא (לקמן דף קיב:) אותו ואת בנו ומחוסר זמן בחוץ אינו אפילו בלא תעשה לרבנן ואם כן לרבי יוחנן אמאי מחייב משום שחוטי חוץ ותו הא עדיפא מינה אמרינן ביומא פרק שני שעירי (דף סג.) דשלמים ששחטן קודם פתיחת דלתות  ההיכל</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 59
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הא </span>אזקינן להו. </span>וגבי מומין תנן בבכורות  (דף מא.) הזקן והא דאמר (באלה הדברים רבה) חיים כלכם היום קל וחומר מפרים שהתנדבו הנשיאים לשאת הארון במדבר שחיו עד שלמה שהקריבן לגבוה הוראת שעה היתה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 59
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>והלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והלא </span>כבר נאמר אלף עולות יעלה שלמה. </span>וא'ת מנא ליה דאמזבח הנחשת לה] קאמר הא ג' מזבחות הוו כדאמר לקמן (דף סא:) של נוב ושל גבעון וגדול היה וי'ל דסמיך אקרא (דד'ה ב א) דכתיב בהדיא על מזבח הנחשת שעשה בצלאל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 59
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>משכן עשר אמות. </span>תימה כיון דאיכא היקשא גזירה שוה דרבוע למה לי לו] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 59
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואומר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואומר </span>קלעים ט'ו אמה אל הכתף. </span>פי' בקונטרס וקס'ד בגובה קאמר וה'ה לכל החצר וקשה לר'ת היכי מצי למימר דאגובה קאי והא מוכח קרא בהדיא דברחבה מיירי דקחשיב מעיקרא החצר לפאת לז] ים חמשים אמה ואחר כך מפרש חמש עשרה אמה קלעים לכתף שאצל השער ולכתף השנית חמש עשרה קלעים ואחר כך לשער החצר מסך  עשרים</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 60
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הכי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכי </span>קאמר מזבח אבנים שעשה שלמה תחת מזבח הנחשת. </span>תימה דבפ' במה בהמה (שבת דף נה.) אמרינן ויעמוד אצל מזבח הנחשת מזבח הנחשת מי הוה אמר להן הקב'ה התחילו ממקום שאומרים שירה לפני בכלי נחשת ואמאי לא אמר כי הכא וי'ל דהתם מה לו להזכיר מזבח הנחשת כלל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 60
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מודה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מודה </span>רבי יהודה בדמים. </span>תימה מאי קס'ד מעיקרא והא קרן לא] ורבוע יסוד מעכבין : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 60
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>קדשים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>קדשים </span>קלים מנין. </span>תימה דלא יליף מהיקשא מזאת התורה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 60
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אתיא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אתיא </span>מדרשא דרבי יוסי. </span>תימה ל'ל ג'ש דקדש קדשים לב] ועוד לג] [קדשים קלים] גופה נילף ממעשר וכי תימא מה למעשר שכן טעון וידוי וכסף וצורה בכור יוכיח ועוד דבהאי קרא דמייתי דמקיש מעשר לבכור נמי כתיב חטאת ואשם דתניא בספרי פרשת ראה אנכי בקרכם וצאנכם אלו חטאות ואשמות וכן בקרא דלא תוכל לאכול בשעריך דריש פרק בתרא דמכות (דף יז.) בקרך וצאנך לד] אלו חטאות ואשמות:  מאי</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 60
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מאי </span>קסבר האי תנא. </span>דפשיטא ליה בכור טפי ממעשר אי קסבר קדשה לעתיד לבא בקדושת הארץ וקמבעיא ליה אי קרינא ביה לפני ה' אי לא אפי' בכור נמי יקרב ויאכל דמאן דאית ליה קדשה קסבר דמקריבין אע'פ שאין בית כדאיתא פ'ק דמגילה (דף י.) ואי קסבר לא קדשה דבטלה קדושת כ] הארץ ומבעיא ליה במעשר משום דאינו צריך לבית כא] ומיתאכיל בירושלים אי קרינא ביה לפני ה' אי לא אפי' בכור נמי תיבעי היכא דהוי כעין מעשר כגון בכי ה'ג שאינו צריך לבית שקרבו דמיו ואימוריו וחרב הבית ובשרו קיים מהו שיאכלוהו ומסיק דקסבר לא קידשה והא דפשיטא ליה בבכור משום דאיתקש בשרו לדמו ולא אכיל בשר אלא בשעה הראויה לזריקת דם ולא משנהרס זו היא גירסת הקונטרס ופירושו ואם תאמר אי קסבר לא קדשה היכי משכחת מעשר שני דאורייתא כיון דבטלה קדושת הארץ כב] וי'ל דאי קסבר לא קידשה מוקמינן ליה למעשר שגדל בפני הבית כמו שפירש בקונטרס  כג] [גבי] בכור שקרבו דמו ואימוריו וחרב הבית ובשרו קיים א'נ אפי' קסבר לא קדשה הני מילי קדושת הבית אבל קדושת הארץ לא בטלה ונתחייבו בתרומות ומעשרות כדאשכחנא (לקמן דף קיב:) כשחרב שילה שבטלה קדושת הבית ולא בטלה קדושת הארץ וא'ת כיון דלא קידשה והותרו הבמות כד] יהא נאכל בכל ערי ישראל לספרים דגרסי' לקמן בפ' בתרא (דף קיב:) באו לנוב וגבעון הותרו הבמות מעשר נאכל בכל ערי ישראל וי'ל דלפי אותה גירסא לא מתוקם הכא אלא במעשר שגדל לפני הבית והוזקק להבאת מקום כה] ואינו נאכל בכל ערי ישראל וקשה לפירוש הקונטרס מאי דוחקיה דרבינא לומר לא קדשה ופליג אכוליה הש'ס דקים לן ירושלים אין אחריה היתר כדתנן בפרק בתרא (גם זה שם) לימא דלעולם קסבר קדשה כו] ובכור שנזרק דמו ונפגם המזבח דאין בשרו נאכל בפגימת המזבח ומיהו מצי למימר דלישנא דברייתא קשיתיה דקתני מה בכור אינו אלא בפני הבית דמשמע בית ממש צריך ואי קדשה למה לי בית הלא מקריבין אע'פ שאין בית ואין צריך רק מזבח משום דאיתקש בשרו לדמו אבל ה'ה דלעולם מצי סבר קדשה דכיון דנזרק דמו ואח'כ חרב אין אוכלין בשרו משום דאיתקש לדמו מיהו האי בפני הבית היינו בפני מזבח ולאו בית ממש קאמר אבל קשה מאי קאמר אפילו בכור נמי תיבעי ולא תבעי מעשר אדרבה כיון דלא קדשה פשיטא כז] לא קרינא ביה לפני ה' דמחיצה לאכול דאורייתא ועוד דבכור פשיטא דמפסיל ביוצא כשחרב הבית ונפלו מחיצות כיון דלא קדשה ומה צריך כלל  כח] היקישא דבשר ודם וכי תימא כשחרב הבית ונהרס המזבח אבל חומות ירושלים כט] קיימת ולא בטלה קדושתה לענין קדשים קלים ומעשר שני זהו תימה לומר דהא ירושלים לא נתקדשה אלא בשביל הבית ואיך יתכן שקדושת הבית תבטל וקדושת ירושלים קיימא לכך נראה כמו גירסת הספרים אי קסבר קדשה אפילו בכור נמי ואי קסבר לא קדשה אפילו מעשר נמי אמר רבינא לעולם קסבר קדשה וכו' והכי פריך אפילו בכור נמי משכחת לה בלא חומות ירושלים ובלא חומת עזרה כמו שפירש בקונטרס דמקריבים אע'פ שאין בית כלומר יבנה המזבח ויזרוק הדם ויאכל הבשר אבל בלא מזבח פשיטא ליה דאינו יכול להקריב כדאמרי' לעיל (דף נט.) מודה רב בדמים אע'פ שהבית קיים וכל שכן בזמן הזה ואי קסבר לא קדשה קדושת הבית לבנות המזבח וכל שכן קדושת ירושלים אבל קדושת הארץ קיימת להתחייב בתרומה ומעשר כמו בנוב וגבעון אפילו מעשר יהא ל] פסול פשיטא דאין לו היתר בירושלים ולא גרסינן לקמן פ' בתרא (דף קיב:) מעשר שני נאכל בכל ערי ישראל ואי גרסינן ליה צריך לומר דהכי פריך אפילו מעשר שני יהא פשיטא דאין חייב להעלותו ואמאי קאמרת יכול יעלה אדם  דמשמע</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 61
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>קדשים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>קדשים </span>נפסלין. </span>פי' בקונטרס קס'ד מפני סילוק המזבח הוא מדקתני זבין ומצורעין משתלחין שאין מצורע נכנס לדגלי השבטים ולא זב למחנה הלוים נושאי ארון כדאמר לקמן אע'פ שנסע אהל מועד אלמא נפסלין דקאמר לאו משום דמפסלי ביוצא הוא דהא אהל מועד חשיב ליה וא'א כב] דלמאי דמוקי לה השתא בקדשי קדשים אפילו בלא סילוק מזבח אלא סילוק קלעי החצר לחוד נפסלין קדשי קדשים ביוצא דבהדיא מוכח בפ' שתי הלחם (מנחות דף צה.) דבשעת כג] מסעות אין קרוי מחנה שכינה קיים ולחם הפנים ושאר קדשי קדשים מיפסלי ביוצא דנסע אהל מועד הוא לאו דוקא לענין מחנה שכינה אבל לגבי קדשים קלים ודאי לא מיפסלי ביוצא משום מסע המחנות דלענין מחנה ישראל ומחנה לויה אע'פ שנסע אהל מועד הוא דמחניהם קיימים בדגלי השבטים כדמוכח לקמן פ' בתרא (דף קטז:) ולכך זבין ומצורעין משתלחין וקדשים קלים אין נפסלין ביוצא ואתקפתא הוי מדקתני נאכלין בשני מקומות דמיירי בקדשים קלים ואע'פ שאין מזבח במקומו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 61
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הא </span>ר' ישמעאל והא רבנן. </span>היינו תנאי דפליגי עליה דר' ישמעאל בתמורה פרק ואלו קדשים (דף כא.) ודרשי' ליה לקרא בע'א: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 61
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>קודם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>קודם </span>שיעמידו המשכן. </span>פרש'י לאו דוקא קודם אלא לאחר שהעמידו הכל המשכן והמזבח דאין לפרש ממש קודם שהעמידו המשכן כיון שכבר העמידו המזבח במקומו אוכלין קדשי קדשים הלא תחילה נוסעין בני גרשון ומעמידין המשכן ואח'כ בני קהת מעמידין המזבח ואם שינו הסדר והעמידו המזבח תחילה היאך שחטו קדשים קודם העמדת המשכן הא אמרן (יומא דף סב:) שלמים ששחטן קודם פתיחת ההיכל פסולין וי'ל שלמים דוקא כתיב בהו ושחטו פתח אהל מועד כל זה פי' רש'י וק'ל (ברו'ך) הא תנן גבי תמיד (תמיד דף ל:) לא היה שוחט עד ששמע שער הגדול שנפתח אלמא ילפינן שאר קרבנות שאין שוחטין משלמים ואין נראה לומר דהיינו מדרבנן דהא בהיקשא דזאת התורה נילף לפסולא משלמים וגם אין לומר בשלמים גופייהו אינו פוסל רק מדרבנן דלא שנה הכתוב לעכב דהא אמרי' פ' שני שעירי (יומא דף סב:) דשלמים ששחטן בחוץ קודם פתיחת דלתות ההיכל פטור אלמא מן התורה אינו ראוי לפתח אהל מועד דפסול דרבנן חייב בחוץ ואפילו בפסול דאורייתא חייב בחוץ היכא דאם עלו לא ירדו כדמוכח פרק השוחט והמעלה (לקמן קט.) וזהו הוכחה דשאר קדשים נמי פסולין בפנים קודם פתיחת דלתות ההיכל דאי כשירין א'כ בשלמים אם עלו לא ירדו דקרוי פסולו בקודש היכא דאית ליה הכשירא בעלמא א'כ הוא דבשלמים אם עלו לא ירדו אמאי פטור בחוץ אלא ודאי בשאר קדשים נמי פסולין אם לא תאמר כיון דלא נפתחו קודם השחיטה דלתות ההיכל חשיב שוחט שלמים שלא במקומן וירדו אע'ג דשאר קדשים אין נפסלין מן התורה ודמי לקדשי קדשים ששחטן בדרום בפ'ק דמעילה (דף ב.)  דכמאן דחנקינון דמו וירדו [לרבי יהודה] אע'ג דקדשים קלים שחיטתן כד] בדרום כשירין אבל לר'ש לא ירדו כדאיתא התם א'כ ההיא דשני שעירי דפטר בחוץ כרבי יהודה וגם אין לומר דקודם שפירקו המשכן כלל שחטו וזרקו את הדם ואחרי כן פירקוהו ושינו הסדר בשעת חנייה והעמידו המזבח וקלעי החצר תחילה וקאמר בשמעתא דקודם שיעמידו קרשי המשכן יאכלו קדשי קדשים הלא מיד שפירקוהו נפסלו ביוצא הקדשי קדשים ולא אמרינן נסע אהל מועד הוא לגבי מחנה שכינה אלא ודאי קודם שהעמידו לאו דוקא אלא העמידו הכל וחידושא הוי אלאחר שיפרקו כדקאמר קמ'ל אע'פ דנסע אהל מועד הוא ואע'פ שנפרק המשכן כיון שקלעי החצר והמזבח במקומן. ברו'ך:  ולאחר</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 61
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ולאחר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ולאחר </span>שיפרקו הלוים את המשכן. </span>אבל המזבח וקלעי החצר במקומן אבל נסע מכל וכל אין מחנה שכינה קיים לגבי קדשי קדשים כדפרי' ולחם הפנים נפסל ביוצא כדאמר התם במסולק מסידור השלחן דכ'ע לא פליגי דנפסל ביוצא ועוד דאי כ] נפרק מכל וכל תיפוק לי דמיפסל מטעם פגימת המזבח וא'ת ובמנחות (דף צה.) אמאי תלי טעמא ביוצא בלחם הפנים תיפוק לי משום פגימת המזבח כא] ואי חזרו והעמידו בו ביום ואז יאכלוהו הא כיון שנדחה אינו חוזר ונראה לאכול וכ'ת חד מתרי טעמי נקט א'כ היכי דייק התם ש'מ יש סילוק מסעות בלילה דאי ס'ד ביום מאי איריא משום יוצא תיפוק לי דאיפסול ליה בלינה וי'ל דודאי סילוק מסעות פוסל או משום יוצא או משום פגימת המזבח והתם דייק אם היה נפסל משום לינה קודם סילוק נמצא דלא היה המסע פוסל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 61
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אע'פ
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אע'פ </span>שנסע אהל מועד הוא. </span>וא'ת בפ' שתי הלחם  (מנחות דף צה.) כב] דמעיקרא פליגי בלחם הפנים במסולק אם נפסל במסעות דמ'ד אינו נפסל דרש מדכתיב ונסע אהל מועד אע'פ שנסע אהל מועד הוא אפילו למחנה שכינה ואידך ההוא לדגלים אתא אמאי לא משני דאיצטריך לדרשא דהכא או למחנה ישראל דקיים כדאמר פ' בתרא (לקמן קיז:)  ותירץ ה'ר חיים דלפי סברתו קמהדר ליה דס'ל דלא צריך קרא לדרשא דהכא ולדרשא דפ' בתרא כיון דאית ליה דאפי' כי ליכא לא מזבח ולא קלעים אפי' לחם הפנים שהוא קדשי קדשים לא מיפסיל דקרינא ביה מחנה שכינה קיים ולכך משני דלדגלים הוא דאתא וא'ת היכי תיסק אדעתא למימר התם דמסולק כשר ביוצא מ'מ הא מסולק מיפסיל בפגימת מזבח וכי תימא כשחזרו והעמידו המשכן בו ביום ואיך יאכלוהו הא כיון דנדחה שוב אינו חוזר ונראה וי'ל דלא קיימא ההיא מסקנא א'נ אפי' בשעת שנשאו בכתף מזבח הוא  כיון דאמר אע'פ שנסע אהל מועד הוא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 61
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ארבע
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ארבע </span>אמות מן הדרום וד' אמות מן המערב. </span>כך גירסת הקונטרס וקשה לר'ת כג] דא'כ היה המזבח ד' אמות בחלקו של יהודה דמסתמא בבית ראשון לא היה יסוד לקרן דרומית מזרחית לפי שלא היה בחלקו של טורף כדאמר פ' איזהו מקומן (לעיל נג:) ואם בבית שני הוסיפו בדרום א'כ בנו בחלקו של יהודה וגרס ר'ת מן הצפון מן המערב והכי תנן במס' מדות (פ'ג מ'א)  וקשה דהא מסקי' הכא דמשום שיתין הוסיפו שיהא הבור כד] קלוט מתוך המזבח ושיתין בדרום היו כדתנן בפירקין (לקמן סג.) בג' דברים היתה קרן מערבית דרומית משמשת למעלה ניסוך המים והיין ועוד תנן במסכת מדות (פ'ג מ'ג) מקום היה שם אמה על אמה וטבלא של שיש עליה שבה יורדין לשיתין ומצינו למידחק ברוח מערבית היה לצד קרן דרומית אבל קשה עוד תניא במעילה פרק ולד חטאת (דף יא:)  ומייתי לה בסוכה פרק לולב כה] (דף מט.) לול קטן היה בצד מערבו של כבש אחד לשבעים שנה פרחי כהונה יורדין לשם ומביאין משם יין קרוש לכך נראה כגירסת הספרים דגרסי דרום ומערב ובבית ראשון היה להם יסוד לדרום שהיה משוך בחלקו של טורף חוץ מרוח מזרחית שלא נשתנה שהיה בלא יסוד (עד) חלקו של יהודה כמו בבית שני וקראי דממעטי בפרק איזהו מקומן (לעיל דף נג:) קרן שאין לה יסוד משום בית שני נאמרו אי נמי אף בבית ראשון לא חשיב קרן דרומית קרן כיון דלא הוה ליה יסוד משני צדדין כגון בצד מזרח אי נמי לפי שהיה עתיד להיות בלא יסוד בבית שני לא היו נותנין דמים בו כמו במזבח של משה לפי שהיה עתיד להיות בלא יסוד בבית עולמים:  ולא</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 62
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ולא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ולא </span>על גבי מחילות. </span>בור של שיתין לא היה חשוב מחילה כיון דהוא צורך מזבח: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 62
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אף
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אף </span>מזבח ששים אמה. </span>והא דאמר (בסוף) [בריש] כיסוי הדם (חולין דף פג:) קמוסיף כו] אבניין היינו כשהיה המזבח עד ששים כז] א'נ מגובה פריך התם אי נמי פריך קמוסיף שלא יהא רבוע שעל כל מליקת עוף אין יכולת לתת עפר בכל סביביו כדי לרבעו כמשפטו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 62
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אחד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אחד </span>שהעיד להם על המזבח. </span>תימה כח] קרא כתיב ביחזקאל  (מג) והאריאל שתים עשרה אמות אלמא מקום המערכה כ'ד על כ'ד ומהאי קרא דרשינן במתני' דמדות כט]   (פ'ג מ'א) וי'ל דאי לאו עדות היינו מפרשי' עם מקום קרנות שלא לשנות ממזבח שלמה ל] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 62
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואחד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואחד </span>שמקריבין אע'פ שאין בית. </span>דקדושת בית קידשה לשעתה ולעתיד ולא דמי לקדושת הארץ דקי'ל דבטלה כדמוכח בפ'ק דחולין (ו:) גבי בית שאן שיש חילוק ביניהם כדפרישית לעיל (סא. ד'ה מאי) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 62
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מדת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מדת </span>ארכו ומדת רחבו אין מעכבין. </span>והא דכתיב הכל בכתב מיד ה' עלי השכיל ומיירי אף גבי מזבח כדאיתא פרק כיסוי הדם (חולין פג:) דמה בית ששים אף מזבח ששים היינו שיהא קדוש עד ששים אם ירצו להרחיבו ולא שיהא חובה לעשות כן:  באמה</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 62
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>באמה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>באמה </span>גדומה. </span>חסירה ובערוך פירש גרומה ברי'ש כמו נותן לו את גירומיו לז] (ב'ב פח:) ורב יוסף פריך ממתניתא שלא יהו לח] עינים יוצאים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 62
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אויר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אויר </span>קרקע מפסיקו. </span> קרקע לאו דוקא לט] שהיה פורח אמה על יסוד ואמה על סובב ובלאו קרא היה צריך אויר משום שנאמר סביב כדבסמוך אלא דסגי במשהו אבל הכא בעינן אויר גדול וניכר שהוא לצורך אויר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 62
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דאריך
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דאריך </span>וקטין. </span>והא דכתיב חמש אמות אורך וחמש אמות רוחב למצוה והאי קרא לעכב ומיהו קשה דלעכב מהמזבח נפקא מ] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 62
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שיתין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שיתין </span>וד' הוו. </span> היינו כלוי דאמר לעיל (דף נד.) בדמים ונקיט כוותיה משום תרגום דידן דמתרגמינן באחסנתיה יתבני מקדשא אבל לרב דלא הוה ליה יסוד בבנין הוה ליה מזבח מן הצפון ולדרום ל'א וכבש ל'ב הרי ס'ג ה'ל לשנויי שהיה פורח על הסובב אמה:  כל</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 63
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כל </span>כבשי כבשים שלש אמות לאמה. </span> כז] למ'ד (לעיל דף נח:) כוליה מזבח כח] בדרום קאי יש תימה על מזבח הנחשת למ'ד גובהו עשר  כט] לא משכחת לכל היותר כי אם כ' אמות לט' אמות דחצר שלפני המשכן חמשים אמה כ'ה אמות חצי החצר וה' אמות מקום מזבח פש ליה כ' אמה עד כותל דרומי כי מטי כבש עד הכותל לא משכחת לאמה אלא שתי אמות וטפח ואצבע ושליש אצבע והוה ליה הילוך על ידי הדחק כדמוכח בשבת (דף ק.) ובעירובין (דף נח:) במתלקט עשרה מתוך ארבע דהוי רשות היחיד ולמ'ד דמזבח רחב עשר אמות לא הוו אלא ט'ו אמה עד הכותל ל] ורבי יוסי דאמר לעיל (דף נט:) מזבח גבוה עשר אמות ורחב חמש לטעמיה דאמר כוליה מזבח בצפון קאי והיה משוך כל כך לצד צפון עד דמשתיירי ל'ב אמה לכבש ומיהו א'כ לא היה כלל מן המזבח לפני פתח המשכן אי מזבח משוך יותר מכ'ה אמה דמסתמא משכן הוה כמו בית עולמים דגחלי יום הכיפורים צריך לפני ה' ולרבי יהודה דאמר עשר רחבו יש לומר דלדידיה שלש אמות קומתו ולא יותר כדתניא לעיל (דף נט:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 63
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>חוץ
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חוץ </span> מכבשו של מזבח שהיה שלש אמות ומחצה ואצבע ושליש אצבע בזכרותא. זו היא גירסת הקונטרס לא] ומכוון חשבון לט' אמות של מזבח ורבותיו גורסים ג' אמות ומחצה וחצי טפח ואצבע ושליש אצבע לב] בזכרותו ופירש בקונטרס דלחשבון זה לא היה ראש הכבש שוה לראש המזבח אלא נמוך ממנו רביע אמה דלחשבון גובה ט' יש לכבש יותר מל'ב אמה ולא דק בקונטרס דאין  גבוה אלא חומש אמה חסר משהו והקשה בקונטרס הרי אמרה תורה לא תעלה במעלות על מזבחי ותירץ רבי נתן מדודיא דבפרק שתי הלחם  (מנחות צז: ) אמרינן דאמה של לג] [יסוד] גובה באמה בת חמשה לד] ולפירוש הקונטרס [קשה] דנמצא ראש הכבש גבוה מראשו של מזבח ומיהו אין לחוש אי נמי לפירוש הקונטרס לה] אמות של כבש לפי אמות של מזבח לו] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>שכן </span>מצינו בסילוק בזיכין. </span>ולא שייך למימר כאן טעם אחר  לז] ולא יהא טפל חמור מן העיקר כדקאמר בשלמים דשלמים תלאן הכתוב בפתח אהל מועד לח] ואם תאמר ל'ל טעמא דבזיכין אמאי ס'ד למיפסל לפי מה שפירש בקונטרס לעיל ספ'ק (דף יד.) מודה ר'ש בחטאות הפנימיות דעבודה שאין יכול לבטלה משום דלאו אורח ארעא לשחוט בהיכל דמשמע דאי לאו הכי היה יכול לשחוט בהיכל אע'ג דחטאת בעי' צפון ואם כן קמיצה תתכשר וי'ל דסלקא דעתך לפסול לט] דדרשינן מקום שרגלי הזר עומדות להכשיר כל מקום שזר יכול לעמוד דה'א לפסולי היכל קאתי שאין זר יכול לעמוד שם סלקא דעתך אמינא מ] אף מנחה טעונה צפון לכך אתא קרא דממקום שרגלי הזר עומדות להכשיר כל מקום שזר יכול לעמוד אפי' בדרום אבל אין לפרש דדריש דרום מטעם דאין זר יכול לעמוד בצפון חדא דלעיל בפרק ב' (דף כ.) מוסיף מא] אף מקום דריסת רגלי ישראל דחשוב צפון ועוד אפי' למ'ד מרחק צפון לא מסתבר שיהא זר אסור בצפון כנגד המזבח אלא מב] מדרבנן מעלה בעלמא:  ויורדין</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 63
dfh: b
trm: על העקב.
txt:
<span class='five'>על העקב. </span>לאו משום שלא ירבה בהילוך בחנם דאם כן כשהיה בקרן דרומית מזרחית נמי אלא היינו טעמא דהכא חזרתו על העקב הויא לה דרך ימין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>מנחה </span>קרויה חטאת וחטאת קרויה מנחה. </span>תימה דהוה לן למימר מנחה קרויה חטאת ואין חטאת קרויה מנחה כדאמרינן פ'ק (לעיל ז:) תודה קרויה שלמים ואין שלמים קרויין תודה ובמנחות פרק התודה (דף פ:) לחם איקרי תודה תודה לא איקרי לחם וי'ל כג] דודאי לא מיקרי שם אחד לענין לשמה דפ'ק ולענין ניתותרו המעות דפרק התודה אבל הכא דמהיקשא קדריש דמנחה וחטאת איתקוש ודאי להדדי איכא לאקושינהו שפיר כד] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 63
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>חטאת טעונה צפון. </span>פירש בקונטרס דגירסא זו משובשת היא שהרי לא חטאת העוף טעונה צפון כדאמר ולא בן עוף בצפון ולא מנחה טעונה צפון וא'ת מנחת  כה] חטאת חלוקה משאר מנחות ולחטאת בהמה מקיש לה הוה ליה למיתני במתניתין לעיל דקתני כל המנחות נקמצות בכל מקום בעזרה חוץ ממנחת כו] חוטא ועוד אפשר חטאת העוף הבאה בדלות תחת חטאת בהמה אינה טעונה צפון שהרי נעשית בקרן מערבית דרומית ומנחה הבאה תחת חטאת העוף תטען צפון כז]  וגירסא אחרינא גרסינן בה ואיני יודע אמיתה ונראה בעיני מה חטאת פסולה שלא לשמה אף מנחה פסולה שלא לשמה וה'נ ילפינן לה בפ'ק [דמנחות] ע'כ לשון הקונטרס וקשה לפירושו כח]  דודאי מעיקרא אמרי' בפ'ק דמנחות  (דף ד.) בשלמא מנחת חוטא חטאת קרייה רחמנא אבל מנחת קנאות מנלן אבל במסקנא אמרינן אלא מנחת חוטא ומנחת קנאות דפסולות שלא לשמן מנלן חטאת טעמא מאי דכתיב בה היא ה'נ הא כתיב בה היא כט] ועוד קשה לגירסת הספרים דבפרק איזהו מקומן (לעיל מט:) מוכח דחטאת הטעונה צפון כעולה הוי היקש אם כן היכי אתיא מנחה והדר ילפינן מחטאת וכי דבר הלמד בהיקש חוזר ומלמד בהיקש ועוד כמו שהקשה בקונטרס דחמירא לא הויא מנחה מחטאת העוף דאתיא במקומה ואינה טעונה צפון מיהו י'ל הרי בתורת כהנים ילפינן דחטאת העוף פסולה שלא לשמה מן הפסוק ולא ילפינן ממנחת חוטא דמפיק פסול מקרא אחרינא ויש לדחות מיהו אמת דמנחה לא בעיא צפון ל] אלא הגשה בקרן מערבית דרומית כדבסמוך לא] (ואי) והקמיצה אינה טעונה צפון אפי' מנחת חוטא נמי כדמוכח בתוספתא דמנחות פ'ק חומר בשחיטה שטעונה צפון מה שאין כן בקמיצה וכי תימא היינו במנחת נדבה אבל במנחת חוטא טעונה צפון מכל מקום אינו חומר לב] בשחיטה לגמרי שהרי בשחיטה נמי ליתא בצפון לג] בקלים מיהו י'ל דכללא בקדשי קדשים הוי דומיא דמנחה וזהו דוחק ועוד דתני בסיפא חומר בקמיצה מבמליקה שהקמיצה דוחה שבת וטומאה וליתני שהקמיצה טעונה צפון ולא מליקה אף על גב דיש קמיצה דלא בעיא צפון כגון מנחת נדבה כמו כן אינה דוחה שבת מיהו נ'ל לדחות דה'נ לא מיירי במנחת חוטא דהא אינה דוחה שבת אלא מיירי במנחת העומר ומנחת תמיד שהן בציבור והן ודאי לא בעו צפון אבל מנחת חוטא לד] בעי' צפון דאיתקש לחטאת בהמה שבאה חליפתה בעשירות. ברו'ך: והרב רבי חיים גריס מה חטאת העוף טעונה יסוד דכתיב והנשאר בדם ימצה אל יסוד המזבח אף מנחה טעונה הגשה כנגד היסוד לה] והכי מוכח פרק כל המנחות באות מצה (מנחות דף סא.) [גבי] ואלו טעונות תנופה לוג שמן של מצורע ואשמו [דאמרינן התם] לפני ה' במזרח והאמרת לפני ה' במערב פירוש בהך לו] שמעתיה ומשני ה'מ מנחה דאיקרי חטאת וחטאת טעונה יסוד וקרן דרומית מזרחית לא היה לה יסוד אבל הכא לפני ה' קרינא ביה והשתא כולה בדרום ליכא למימר משום יסוד וכולה במערב נמי לא משום דכתיב (ויקרא ו) אל פני המזבח דהיינו דרום מכל מקום איצטריך לפני ה' דלא תימא אל פני המזבח גזירת הכתוב הוא אף על גב דלית ליה יסוד ובריש פירקין פירשתי מה שהקשה דגבי גחלים דיום הכיפורים קרי לפני ה' במערב דוקא וא'ת ושאר מנחות מנלן וכי תימא מדאיתקוש כל המנחות לחטאת ואשם בפרשת צו וילפינן משירי הדם שטעונין יסוד אם כן מנחת חוטא לז] תיפוק לי מהתם ועוד מנלן דמקשינן לשירים לקשינהו לתחילת דמים לח] ולא בעי יסוד כחטאת ויש לומר דכתיב לפני ה' במנחת חוטא ובכל המנחות נמי כתיב לפני ה' כי היכי דהאי לפני ה' כנגד היסוד לט] [האי נמי כנגד היסוד] ולא ג'ש ממש [היא] דדבר הלמד בהיקש מבעיא לן אי חוזר ומלמד בג'ש אי לא אלא גלוי מילתא בעלמא הוא מ] ור'ת גריס מה חטאת טעונה ימין אף מנחה כן והיינו דלא כר'ש דאמר לעיל (דף כה.) בא לעובדה בכלי עובדה בשמאל אי נמי אפילו כרבי שמעון וכגון שבא לעובדה ביד דאמר עובדה בימין כחטאת: מא] הגה'ה </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 63
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אף
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אף </span>חטאת בקרן מערבית דרומית. </span>תימה דלא ילפינן מינה מליקה ושמא לא ילפינן אלא מידי דאשכחן דבעי מזבח כמנחה וכן פירש בקונטרס בסמוך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>בדרום </span> קיימת כולה.  על כרחך רבי אליעזר אית ליה ההיא מב] דמה חטאת טעונה יסוד דאי לאו הכי מנא ליה דאמר מערבית ותימה אם כן לפני ה' למה לי דרומית נפקא לן מאל פני המזבח ומערבית מדבעיא יסוד:  שאם</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 64
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שאם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שאם </span>היזה ולא מיצה כשירה. </span>הא דלא פריך מהכא במסכת מעילה פרק חטאת העוף (דף ח:) לרב אדא בר אהבה דאמר לז] דתני רב מיצה דמה דמיצוי חטאת העוף מעכב דמצי למימר הא מני תנא דבי ר' ישמעאל היא לח] דאמר אינו מעכב לעיל פ' איזהו מקומן (דף נב:)  כדאמר תרי תנאי ואליבא דרבי ישמעאל והא דפריך התם לרב הונא דתני הזה דמיצוי אינו מעכב ולא משני דאתא כההוא תנא דאמר אינו מעכב ניחא ליה לשנויי טפי לצדדין קתני: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 64
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הגשות
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הגשות </span>דכתיב והגישה. </span>הוה ליה למימר כדאמרן דמהאי קרא לחודיה לא נפיק: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 64
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שירי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שירי </span>הדם דכתיב. </span>נראה דהיינו שירים החיצונים לט] דבעי קרן מזרחית דרומית: מ]  </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 64
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מפני
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מפני </span>שקרובה מבית הדשן. </span>תימה ולמה הוא הולך עד הקרן שהיה מרחיק מבית הדשן ואין לומר משום דכל דמים טעונין קרן דהא אמר לעיל (דף ס.) גבי מודה רבי יהודה בדמים דנישקליה ונשפוך אדוכתיה ואי כל דמים טעונין קרן מאי קשיא ליה: 


lvr: 51
pgn: 64
dfh: a
trm: יותר <span class='five'>מל'א אמות.
txt:
<span class='five'>יותר <span class='five'>מל'א אמות. </span>פי' בקונטרס כשהיתה  מא] במזרח היה עומד בסובב לפי שבמזרח היה כבש קטן שפנה על סובב אבל במערב לא היה לו כבש לשמאל לפנות בו לסובב וצריך לעלות לראש המזבח ולעמוד בדרומית של קרן והכי תנן במסכת סוכה (דף מח.)  גבי נסכים עלה בכבש ופנה לשמאלו ולא תנן בהו ופנה לסובב ונראה דאין משם ראי' שלא היה כבש לסובב  מב] במערב אם כן כשהיה נותן ארבע מתנות שבחטאת ותנן פרק איזהו מקומן (לעיל דף נג.) פנה לסובב גבי חטאת וכשהיה מגיע לקרן מערבית דרומית היה צריך לחזור על עקיבו ולכך נראה דהיה מג] שם כבש אבל קשה דלא חשיב ליה לעיל (דף סב:) גבי שני כבשים קטנים יוצאים מן הכבש: </span></div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 64
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מן </span>המאוכלות הפנימיות. </span>אומר ר'ת דגבי גחלים של יום הכפורים  לא גרסינן מן המאוכלות מד] הפנימיות דהכא חשבינן להו דשן וביום הכפורים וכן בקטרת של כל השנה בעינן גחלים דוקא כדאמר התם גחלי אש יכול עוממות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 64
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>צבר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>צבר </span>את הגחלים. </span>משום דאמר ושמו שלא יפזר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 64
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דישון
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דישון </span>מזבח הפנימי והמנורה. </span>הקשה ריב'א כיון דתרומת הדשן ודישון מזבח הפנימי והמנורה נבלעים במקומן אמאי מועלין בזה יותר מזה דבתרומת הדשן מועלין כדאמר לעיל ס'פ ב'ש (דף מו.) ובדישון מזבח ומנורה תנן במעילה דלא נהנים ולא מועלים וי'ל דשאני תרומת הדשן דגלי קרא ושמו וכי תימא כיון דנבלעין היכי משכחת בהו מעילה שמא לא היו נבלעין מיד ור'ת אומר דתרומת הדשן לא היה נבלע מדלא חשיב להו ביומא (דף כא.)  בהדי אינך דנבלעין מה] דישון מזבח הפנימי והמנורה ואומר ה'ר יום טוב דאין זו ראיה דה'נ מו] בת'כ (סדר ויקרא פ' ט) דחשיב ב' בתי דשנים הן אחד בדרום דמוראה ונוצה ודישון מזבח הפנימי והמנורה ולא חשיב תרומת הדשן אף על פי שהיתה שם מז] כדתנן בתמיד :  חטאת</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 64
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>חטאת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חטאת </span>העוף כיצד היתה נעשית. </span>משום דדם חטאת קודם לעולה מפרש חטאת תחילה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 64
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מגופה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מגופה </span>של חטאת. </span>מדכתיב והזה מדם החטאת ולא כתיב ולקח דמשמע בכלי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 64
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אוחז
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אוחז </span> בראש ובגוף ומזה . תימה דלא בעי הכא מאי קאמר כדקבעי פ'ק דחולין (דף כב.) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>ואיזה </span>זה קיר התחתון. </span>דאי קיר העליון פעמים שהוא מתמצה לסובב אם עושה למעלה מן הסובב דקיר העליון הוי מן החוט עד הקרנות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 64
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>קמיצה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>קמיצה </span>וחפינה. </span>בכולהו תנינא עבודה קשה:  והקריבו</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 65
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והקריבו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והקריבו </span>מה תלמוד לומר. </span>וא'ת דבפ'ק דחולין (דף כא:) דריש  כד] לדרשא אחרינא הא איצטריך לכדדרשינן הכא וי'ל דהכא דריש מדסמכיה לתורים ובני יונה ש'מ פרידה אחת והתם דריש מדסמכיה כה] לוהקטיר ואין לומר דדרשינן תרתי משום וי'ו דוהקריבו דהא בחולין הוא רבי ישמעאל דלא דריש וי'ו פ' אלמנה  (יבמות דף סח:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 65
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>עוף
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עוף </span>שלא קבע לו צפון אינו דין שלא קבע לו כהן. </span>וא'ת קמיצה תוכיח דלא קבע לה צפון וקבע לה כהן כו] ויש לומר מה למנחה שטעונה הגשה ותנופה  וקידוש קומץ כז] וכלי שרת וא'ת נילף מדאיתקש חטאת למנחה כדאמרינן לעיל ונראה דמסתבר ליה דלא תהוי מליקה עבודה יותר משחיטה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 65
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>בן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בן </span>עוף שקבע לו כהן אינו דין שיקבע לו כלי. </span>וא'ת קמיצה תוכיח שקבע לה כהן ולא קבע לה כלי כח] וי'ל מה למנחה שכן אינה מיני דמים וא'ת מה לבן צאן שכן מין זבח אבל עוף לא חשיב ליה מין זבח בפ'ק (לעיל דף ח:) וי'ל דהיינו משום דקים לן שהוא ביד אבל כט]  אי הוה בכלי הוה חשיב מין זבח וא'ת מה לבן צאן שכן טעון צפון על כן נראה דמעיקרא סמיך אהיקשא דזאת התורה דילפינן מינה מה עולה טעונה כלי דעופות נמי כתיבי בההוא עניינא מדפריך פ'ק דחולין (דף כב.)  ביום מביום צוותו נפקא ובמגילה פרק הקורא למפרע (דף כ:) גבי כל היום כשר למליקה דרשינן בגמרא מביום צוותו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 65
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>תלמוד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תלמוד </span> לומר הכהן ומלק ל]  בעצמו של כהן. וא'ת ונילף מדאיתקש לעיל חטאת העוף למנחה וי'ל חטאת איתקש עולת העוף לא איתקש ועוד כיון דאיכא לאוקומי היקש לא מפקא מק'ו דהכא ועוד דאדרבה נקיש בהיקשא דזאת התורה לעולה דבעיא כלי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>וכי </span>תעלה על דעתך שזר קרב למזבח. </span>ואפילו מאן לא] דלית ליה הך סברא גבי הצתת אליתא (יומא דף מה.) משום דהא אפשר דקאי אארעא ועביד במפוחא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 65
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אף
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אף </span>מליקה בראש מזבח. </span> חטאת ועולה ילפי מהדדי גבי מול עורף ולענין בעצמו של כהן בג'ש נאמר כאן ומלק ונאמר להלן ומלק אבל להצריך לחטאת מליקה בראש המזבח כעולה לא ילפינן משום דעולה לא ילפא אלא מהיקשא דהקטרה ודבר הלמד בהיקש אינו חוזר ומלמד בג'ש מדרבי יוחנן כדאמר פרק איזהו מקומן (לעיל דף מט:)  וא'ת בפ'ק דקדושין (דף לו.) דאמר דמליקה אינה כשירה בנשים דאיתקש להקטרה ובהקטרה כתיב בני אהרן ולא בנות אהרן תינח מליקה דעולה מליקה דחטאת מנלן דבר הלמד בהיקש אינו חוזר ומלמד בג'ש וי'ל דגלוי מילתא בעלמא הוא כהן ולא כהנת וא'ת ורבי שמעון דנפקא ליה בפרק קמא דחולין (דף כא:) עולת העוף ממול עורף מהיקישא דכמשפט חטאת העוף ולית ליה ג'ש דהכא א'כ מנא ליה בחטאת העוף דבעינן כהן שתהא בעצמו של כהן וי'ל דחטאת נמי ילפא מעולה מהיקישא דכמשפט: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 65
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דמו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דמו </span>כולו. </span>נראה דחטאת לא בעי דמו כולו מדלא קתני בה הקיף בית מליקה למזבח: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 65
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואם </span>עשאה למטה מרגליו ואפילו אמה אחת כשירה. </span>אף על גב דכתיב ומלק והקטיר ונמצה לא בעי מקום הקטרה ממש כי היכי דלגבי דם חשיב לב] סמוך לקרן אמה אחת:  הבדיל</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 65
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הבדיל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הבדיל </span>בחטאת ולא הבדיל בעולה פסול. </span>בחטאת ניחא כדדרשינן בת'כ חטאת היא שאם מלקה שלא לשמה פסולה וה'ה דכל ששינה בה פסולה אבל בעולה קשה מנלן ועוד דמהקטרה ילפא מה הקטרה הראש בעצמו והגוף בעצמו לא] אף כאן כו' ומה הקטרה אינה מעכבת אף הבדלה אינה מעכבת וכן קשה ממליקת לב] עוף שעשאה למטה כיון דעשאה למטה מהקטרה ילפא דון מינה ומינה וכי היכי דלא הקטיר למעלה כשר לא מלק למעלה נמי כשר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 65
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כיצד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כיצד </span>קרב המתיר. </span>כל הנך משניות דהכא ודפ'ק דמכילתא ודמנחות צריכי לדקדק אמאי צריכי כולהו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 65
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>קעביד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>קעביד </span>מעשה עולה בחטאת. </span>מה שזה למעלה וזה למטה לא חשיב ליה שינוי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 65
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ורבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ורבי </span>אלעזר בר'ש סבר מיצוי בחטאת לא מעכב. </span>הילכך אם רצה להבדיל יבדיל ולא ימצה אחר הבדלה ולא עביד מעשה עולה  לג] ואי משום דשינה בהבדלה [כיון דלא מיצה] כמעשה עולה א'כ כי מבדיל הוי חיתוך בשר בעלמא כך פירש בקונטרס וקשה דבפ'ק דחולין  (דף כא:) דדריש רבי אלעזר בר'ש כמשפט חטאת העוף מה להלן כשהוא  לד] אוחז הראש בגוף ומזה ויליף מיניה בעולת העוף שאין חותך אלא רוב שנים היכי יליף הא אי בעי מבדיל לגמרי בחטאת והיינו יכולין לפרש כשהוא לה] אוחז הראש בגוף ומזה אם ירצה קאמר ומדקאמר מה להלן בסימן אחד היינו שאם ירצה לא יחתוך כ'א סימן אחד אבל קשה מברייתא דהתם לעיל לו] דקתני שנים או רוב שנים ומפרש התם שנים לרבנן או רוב שנים לר' אלעזר בר'ש לוקמה כולה כרבי אלעזר בר'ש דאי בעי שנים ואי בעי רוב שנים לז]  ובפרק העור והרוטב (שם דף קכג.)  נמי גבי טלית שנקרעה רובה שוב אינה חיבור וטהורה ומוקי לה בטלית טבולת יום דכיון דלא חס עלה ואטבלה ליכא למימר דילמא חייס ולא קרע רובה אבל כשאינה טבולת יום גזרינן ופריך אלא מעתה לח] לרבי אלעזר בר'ש ליגזר דילמא לא אתי למיעבד רובא והשתא לט] אי אין אסור לחתוך כל השנים ל'ל למגזר שם כלל דילמא חייס ונראה לפרש כל סוגיא זו בהבדלה שלאחר הזאה אבל קודם הזאה כולי עלמא לא פליגי דפסולה דאמר קרא לא יבדיל ודוקא רבי שמעון בן אליקים דלקמן אית ליה הך סברא לרבי אלעזר בר'ש דיכול להבדיל כל השנים ואפילו קודם הזאה ולית ליה איסור פסול בהבדלה כלל דהא מפרש לא יבדיל דקרא אין צריך להבדיל וסוגיא דחולין פרק קמא (דף כא:) וההיא דהעור והרוטב (שם דף קכג.)  דלא כוותיה אלא כרב חסדא ורבה ואביי והכי פירושא דכולה שמעתא מאי בינייהו פי' מאי טעמייהו אמר רב חסדא מיצוי חטאת העוף מעכב איכא בינייהו דרבנן סברי מיצוי חטאת העוף מעכב וכשהזה עדיין לא נגמרה מצוותה הילכך כשהבדיל סימן שני לאחר הזאה לא חשיב מחתך בשר בעלמא ופסול משום שעשה מעשה עולה בחטאת שיש כאן הבדלה בשנים קודם מיצוי כמו בעולה ור'א בר'ש סבר דמיצוי אינו מעכב וכבר נגמרה כל מ] מצוותן וכשמבדיל לאחר הזאה אינו אלא מחתך בשר בעלמא והשתא צ'ל מא] דרב חסדא [סבר] דשהייה בסימן שני בעולת העוף לא מעכב דאי מעכב אמאי פסול לרבנן כשהבדיל לאחר הזאה אין כאן מעשה עולה שהרי שהה ואין הכשרה של עולה בכך ואי אפשר לו לעשות הזאה בין מליקת סימן ראשון לסימן שני שלא ישהה ורבה מפרש שהייה בסימן שני בעולת העוף מעכב איכא בינייהו דלרבנן לא מעכב ולרבי אלעזר בר'ש מעכב ואביי מפרש דרוב בשר מעכב איכא בינייהו ורבנן סברי רוב בשר לא מעכב ולכך זימנין דלא חתיך רוב בשר עם סימן הראשון מב] (מ'מ אסור להבדיל עם סימן הראשון אפילו לאחר ההזאה) גזרינן אטו היכא דלא חתך רוב בשר ור'א ברבי שמעון סבר רוב בשר מעכב ולכך לא פסל דאין כאן מעשה עולה שכבר חתך רוב בשר עם סימן ראשון וכשמבדיל לאחר ההזאה מתה עומד ומבדיל ופסול מג] לאביי דפ'ק דחולין (דף כ:) דפריך תקשי לך עולת העוף דבעיא שני סימנין וכי מתה עומד ומולק ולית ליה טעמא דכדי לקיים מצות הבדלה והדר קאמר אמרוה רבנן קמיה דרבי ירמיה פי' הנך טעמי דרב חסדא ורבה ואביי אמר להו לא שמיעא להו הא דאמר ר'ש בן אליקים משום רבי אלעזר בן פדת אומר היה ר'א ברבי שמעון שמעתי שמבדילין בחטאת העוף ומאי לא יבדיל א'צ להבדיל פי' ולא צריכין לכל הנך טעמי מד] דפריש רב חסדא ורבה ואביי ואף קודם ההזאה מותר להבדיל וא'ת דלדידהו דאסור להבדיל קודם הזאה ואפילו לרבי אלעזר בר'ש א'כ מאי קאמר לעיל מתניתין דלא כר'א בר'ש הא לכאורה מתני' קודם הזאה דומיא דרישא דקתני חטאת העוף כיצד היתה נעשית מלק ראשה ממול ערפה ואין מבדיל ומזה מדמה על  קיר</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 66
dfh: a
trm: מעתה גבי בור דכתיב ולא יכסנו כו'.
txt:
<span class='five'>מעתה גבי בור דכתיב ולא יכסנו כו'. </span>מכל לאוין שבתורה כגון לא תחסום לא תאכלו כל נבילה לא תלבש שעטנז לא קשיא ליה למאי כב] כתביה אם לא ללאו אבל הא דמסברא הוה אמינא דמבדיל לפי שצריך לדם אמרינן דכי כתיב לא יבדיל אין צריך להבדיל קאמר וגבי בור נמי מסברא הוה אמינא דחייב לכסותו וכי כתיב לא יכסנו אין צריך לכסותו קאמר:  הדרן עלך קדשי קדשים </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>חטאת </span>העוף. כמעשה חטאת לשם חטאת כשירה. </span>זו היא מצוותה כג] ואגב אחריני נקטיה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 66
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>למעלה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>למעלה </span>כמעשה כולן פסולה. </span> כד] אף שעשה העבודה כתקנה והיינו באכילה אבל בעלים נתכפרו לשמואל דאמר לעיל פרק ב' (דף כו:) כיון שהגיע דם למזבח נתכפרו בעלים כה] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 66
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>למטה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>למטה </span>כמעשה כולן פסולה. </span>בסוף פירקין דלעיל (דף סה:) פירשתי דלא ידעינן מנא ליה עיכובא בעולה:  נימא</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 66
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>נימא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נימא </span>דלא כר'א בר'ש. </span>לעיל (דף סה: ד'ה ורבי) פירשתי:  כח] </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 66
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>חטאת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חטאת </span>העוף כמעשה עולה פסולה דשני במליקה. </span>פי'  כט] מלק ב' סימנין והבדיל וכי קאמר שני בהזאה היינו שלא הזה אלא מיצה והכל עשה למטה כדין חטאת ולא מצי לפרושי שני במליקה שעשאה למעלה דהא מליקה בכל מקום כשירה ובשני בהזאה ליכא לפרושי ל] שהזאה למעלה משום דקאי על רישא דקתני עשאה למטה וכן בבא דעולת העוף כמעשה חטאת דקאמר דשני במליקה היינו שלא מלק רק סימן אחד וכי קאמר שני במצוי היינו שלא מיצה אלא הזה תחת המיצוי והכל למעלה ולא מצי לפרושה דשני במליקה ובתר הכי דשני במיצוי וכגון שעשאה למטה כדין חטאת דהא קאי על רישא דקתני עשאה למעלה ובענין זה אתיא כולה בפשיטות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 66
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דשני
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דשני </span>במליקה נימא דלא כרבי יהושע דאמר אין מועלין. </span> לא] תימה לי טעמא דרבי יהושע משום שעשאה למטה ובסימן ראשון נפסלה מעולת העוף וגם הזה למטה כחטאת העוף לכך נמשכה להיות כחטאת כך מפרש רב אשי טעמא לקמן אבל הכא מלק סימן אחד כחטאת למעלה אין זה פסול עולה בסימן ראשון וגם לא הזה (הכא) דהשתא לא נמשכה להיות כחטאת כיון שלא הזה וגם לא נפסל בסימן ראשון ממעשה עולת העוף. ברו'ך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 66
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואלא </span>במיצוי. </span>משמע דכל הך בבא דעולה מיירי במיצוי ותימה כמעשה חטאת לב] היכי מיתוקמא דשני במיצוי דאי עשה הזאה ואח'כ מיצוי אמאי מיפסלא עולה בכך כיון שעושה אח'כ מיצוי מדם הנפש ואי משום דדרשינן בסוף פירקין דלעיל  (דף סה.) דמו כל דמו וכיון דעבד ליה הזאה ליכא כל דמו במיצוי לא מסתבר שאם נשפך מעט לג] מהדם שתפסל בכך וה'נ מ'ש וכי תימא דלא מוקי במיצוי אלא ההיא דכולן מועלין בהן דקאי אפי' עשאה לעולת העוף למטה כמעשה חטאת לשם חטאת אבל הך רישא מיירי דשני במליקה א'כ בלאו הנך דיוקי דקדייק ואזיל הוה מצי לאקשויי רישא וסיפא במליקה ומציעתא במיצוי דבבא דחטאת העוף אוקימנא רישא דשני במליקה וסיפא בהזאה והך בבא דעולה מיתוקמא דשני במליקה כדפרישית ונראה לפרש דלעולם מיירי הך בבא דעולה דשני במיצוי וגרעא [מנשפך מעט] משום דמיד כשהזה והגיע דם למזבח נתכפרו בעלים מדשמואל דלעיל פ'ב (דף כו:) והרי נתכפרו בפסול ולא מהני מה שמתמצה אח'כ כיון דכבר נתכפרו ומיהו תימה הוא לומר דנתכפרו כשעשה עבודה שלא כדינה דלא דמי לנתנו על הכבש לד] ועל היסוד שהעבודה כמצותה אלא ששינה מקומו  לה] ונראה כפי' הקונט' דכמעשה חטאת היינו שלא עשה מיצוי אלא הזאה  לו] למ'ד מיצוי [בחטאת] לא מעכב ופסולה משום דלא עשה מיצוי בעולה זו לז] דליכא לפרושי דשני במיצוי שעשה המיצוי למטה דהא קאי ארישא ועוד דהיינו סיפא (עשאה למטה) דקתני עשאה למטה כמעשה כולן וה'פ [הקונטרס] לעיל גבי חטאת כמעשה עולה ומפרש דשני בהזאה היינו שלא הזה אלא מיצה גרידא ומיהו עדיין מה לו להש'ס לדקדק על בבא זו אלא במיצוי דמשמע שאין יכול להקשות בענין אחר רישא וסיפא במליקה ומציעתא במיצוי בלאו הכי יכול להקשות דבבא דחטאת אוקימנא רישא במליקה וסיפא בהזאה ופלוגתא דר'א ור' יהושע במליקה ונראה שאין הש'ס מתמיה על סיפא דבבא דחטאת במאי דמיירי דשני בהזאה כיון דלא משכחת בה פסול בשינוי דמליקה דמליקה בכל מקום במזבח כשירה וא'ת אי לא שני אלא במיצוי אמאי מועלין בהן למאן דאמר היתר שחיטה שנינו בריש מסכת מעילה (דף ה.) וזה היה לו היתר שחיטה ויצאה מידי מעילה וכן חטאת שעשאה למעלה כמעשה כולן ואפילו כמעשה חטאת לשם חטאת וקתני סיפא דמועלין בה אמאי הרי היה לה שעת הכושר והיתר מליקה:  והרי</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 67
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והרי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והרי </span> קדשי קדשים ששחטן בדרום כו' כו] . משמע דמן התורה מועלים דק'ו דאורייתא הוא ותימה דלא מקשה מהכא לרבה דאמר בריש מעילה קדשי קדשים ששחטן בדרום אין מועלין בהן מן התורה ומאי איצטריך ליה לאקשויי התם חדא מגו חדא וי'ל דלרבה מעילה דר' אליעזר דהכא נמי מדרבנן דעולה שעשאה למטה כשחיטת דרום היא וק'ו דקאמר ר' אליעזר היינו שיש להם לבית דין לתקן מעילה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>לדבר </span> שיש בו איסור והיתר כז] . וא'ת חטאת כח] העוף ששינה את שמה לשם חטאת העוף דיולדת תוכיח ששינה את שמה לדבר שאין בו מעילה ומועלין בה כט] והא פסולה היא כדאמר בפ'ק (דף ט:)  לשם חטאת יולדת לשם חטאת נזיר פסולה הני עולות נינהו ומיהו למאי דמסקינן בגמרא דנחית רבי אליעזר לטעמיה דרבי יהושע משום דנמשכת ונעשית חטאת העוף ניחא ועוד י'ל דר' יהושע הוה מצי לאהדורי זאת תורת החטאת תורה אחת לכל החטאות כדקאמר ר'ש בפ'ק דמנחו' (דף ג:) וא'כ אין מועלין בה דהא כשירה הויא:  ל] </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>א'ר </span>אליעזר אשם ששחטו בצפון לשם שלמים יוכיח דמועלין. </span> לא] תימה לי אימת מועלין אי לאחר זריקה ליכא מעילה דהא מותר באכילה ואי לפני זריקה לב] כפרש'י עולת העוף נמי לפני הזאה ומיצוי מודה ר' יהושע דמועלין לג] דאכתי לא נמשכה להיות כחטאת העוף לד] וצ'ל דר'א לטעמיה דאמר אשם שלא לשמו פסול כחטאת ומיירי לאחר זריקה. לה] ברו'ך. תימה לי לימא ליה שכן שינה את שמו לדבר האסור ולדבר המותר כדקאמר במתני' וכי פריך בסמוך לימא ליה שינוי בעלים  לימא ליה הא דפריך במתני'. ברו'ך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 67
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>בשינוי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בשינוי </span>בעלים. </span>ה'נ הוה מצי למימר אשם מצורע שקבל לו] דמו בדרום בכלי לשם שלמים יוכיח שהרי שינה שמו ושינה מקומו ושינה מעשיו דצריך קבלה ביד כדאמר בריש איזהו מקומן (לעיל דף מז:) שני כהנים מקבלין את דמו אחד ביד ואחד בכלי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 67
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>חטאת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חטאת </span>העוף שעשאה למעלה כו'. </span>משאר קדשי קדשים ששחטן בדרום לשם קדשים קלים לז] לא פריך שימשכו אלא מקינים דאמרי' (יומא דף מא.) אין הקינים מתפרשות אלא או בלקיחת בעלים או בעשיית כהן  לח] הילכך תיהני נמי הכא שתימשך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 67
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ועולת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ועולת </span>העוף למטה ליתא. </span>מתוך דברי רב אשי משמע דאי היתה למטה אע'פ דהאי בסימן אחד והאי בשני סימנין לא היתה נמשכת ונעשית חטאת העוף ותימה א'כ גבי חטאת העוף כיון דאמר מר מליקה בכל מקום במזבח כשירה למה ליה למימר מכי מלק בה סימן אחד מיפסלא בה  לט] האמר כיון דאין בה שינוי מקום אינה יכולה להימשך ועוד קשה דמשמע אם היתה נפסלת למעלה היתה נמשכת לעולה מ] שהרי המקום גורם לה להמשך אם כן גבי עולה למה ליה טעמא דהאי בסימן אחד והאי בשני סימנין מא] היתה נמשכת מחמת המקום ונעשית חטאת העוף ומפרש ה'ר חיים דכלל זה יהא בידך דלעולם אין הקרבן נמשך ליעשות קרבן אחר אלא מחמת שני טעמים שממשיכין אותו לפי שהיו פסולין בראשון וכשרים בשני הילכך גבי עולה צריכין שני טעמים דפסולה למטה וגם הכשרה בשני סימנין וכן חטאת העוף שעשאה למעלה אם היתה למעלה פסולה היתה נמשכת מכח שני טעמים ואם תאמר עולת העוף שעשאה למעלה כמעשה חטאת תימשך ותיהוי חטאת דהא יש כאן שתי פסולות לעולה והכשירן לחטאת שהרי לא הבדיל והזה וי'ל שהמליקה מושכתו ובסימן ראשון ליכא פסול של עולה דנימא שתימשך ותיהוי חטאת והזאה מילתא אחריתי היא:  בתרי</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 67
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>בתרי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בתרי </span>גברי מי אמר. </span>תימה היכי ס'ד מעיקרא שתימשך עולת לאה ותיעשה חטאת רחל ושמא ס'ד בשהתנה אם תיפסל לגבי דידה שיועיל לחבירתה אם יוכל ומסיק בתרי גברי מי אמר דלא מיירי כלל בהתנו ומיהו לא משמע לישנא הכי ונראה דמיירי  לה] בשחייבין כל אחת חטאת ועולה ונתנו קן אחד לכהן לעשות ממנו חטאת לזו ועולה לזו והוברר איזו לחטאת ואיזו לעולה לו] והכי פריך דנהי דהקרבת עולה למטה תימשך ותהיה חטאת ותפטר מן החטאת שהיא עצמה חייבת ומשני בתרי גברי מי אמר דהיינו תרי גברי דכשנתנו שתיהן לכהן חטאת לרחל ועולה ללאה והכהן טעה לז] להקריב עולת לאה למטה כמעשה חטאת לשם חטאת שהיה סבור שהיא חטאת רחל איך תפטר לאה מחטאת שהיא חייבת משום דנמשכת עולתה ונעשית חטאת הרי לשם רחל עשאה ויש כאן שינוי בעלים וא'ת אמאי לא פריך מרישא דתנן במס' קינים (פ'ג מ'א) אחת לזו ואחת לזו שתים לזו ושתים לזו לח] [ג' לזו] וג' לזו [ד] מחצה כשר ומחצה פסול חציו למעלה וחציו למטה את שלמעלה מחצה כשר ומחצה פסול ואת שלמטה מחצה כשר ומחצה פסול פי' כל קן וקן עומד בפני עצמו ולא שעשה מכל אחת חציו למעלה וחציו למטה אלא שלשה קינים שלימים עשה למעלה וג' שלימים עשה למטה והשתא מאותן שלימים שלמעלה אין כשר אלא העולות ומאותן שלמטה החטאות ואי בהנך דלמטה שתים מהן של אשה אחת לא מיפסלי מינייהו אלא פרידה א' דהא מיחייבא ג' חטאות וממשכה עולה ונעשת חטאת ואמאי תני דשלמטה מחצה כשר ומחצה פסול וי'ל דקתני הכי משום דאימר שלשתן של אשה אחת ואגב גררא לט] יפרש סיפא דהך בבא אחת לזו שתים לזו שלש לזו עשר לזו מאה לזו עשה כולן למעלה כו' עד חציה למעלה וחציו למטה המרובה כשר פירוש אותן ארבע נשים של אחת ושל שתים ושל שלש ושל עשר לא יצאו כלל ידי חובתן דאינן יודעות אם כל קיניהן למעלה דמתיין חטאות או כל קיניהן למטה דמתיין עולה אבל אותן של מאה  מ] אמרינן (קינין פ'ג) יש מהן מ'ב למעלה ומ'ב למטה דבין כולהו  מא] קט'ז קינין וכשעשה נ'ח למעלה ונ'ח למטה דל מינייהו ט'ז דמספקא להו בהך נשי פש להו מ'ב ומתכשרי להו לכל הפחות מ'ב חטאות ומ'ב עולות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 67
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>חטאת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חטאת </span>ועולה. </span>לא הוה צריך למיתני אלא סתומה ומפורשת דבחטאת ועולה אין מרויח כלום:  נתנתן</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 68
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>נתנתן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נתנתן </span>לכהן ואינה יודעת מה נתנה. </span>בחנם דחק הקונטרס לאוקמה בשקבעה נדרה עם חובתה דהך בבא מיתוקמא שפיר בשלא קבעה יח] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 68
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כשהוא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כשהוא </span>חי קולו אחד כשהוא מת קולו ז'. </span>מפרש במסכת קינין (פ'ג מ'ו) קרניו לחצוצרות משמע דבאות שלא מן הכסף וכן משמע בפרק כל הצלמים (ע'ז דף מז. ושם) דבעי רמי בר חמא המשתחוה לבהמה קרניה מהו לחצוצרות ותימה דבהקומץ רבה  (מנחות דף כח.) תניא חצוצרות היתה באה מן העשת של כסף מיהו מההיא לא קשה כולי האי דהתם בשל משה שלא היו כשרות לדורות כדמשמע התם אבל קשה ממסכת תמיד (דף לו) דתנן ושתי חצוצרות של כסף בידם משמע דאף לדורות בשל כסף ותירץ ר'ת דשני ענייני חצוצרות היו של כהנים בשל כסף ושל לוים בשל קרני בהמה לכלי שיר ועוד י'ל דחצוצרות דקינים ודמסכת ע'ז היינו שופר כדאמר בסוף במה מדליקין  (שבת דף לו.) ובפרק לולב הגזול (סוכה דף לד.) דאישתני שמהתייהו חצוצרתא שיפורא שיפורא חצוצרתא ובסוף במה מדליקין (שבת דף לו.) איכא ברייתא שקוראה לחצוצרות שופר ומיהו קשה דבמסכת עבודה זרה איירי במכשירי קרבן כדאמר התם ועל הקרבן לא היו תוקעין בשופר אלא בחצוצרות כדכתיב ותקעתם בחצוצרות על עולותיכם ועל זבחי שלמיכם (במדבר י) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 68
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אימר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אימר </span>דא'ר יהושע (בן לוי) לאפוקה מידי מעילה למיסק ליה לחובה מי אמר. </span>תימה מ'ש זו מזו וי'ל דכי האי גוונא אשכחן פ'ק דמנחות (דף יב.) דזריקה מועלת ליוצא ושירים שחסרו בין קמיצה להקטרה שאסורין באכילה והקטרתן מוציאן מידי מעילה וזריקת פיגול (ר'ל) בפ'ק דמעילה (דף ג:)  דמפקא מידי מעילה אע'ג דלא עלה לשם חובה וי'מ דמדאורייתא נמשכה ונעשה חטאת גמורה ותקנתא דרבנן היא דאינו עולה לשם חובה וצ'ל דקסבר ר' יהושע אין שחיטה לעוף מן התורה וחולין בעזרה לאו דאורייתא יט] כדאמר בנזיר (דף כט.) גבי מדיר בנו בנזיר למ'ד כדי לחנכו במצות ואי נמי קסבר חולין בעזרה דאורייתא חיה ועוף לאו דאורייתא כדאשכחן כ] גבי ר'ש בפ' כיסוי הדם  (חולין דף פה:) דקסבר דאורייתא ואפ'ה חיה ועוף לאו דאורייתא ולית ליה ההיא דרשה כא] בפ'ב דקדושין (דף נז: נח.) דמרבה בעופות וא'ת למ'ד לאו דאורייתא למאי איצטריך קרא לחטאת העוף באה על הספק דהא ר' יוסי בר חנינא דאמר לאו דאורייתא כדמוכח בנזיר ומצריך קרא לחטאת העוף באה על הספק וי'ל דאתא קרא למימר להביא על הספק כמו בבהמה אשם תלוי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 68
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מלק
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מלק </span>בשמאל או בלילה אין מטמאין בבית הבליעה. </span>לכאורה כולה מתניתין ר'ש היא דאמר לקמן בפרק המזבח מקדש (דף פד.)  שכל שפסולו בקודש אם עלה לא ירד דהא אמרינן בגמרא דמליקה המתרת את האיסור פי' דאם עלה לא ירד אינה מטמאה בבית הבליעה ומליקת לילה לר' יהודה תרד כדאמר בפ' המזבח מקדש  (שם) פרט לנשחטה בלילה וכן לעיל דתנן וכולן אין מטמאין בבית הבליעה והיינו בשחיטת דרום כב] דתרד לר' יהודה כדאמר  כג] בשמעתין קמייתא דמעילה (דף ב:) אלא מתניתין ר'ש היא ותימה אי כר' שמעון האמר דמליקת שמאל מליקה גמורה היא למאי דגרס ר'ת לעיל בפ'ב (דף כד:) מלק בשמאל פסול ורבי כד] יהודה מכשיר וי'ל דסבר ליה כוותיה בחדא ופליג עליה בחדא א'נ מודה ר' יהודה בעוף דכל שפסולו בקודש אם עלה לא ירד דהנך תלתא מיעוטי דלקמן בבהמה כתיבי ומיהו על כרחין חד מינייהו בעוף דלא תימא כל פסולי דעוף אם עלה לא ירד: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 68
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שחט
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שחט </span>חולין בפנים וקדשים בחוץ. </span>בגמ' נפקא לן כה] דמשום שחיטה אינה מטמאה בבית הבליעה אע'ג דאינה מתרת את האיסור: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 68
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מלק
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מלק </span>בסכין. </span>פירש בקונטרס  דמחליד לפי שנועץ ראשו של סכין משום דאינו רוצה לחתוך רוב בשר קודם הסימנין ואי אפשר לומר כן בפ' קמא דחולין (דף כ:)  דהתם קרי ליה מחליד אע'ג דסלקא דעתך שחותך רוב בשר והתם פי' בקונטרס דלאחר שנתפרקו פירקי העצם כו] נינעץ הסכין תחת העצם והויא חלדה ולפי' זה לא איירי בסכין רחבה ונראה דחשיב חלדה לפי ששוחט הסימנין ממטה למעלה ואפילו בסכין רחבה:  ושניסמית</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 68
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ושניסמית
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ושניסמית </span>עינה. </span>היינו שנחטטה דמחוסר אבר וממעטינן לה בפ'ק דקידושין (דף כד:) מדכתיב מן העוף ולא כל העוף פרט לשיבש גפה ולא כמו שפירש בקונטרס משום הקריבהו נא לפחתך וא'ת ל'ל קרא למחוסר אבר הא אפילו לבני נח אסור כדדרשינן לקמן פ' בתרא  (דף קטז.) ופ'ק דע'ז (דף ה:) ח] הבא בהמה שחיין ראשי איברים שלה וי'ל דאי לאו דכתיב קרא בישראל הוה מוקמינן קרא דבני נח לישראל ולא לבני נח כדאמר בפ' ד' מיתות  (סנהדרין דף נט.) כל מצוה שנאמרה לבני נח ולא נשנית בסיני לישראל נאמרה ולא לבני נח א'נ הוה אמינא דכיון דאישתרי בעל מום בעופות לישראל טפי מבהמה אישתרי אפי' מחוסר אבר א'נ הוה מוקמינן מכל החי דכתיב בבני נח ט] דדוקא בהמה שמצינו שנאסר בה מום לישראל : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 68
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>רב שמאל ולילה כו'. </span>כולה הך סוגיא כר'ש כדפרישית במתני' ושמאל ולילה דאין מטמאין  י] דאם עלו לא ירדו וזר וסכין דמטמאין יא] [א] (ירדו) לר'ש דכיון דאירע פסול יב] [קודם שחיטה] כמו דחנקינון דמי וירדו דאין פסולן בקודש שלא נתקדש בכלי וכל שפסולו בקודש דלא ירד היינו שאירע פסול משנשחט ונתקדש בקדושת כלי ולא כמו שפי' בקונטרס לקמן בפ' המזבח מקדש (דף פד.) אין פסולו בקודש שאירע פסול קודם ביאתו לעזרה כגון רובע ונרבע דנרבע בעזרה מאי איכא למימר ועוד דשחיטת דרום ר'ל במעילה דתרד לר'ש ולאו דוקא  יג] ר'ש רובע ונרבע דה'ה זר במליקה ובקמיצה תרד [ב] דעל יד] כרחיך למאי דבעי למימר רבה דשחיטת דרום תרד לר'ש ושמאל ולילה דאין מטמאין בבית הבליעה ואם עלו לא ירדו טעמא בכל מקום כדמפרש הכא שמאל דאית ליה הכשר' ביום הכפורים ולילה לאיברים ופדרים ורבי יהודה ממעט לילה אע'ג דאית ליה הכשר' ושמאל נמי טו] ה'ל הכשר' וממעט דאין לומר דלא ממעט אלא ג' דברים משום דתלתא מיעוטי כתיבי דהא מלקה זר ובעל מום תרד לר' יהודה וכן שחיטת דרום וא'ת ומה בין טז] שחיטת דרום לרבי יהודה לפסח וחטאת שלא לשמו [ג] דרום נמי כשר בשאר קדשים וי'ל דדרום דמי לנשחט בחוץ דתרוייהו יז] פסולי מקום ומהאי טעמא היה רוצה לומר רבה לר'ש דתרד וא'ת דהכא משמע דלרב לא הוי פסול זר כפסול שמאל ובפ'ק דמנחות (דף ו:) משווה להו לענין אם קמץ יחזיר וי'ל דהתם אין תלוי בהכשר דהא מכשר ר' יהודה בן בתירא בכל הפסולין כולן. הגה'ה נ'ל פירוש דכל שפסולו בקודש היינו כל שפסולו כשר בעלמא בקודש דהא לשון זה תנן לקמן בפ' המזבח מקדש (דף פד.) גבי אם עלו לא ירדו והתם נמי מפרש לכל אותם שלא ירדו היכן כשרים בעלמא ולעיל פ'ה (דף נא.) [ד] מפרש להו לן בדם כשר שהרי לן כשר באימורים וכן כולהו יח] ובשמעתא נמי מפרש מ'ש שמאל דאינו מטמא דאית ליה הכשיר' ביוה'כ ולילה באיברים ופדרים וזר וסכין מטמאין דלית להו הכשיר' בעלמא ור' יוחנן דאמר מליקת זר אין מטמאה משום דאית ליה הכשירא או בשחיטה או בבמה וכן בהמה בעלת מום דלא תרד לר'ע בדוקין שבעין הואיל וכשר בעופות ולרבנן נמי אי משכחת ליה בבהמה הכשירא לא תרד ולרבי שמעון נמי בעי הכשירא בעלמא דהיינו פסולו בקודש ולהכי תנן גבי אתנן וכלאים ירדו דלית להו הכשירא בעלמא והא דר' יהודה בעצמו אומר מפני מה לן בדם כשר שכשר באימורין [ולן] באימורין [שכשר] בבשר לאורויי דשאר עבודות ילפינן [ה] מלכתחילה או מבמה אבל עבודות דם לא ולהכי קאמר ירדו בג' דמכשירן ר'ש דאינו חושש [ו] כיון דמשכח הכשירא בשום מקום אבל עבודות דם שפיר יליף ר' יהודה מעבודות דם אפי' מהכשירן ולהכי שלמעלה שלמטה שבפנים שבחוץ לא ירד וטריפה [ז] ירד אפי' לר'ש אפי' לר'ע דיליף בהמה מעוף אע'ג דאשכחן הכשירא בעוף טריפה במליקה אם תתרץ התם מצוותו בכך הא ילפינן שמאל לא ירד מהכשר דיוה'כ י'ל דתרתי לא ילפי בהמה מעוף וגם שלא בהכשרו ממצוותו בכך אי נמי לא ילפינן פסול של קודם שחיטה כגון טריפה ממליקה שאינו דוגמתו יט] [ח] לא אירע קודם שחיטה וכמדומה לי שכן פירש לנו רבינו הקדוש נ'ע ולא [ט] כמו שבפנים וא'כ אין מטמאין בגדים אבית הבליעה וגם אם עלו לא ירדו [י] הא בהא תליא דהא לישנא דכל שפסולו בקודש גבי תרווייהו תנן לה ובריש מעילה (דף ב:) נמי מדמה להו לתרווייהו ושחיטת עוף קדשים בפנים דאמרינן בסמוך אין מטמאין אע'ג דתרד כדמוכח בפרק השוחט והמעלה (לקמן דף קיא.) דפטר ליה אם העלהו אחרי כן בחוץ ואם לא ירדו בפנים היה חייב בחוץ כדאיתא בפ'ב [כ] התם איכא קרא בסמוך למימר אין מטמאין והא דאמרינן בשחיטת דרום דירדו לרבי יהודה פ'ק דמעילה (דף ב:) אע'ג דאית ליה הכשירא דקדשים קלים ודמים שלמטה למעלה לא ירד אף לר' יהודה מ'מ כיון דשחיטתן חוץ למקומן חשיבי כשוחט חוץ והוו כמאן דחנקינהו דמי ומליקת פסול דקאמר בסמוך אין מטמאה [ל] אין כ] צ'ל כפירש'י שפירש בעל מום דלא אשכחן כהן בעל מום שכשר לעבודה ואפילו בבמה כא] כדאשכחן (דמוכח) לעיל ריש פ'ב (דף טז.) דפריך מה להצד השוה שבהן שכן לא הותרו בבמה אבל מליקת פסול היינו או אונן או טמא או פסול אחר דאישתרי בעלמא ונשפך דמה מן הצואר דלא ירדו משום דכבר נעשית כל השחיטה כהוגן. ברו'ך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 68
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דאית
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דאית </span>ליה הכשירה ביוה'כ. </span>הוה מצי למימר בהולכת אברים אלא כיון דמשכח יוה'כ בעבודה דמעכב כפרה נקטיה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 68
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שחיטה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שחיטה </span>לאו עבודה היא. </span>פירשתי לעיל בסוף פ'ק (דף יד:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 68
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ונילף
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ונילף </span>מבמה. </span>פי' כיון דמכשרת לילה אע'ג דאין פסולו בקודש משום דאית ליה הכשירא א'כ זר נמי כיון דאית ליה הכשירא כב] והוה מצי לשנויי דאתיא כמ'ד (לקמן דף סט.) דאין מנחה ועופות בבמה וברייתא דתניא לקמיה כרבי יוחנן לא קשיא לדידיה דאתיא כמ'ד דיש מנחה ושמא משמע ליה דאי ילפא מבמה ילפינן אפי' מנחה ועופות כיון דאיכא הכשירא מיהא לזר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 68
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>וכי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וכי </span>תימא מבמה לא יליף והתניא מנין ליוצא כו'. </span>אע'ג דהך ברייתא כר' יהודה בפ' המזבח מקדש (לקמן דף פד:) מ'מ כיון דר' יהודה דמחמיר יליף מבמה כל שכן ר'ש ומשני אזאת תורת העולה סמיך דמרבינן כל דבר שיש לו הכשר אע'ג דלית ליה הכשר אלא בבמה מיהו עבודת הדם לא יליף ר' יהודה כג] דהא ממעט נשחטה בלילה ויצא דמה וכן שחיטת דרום: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 68
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>לרב לאתויי מאי. </span>וליכא למימר לאתויי חוץ לזמנו וחוץ למקומו ושלא לשמו דלא תני במתניתין דהא מקל וחומר אתו דמליקת לילה דלרבי יהודה תרד אינה מטמאה כל שכן הנך דלא תרד לר' יהודה דלא מטמו:  וליטעמיך</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 69
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וליטעמיך
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וליטעמיך </span>שלא היה פסולו בקודש לאתויי מאי. </span>תימה דילמא לאתויי בעל מום דהא משמע דטעמא דזר לר' יוחנן משום דיליף מבמה ובעל מום לא הותר בבמה כדמוכח לעיל בריש פ'ב (דף טז.) דפריך מה להצד השוה שבהן שכן לא הותר בבמה ואי הוה מפרשינן בטעמא דרבי יוחנן משום דיליף משחיטה אע'ג דלאו עבודה היא הוה ניחא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 69
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לאתויי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לאתויי </span>שחיטת קדשים בפנים. </span>ואע'ג דתרד מדתנן פ' השוחט והמעלה (לקמן דף קיא.) שוחט עוף בפנים ומעלהו בחוץ פטור מ'מ אין מטמאה בבית הבליעה דילפינן לקמן מטריפה ויש לומר לא דמי שוחט עוף בפנים דאינו מטמא היינו טעמא דגם בחוץ אינו מטמא ומטעמא דהועילה השחיטה לחיוב כרת בשביל כך אין לומר דאם עלה בהמה או עוף ששחט חוץ דיקרב אלא פשיטא דירד דמה ענין זה לזה  חיוב כרת לומר לא ירד פשיטא דשוחט בהמה או עוף בחוץ דמשום שחייב כרת לא נאמר דאם עלה לא ירד ולעולם לא נאמר לא ירד אלא היכא שמצינו דוגמתו כשר בפנים ובריש מעילה (דף ב:) דמשוה להו דכל היכא דאין מטמאין אבית הבליעה הכי נמי לא ירדו היינו דוקא בדבר שיש בפנים כשר כוותייהו. ברו'ך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 69
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מליקת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מליקת </span>זר לא תרד. </span>לרבי שמעון אבל לר' יהודה תרד כמו לילה ויוצא ודרום דעבודת דם לא יליף ר' יהודה מבמה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 69
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אין </span>קידוש כלי שרת במנחה בבמה. </span>תימה כיון דנתקדש בכלי שרת הוא פסולו בקודש קרינא ביה ושמא כיון דתחילת עבודתה ביד ולא נתקדש בכלי שרת בתחילת עבודה לא חשיב פסולו בקודש ולא דמי לשחיטה דסכין מקדשא ליה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 69
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>יכול
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>יכול </span>תהא שחיטה שהיא לפנים מטמאה בגדים אבית הבליעה כו'. </span>הא דמצרכינן הכא קרא לשחיטת עוף קדשים שמטהרת מידי נבילה ולענין איסורי הנאה לא מצרכינן קרא לשחיטתה שמטהרת מידי נבילה לא דמי דקדשים אין הכשר אכילתן בשחיטתן אבל איסורי הנאה הכשר אכילתן בשחיטתן אע'ג דהשתא מיהא אין שחיטתם מכשרתן באכילה מ'מ מטהרתן מידי נבילה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 69
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואין </span>דנין דבר שלא בהכשרו מדבר שהוא בהכשרו. </span> פי' בקונטרס  כג] ושחיטת חולין בפנים לאו משחיטת חולין בחוץ ילפינן אלא משחיטת קדשים בפנים ילפינן ואם תאמר אם כן מליקת חולין בפנים וקדשים בחוץ נילף נמי ממליקת שמאל ולילה דהוי שלא בהכשרו כד] משלא בהכשרו ויש לומר כיון דאם עלה לא ירד הכשרו קרינא ביה כה] :  רבי</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 69
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>רבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רבי </span>יהודה אומר מטמא בבית הבליעה. </span>תימה אפילו נבילה גמורה יט] לא תטמא לרבי יהודה דלא חייל אאיסור קדשים כדדריש רבי יהודה בגמרא דנבלת עוף טמא אינה מטמאה בגדים אבית הבליעה משום דכתיב נבלה וטרפה לא יאכל לטמאה בה מי שאיסורו משום בל תאכל נבילה יצא זה שאין איסורו משום בל תאכל נבילה אלא משום בל תאכל טמא ובפ' גיד הנשה (חולין דף ק:) דייקינן מינה לר' יהודה דאין איסור חל על איסור גבי רבי יהודה אומר אף בטמאה וי'ל דדוקא עוף טמא שאין במינו משום בל תאכל נבלה קממעט כ]  וכן צריך לפרש בגמרא גבי חלב נבלה דלא איצטריך טריפה לאשמועינן דחלב טריפה טהור ולא דרשינן מי שאיסורו משום בל תאכל נבילה יצא טריפה כא] כי היכי דדרשינן גבי טמאה מי שאיסורו משום בל תאכל נבילה יצא בהמה טמאה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 69
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>קל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>קל </span>וחומר לשכינה ארבעה עשר יום. </span>אומר ר'ת דנקט ארבעה עשר יום משום דאמרינן בפ' המפלת  (נדה דף לא.) דשלשה שותפין באדם שהקב'ה נותן בו עשרה דברים כנגד אביו ואמו והשתא אמרי' דיו כאביו דמיניה ילפינן וה'ר חיים מפרש דמן הדין הוה ליה למימר ק'ו לשכינה לעולם דחמורה כל כך אלא נקט י'ד כנגד שתי הסגרות דלא מצינו יותר משני הסגרות וכלשון הזה איתא בפרקי דר' אליעזר ק'ו לשכינה שתי הסגרות וקשה דבי'ג יום סגי דיום שביעי עולה לו לכאן ולכאן כדתנן במסכת נגעים (פ'ג מ'ה) אין בשתי הסגרות פחות מי'ג יום וי'ל דלישנא דקרא נקט ארבעה עשר משום דכתיב שבעת ימים בכל הסגר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 69
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>וכי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וכי </span>באיזו תורה שוותה בהמה לעוף ועוף לבהמה. </span>וא'ת והא איצטריך לכדדרשינן בחולין בריש פ'ב  (דף כז:) מה בהמה בשחיטה אף עוף בשחיטה ור'א דריש מה בהמה מן הצואר אף עוף מן הצואר וי'ל כב]  דכל מילי דרשינן דהיקשא הוא ואין היקש למחצה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 69
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אי </span>טריפה חיה. </span>א'כ אינה מטמאה עד לאחר מיתה ואז היא בכלל נבילה ואי טריפה אינה חיה הרי היא בכלל נבילה לא מצינו לפרש לאחר מיתה דמשמע שבא לחדש טומאה טפי אם אינה חיה מאם חיה מדהדר ואמר כג] (התם) ואם טריפה אינה חיה הרי היא בכלל נבילה לכך פי' בקונטרס משנטרפה ירדה לה טומאה ומהיכן תלך ממנה ותימה הוא לומר כן דלא מצינו בעלי חיים מטמאין ומילתא דפשיטא בכולי הש'ס דאין טריפה מטמאה מחיים דבסוף פ'ק דחולין (ד' כ:) אמר זעירי נשברה מפרקת ורוב בשר עמה נבלה אבל בלא בשר לא אע'ג דמלק סימן אחד ומפרקת כדמשמע התם דפריך וכי מעתה עומד ומבדיל ור'מ נמי אשכחן פרק אלו טריפות (חולין דף נז:) דאמר טריפה אינה חיה דקאמר סימן לטריפה שלשים יום וקאמר לעיל דמליקתה מטהרת טריפתה מטומאתה ואי טמאה מחיים משעת טריפות היאך תלך הטומאה ממנה ע'י המליקה והרב רבי חיים מפרש דה'ק אי טריפה אינה חיה ומיירי בתלש ממנה בשר חי כד] ואכלו הרי היא בכלל נבילה דבשר הפורש ממנה כפורש מן המתה ומטמא אע'ג שהבהמה עצמה אינה מטמאה לפי שהיא בחייה עתה כה] ויש לפרש אי טריפה חיה כלומר דמיירי בטריפה שעדיין חיה ותלש ממנה כזית כו] בשר ואכלו הרי נבילה דוקא אמורה ולא איירי כלל בפלוגתא דטריפה חיה ואי טריפה אינה חיה כלומר דמיירי בטריפה שאינה חיה שמתה שנתנבלה הרי היא בכלל נבילה ובת'כ גרס אי טריפה אינה מתה והלשון מגומגם קצת דהוה ליה למימר אי בטריפה חיה בב' ועוד הוה כז] למימר הרי היא נבילה:  אלא</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 70
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>לאתויי חיה. </span> טו] כך גרס הקונטרס וקשה דמאי קפריך מ'ש טמאה כו' אדרבה משום דדמי לטמאה איצטריך קרא לאתויי ומאי פריך נמי ואכל לא תאכלוהו אדרבה משום הכי איצטריך קרא טריפה דמשמע כל שיש במינו טריפה חלבה טהור ואפי' חיה ור'ת גרס אלא למעוטי חיה מאי טעמא מי שחלבה אסור וכו' ול'ג סד'א ופריך אמאי איצטריך קרא לומר דחלב חיה טמא מאי שנא טמאה כו' טז] ומיהו קשה דטריפה לא משמע למעוטי אלא לרבויי כל שיש במינה טריפה יז] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 70
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>טמאה חלבה טמא. </span>וכי תימא מה לטמאה שכן אין שחיטתה מטהרתה תאמר לטריפה חיה תוכיח: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 70
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>יבא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>יבא </span>איסור נבילה ויחול על איסור חלב. </span>תימה למאן דאית ליה איסור מוסיף למה ליה קראי וכי תימא מהכא יליף בעלמא שאני הכא דאיסור חלב קל הוא דהותר מכללו ולכך אתי איסור נבילה וחייל עליה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 70
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואי </span>אשמעינן טריפה משום דאיסורא מחיים כו'. </span>תימה דבפ'ב דחולין  (דף לז:) עביד ק'ו איפכא ומה מחיים אתי איסור טריפה וחייל אאיסור חלב נבילה דלאחר מיתה מבעיא ושם פירשתי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 70
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וחד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וחד </span>למעוטי עוף טמא. </span>הא דלא נפקא ליה לרבי מאיר מהיכא דנפקא ליה לרבי יהודה משום דר' מאיר לטעמיה דאית ליה איסור חל על איסור: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 70
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ורבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ורבי </span>מאיר האי נבילה מאי עביד ליה. </span>וא'ת על כרחיך צריך לכתוב נבילה דאי הוה כתיב טריפה לא יאכל לטמאה בה ולא כתב נבילה אם כן הוה אמינא דטריפה בלא נבילה מטמאה יח] וי'ל כיון דכתיב יט] (ויקרא יז) (והנפש) [וכל נפש] אשר תאכל נבילה וטריפה מה התם נבילה עמה אף כאן נבילה עמה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 70
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לשיעור
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לשיעור </span>אכילה בכזית. </span>איפשר דרבי יהודה נמי אית ליה ואע'ג דלא מיותר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 70
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>יצתה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>יצתה </span>חיה שחלבה ובשרה מותר. </span>הא דדחיק בפרק בהמה המקשה (חולין דף ע:) לאשכוחי דנבלת חיה טהורה מטמאה כ] ולא מצי למידרש מהכא דהא חלבה טמא דאי לאו דאשכחן במקום אחר דנבלת חיה מטמאה לא הוה דרשי' הכי:  ואפי'</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 70
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואפילו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואפילו </span>באווזין ותרנגולין. </span>ומתני' דמסכת טהרות (פ'א מ'א) מוכחא קצת דקתני י'ג דברים נאמרו בנבלת עוף טהור וקתני סיפא ר'מ אומר מליקתה ושחיטתה מטהרתה ט] משמע בכל עופות דומיא דרישא ודומיא דשחיטה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 70
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אבל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אבל </span>עז לאו מינא דעגלה נינהו. </span>אע'פ דאווזין ותרנגולין לאו מינא דתורים ובני יונה ומטהרין לא דמי דהכא עגלה בהמה גסה ועז בהמה דקה אבל בעופות לא שייך למימר מין גסה ודקה אע'ג דמצינו בלשון משנה עוף הדק ועוף הגס בפרק אלו טריפות י] (חולין מב.) (וקשה משילהי אותו ואת בנו) (שם דף פב) :  הדרן עלך חטאת העוף </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 70
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כל </span>הזבחים שנתערבו בחטאות המתות כו'. </span>ואם תאמר תנינא חדא זימנא במס' קינין (פ'ב מ'ג) ואם פרח מבין המתות לכולם הרי כולם ימותו וצריך לעשות צריכותא דבגמרא פריך תנינא חדא זימנא במתני' דכל האסורים לגבי מזבח ומשני צריכא ושמא אי מהתם הוה אמינא ה'מ עופות דהפסד מועט אבל זבחים דהפסידן מרובה אימא לא נפסדינהו לכולהו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 70
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אפילו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אפילו </span>אחת בריבוא ימותו כולן. </span>הקשה ה'ר יצחק ברבי מרדכי דבפרק הנשרפין (סנהדרין דף עט:) תנן רוצח שנתערב באחרים כולן פטורין ר' יהודה אומר כונסין אותן לכיפה ומפרש בגמרא בשור שלא נגמר דינו שנתערב בשורים אחרים שנגמר דינן קמיפלגי ופטרי רבנן משום דאין גומרים דינו של שור אלא בפניו והשתא הכא דרובא דהיתירא ופסידא דקדשים אמרינן ימותו כולן התם דרובא דאיסורא  יא] והדיוט לא כ'ש ונראה לרבינו יצחק דגרסינן כמו שמצא בספר אחד ישן בשור שלא נגמר דינו שנתערב בשורים אחרים ול'ג שנגמר דינן אלא (איירי) בשורים מעליא עסקינן והשיב לו ר'ת דמתניתין דקתני כולן פטורים משמע שהאחרים בני חיובא ואע'ג דברישא דשמעתין אמרינן מאי אחרים אילימא אחרים כשירין פשיטא ולא פריך פטורים פטור מיבעי ליה התם כיון דמצי למיפרך מגופה לא חש למידק ועוד דריש לקיש אדרבי אבהו קאי דמשני הכא ברוצח שלא נגמר דינו שנתערב ברוצחים אחרים עסקינן ועלה קאי ר'ל ומשני באדם כ'ע לא פליגי דפטירי אלא הכא בשור שלא נגמר דינו כו' ומשמע דבההוא עניינא דאוקמה רבי אבהו באדם מוקי לה ריש לקיש בשור שנגמר דינו  יב] אבל נתערב בשורים יג] מעליא היה אומר ר'ל יד] ניכבשינהו דניידן וכל דפריש מרובא פריש ומתניתין דשילהי מסכת ע'ז (דף עד.)  דשור הנסקל טו] אוסר בכל שהוא מיירי בשנסקל דליכא למימר ניכבשינהו ותדע דלא קתני שנגמר דינו ומתני' דהכא דקתני ימותו כולן בנתערב בזבחים מיירי ולגבוה וגזירה שמא יבואו י' כהנים בבת א' (לקמן דף עג:)  ומסקי מן הקבוע למזבח אבל בעלמא אמרינן ניכבשינהו דניידן ומטעם זה היה אומר רבינו תם דנראה לו להתיר דרוסת הזאב ברוב דמעשים בכל יום דזאבים טורפים ונושאין שה מן העדר ורועה מצילן ושריא להו דאע'ג דבעלי חיים חשיבי וכן רוב עופות דורסין אווזין ותרנגולין ומותרין והכא דנתערב ברובא שנגמר דינן דפטרינהו אפילו ניידי ולא אמרינן כל דפריש מרובא פריש לאו פטורין דלישתרו בהנאה קאמר אלא פטורין דלא אטרחו בי דינא להורגם דכמיתת בעלים כך מיתת השור ועוד דלא ליתי לאחלופי באדם  דאדם</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 71
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>על
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>על </span>פי עד אחד או על פי הבעלים. </span>פירש בקונטרס דפטר ליה מסקילה משום דמודה בקנס פטור וכן פירש במכות (דף ו.) דאין אדם נהרג על פי עצמו מטעם קנס ונראה דאפי' אמרי שנגמר דינם בבית דין פלוני אין נהרגים על פיהם ואע'ג דכי האי גוונא מחייב בקנס כדמוכח בפרק קמא דמכות (דף ד.) וגבי פלוני רבע שורי בפרק קמא דסנהדרין (דף י.) מפרש משום דאדם קרוב אצל ממונו לא אמרינן ונהרג שורו ולא פלגינן דיבורא אלא הרובע והשור נהרגין ואי קנס מיקרי כי נמי אמת הוא שרבע שורו אמאי נהרג שור על פיו והא מודה בקנס פטור כמו אם אמר גנבתי וטבחתי דפטור מכפל וד' וה' ונראה לי טעמא דאינו נהרג על פי הבעלים אם אין עד אחד עמו כדאיתא פרק כל האסורין (תמורה דף כט.) זה וזה מותרות באכילה מנלן אי ס'ד להדיוט אסירי למה לי למעוטינהו לרובע ונרבע לגבוה ואע'ג דהתם לא מזכיר ברובע ונרבע על פי הבעלים מכל מקום על כל ענין שפסול גבוה ומותר להדיוט קאי מנהני מילי . ברוך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 71
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ברובע
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ברובע </span>ונרבע. </span>פירש בקונטרס על פי עד אחד או על פי הבעלים שנאסר לגבוה ולא להדיוט דבשני עדים היה נאסר אפילו להדיוט וכן משמע בריש פ' בתרא דכריתות (ד' כד.) דאמר רבי יוחנן שור הנסקל שהוזמו עדיו כל המחזיק בו זכה אמר רבא מסתברא טעמיה דרבי יוחנן כגון דאמרו ליה נרבע שורו ואי לא ליתסר בהנאה אמאי מייאש הלא העור מותר בהנאה והבשר לכלבים וכן נמי משמע בפרק האיש מקדש (קדושין דף נז:) דפריך והרי רובע ונרבע בעדים דאסירי מחיים להדיוט ואם תאמר ומנלן הא כי כתיב קרא בנוגח כתיב ולא ילפי מהדדי כדאמרינן פרק שור שנגח ד' וה' (ב'ק דף מ:) שיש בנוגח שאין ברובע ויש ברובע שאין בנוגח ושמא איכא שום דרש:  ובטריפה</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 71
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ובטריפה.
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ובטריפה. </span>בגמ' דייק האי טריפה היכי דמי אי ידע לה ליזיל ולישקלה ומפרש רבי ירמיה כגון שנתערבה בוולד טריפה ורבי אליעזר היא ורבי ינאי מפרש כגון דאיתערבה נקובת הקוץ בדרוסת הזאב וריש לקיש מפרש כגון דאיערב בנפולה והקשה ה'ר אפרים כיון דלא כז] ידיעה מה מועלת כאן רעייה דלמיכלה א'א משום ספק טריפה ולעובדי כוכבים ולכלבים אי איפשר דאין פודין את הקדשים להאכילן לכלבים כח] ומחיים נמי לא איפשר ליהנות דפסולי המוקדשים אסורים בגיזה ועבודה מיהו למ'ד דאיערב בדרוסה יש לה בדיקה לאחר שחיטה אם האדימה בשר כנגד בני מעיים או כנגד הסימנים דאפי' ודאי דרוסה יש לה בדיקה ולמ'ד דאיערב בנפולה נפולה יש לה בדיקה אבל למ'ד בוולד טריפה קשה ושמא קסבר פודין את הקדשים להאכילן לכלבים כאיכא דאמרי בפרק שני דבכורות (דף טו:) אי נמי  כט] כדאמרינן (פסחים דף ) אין פודין את הקדשים להאכילן לכלבים הני מילי היכא דלא חזו אלא לכלבים כגון קדשים שמתו או נטרפו אבל הני אסורים מחמת טריפות חולין שנתערבו בהן אבל קדשים גופייהו אם היה מכירן דחזו לדידיה שרי להאכילן לעובדי כוכבים ולכלבים ומיתרצא בהכי פירכא אחריתי שהיה מקשה ה'ר אפרים בבכורות פ' כל פסולי המוקדשין (דף לב:) בכור מתיר ר'ע אפי' לעובד כוכבים ולקמן בפ' טבול יום (דף קג:) אמר ר'ע מדבריהם למדנו שהמפשיט את הבכור ונמצא טריפה שיאותו הכהנים בעורו משמע דווקא בעורו אבל בבשרו לא דאסור להאכילו לכלבים ולעובדי כוכבים ולפי מה שפירשתי ניחא דמידי דלא חזי לישראל אסור להאכילו לכלב ולעובדי כוכבים אבל מידי דחזי לישראל כיון שנפדו שרי ליתן לכלב והיינו טעמא דדרשינן ואכלת ולא לכלביך כלומר דבר שאין עומד אלא לכלביך אבל היכא דחזי לדידיה אישתרו לגמרי דאיתקש לצבי ואיל וא'ת בפרק הפרה (ב'ק דף נג:) דפטרינן שור פסולי המוקדשים שנפל לבור משום דכתיב והמת יהיה לו מי שהמת שלו הרי המת שלו כדתנן (לקמן דף קג:) דיאותו הכהנים בעורו ומשום עור לחודיה איצטריך שור ולא אדם דהוה מחייבנא באדם דחשיב המת שלו משום עור דשרי בהנאה מדאורייתא ולא אסור אלא משום גזירה שמא יעשה עורות אביו ואמו שטיחין  (חולין דף קכב.) וי'ל דסוגיא דב'ק (דף נג:) אתיא כמסקנא דפרק טבול יום (לקמן ד' קד.) דפסקי' כרבנן בשר בקבורה ועור בשריפה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>ויביא </span>בדמי היפה שבהן. </span>פירש'י ויקח מעות כשיעור דמי היפה שבכולן ויאמר כל מקום שהוא הזבח יהא מחולל על מעות הללו משמע לפירושו שהזבח מעורב בריבוא של רובע ונרבע והלשון משמע כן ואי איפשר לומר כן דדומיא דרישא קתני שהנסקל נתערב ברוב זבחים וכן מוכח בגמרא ובדמי היפה שבהן היינו דמי היפה של כל אחד ואחד ומניח הגרוע שבהן שלא יחלל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 71
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לשם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לשם </span>מי שהוא. </span>פירש בקונטרס (כדי) כשיקריבנו יאמר הרי הוא לשם בעלים שלו וקשה דהא אמר בריש מכילתין (דף ב:) אתנו בית דין דלא לימא לשמן דילמא אתי למימר שלא לשמן אלא לשם מי שהוא היינו סתמא דסתמא נמי כלשמו דמי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 71
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מי </span>קתני בכמה. </span>בפרק כל האסורין (תמורה דף כח.) משני בענין אחר ולא פריך התם וליתני הא ולא בעי הא כדפריך הכא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 71
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דהדיוט
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דהדיוט </span>נמי תנא ליה ואלו אסורין כו'. </span>מכמה משניות הוה מצי לאתויי ממתני' דאפה בו את הפת במסכת עבודה זרה (דף מט:) וממתני' דערלה (פ'ג מ'ה ו) בערלה וכלאי הכרם:  וליבטלו</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 72
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וליבטלו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וליבטלו </span>ברובא. </span>דמטעם בריה אין לומר דלא בטיל דאע'ג דאבר מן החי חשיב בריה (חולין קב:) איסור תערובת דהכא לאו משום אבר מן החי אלא שלא ישחוט ויאכל משום חטאת המתה ושור הנסקל וכי שחיט ליה אזיל ליה איסור אבר מן החי ואיסור חטאת המתה ושור הנסקל אפי' שלם לא חשיב בריה כמו נבילה וחלב ודם דלא הוי בריה ועוף טהור קטן שלם אם אין בו כזית בשר אין לוקה עליו משום נבילה דלא חשיב בריה דעוף טמא ודאי חשיב בריה דכשאסרו הכתוב אסרו בין גדול בין קטן אע'ג דלית ביה כזית אלא כל שהוא בעלמא וכן גיד הנשה חשיב ליה בריה בפ' גיד הנשה (שם ק.)  דכי אמר רחמנא לא תאכל גיד אפילו כל שהוא וכן אבר מן החי חשיב בריה  דטעמא דבריה משום דהוי כאילו פירש בין גדול ובין קטן כדמוכח פ'ג דשבועות (דף כא:) י] דאמר וכי היכן מצינו באוכל כל שהוא שהוא חייב כו' ופריך והרי מפרש ומשני מפרש נמי כבריה דמי והא דאמר בפ' אלו הן הלוקין (מכות יז.) דקאמר ר'ש אף חטה כברייתה ורבנן בריית נשמה חשיבא חטה לא חשיבא דמשמע שהדבר תלוי בנשמה והאיכא גיד הנשה רבנן לדבריו דרבי שמעון קאמרי ליה לדידן טבל לאו בריה הוא דלא דמי למפרש אלא לדידך דמדמית חטה לנמלה לא דמי דנמלה בריית נשמה וחשיבא ואע'ג דרבנן גופייהו לא חיישי בהאי טעמא קאמרי ליה הכי וכהאי גוונא אשכחן לקמן בפירקין (דף עז.) דאברין באברי בעלי מומין רבי אליעזר אומר יעלו וחכ'א לא יעלו ומפרש טעמא דרבי אליעזר משום דכתיב מום בם הוא דלא ירצו הא ע'י תערובות ירצו והא דקתני רואה אני את בשר בעל מום כאילו הוא עצים לדבריהם דרבנן קאמר להו אע'ג דרבי אליעזר גופיה לא חייש להאי טעמא דעצים : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 72
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>למאן דאמר את שדרכו לימנות שנינו מאי איכא למימר. </span>תימה מי גרע שור גדול מאת שדרכו למנות הא אפילו חתיכה בעלמא חשיבא את שדרכו למנות משום דחשובה להתכבד בפני האורחים [כדאמרינן] בפ' גיד הנשה (חולין ק.) וכל הנך י' דברים דחשיבי את שדרכו לכאורה בכולהו לא חשיב כשור הגדול ועוד דבפ' בתרא דע'ז (דף עד.) חשיב שור הנסקל ואמרי' התם האי תנא תרתי אית ליה דבר שבמנין ואיסור הנאה ולא פריך יא] הניחא למאן דאמר כל שדרכו כו' כדפריך הכא ובביצה פ' קמא (דף ג:) ובפ' גיד הנשה (חולין ק.) שמע מינה דלכל הפחות חשיב את שדרכו ועוד מדפריך התם דניתני אגוזי פרך ורימוני באדן ולא פריך מחבילי תלתן משמע דחשיב כששה דברים ונראה לפרש דמשום חטאות המתות פריך הכא למאן דאמר את שדרכו דמשמע אפי' חטאת העוף כדתניא במס' קינים (פ'ב מ'ג) או שפרח מבין המתות ימותו כולן ואע'ג דקתני במתני' זבחים ועוף לאו בכלל זבח הוא מכל מקום מדקתני כל הזבחים משמע אפי' עוף בכלל וא'ת כיון דהני דע'ז כששה דברים חשיבי אם כן יין נסך דקתני התם היינו חביות סתומות והא תנא ליה גבי ששה דברים ולא הוה ליה למיתנייה כי היכי דלא חשיב ככרות של בעל הבית משום דתנא ליה גבי ששה דברים כדמפרש התם ושמא החמירו ביין נסך לאסור אפי' חביות פתוחות משום דחמירא עבודת כוכבים משאר איסורין דמטמאה ותופסת דמיה ועוד נראה דאיצטריך למיתני חביות סתומות משום יב] דיין נסך נפקא לן מדברי קבלה ולא כתיבא איסורה באורייתא ומשמע דהוי כסתם יינם דרבנן וס'ד דבטל ועוד אשכחן איסור עבודת כוכבים דקיל לרבי אליעזר דאמר יש פדיון לעבודת כוכבים מה שאין כן בשאר איסורים יג] והשתא אפרש כל הנהו דע'ז היכי חשיבי כששה דברים יין נסך משכחת לה בחביות סתומות עבודת כוכבים בטבעות וכוסות דחשיבי ועורות לבובין כשעשה ממנו כלי נאה אי נמי עבודת כוכבים משום דחשיבא לעובדיה וכן עורות לבובין ואי נמי כדמפרש בירושלמי יין נסך ועבודת כוכבים ועורות לבובים על שם לא ידבק בידך מאומה מן החרם ואיירי אפילו בחביות פתוחות ושמא לא הביא פסוק זה בירושלמי אלא למימרא דמיניה ילפינן איסורי הנאה בהני תלת וציפורי מצורע מיירי בציפור דרור גדולים וחשיבי שער נזיר בציפרתא כדאי' בסוף תמורה (דף לד.) שעשה צורת ציפור יד] כבגד מעשה רוקם משער נזיר ויש עוד אחרים משער היתר ופטר חמור ובשר בחלב ועגלה ערופה וחולין שנשחטו בעזרה בחתיכות הראויות להתכבד דעדיפי מאת שדרכו וחשיבי כאגוזי פרך ואע'ג דאיסורי הנאה נינהו חשיב ראוי להתכבד כיון דאי היתה בטילה היתה ראויה להתכבד הלכך לא בטלה והא דאמרי' בסוף הערל (יבמות פא:) דחתיכה של חטאת טמאה במאה של חטאת טהורה תעלה התם אפי' תתבטל לא חשיב ראוי להתכבד בפני אורחים כהנים דאין מחזיקין טובה זה לזה שכולן שוין כדכתיב (ויקרא ז) לכל בני אהרן תהיה איש כאחיו אבל של חטאת בשל חולין קאמר התם דלא תעלה דלאו דוקא טהורה בשל חולין דהוא הדין טמאה בשל חולין ובקונטרס פירש ביבמות דטמאה בטהורות תעלה משום דלהפסד מרובה חששו אבל טהורה בשל חולין הפסד מועט דחזיא לכהנים וזו תימה דכמה איסורי הנאה לא בטלי ולא חיישינן וא'ת אמאי לא חשיב במסכת ע'ז פרוסה של לחם הפנים וחתיכה של חטאת טמאה וחתיכה של קדשים שמתו וי'ל דבקדשים לא קמיירי ומיהו הוה מצי למתני אברי שעיר המשתלח למאן דאסר ביומא (דף סז.) וחתיכה של עיר הנדחת ושער של מת דאסרינן בפ'ק דערכין (דף ז:) וקצת קשה מירושלמי לפי מה שפירשתי דהנהו דע'ז עדיפי מאת שדרכו דמשמע התם דלא הוו אלא י' דברים את שדרכו והכי איתא התם בפ'ב דמסכת ערלה דר' יוחנן ור'ל איתפלגון חד אמר י' דברים מקדשין דברי רבי מאיר פי' י' דברים השנויים במשנה שכולם את שדרכו טו] ואחרים אמרו כל הדברים מקדשים דברי רבי מאיר פי' דכל שדרכו למנות שנינו טז] (ובר) דאותם י' דברים דקאמר רבי יוחנן היינו אותם ששה דברים דקאמרי רבנן וחבילי תלתן הרי ז' ובגד שצבעו בקליפי ערלה ונתערב באחרים וצובע מלא הסיט בקליפי ערלה וארגו בבגד ואינו יודע איזהו דבתרווייהו תנן התם כולן ידלקו דברי ר' מאיר ובגד וסיט תרי מילי חשיבי וסיט חשיב את שדרכו כדאמר התם בירושלמי ואורג מלא הסיט מצמר הבכור בבגד דקתני התם ידלק הבגד קאמר עלה בגמ' דאית תנא דתני במשנה דברי ר'מ ואית דלא תני דברי ר'מ מאן דתני דברי רבי מאיר אית ליה י' דברים מקדשים פי' שזו היא העשירית ומאן דלא תני דברי ר'מ מנא ליה י' דברים מקדשין פי' אותן עשרה דברים שאמר ר' יוחנן דמקדשי לר'מ דהוו את שדרכו היכן הם ומשני ר'מ כר'ע שמוסיף אף ככרות של בעל הבית והשתא מאי קא קשיא ליה הא איכא כל הנהו דע'ז דמיקדשי אפי' לרבנן וכ'ש לר'מ ועוד דאמר בפ'ג דבכורות (דף כה:) דגיזי בכור בעל מום שנתערבו בגיזי חולין אוסרין בכל שהן א'כ הוו את שדרכו לר' יוחנן ושמא לא מיירי בירושלמי אלא באותם דברים השנויים במסכת ערלה באותה משנה אבל אכתי איכא טובא וביבמות הארכתי יותר:  </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 72
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>נתערבו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נתערבו </span>באחרות ואחרות באחרות. </span>ר'ת ל'ג בשום מקום ואחרות באחרות בהך משנה ששנויה בסוף מסכת ערלה ובהנהו דמסכת ע'ז בסוף פרק כל הצלמים גבי אפה בו את הפת כו' וגבי בגד שצבעו בקליפי ערלה ובכמה מקומות כיוצא באלו מדפריך לקמן (דף עד.) על שמואל דאסר ספק ספיקא בעבודת כוכבים מברייתא שמתרת דלא משכח דקאי כשמואל אלא רבי יהודה שאוסר אפילו בשאר איסורין ספק ספיקא כגון רמוני בדן ושמואל סבר לה כוותיה בחדא ופליג עליה בחדא ואי הוה גרסינן הכא ובמסכת ע'ז ואחרות באחרות הוה ליה לאיתויי ראייה לשמואל מהנך משניות ולא היה דוחק להביא מברייתא דרבי יהודה ועוד יש לדקדק מגופה דמתניתין דהתם במסכת ערלה (פ'ג) גבי בגד שצבעו בקליפי ערלה וגבי תבשיל שבשלו בקליפי ערלה והך דחבילי תלתן קתני נתערבו באחרים וגבי צובע מלא הסיט בקליפי ערלה וארגו בבגד ואינו יודע איזהו וגבי אורג מלא הסיט מצמר בכור בבגד לא קתני נתערבו באחרים והיינו טעמא משום דאם נתערב בשאר בגדים יכול להסיר מכל אחד מלא הסיט ומישתרי מטעם  ספק</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 72
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כולן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כולן </span>ידלקו. </span>ואם תאמר מאי שנא הכא דקתני ידלקו כשנתערבו וכן בכל האיסורין השנויים שם במסכת ערלה (פ'ג) ולא פליג רבי אליעזר דלימא יוליך הנאה לים המלח כמו בס'פ כל הצלמים (ע'ז מט:) לענין עבודת כוכבים וכוותיה הילכתא כדפסקינן טו] מיהו רבינו שמואל פירש שם דהוא הדין בכל האיסורין אמר רבי אליעזר יוליך הנאה לים המלח ונראה דרבי אליעזר פליג דווקא גבי עבודת כוכבים לפי שתופסת דמיה וכשמוליך הנאה לים המלח נראה כאילו מוליך האיסור ומהאי טעמא הוה אמרינן נמי הכי לענין שביעית גבי הא דתניא בפרק הגוזל עצים (ב'ק קא.) בגד שצבעו בקליפי שביעית ידלק אם היה מתערב באחרים הוה אמרינן יוליך הנאה לים המלח אבל בערלה וכלאים ושער נזיר ופטר חמור וכל שאר איסורים דלא תפסי דמיהם אמרינן לרבי אליעזר ידלק אפילו נתערב ולפי טעם זה טבעת וכוסות דלקמן דמיירי בעבודת כוכבים סגי בהולכת הנאה לים המלח עוד יש לפרש דדוקא בתנור שהסיקו בעצי עבודת כוכבים ואפה בו את הפת ונטל ממנה כרכר וארג בה את הבגד אמרי' יוליך הנאה לים המלח כשנתערב לפי שאין ממשות האיסור בעין וההוא גברא דאיתערב ליה חביתא דחמרא כיון דאי אפשר להנות בהולכת הנאה אלא היתר הנאה שאינה בגוף של עצמו אלא או למכור או ליתן לפועלין אבל שיהנה הוא עצמו לא טז] דאיסורא בשתיה שרי על ידי ב' זוזי ואם תאמר מאי טעמא לא אמרי' בכל הני דמסכת ערלה ימכרו כולן לעובד כוכבים חוץ מדמי איסור הנאה שבו כדקאמר רבן שמעון בן גמליאל בפרק בתרא דמסכת ע'ז (דף עד.) גבי יין נסך ובירושלמי פריך לה ומשני דחיישינן בכולהו אם ימכרו לעובד כוכבים שמא יחזור העובד כוכבים וימכור לישראל אבל ביין נסך ליכא למיחש וכן בפת ובגד דכל הצלמים (ע'ז מט:) דאע'ג דפת של עובד כוכבים אסור באכילה בהנאה מיהא שרי וחיישינן שמא יקנה ממנו ישראל ויתן לפועליו וחביתא דההוא גברא אם היה רוצה למכור כל יינו יחד ה'ה דהוה מצי למכור חוץ מדמי איסורא שבו וחביות סתומות נמי איכא למיחש שימכרם העובד כוכבים לישראל דמיירי בשמן זית או ביין תפוחים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 72
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ה'ג
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ה'ג </span>אגוזי פרך. </span>על שם שנפרכין כדאמר בפסיקתא בפרשתא דיהודה וישראל רבים אחר פרשת כי תשא על אל גינת אגוז דדרשינן שנמשלו ישראל לאגוז שיש בו שלשה מינין של פרך שנפרך מעצמו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 72
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אף
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אף </span>ככרות של בעל הבית. </span>אבל של נחתום לא שהם קטנות והא דמשמע בסוף הערל (יבמות דף פא:) דחתיכה של לחם הפנים בשל חולין לא בטלה שאני לחם הפנים יז] דסמידא טפי וראוי להתכבד בחתיכה ואפה בו את הפת יח] בפ' כל הצלמים (ע'ז מט:) צריך לאוקמא בככרות של בעל הבית דהא קתני נתערבו באחרים כולן אסורין בהנאה ואפה בו את הפת דתנן במסכת ערלה (פ'ג מ'ה) לא בשל בעל הבית דהא קתני תעלה באחד ומאתים ואי לאו ההיא דמסכת ערלה לא היינו צריכין לחלק בין לחם הפנים לשאר לחם והוה מצי לאוקומי מתניתין דמסכת ע'ז אפילו בשל נחתום וכדרבי מאיר דאמר את שדרכו לימנות מקדש או כל שדרכו לריש לקיש אבל מתניתין דמסכת ערלה מוכחא דסתם פת אפילו לרבי מאיר עולה באחד ומאתים : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 72
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הראוי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הראוי </span>לערלה ערלה. </span>בירושלמי מדקדק אמאי לא תנא נמי הראוי לתרומה תרומה דבתרומה נמי כיון דחשיבי לא בטלי ואין עולין באחד ומאה ומשני משום דכולם ראויים לתרומה ולא שייך למיתני האי לישנא ונראה שיש עדיין לתרץ משום דקתני ידלקו ועולין באחד ומאתים ואין דין זה נוהג בתרומה ועוד הוה מצי לשנויי דהאי תנא תרתי אית ליה דבר שבמנין ואיסורי הנאה כדאמרינן במסכת ע'ז (דף עד.) אמתניתין דהתם פרק בתרא:  ר'מ</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 73
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ר'מ
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ר'מ </span>אומר רבי אליעזר אומר כו'. </span>תימה לר'ל דאמר לעיל גבי חבילי תלתן לר'מ כל שדרכו קשיא דר'מ גופיה קסבר דליטרא קציעות בטלה ט] דאע'ג דהויא כל שדרכו מיהו בפ' הערל (יבמות פא.)  משמע דלא אמר ר'ל כל שדרכו מקדש אלא תרומה דאורייתא אבל בתרומה בזמן הזה דהיא מדרבנן לא  י] וא'ת אם תרומה בזמן הזה דרבנן א'כ בטלה קדושת הארץ א'כ כלאי הכרם נמי דרבנן ואמאי תני כל שדרכו וי'ל דכלאי הכרם הוא חד דרבנן דאם לא בטלה קדושת הארץ היה דאוריית' אבל הכא תרתי דרבנן חד דבטלה קדושת הארץ ועוד דתרומת תאנים מדרבנן דלא מיחייב מדאורייתא אלא דגן תירוש ויצהר א'נ דלעיל הכי פירושו שהיה ר'מ אומר כל שדרכו לימנות מקדש מדאורייתא וכיון דבדאורייתא כל שדרכו מקדש דין הוא שיקדש בדרבנן את שדרכו כגון חבילי תלתן של כלאי הכרם א'נ כלאי הכרם כיון שיש בהן איסור הנאה אע'ג דבטלה קדושת הארץ חמור כמו מדאורייתא וא'ת ובפ'ק דמגילה (דף י.) היכי בעי למימר דקסבר ר'א קדושה ראשונה קידשה לשעתה וקידשה לעתיד לבא ועוד דרבי יהושע גופיה קאמר התם בהדיא הכי אלמא קסבר לא בטלה קדושת הארץ והיכי יא] לרבי יהושע דליטרא קציעות בטלה לר'ל והיינו יכולין לפרש דלר' יהושע קדושת הארץ לא בטלה ומ'מ ליטרא קציעות עולה משום דתרומת תאנים דרבנן דמטעם זה הקילו בה לומר שהתחתונות מעלות את העליונות ואע'פ שלא נתערבו בכל העיגול והא דמשמע בפרק הערל  (יבמות פא.) לר'ל דאי תרומה בזמן הזה דאורייתא לא היה עיגול בעיגולין עולה דקאמר ר'ל והלא אני שונה עיגול בעיגולין עולה אלא תרומה דרבנן ואיזה הוכחה היא והלא ר' יהושע סבר מקריבין אע'פ שאין בית דקדושת הבית לא בטלה וכ'ש קדושת הארץ ואפי' הכי סובר דעיגול עולה ובטל ויש לומר דר' יהושע יסבור דלא מקדש אלא ו' דברים ור'מ דסבר כל שדרכו לא סבר כוותיה בהא א'נ י'ל בדוחק התם פרק הערל (גז'ש) ה'ג היינו בתרומת ביכורים דהוי דאורייתא בתאנים ומצינו סתם תרומה דאיירי בביכורים דתנן במסכת פרה פ' י'א (מ'ג) דבילה של תרומה שנפלה למי חטאת נטלה ואכלה אם יש כביצה בין טמאה בין טהורה המים טמאים והאוכלה חייב מיתה פי' כשנטלה אדם מיד נטמא גופו מחמת נושא מי חטאת וא'א להיות האוכלה חייב מיתה בסתם תרומה דתרומת פירות דרבנן אם לא נאמר דבתרומת ביכורים מיירי וה'נ מדקדק ר'ל מהא דעיגול בעיגולין עולה אפילו בביכורים דאורייתא ודוחק הוא זה אלא יש לחלק דלענין קדושה התלויה במחיצות כגון קדושת הבית קאמר ר' יהושע דלא בטלה כדדריש התם במגילה (דף ג:) אשר לו חומה אע'פ שאין לו עכשיו והיה לו קודם לכן וכן צריך לחלק [נמי לעיל] כמו שפירשתי לעיל בפרק קדשי קדשים (דף סא. ד'ה מאי) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 73
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והתחתונות
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והתחתונות </span>מעלות את העליונות. </span>אע'פ שאינן בספק דימוע הקילו בתרומת פירות דרבנן והא דתנן במס' תרומות בפ'ד (מ'ט) תאנה לבנה שנפלה לתוך לבנות ושחורות לבנות אסורות השחורות מותרות ואין השחורות מעלות את הלבנות לא דמי דהתם אינן השחורות ראויות להיות בספק דימוע שלעולם השחורות ניכרות מתוך לבנות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 73
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>רבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רבי </span>יהודה אומר כו'. </span>וא'ת לר' יהודה מאי איריא דבר שבמנין אפילו כל מילי אוסר בכל שהוא דהא שמעי' ליה לר' יהודה לקמן בפירקין דמין במינו לא בטיל ובסיפא נמי דקתני דברי הכל לרבי יהודה יעלו אמאי יעלו וכן לקמן דנקט ר'י רימוני בדן אפילו כל מילי נמי וכן בפ' הנזקין (גיטין נד:) נפלו ונתפצעו בשוגג יעלו דברי רבי יהודה אמאי והא מין במינו לא בטיל לר' יהודה ועוד תנן בפ' נוטל (שבת קמא:) רבי יהודה אומר מעלין את המדומע באחד ומאה  ואומר ר'ת דלא א'ר יהודה מין במינו בכל שהוא אלא בדבר לח דומיא דדם הפר ודם השעיר דיליף מינה לקמן דדבר המתערב הוא והא דאמרי' בסוף ביצה (דף לח:) דחטין בחטין לא בטיל לר' יהודה בקמח מיירי דהוי דבר המתערב תדע דגבי חטין בשעורין קאמר התם דבטל משום דהוי מין בשאינו מינו ואמאי הא מינכרי מהדדי אלא ודאי בקמח מיירי ולא גרסי' בגיטין נפלו לגת ונתפצעו אלא נפלו ונתפצעו דלא מיירי בלח אלא ביבש ובענין זה מפרש ר'ת הא דא'ר יוחנן בסוף ע'ז (דף עג:) ב' כוסות אחד של חולין ואחד של תרומה שמזגן וערבן זה בזה סלק את מינו כמו שאינו ושאינו מינו רבה עליו ומבטלו יב] וקשיא ליה כיון דתרומה עולה בא' ומאה א'כ מינו נמי יסייע לשאינו מינו לבטל התרומה אלא ש'מ דבמינו במשהו והא דא'ר יוחנן התם (דף עג:) דכל איסורין שבתורה במינו בנותן טעם חוץ מטבל ויין נסך ולא חשיב תרומה משום דבכלל טבל היא דכיון דבחד טעמא הוא דמפרש התם טעמא דטבל דכהיתרו כך איסורו דחיטה אחת פוטרת את הכרי והוא הדין תרומה כעלייתה כך איסורה ובכל דוכתא דתרומה עולה באחד ומאה בדבר יבש ומתני' דהקומץ רבה (מנחות כג.)  שתי מנחות שלא נקמצו דלא מבטלי ליה שירים לטיבלא דמוקמינן התם כר' יהודה במנחת סולת איירי יג] שנתערב לגמרי בדבר לח ולא במאפה תנור ומחבת ומרחשת וההיא דנבילה בשחוטה יד] בהקומץ רבה (שם כג.) בשנימוחה וה'ר יום טוב מפלנצ'י הקשה לר'ת מההיא דפסחים (דף טו.) דחבית של תרומה שנשברה בגת העליונה והתחתונה חולין טמאין דאמרי' התם (דף כא.) דאם נפלה לק' חולין דברי הכל תרד ותטמא אלמא דאפי' לח עולה באחד ומאה טו] ונראה שכמו כן היה יכול להקשות מההיא דשאור של חולין ושל תרומה שנפלו בעיסה דאין לח מתערב יותר ממנו ועוד תניא במסכת תרומה בתוספתא פרק סאה תרומה לוג יין צלול שנפל לתוך ק' לוגין עכורין וחזר בו ר'ת דודאי אין חילוק בין לח ליבש ותירץ דהא דתרומה עולה בא' ומאה בנפלה לתוך חולין מתוקנין דאי אפשר למבטל דהיינו חולין להיות כבטל דהיינו תרומה וההיא דב' כוסות א' של תרומה וא' של חולין שאינן מתוקנין דאפשר להם ליעשות תרומה טז] קסבר לה ר' יוחנן כמאן דאמר בהקומץ רבה (דף כג:) בתר מבטל אזלינן והוי מין במינו וההיא דפסחים (דף כא.) ל'ק למ'ד בתר בטל אזלי' דמשקין לכי סריחי אין שם משקין עליהן ולא אפשר לה לתרומה שתיעשה חולין וא'ת וטבל במינו במשהו היכי משכחת לה הא א'א למבטל דהיינו החולין שיעשו טבל וי'ל שנפל טבל טבול לתרומה בטבל שאינו טבול לתרומה דהוי מין במינו כיון דשם טבל עליהם על שניהם א'נ טבל שראה פני הבית בטבל שלא ראה פני הבית א'נ נפל לתוך חולין מתוקנין ובעודה לתרומה ביד בעלים דאפשר לאיתשולי עלה והשתא דאתינן להכי איכא לאוקומי ההיא דב' כוסות בחולין מתוקנין וכגון דתרומה ביד בעלים וההיא דפסחים בתרומה ביד כהן ועוד י'ל לתירוץ קמא יז] כר'ת ההיא דפסחים  (דף כא.) כר' חייא דאית ליה לר' יהודה נבלה ושחוטה בטלות זו בזו ולהכי חשיב התם מין בשאינו מינו לענין משהו אע'פ שחשובין מין במינו לענין אחד ומאה דלא סגי להו בס' אבל רבי יוחנן דלא כרבי חייא דה'נ מוכח בהקומץ רבה (מנחות כג:) דלאו כ'ע אית להו דר' חייא וההיא משנה דאין דם מבטל דם פירש בקונטרס בהקומץ רבה (ג'ז שם) לרב חסדא דאזיל בתר מבטל הויא דלא כרבי חייא ואפילו לרבי חנינא דאזיל בתר בטל נראה דאיכא טובא ההיא דאין רוק מבטל רוק ואין מי רגלים מבטל מי רגלים לקמן בפירקין  וגבי</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 73
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ונכבשינהו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ונכבשינהו </span>דניניידן ונימא דכל דפריש מרובא פריש. </span>וכגון שלא בפנינו פירשו ממקום קבוע דאי היתה הפרישה בפנינו היו אסורין כאילו לקחן במקום קביעות וכן מוכח בפרק קמא דפסחים (דף ט:) דתשע צבורין של חמץ ואחת של מצה ואתא עכבר ושקל דאמרי' כל קבוע כמחצה על מחצה דמי ובפרק גיד הנשה (חולין צה.) אמרי' גבי תשע חנויות בנמצא הלך אחר הרוב אפילו נמצא ביד עובד כוכבים והיינו טעמא דגבי ציבורין מיירי בדשקל עכבר קמן שנולד לנו הספק במקום קביעות ולכך קאמר ונכבשינהו דיניידן דכיון שיצאו ממקום קיבוען אמרינן מרובא פריש והכי נמי אמרינן בפרק בתרא דיומא (דף פד:) גבי תשעה עכו'ם וישראל אחד ביניהן דבאותה חצר מפקחין ובחצר אחרת אין מפקחין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 73
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>אמר רבא משום קבוע. </span>מדגזור משום קבוע היה נראה דאי שקיל חד מן הקבוע אסור מדאורייתא ולא אמרי' מרובא פריש דכיון דדבר חשוב הוא ולא בטל היכא דה'ל קבוע כמחצה על מחצה דמי אבל א'א לומר כן מדאמר רב בסמוך טבעת של עבודת כוכבים שנתערבה במאה טבעות ונפלה אחת מהן לים הותרו כולן ומשמע נמי לדידיה דבמתני' [דנתערבו] אחד בריבוא ומית חד מינייהו אמרי' דאיסורא מית והשאר מותרין ואמאי אדרבה דהיתר נפל ומית אלא היינו טעמא דהקילו משום דמדאורייתא בטלי ברובא דכל מילי מדאורייתא ברובא בטלי כיון דלא ידיע ואפילו ששה דברים מאחר שנתערב ולא ידיע וכן תרומה בטלה באחד ומאה ולא שייך כל קבוע אלא בדבר הידוע כגון תשע חנויות ותשע צבורין ותשע צפרדעים ותשע עכו'ם שההיתר והאיסור כט] שלהם ידועים במקומם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 73
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>במה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>במה </span>דברים אמורים בכהן נמלך כו'. </span>אין משנה זו שנויה כך במסכת קינים אלא פרק אחד הוא שמתחיל כך וקאי אכל מאי דתני לעיל ל] :  ותנן</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 74
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ותנן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ותנן </span>ר'א אומר כו'. </span>לא שייך למימר אדפריך מר' אליעזר לסייעיה מדרבנן דאמרו אפילו קרבו כולן חוץ מאחד מהן יצאו לבית השריפה וגבי כוסות ישפך לאמה דלמא דרבנן לאו משום דחייה פסלי אלא מטעם אחרינא כה] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 74
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ונפלה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ונפלה </span>אחת מהן לים הגדול הותרו כולן. </span>משום כו] דמדאורייתא ברובא בטיל כדפירשנו [מש'ה] הקילו כאן ודוקא נפלה ממילא אבל הפילה אפילו שוגג קנסינן אטו מזיד ודוקא לים הגדול שאינה בעין אבל פירשה לא כדמוכח בההיא כז] ופרשו ארבעים למקום אחד דלא מהניא פרישתה להתיר השאר כח] וכן מוכח דקאמר רב דאמר כר'א וגבי אין המדומע מדמע אלא לפי החשבון שמעינן ליה לר'א בפ'ק דתרומות דאמר היא סאה שנפלה היא סאה שעלתה אבל האחרים לא נתקנו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 74
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>רב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רב </span>דאמר כר'א. </span>תימה הא טעמא דר'א משום דכתיב (ויקרא כב) מום בם הוא דלא ירצו הא ע'י תערובת ירצו כדמפרש ביומא פ' שני שעירים (דף סד.) אבל בעלמא לא וי'ל דהא דאיצטריך לן קרא לא לחד בתרי אצטריך דבלאו קרא ברובא בטיל אלא לחד בחד אצטריך והש'ס מייתי ליה לקרא משום דכיון דכל כך התיר הכתוב אין ראוי להחמיר מדרבנן לגבוה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 74
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>פירש
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>פירש </span>אחד מהן לריבוא ומריבוא לריבוא מותרין. </span>לא אצטריך מריבוא לריבוא אלא למימר מאן דאסר אסר בכולהו כדפרישית לעיל א'נ משום דיש חילוק בין ריבוא ראשון לריבוא שני דריבוא ראשון אי מתהני מכולהו בבת אחת אסור דקמתהני בחדא ספיקא כיון דבבת אחת מתהני כט] אבל ריבוא שני אפילו נהנה מכולם בבת א' ספק ספיקא הוא ושרי וכן מריבוא לג' ומג' לג' מותר אבל אסור ליהנות מג' הראשונים בבת אחת ומן השניים שרי מהאי טעמא  דפריש ובקונטרס לא פירש כן:  ואי</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 74
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואי </span>בעית אימא סבר לה כר' אליעזר. </span>פי' בקונטרס בלשון ראשון  כז] שמואל דאמר לעיל ספק עבודת כוכבים וספק ספיקא אסורין ובשאר אסורין ל'ל דאמר כר'א דאית ליה ספק ספיקא בעבודת כוכבים אסורין דתנן נטל הימנה עצים אסורין בהנאה הסיק בהן את התנור חדש יותץ ישן יוצן אפה בו את הפת אסורה בהנאה נתערבה באחרות ואחרות באחרות דה'ל ספק ספיקא כולן אסורין בהנאה ר'א אומר יוליך הנאה לים המלח אלמא אית ליה לר'א ספק ספיקא בעבודת כוכבים מדבעי פדיון וקשה לר'ת חדא מאי כח] סבר לה כר'א הא רבנן נמי כט] אסרי ודוחק לפרש ל] דברי ר'א ומחלקותו קאמר ועוד דר'א בשאר איסורין נמי אסר התם ועוד דהל'ל דתנן ולאתויי מתני' דהתם לא] דכיון שלא הוזכרה בכולה שמעתא ועוד דלעיל פירש דלא גרסינן התם ואחרות באחרות ועוד שכתוב בכל הספרים סבר לה כר'א אליבא דר'א ונראה כלשון אחרון שפירש בקונטרס דר'ש סבר לה כר'א דאמר תולין את האיסור להקל ולומר האיסור הלך לו דאמר אם קרב לב] הראשון של אחת יקרבו כל הראשים וא'ר אלעזר לא התיר ר'א אלא שנים שנים  הכא נפל איסור לריבוא אסורין שזה ספק ראשון ורימוני באדן לא בטלי מריבוא לג' דה'ל ספק ספיקא  לג] דאמר איסורא בריבוא איתיה ואילו ארבעה מותרין וארבעה בעינן כדי שימכרו שנים שנים דאי נפל לד] מב' והוא שלישי נמצא האחד באיסורו כשימכרו השנים וליהנות מכולן בבת אחת פשיטא דאסור כדפרישית לעיל וכן ר' אליעזר דאמר יקרבו הראשים כולן לא להקריב בבת אחת מתיר אלא שנים שנים ונראה דאין הלכה כשמואל לה] אפילו בספק ספיקא בעבודת כוכבים דקיימא לן כרב באיסורי ואפילו ספק ראשון נראה דשרי בהולכת הנאה לים המלח דקי'ל כר'א בפ' כל הצלמים (ע'ז דף מט:)  ואפילו לשאר איסורין היה אומר רבינו שמואל שיש להם פדיון כדפרישית לעיל : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 74
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דאיערב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דאיערב </span>בולד טריפה ורבי אליעזר היא. </span>אפילו למ'ד היא וולדה נרבעו לא אמרינן היא וולדה נטרפו דעובר יש לו חיות בפני עצמו ואינו נטרף עם האם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 74
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>האי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>האי </span>משוך והאי עגול. </span>וא'ת הא דאמר בפ' אלו טריפות (חולין דף נג:) ספק שונרא ספק קניא אימר קניא הא אפשר לברר האי משוך והאי עגול וי'ל דה'מ מן הזאב ולמעלה אבל בשונרא לא ידיע וא'ת א'כ לישני דאיערב נקובת הקוץ בדרוסת חתול ובגדיים ובטלאים וי'ל דניחא להו לשנויי בכל בהמות והא דלא משני דאיערב דרוסת הכלב בדרוסת הזאב דלמא אפשר לברר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 74
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>והא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והא </span>בעי סמיכה. </span>לא מצי לשנויי בעוף כדמשני בפרק כל הגט  (גיטין דף כח:) גבי שולח חטאתו ממדינת הים דפריך והא בעי סמיכה ומשני בחטאת העוף דהכא בזבחים מיירי ועוד דעופות לאו בני רעייה ופדייה נינהו וליכא נמי למימר מין במינו כגון בכור בבכור ומעשר במעשר דמשמע דמיירי בכל קדשים וא'ת ולוקמה ביורש וכרבי יהודה (ערכין דף ב.) דאמר יורש אינו סומך ויש לומר דקתני דומיא דחטאת ואשם דאין באין לאחר מיתה וא'ת ולוקמה  בערל וטמא דמשלחין קרבנותיהן כדאמרינן בפרק תמיד נשחט  (פסחים דף סב.) וכ'ת בעוף איירי הא קאמרינן התם דכל הזבחים ערל וטמא משלחין כו' ועוף לאו זבח הוא וכ'ת בבכור ומעשר הא כל הזבחים קאמר וכן קשה בפ' כל הגט (גיטין דף כח:) גבי שולח חטאתו ממדינת הים דפריך והא בעי סמיכה מאי קושיא והא ערל וטמא משלחין קרבנותיהן בלא סמיכה וי'ל ההיא דגיטין כיון שיש עדיין ספק בדבר שצריך להקריב בחזקת שהוא קיים לא היה לנו להתיר מאחר דא'א נמי לקיים מצות סמיכה ומיהו הכא לא יתכן לתרץ כן  ויש</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 75
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואם </span>נתן ארבע מכולן יצא. </span> פירש בקונטרס מזה שנים ומזה שנים ותימה דבאחת מזה ואחת מזה סגי ואין לומר דאתיא כבית שמאי (לעיל דף לו:) דאמרי ובחטאת שתי מתנות דהא קתני סיפא ואם נתן מתנה אחת מכולן יצא ויש לומר דקאי על כל ארבע חטאות שנים של יחיד ושנים של ציבור ואיכא השתא ארבע כוסות ולהכי קאמר נתן ד' מתנות יצא דהיינו מתנה אחת מכל אחת ואחת:  הג'ה</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 75
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הזאה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הזאה </span>כל שהוא מטהרת. </span>דלא בעיא שיעור אגבא דגברא אבל במנא בעיא שיעור כדאמר בנדה (דף ט.) וביומא  (דף יד.) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 75
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>בכור
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בכור </span>אינו נפדה תמורתו מהו. </span>והא דתנן בתמורה בפ' ואלו קדשים (דף כא.) יט] [כל הקדשים] יש להם פדיון ולתמורותיהן פדיון חוץ מן הבכור והמעשר לאו אתמורתן קאי וא'ת ולענין מאי קא מיבעיא ליה אי יש לתמורת בכור פדיון אי לגיזה ועבודה אפילו יש לה פדיון אסורה כשאר פסולי המוקדשין ואי לענין דלא בעי למיתבא לכהן הא תנן בהדיא בתמורה בפ' ואלו קדשים (גז'ש)  דנאכלת במומן לבעלים ואי לענין דנאכלת בצלי ובחרדל כדדרשינן למשחה לגדולה הא כיון דלאו מתנות כהונה היא לא שייך בה למשחה ואי לענין לקנות מן המעות קרבן הא אין התמורה עצמה קריבה ואפי' כשהיא תמימה כדאמר ריש ב'ש (לעיל דף לז:)  הן קריבין ואין תמורתן קריבה וי'ל דמיבעיא ליה אי חלה קדושה על המעות כשפדאה או לא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 75
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>התפיס
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>התפיס </span>בכור לבדק הבית מהו שישקול בליטרא. </span>אי האי דאמרי' אינו נשקל בליטרא הוי דרבנן ניחא אבל בהדיא מוכחא בחלק (סנהדרין דף קיב:) ובפ'ק דתמורה (דף ח.) שהוא דאורייתא דדריש בהמתה מי שנאכל בתורת בהמתו יצא בכור ומעשר שאינו נאכל בתורת בהמתו דתנן (בכורות לא.)  [כל] הקדשים נשחטים באיטליז ונשקלים בליטרא חוץ מן הבכור והמעשר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 75
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הפדו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הפדו </span>לי בכור בעל מום. </span>פירש בקונטרס שיצא לחולין ליגזז וליעבד כ] וקשה דאפילו בהך פדיון לא נפיק מידי דהוה אשאר פסולי המוקדשים וי'ל דמיירי בבכור בעל מום מעיקרו אי נמי הוה נפיק לחולין טפי משאר פסולי המוקדשין משום דבשאר פסולי המוקדשין יש בדמיהן צורך גבוה משא'כ בדמי בכור ומעשר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 75
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דהאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דהאי </span>צמר והאי שיער. </span>האי דלא חשיב ליה בריש מנחות (דף ג.) מעשיו מוכיחין עליו משום דאמרי דיכרא אוכמא הוא מ'מ כי דייקינן ביה אפשר לברר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 75
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>איכא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>איכא </span>בן שנה דמיחזי בן שתי שנים. </span>הא דאמרי' בפ' שני דקדושין  (דף נה.) גבי בהמה שנמצאת בין ירושלים למגדל עדר דפריך ודלמא חטאת היא כא] [ומשני] חטאת בת שנתה ואשתכח בת שתי שנים לאו דוקא בת שתי שנים אלא בת שלש וארבע דמינכר שפיר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 75
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שביעית
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שביעית </span>אין לוקחין בדמיה תרומה מפני שממעט באכילתה. </span>פירש בקונטרס שהתרומה זמן אכילתה לעולם ושביעית זמן אכילתה קודם שתכלה לחיה מן השדה ונמצא זה מביא תרומה לידי ביעור והא דתנן במס' שביעית  (פ'ט מ'ח) כב] לאחר ביעור מחלקן שלש סעודות לעניים רבי יוסי אומר אחד עניים ואחד עשירים יאכלו מ'מ ממעט באכילתה לאחר שחילק שלש סעודות ואינו מוצא כג] למיחלק וא'ת תרומה קודם לפסח יהא אסור לחמצה משום דקא ממעט באכילתה וי'ל דהכי עדיפא ליה ושרי משום דכתיב (במדבר יח) למשחה ולא דמי למבשל ירק בשמן תרומה (לקמן עו.) שהירק מיתקן ע'י השמן ולא השמן ע'י הירק ועוד דעיסה מתחמצת מאיליה ואפילו מערב בה שאור מ'מ בלאו הכי היתה מתחמצת קצת:  אין</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 76
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אין </span>לוקחין תרומה בכסף מעשר שני מפני שממעט באכילתה. </span>פי' בקונט' דמתחלה שריא לאונן כדאמר בפ' הערל (יבמות דף עא.)  זרות אמרתי לך ולא אנינות והשתא אסירא דמעשר אסור לאונן וגם בעי חומה ותרומה לא בעי חומה יב] ומתוך המשנה משמע שאין הקפידא משום תרומה אלא משום מעשר דמעיקרא שרי לזרים והשתא אסור וגרסי' בסדר המשנה יג] באכילתן כו' והכי איתא במס' מעשר שני (פ'ג מ'ב) אין לוקחין תרומה בכסף מעשר מפני שהוא ממעט באכילתו ור'ש מתיר אמר להם ר'ש אם הקילו בזבחי שלמים שהוא מביאן לידי פיגול ונותר לא נקל בתרומה יד] מה לי היקל בזבחי שלמים שכן מותרין לזרים נקל בתרומה שהיא אסורה לזרים פירוש אמר ר'ש אם הקלנו ליקח שלמים מכסף מעשר אע'פ שמביא המעשר לידי פסול פיגול ונותר כ'ש שלוקחין תרומה הקלה מכסף מעשר אמרו לו אם לוקחין שלמים שמותרין לזרים כמו מעשר אבל אין לוקחין תרומה שגורם למעשר להיות אסור לזרים: הגה'ה:  </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 76
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>למחרת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>למחרת </span>מביא אשמו ולוגו עמו. </span>פי' בקונט' למחרת יום שמיני טו] ובמנחות טז] (דף קה.)  פי' למחרת יום ששים והכל אחד דאספק נזיר טמא וספק מצורע טמא קאי כדמוכח בתוספתא דנזיר פרק בתרא והכי איתא התם ספק נזיר טמא יז] וספק נזיר טהור אבל נזיר ודאי היה ספק מצורע טמא פירוש מוחלט ספק מצורע טהור פי' שטהר כבר אבל מצורע ודאי היה פירוש בחד גברא איירי שיש בו כל ספיקות הללו אוכל בקדשים לאחר ששים ושותה יין ומטמא למתים לאחר מאה ועשרים יום כיצד אמרו לו נזיר טמא אתה צא ומנה שבעה הזה ושנה גלח והביא קרבן מנה שבעה ומבקש לגלח אמרו לו נזיר טהור אתה ואין טהור מגלח פחות משלשים יום צא ומנה עשרים ושלשה יום להשלים שלשים מנה שלשים ומבקש לגלח אמרו לו נזיר טהור אתה ואין נזיר מגלח אלא על הדמים פירוש שלש בהמות חייב להביא חטאת עולה ושלמים ועל אחת מהן יכול לגלח וחטאת בהמה אינה באה על הספק ושלמי נזיר נמי טעונין תנופה וזה אין יכול להניף מפני שהוא ספק מצורע טמא אבל עולה יכול להביא על תנאי והיינו דקתני כיצד הוא עושה מביא עולת בהמה ומתנה עליה ואומר אם טהור אני הרי זו חובה ואם לאו הרי זו נדבה כיצד הוא עושה להחמיר עליו מביא פיילי של חרס חדשה יח] ונותנין לתוכה רביעית מים חיים ומביא [שתי] צפורי דרור כדין כל המצורעין ביום תגלחתן וחטאת העוף פירוש כדין נזיר טמא דשמא נזיר טמא הוא ותגלחת זו של טומאה ואינו מתחיל נזירות טהרה עד שיביא חטאתו של טומאה יט] (יש) שחטאתו מעכבתו מלמנות נזירות אבל אשמו אינו מעכבו ומשיגלח תגלחת טומאה הוא אסור לגלח עד שימנה נזירות טהרה ולהכי צריך להביא חטאת נזירות טומאה למנות נזירות טהרה ולגלח בסופה לטהרת צרעתו והאשם ישהה עד תגלחת הטומאה שיעשה אחרי טהרתו בודאי מן הצרעת שאותה תעלה לו ודאי לטומאת נזרו כמו שמפורש בסוף הברייתא דימי צרעתו אין עולין לימי נזרו ותגלחת צרעתו אינה עולה לתגלחת נזרו כדאמרי' בפ' מי שאמר הריני נזיר מגלח (נזיר דף יז:) ובפ' ב' נזירים (שם דף ס:) ומה שמביא חטאתו ביום תגלחתו היינו כר' עקיבא דאמר במס' נזיר (דף מז.) אם גילח בשמיני מביא קרבנותיו בו ביום והכא נמי הוי כגילח בשמיני שהרי שוהה תגלחתו ומתנה על חטאתו ואומר אם טמא אני חטאת מחובתי ועולה נדבה פירוש עולה שאמרנו למעלה ואם טהור אני עולה מחובתי וחטאת העוף ספק ומגלח ראשו וזקנו וגבות עיניו כדרך שהמצורעים מגלחים ומביא עולת בהמה ומתנה עליה כו' ונראה שחסר מן התוספתא וסופר שלשים יום וגרסי' וסופר שלשים יום ומביא עולת בהמה כו' שהרי ספק נזירות טהרה הוא מונה ואינו יכול לגלח תגלחת שניה לצרעתו עד שיזרוק עליו אחד מן הדמים כ] ויביא עולה וחטאת ושלמים וישהה עד סוף נזירות טהרה שאחר טהרת צרעתו שעולה בודאי ואומר אם טמא אני פירוש אם טמא הייתי בתגלחת ראשונה העולה ראשונה נדבה היתה וזו תהא חובה וחטאת העוף שהבאתי בתגלחת ראשונה מחובתי ואם טהור אני עולה ראשונה חובה וזו נדבה שתגלחת זו של עכשיו אינה כלום וחטאת העוף כא] ספיקו מגלח ראשו וזקנו וגבות עיניו כדרך מצורעין ותגלחת זו היתה ראויה ליעשות בסוף שבעת ימי ספרו מתגלחת ראשונה אבל לא היה יכול משום דגילוח ספק מצורע אינו דוחה איסור גילוח הנזיר רבי שמעון אומר כב] מחר יביא אשמו ולוג בידו כדין מצורע בשמיני שלו והוא יום ששים ואחד ומתנה עליו לפי שהוא ספק מצורע וחטאת מצורע שמעכבת טהרתו אינו יכול להביא מבהמה שאין חטאת בהמה באה על הספק לפיכך יביא חטאת העוף ואם הוא עשיר יכתוב נכסיו לאחרים ויהא עני ויביא קרבן עני דהיינו עוף ור' שמעון לטעמיה דאמר במס' ערכין (דף יז:) אפי' היה עשיר בשעה שהביא ציפורים או בשעת הבאת אשם והעני הכל הולך אחר חטאת ואפי' לתנאי דפליגי עליה איכא לאוקמא להא דהכא ולפרושי יכתוב נכסיו לאחר מעיקרו ומתנה על חטאת העוף ואומר אם טמא הוא פירוש אם מצורע הוא הרי זו חובתו ואם לאו הרי זו ספיקו ואוכל בקדשים מיד אבל לשתות יין וליטמא למתים אינו יכול שאין ימי נזרו עולין לו מתוך ימי צרעתו כיצד יעשה לדברי בן זומא כג] שאינו מצריך לבקש אחד מן השוק לידור כנגדו בנזיר כמו שמצריך ר' יהושע בפרק שני נזירים (נזיר דף נט:) סופר שלשים יום ומביא עולת בהמה ומגלח פירוש ספק תגלחת טומאה וספק תגלחת טהרה דשמא מצורע היה ונזיר טמא ולא עלו לו אחת מתגלחותיו לנזירותו רק לצרעתו שאין ימי נזרו עולין מתוך ימי צרעתו ולסוף שבעה אחר טהרת ימי צרעתו אינו יכול לגלח דשמא נזיר טהור הוא אבל הזאה לא בעי שכבר הזה ושנה ואפי' לסוף שלשים אינו יכול כד] עד שיזרוק עליו אחד מן הדמים ומביא חטאת העוף משום ספק תגלחת טומאה שאינו יכול להתחיל מנין נזירות טהרה עד שיביא חטאת וכדפרישית ומתנה עליה כתנאי שלמעלה בתגלחת ראשונה וה'ה שיש להתנות שאם אינו נזיר עכשיו כלל שכלתה נזירתו מתגלחת שלמעלה העולה נדבה וחטאת העוף ספיקו אך התנא לא חש לפרש כל זה סופר שלשים יום ומביא קרבנותיו שלמים ודאי עולת בהמה ספיקו ומתנה עליה ואומר אם טמא הייתי בתגלחת שלישית העולה ראשונה  נדבה</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 76
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אשם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אשם </span>זו יהא שלמי נדבה. </span>וא'ת והא אמרן לעיל בפ' איזהו מקומן  (דף מז:) דאשם מצורע שני כהנים מקבלין את דמו אחד ביד ואחד בכלי ושלמים אמרי' לעיל (דף כה.) דצריך שיקבל בכלי את כל דמו (של פר) וי'ל י] דתקוני גברא שאני: 


lvr: 51
pgn: 76
dfh: b
trm: וסמיכה.
txt:
<span class='five'>וסמיכה. </span>למ'ד (לעיל דף לג.) סמיכת אשם מצורע לאו דאורייתא הוא בהקפת יד ואע'ג דשלמים בעו סמיכה גמר משום תקוני גברא התירו כדפרישית לעיל ולמאן דאמר דאורייתא הזכיר בחנם סמיכה וכן נסכים דבין אשם  בין שלמים טעונין סמיכה ונסכים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 76
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ונאכל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ונאכל </span>ליום ולילה. </span>ובתודה דאין נאכלת אלא ליום ולילה אין יכול להתנות משום דבעינן לחם ובלחם אי אפשר לעשות תקנה כדמוכח בפ' התודה (מנחות דף פ:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 76
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לוג
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לוג </span>מאי איכא למימר. </span>פי' דשמא אינו מצורע והוי חולין בעזרה כיון דעביד מינה עבודה שמזה שבע כנגד פתח אהל מועד ונותן על הבהונות ועל ראש המצורע ותימה ליזיל ליקדיש ליה קדושת דמים על תנאי אם אינו מצורע דהשתא נמי מייתי פורתא להשלים הלוג וליקדוש ליה קדושת דמים וכי בעי למיכל השיריים פריק להו כדאיתא בסמוך ויש לומר דהכי עדיף טפי לעשות קדושת הגוף בכל מה שיכול  ותימה לי היאך נותן מתן שבע ועל הבהונות מההוא פורתא שקדוש קדושת דמים דשמא אינו מצורע וזורקו לאיבוד שמן הקדש. ברו'ך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 76
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>חסר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חסר </span>הלוג עד שלא יצק ימלאנו. </span>משנה זו במס' נגעים פ' בתרא (מ'י) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 76
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אימת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אימת </span>אי בתר מתנות שבע הוה להו שיריים שחסרו בין קמיצה להקטרה כו'. </span>וא'ת והא ר' יוחנן הוא דאמר בפ'ק דמנחות (דף ט.) דמקטירין קומץ עליהם ואפי' ר'ל דאמר אין מקטירין אליבא דר'א מודה דמקטירין כדאיתא התם וכר' אליעזר משני הכא לבסוף דמסיק לשם עצים ויש לומר אע'ג דמקטירין מ'מ לענין אכילה לא משכחת תקנה דהא אסירי שיריים באכילה כדנפקא ליה התם מוהנותרת ולא הנותרת מן הנותרת: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 76
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואי </span>קודם מתן שבע. </span>דלמא נדבה היא והקטרתו הקטרה והני הוו להו שיריים וכי הדר מעייל מינייהו לפנים להזות קא עבר משום כל שממנו לאישים קיימו שיריים בבל תקטירו והנך הזאות נמי בשמן כהקטרה במזבח בדבר הראוי להקטיר דמי כך פי' בקונטרס והא דמשני דמסיק להו לשם עצים הוה ליה למינקט דמדי לשם מיא בעלמא ודוחק בקונטרס לפרש [כך] משום לישנא דקרא דאותביה יא] מכל שממנו לאישים ועוד אי שייך כל שממנו לאישים הרי הוא בבל תקטירו אפי' בהזאות א'כ קשה הא דאמרי' לקמן (דף פ.) הניתנים במתנה אחת שנתערבו במתן ארבע ר' אליעזר אומר ינתנו במתן ארבע הא כיון יב] דניתן במתנה אחת אידך הוו להו שיריים וקא עבר משום בל תקטירו מיהו יש לומר דר' אליעזר לטעמיה דאית ליה (שם עט:) רואין כאילו הוא מים ועוד כיון דשירי הדם למזבח ליסוד מש'ה כי יהיב ליה למעלה לא עבר בבל תקטירו כיון דבלאו הכי טעונין מזבח ועוד קשה לימא דיהיב מתן שבע ברישא והדר ממלא ליה וקמיץ ואע'ג דאמר ר'ל בפ'ק דמנחות (ג'ז שם) מנחה שחסרה קודם קמיצה לא יביא מתוך ביתו וימלאנה הא איתותב התם ונראה לפרש דמהקטרה ממש פריך דמקטיר מלוג שמן של מצורע חייב כר' עקיבא דאמר בפ' כל המנחות באות מצה (שם דף נח.) כל ששמו קרבן ור' אליעזר פליג עליה ואע'ג דהך סוגיא כר' אליעזר כדמשני דמסיק לשם עצים באידך לא מסתברא כר' אליעזר דשמותי הוא אלא כר' עקיבא ואף על גב דקודם מתן שבע איירי שמו קרבן מיקרי כיון דעתיד להיות קרבן כמה יג] דמקטיר בשר חטאת קודם זריקת דם דמסתמא חייב ומעיקרא יד] פריך אי לאחר מתן שבע כו' הוי מצי למיפרך נמי מכל שממנו לאישים ובלאו הכי טו] שפיר פריך ליה תימה והא קדוש קדושת הגוף  דלוג</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 77
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וחולין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וחולין </span>ממילא הואי. </span>וכי האי גוונא משני בפ' התכלת  (שם דף מח.) גבי שחט שני כבשים על ארבע חלות דשתים מהן נאכלות ע'י פדיון וכי האי גוונא משני בפ' המוכר את הספינה (ב'ב דף פא:) גבי ביכורים דמקדיש להו ותימה דבפרק התודה  (מנחות דף פ:) גבי תודה שנתערבה בתמורתה ומתה אחת מהן חבירתה אין לה תקנה ופריך ולייתי לחם ולימא אי הך קמייתא תודה היא הא לחמה ואי לא ליפוק לחולין ומשני וכי מכניסין חולין בעזרה והשתא אמאי לא מקדש להו והדר פריק להו וכן בפ' הזרוע (חולין דף קל.) דקאמר טעמא דכתב רחמנא זה הא לאו הכי הוה אמינא חולין חייבין בחזה ושוק הא בעי תנופה היכא לינופינהו אי אבראי לפני ה' כתיב אי אגואי קמעייל חולין בעזרה אמאי ליקדשינהו והדר ליפרקינהו ומיהו התם ניחא יח]   דמקרא קא דריש וזה לא חייבה תורה אבל עוד קשה בפרק בתרא דמנחות (דף קד:) גבי פירשתי ואיני יודע מה פירשתי יביא מנחה של ששים עשרון דברי חכמים רבי אומר כו' וקאמר דפליגי במותר להכניס חולין לעזרה דרבי סבר דאסור להכניס חולין לעזרה ואסור לערב חובה בנדבה והשתא ליקדשינהו קדושת דמים והדר לפרקינהו וי'ל דגבי תודה לא בעי למימר דמקדישה ופריק גזירה שמא יאמרו יש פדיון ללחמי תודה וכן בההיא דפ' בתרא יט]   (גז'ש) שיש שם שיעור מנחה אתי למימר שיש לה פדיון אבל הכא דליכא שיעורא ידעי דהא דיש לה פדיון משום דאין לה שיעור לכך אין קדוש קדושת הגוף וכן בביכורים ידעי דמשום ספיקא הוא דאין ביכורים נפדין כתרומות ומעשרות דהשתא נמי לאחר פדיון אין נאכלין אלא לכהנים וליכא למיטעי מידי וכן בההיא דהתכלת (שם דף מח.) גבי שחט שני כבשים על ארבע חלות ידעי דלא קדשי אלא שתים ובלחמי תודה דלא קדשי אלא ארבעים ואין להקשות כ] הנך שיריים דהכא דליפרקינהו לשם עצים חדא דרחמנא אמר דליכלינהו למצוה ועוד דלא שרינן לשם עצים אלא בדבר שנתערב במידי דבר הקרבה כגון איברי עולה באיברי חטאת : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 77
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>תקוני
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תקוני </span>גברא שאני. </span>תימה אי דאורייתא קאמר ר'ש אין מתנדבין שמן היכי שרי משום תקוני גברא ועוד כיון דאין מתנדבין חולין גמורין הוו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 77
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מאן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מאן </span>תנא דפליג עליה דר' אליעזר ר' שמעון הוא. </span>וההוא דקדושין  (דף נה.) דבהמה שנמצאת בין ירושלים למגדל עדר דמשמע התם דאי אישתכח בן שתי שנים דאיכא לספוקי באשם לית ליה תקנתא צריך לומר דפליגא אדר' אליעזר דאי מתנדבין לייתי בהמה וליתני באשם תלוי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 77
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ורבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ורבי </span>אליעזר אותם הוא דרבאי לך כבש כמזבח אבל מידי אחריני לא. </span>וא'ת מה סברא היא זו לר' אליעזר  כא] דאותם לא קאי אכולהו ולריח ניחוח דבתריה קאי אכולהו אפי' אשיריים ויש לומר משום דלא מסתבר ליה טעמא לר' אליעזר להחמיר בשיריים טפי משאור ודבש ודרשא דכבש כמזבח חומרא היא ולא קאי אלא אשאור ודבש דחמיר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 77
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ורבנן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ורבנן </span>תרתי שמעת מינה. </span>הך סוגיא כרבי אלעזר דאמר בפרק כל המנחות באות מצה (מנחות דף נז:) המעלה מכולן ע'ג הכבש פטור ור' יוחנן מחייב התם והא דקאמר התם ור' יוחנן האי אותם מאי עביד ליה הוה ליה למימר דאיצטריך כב] לכדדרשינן הכא רבנן אבל ניחא ליה לשנויי אפי' כר' אליעזר ועוד בכמה מקומות סוגיא דשמעתא כוותיה לעיל דמשני דמסיק לשם עצים ובפרק (שני) דמנחות (דף כ.) :  הכא</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 77
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הכא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכא </span>בדוקין שבעין ואליבא דר'ע דאמר אם עלו לא ירדו. </span>מילתיה דר'ע בפ' המזבח מקדש (לקמן דף פד.) דתנן ר'ע מכשיר בבעלי מומין ואמר ר' יוחנן בגמ' לא הכשיר ר'ע אלא בדוקין שבעין הואיל וכשרין בעופות דלא פסל בעופות אלא מחוסר אבר כדדרשינן בת'כ ובפ'ק דקדושין  (דף כד:) יכול נקטעה רגלה ונשברה גפה וא'ת אמאי לא חשיב נמי ניב שפתים יא] דאמר פ' הניזקין (גיטין דף נו.) דשדא מומא בניב שפתים אתרא דלדידן הוי מומא ולדידהו לא הוי מומא דלא פסול לבני נח אלא מחוסר אבר ושמא בעוף לא שייך ניב שפתים מיהו אכתי קשה דאיכא כמה מומין דלא פסלי ואמאי נקיט דוקין שבעין וכן בגיטין הוה מצי למישדי יב]  מומא במקום אחר : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 77
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אי </span>הכי אפי' בעינייהו נמי. </span>תימה דלישני דלדבריהם קאמר להו כדמשני לבסוף: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 77
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הא </span>עבר מום ירצו. </span>אע'ג דדרשינן בבכורות (דף לז.)  בכלל ופרט דמום עובר מרצה מום עובר דמוקדשין איצטריך דה'א כיון דנדחה שוב אינו נראה: ורבנן בם בהם לא דרשי. משמע דלא דרשינן מיניה תרתי אפי' ר'א לא דריש אלא מדכתיב בהם ולא כתיב בם ותימה דבפ' שני שעירי (יומא דף סד.) דריש רבי יוחנן מבהם ג' דרשות הני הוא דכי עבר מומם ירצו הא שאר דחויין הואיל ונדחו ידחו ועוד דריש בם הוא דלא ירצו הא עבר מומן ירצו ועוד בם הוא דלא ירצו הא ע'י תערובת ירצו ושמא משום דכתיב נמי בם דמייתר ובם ובהם שניהם מיותרין ודרשינן לרבי יוחנן חדא דרש מבם ותרתי מבהם ולרב דרשינן תרתי חדא מבם וחדא מבהם אבל בם בהם לא דריש וכולה סוגיא יג] התם בין לרב בין לר' יוחנן אליבא דר'א ואין לחוש בכך דהכי נמי לעיל (דף עו:) ובפ' בתרא דמנחות (דף קו:) כר'א אי נמי אפי' כרבנן דבין ר'א ובין רבנן דמתני' אית להו דע'י תערובת ירצו והכי פירוש התם בעינייהו הוא דלא ירצו הא ע'י תערובת ירצו דתנן איברים שנתערבו כו' ומשמע מתוך המשנה דמודו רבנן דהנהו דקרבו ועלו למערכה יקרבנו דלא ירדו שמעינן מינה דאית להו הך דרשא אלא לכתחלה אסרי מדרבנן דאי לית להו הוה להו  יד] למיסר אפי' אותם שעלו ירדו כיון דלא בטלי אי לאו משום דשריא תערובת דאורייתא דכיון דאחמור רבנן דלא ליבטלו משום דדרכו למנות (אית לן למישרי) טו] ע'י ביטולו ברוב בדיעבד משום דעלו והא דקאמר הכא ורבנן בם בהם לא דרשי ולא בעי למימר דרבנן נמי אית להו הך דרשה אלא דלכתחלה אסרי להקריב מדרבנן כי תנאי דמתני' משום דמשמע ליה דלא יקרבו לרבנן מדאורייתא כמו דלא יקרבו דרובע ונרבע דרישא דברייתא דאפי' בדיעבד ירדו טז] השתא א'ש דרב ור' יוחנן לא שבקו רבנן ואמרי כר'א ותדע מדמייתי התם מלתא דרבנן דאי אליבא דר' אליעזר קאמרי לא הוה ליה לאיתויי מלתייהו דרבנן ואע'ג דרבנן דברייתא לא דרשי הכי מתני' עיקר והא דדריש התם יז] מבם בהם טעמא דר' יוחנן ומתרי בם דריש עבר מומם וע'י תערובת והכא דריש יח] מבם תערובת ועבר מומם מבם בהם ואייתר להם בם  יט] דבתרא לכדר' יוחנן כדפרישית לא קשה מידי דלא איכפת ליה להש'ס רק שיוכל לעשות ג' דרשות ולא חש להזכיר דרשא דר' יוחנן אלא הפשוטה יותר וזה אין לפרש דאיברי בעלי מומין בתמימים לא בטלי מן התורה דמאיזה טעם לא בטלו אי משום דאין עולין מבטלין זה את זה הא בעלי מומין לא עולין נינהו ועוד דאפי' עולין נראה דלרבנן מדאורייתא מבטלין זה את זה בדבר שאינו מתערב כמו מין במינו לר' יהודה שאינו מתערב דלא הוי כדם וסולת בטל מדאורייתא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 77
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אודו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אודו </span>לי מיהת בשר בעל מום כעצים דמי. </span>אע'ג דר'א גופיה לא חייש להאי טעמא מדמצריך קרא מ'מ תיקשי להו לרבנן והכי אורחיה דהש'ס כדפירשתי בריש פירקין : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 77
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>בדם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בדם </span>בהמה או בדם חיה רואין אותו כאילו הוא מים. </span>וא'ת דם בהמה וחיה היכי זריק להו למזבח נהי דאמר רואין כאילו הוא מים ולא מבטל דם אחר מ'מ מים גמורין לא הוי ולא בטל ממנו שם חולין ואפי' למ'ד (נזיר דף כט.) חולין שנשחטו בעזרה לאו דאורייתא היינו שחיטתן אבל להעלותן לגבי המזבח נראה דאסור וי'ל כיון דדם כשר מעורב בו ואין עיקר זריקתן לשם הפסול אלא לשם הכשר שרי אע'ג דבאיברים לא אמר רואין לשם עצים ומיהו בלאו הכי אתי שפיר דבנזיר פ' ואני (שם) משמע דלמ'ד לאו דאורייתא אפי' העלאה נמי שרי גבי מדיר בנו בנזיר למ'ד לחנכו במצות דמביא חטאת העוף דקא סבר חולין בעזרה לאו דאורייתא ושמא סבר לה כר'א דשרי לשם עצים ולשם מים ואפשר דאפי' רבנן מודו דלא אסרי לשם עצים ולשם מים אלא במידי דהקרבה כגון איברי חטאת ואיברי עולה וכן ניתנין למעלה שנתערבו בניתנין למטה ומתן אחת במתן ארבע אבל חולין גמורין שרו לכ'ע לשם עצים ולשם מים וכן נתערב בדם פסול ובדם התמצית וכן מוכיח לקמן (דף עט:) מדדחיק עלה בגמ' במאי פליגי בגוזרין גזירה במקדש ולא קאמר דפליגי ברואה אני כדפליגי בסיפא ולקמן מפרש (ד'ה במאי) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 77
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>רואין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רואין </span>אותו כאילו הוא מים. </span>הקשה ה'ר שמואל מוורדום הא דאמרי' בהקומץ רבה (מנחות דף כב.) ולקח מדם הפר ומדם השעיר הדבר ידוע שדם הפר מרובה מדם השעיר סברי רבנן מכאן לעולין שאין מבטלין זה את זה היכי דריש ליה מיניה כ] הא דלא בטיל היינו משום דאפי' הוי מים היה בו מראית דם וי'ל דפעמים שהוא כל כך רבה דאי הוי דם הפר מים משתנה מראית דם השעיר עד שנעשה דיהה ופסול דאם יש בו מראית דם דקתני היינו מראית דם גמור ולא חזותא בעלמא ועוד י'ל אי לאו משום דאין עולין (אין) מבטלין זה את זה לרבנן או מין במינו לר' יהודה כשמערה טיפה ראשונה הוי ליה בטל ונדחו ומיהו קשה דאיפכא ה'ל למידק דהא אמרי' ביומא (דף נג:) שעירה דם הפר בדם השעיר ובדם שנתערב במים אמר בגמ' לא שנו אלא שנפל מים לתוך דם אבל דם לתוך מים ראשון ראשון בטל הלכך האי דם פר היה לו להתבטל ראשון ראשון בדם השעיר ואפי' מאן דלית ליה ראשון ראשון בטל בפ' בתרא דע'ז (דף עג.) הכא מודה משום דה'ל נראה ונדחה וי'ל דלא אמר ראשון ראשון בטל כשמערה בשפע הרבה יחד כמו שמחלק בע'ז (גז'ש) בין חבית דנפיש עמודיה לצרצור קטן דלא נפיש עמודיה אפי' למאן דאית ליה ראשון ראשון בטל בחבית ביותר מפי חבית היה מודה דלא בטיל ועוד מי לא עסקינן שמערה דם הפר שבכלי זה ודם השעיר שבכלי זה משניהם יחד תוך כלי שלישי:  רבי</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 78
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>רבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רבי </span>יהודה אומר אין דם מבטל דם. </span>בהקומץ רבה (מנחות דף כב.)  פי' בקונטרס דלרב חסדא דאזיל בתר מבטל הויא דלא כרבי חייא ולעיל פי' בריש פירקין דאפילו לר' חנינא דאזיל בתר בטל דאיכא כמה משניות וברייתות דלא כר'ח: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 78
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הפיגול
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הפיגול </span>והנותר כזית מזה וכזית מזה שבללן ואכלן והתרו בו פטור ממלקות א'א שלא ירבה מין על חבירו כו'. </span>כשהוא לועס אותן לתוך פיו נבלל מין לתוך חבירו מיעוטו של זה ברובו של זה ובטל המיעוט ברובו והבטל בכל מין נוסף על המבטל ונהיה כמוהו ונקרא בשמו ונגרע ממינו וא'א לכוין שלא יהא ממין האחד בטל בחבירו יותר ממה שבטל ממין חבירו בו ונמצא שאין באותו יד] [מין] כשיעור דבצר ליה שיעוריה ואנן לא ידעינן הי מיניהו דבצר ליה וכי מתרינן ביה לא ידעינן משום מאי נתרי ביה וצריך להתרות משום האיסור הילכך כי מתרו ביה משום פיגול הויא התראת ספק דלמא לאו בדידיה הוי חיובא וכן בנותר ואע'ג דמסקנא אחד מינייהו עבר בשעת התראה מיהא ספק הוא בכל אחד אם יעבור עליו ואם לאו והתראת ספק לאו התראה היא ע'כ לשון הקונטרס וקשה דאם התרה בשלשתן פשיטא דלוקה אפילו למ'ד (מכות דף טז.) לאו שמה התראה היכן מצינו התראת ספק כה'ג דודאי עבר אלא דלא ידעינן אהי מהני תלת דפיגול ונותר וטמא ואי לא התרו אלא על האחד פשיטא דפטור אפילו למ'ד התראת ספק שמה התראה דאפילו לבסוף שמא אותו שהתרה בו כבר נתבטל דהיכי דמי התראת ספק כגון דלאחר גמר הדבר ודאי שעבר על מה שהתרה אלא דלא ידעינן בשעת התראה אם עובר עבירה בההיא שעתא אם לאו כגון הכה את זה וחזר והכה את זה (יבמות דף קא.) וכן גיד הנשה דלא ידעינן אי דימין אי דשמאל ועוד קשה היכי מיחייב כלל משום חד מינייהו דמיעוט הבטל ברוב לא מצטרף עם הרוב להשלימו לכשיעור דאפילו היתר לא מצטרף לאיסור כ'ש איסור לא מצטרף לאיסור וא'כ אפילו אם תימצא לומר דהתראת ספק שמה התראה הכא פטור דא'א שלא יתערב מכל אחד ואחד משהו בחבירו ובצר ליה שיעורא ועוד קשה אם נפרש פיגול ונותר וטמא שלשתן יחד למה לי למימר א'א שלא ירבה מין על חבירו הא ודאי יש כאן שנים המבטלין את השלישי ואכולהו ליפטר דכל אחד הוי בטל ומבטל ונ'ל לפרש דמיירי כגון דאיכא ב' זיתי פיגול וזית נותר יחד בחתיכה אחת ועוד יש ב' זיתי נותר וזית פיגול בחתיכה אחרת יחד ואכל אחת מן החתיכות והתרו בו אל תאכל פיגול שמא זו היא חתיכה שיש בה רוב נותר ואחרי כן לאחר כדי אכילת פרס או אפילו בתוך כדי אכילת פרס אכל חתיכה שניה והתרו בו אל תאכל פיגול כבראשונה שמא זו היא אותה שיש בה רוב נותר שאוכל באחרונה עתה הוי ממש כמו הכה זה וחזר והכה זה דלמ'ד לאו שמה התראה פטור. ברו'ך. נראה לפרש דבתרי מינייהו קאמר דשקל תרי מהני תלת ובללן זב'ז ואכלן וכגון דשקל ב' זיתים מחד איסורא וד' זיתים מב' איסורין ובללן בקערה אחת ואכלן וא'א שלא יהא רוב מן האחד ומבטל את חבירו הילכך לא ידעינן בהאי איסורא אם יש עליו שם פיגול או שם נותר דאיסורין מבטלין זה את זה טו] לפטור מטעם התראת ספק כגון דאכל בשתי פעמים בכדי אכילת פרס ובאכילה ראשונה התרו בו משום פיגול ובשניה משום נותר א'נ אפילו פחות מכדי אכילת פרס פטור כשאכל בשתי פעמים דכשהתרה בראשונה משום פיגול שמא נותר רבה ולא שפיר מתרי ביה ובשניה כשהתרה משום נותר שמא פיגול רבה ולא שפיר מתרי ביה ואי משום דכבר התרה בו משום פיגול מאכילה ראשונה ואמרינן בקדושין (דף עז.) דבעל חמש אלמנות חייב משום אלמנת ראובן ואלמנת שמעון ובחדא התראה מיירי דאי בשתי התראות אפילו באלמנה אחת נמי חייב דהתראות מחלקות אלמא כיון דעסיק בביאה ומתרה בו בתחילה הוה התראה לכל אחת ואחת וה'נ הרי עסוק כל שעה באכילה ותועיל לו התראה ראשונה לא דמי שאני הכא דנראה כחוזר בו מהתראה ראשונה כשחוזר ומתרה בו משום נותר וכאילו אמר לו לא על פיגול אתה שב אלא על נותר ואם תאמר והא תנן במעילה בפ' קדשי מזבח (דף יז:) הפיגול והנותר אינן מצטרפין זה עם זה מפני שהם ב' שמות ואמר בגמרא ל'ש אלא לטומאת ידים דמדרבנן אבל לענין אכילה מצטרפין דתניא ר'א אומר לא יאכל כי קדש הם כל שבקדש פסול בא הכתוב ליתן לא תעשה על אכילתו וי'ל דהתם בדלא מערב אבל הכא דמערב בטל דאיסורין מבטלין זה את זה א'נ הכא ללקות משום פיגול או נותר קאי אבל התם מיירי לעבור עליו משום כל שבקדש פסול ועוד התם נהי דאיסורא איכא מלקות ליכא משום דהוי לאו שבכללות כדאי' בפסחים (דף כד.) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 78
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מתיב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מתיב </span>רבא עשה עיסה מן החטין. </span>תימה דלא מקשה ליה מכל התורה כולה דקי'ל טעם כעיקר: [בס'א מה'ד] </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 78
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>מין בשאינו מינו בטעמא כו'. </span>תימה דבהקומץ רבה (מנחות דף כג: ) פריך מההיא דתבלה בקצח למ'ד בתר מבטל אזלינן מאי קא מדמי אההיא דבתר בטל או בתר מבטל אזלינן שהטעם שוה טז] אההיא דתבלה בקצח שאין הטעם שוה יז] כיון שיש בתבלין טעם מצה ראוי לצאת בו ידי חובתו כדאמרינן הכא אם יש בו טעם דגן חייב בחלה ואדם יוצא בה ידי חובתו בפסח ובכל התורה כולה קי'ל דטעם כעיקר ואין להקשות אהך דשמעתין מהא דאמר בערבי פסחים  (פסחים דף קטו.) לא לכרוך איניש מצה ומרור בהדי [הדדי] דלמא אתי מרור דרבנן ומבטל מצה דאורייתא דהתם חוזק המרירות הוא דמבטל טעם מצה אבל אורז לא מבטל טעם דגן ועוד דהתם כשאוכל כזית מצה דכי מבטל ליה מרור ליכא טעם כזית מצה אבל אם אוכל הרבה שרי:  ונשער</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 78
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ונשער
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ונשער </span>מין במינו כמין בשאינו מינו. </span>פי' בקונטרס כיון דהיכא דקיימינן אטעמא כל כמה דיהיב טעמא לא בטל כי ליכא למיקם נמי אמאי מזלזלי באיסורא למיהדר לבטלן נימא רואין אילו היה מין ושאינו מינו הא יש בו היכר טעמא השתא נמי לא בטיל ואת אמרת מין במינו בטל מן התורה  טו] אע'ג דאילו היה אינו מינו היה נותן טעם טז] : הג'ה. ואע'פ שהזכיר בקונטרס יז] זלזול איסור אינו רוצה לפרש שמקשה מדרבנן דהא מתניתין דאורייתא היא וכולה שמעתין כן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 78
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לא </span>רואין לדם כאילו הוא מים. </span>כלומר הדם פסול דמין במינו בטיל ברובא כגון שהמים פסולין לזריקה: ה'ג </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 78
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דלי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דלי </span>שיש בו יין לבן וחלב והטבילו הולכין אחר הרוב. </span>לא דמי להא דתנן (שבת דף קכ:) הדיו והחלב לחין אין חוצצין דהכא כיון דהאי דלי יש בו חלב עד רובו לא מחלחלי מיא ולא דמי לחלב דמנח אגבא דמנא או אגבא דגברא ונחית וטביל הולכין אחר הרוב ואם לא היה חציו כיון שהטבילו ונתמלא ממי מקוה ורבו המים על היין טהור ואם תאמר והא אמרינן (שם דף עז.) כל חמרא דלא דרי על חד תלתא מיא לאו חמרא הוא וכ'ש הכא דאיכא חמרא טובא יח] לא בטל ממנו שם יין ולא מהני ליה השקה דחמרא מזיגא מיקרי כדאמרינן בפ'ק דמכות (דף ג.) וי'ל דהכא מיירי בחמרא מזיגא אי נמי בחמרא דרפי ואין יכול לקבל רוב מים שאין כל היינות שוין כדאמרינן בפרק המוציא יין (שבת דף עז.) יין יט] השרון לחוד דרפי וכן יש לפרש בסוף הערל (יבמות דף פב:) דאמר נתן סאה ונטל סאה כשר עד רובו ופי' בקונטרס דמיירי במי פירות והשתא אי ביין מיירי אמאי כשר והלא יין גמור הוא לברך בורא פרי הגפן ולכל דבר וביין הוא טובל אלא מיירי בחמרא דרפי ומיהו איכא כ] למימר בשאר מי פירות בר מיין ובפ'ז דמס' מקואות תנינן לה וקאי אשאר משקין ומי פירות והציר והמורייס והתמד כא] משום דחמיץ: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 78
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דלי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דלי </span>שהוא מלא רוקין גרסינן כאילו לא טבל. </span>שהרוק עב הוא וחוצץ בפני המים ואינו בטל במים ומלא לאו דוקא אלא איידי דבעי למיתני כב] מלא מי רגלים דדוקא הוא לאשמועינן רבותא דלא בעי לבטולינהו דכיון שעברו מי המקוה על פיו ונשקו לאותן שבתוכו נעשו חבור להן וטהר דמי רגלים כג] מים הוא תנא נמי מלא רוקין רואין אותו כאילו הם מים כלומר אע'פ שמראיהן חלוק במקצת ממראה שאר מים אפ'ה כיון דמין מים הם לא בעי רובא לבטולי אלא רואין אותן כו' מלא מי חטאת הואיל והן אב הטומאה וחשיבי משום קדושתייהו לא בטלי אלא ברובא מאן שמעת ליה דאית ליה רואין ר' יהודה וקאמר דהיכא דשוה מראה הבטל למראה המבטל כגון מי חטאת שאין מראיהן חלוק דסגי למיבטל ברובא ולא אמר רואין אותן כאילו הן יין אדום להחמיר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 78
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הא </span>דרביה. </span>הא דתנן לעיל רואין אותן כאילו הן יין אדום דרביה הוא דמחמיר בבטול כי היכי דמחמיר במין במינו כך פירש בקונטרס וקשה לפירושו חדא דמה ענין האי רואין דמי רגלים ליין וחלב דלעיל כד] שאינו מינו לא שייך בהו השקה אבל מי רגלים לדברי רש'י שהם מים גמורים וסלקא להו השקה אם כן מאי רואין שייך בהו וכי משום דנשתנו קצת לא יהא שם מים עליהם ולא תועיל להם השקה דלא דמו למי צבע שבטל מהם תורת מים בפרק קמא דמכות (דף ג:) ועוד בלאו סוגיא דלעיל תקשי ליה רישא לסיפא ועוד מאי קא משני הא דידיה הא דרביה אכתי הך דמי חטאת קשיא רישא לסיפא לסברת הש'ס דאמר דתנא כה] דהנך מי רגלים רואין כאילו הן מים סובר נמי ביין וחלב רואין כאילו הן יין אדום ועל זה פריך אמאי מכשרינן במי חטאת על ידי רוב מי מקוה דבמיעוט מי חטאת נמי הוה לן למימר רואין כאילו הן יין אדום ע'ז לא תירץ כלום דאכתי מי רגלים למי חטאת קשו אהדדי: הג'ה. ועוד אי ההיא דיין לבן וחלב הויא דרביה כי דיהה מראיהן אמאי כשר הא מין במינו לא בטל ומין במינו חשיב ליה כיון דשוין בחזותא ועוד דבהדיא הוה ליה לאקשויי מהך ברייתא אמתניתין דקאמר רבי יהודה אין דם מבטל דם דמין במינו לא בטל והא בטלי מי חטאת במים ועוד דמי רגלים מיקרו אינו מינו לגבי מים כדאמרינן בסמוך גבי חרסן של זב: הג'ה ונראה דגרסינן מי רגלים רואין אותן כאילו הן יין וכי האי גוונא תניא בתוספתא דמסכת טהרות בפרק שמתחיל דם טמא מי רגלים שנתערבו ביין רואין אותן כאילו הן מים נתערבו במים רואין אותן כאילו הן יין במים אם בטל מראיהן טהורים ואם לאו טמאים והאי ורמינהו דהכא אמתניתין קאי דקאמר רבי יהודה אין דם מבטל דם והכי פירושו דלי שהוא מלא רוקין והטבילו כאילו לא טבל מלא מי רגלים רואין אותן כאילו הן יין ולא בטלי ברובא מלא מי חטאת עד שירבו המים על מי חטאת שישפוך רובו ולכשיתמלא טהור דלא מהניא להו השקה לטהרם כמו שפירש בקונטרס ואי נמי חומרא בעלמא משום דאין זריעה להקדש כדאמרי' בפרק כל שעה (פסחים דף לד:) וכ'ש למי חטאת דאפילו בגדי אוכלי תרומה מדרס לחטאת (חגיגה דף כ.) אבל היכא דרבו בטלי מהם תורת מי חטאת ונעשו מי מקוה מאן שמעת ליה דאית ליה רואין במין כו] שאינו מינו השוין בחזותא רבי יהודה דקתני בההיא דיין לבן רואין אותו כאילו הוא יין אדום והכי מי רגלים נמי הוי מין בשאינו מינו כדמוכח בסמוך גבי חרסן של זב כז]   וגבי שוין בחזותא וקתני דסגי להו ברובא במי חטאת אלמא דמין במינו בטל לרבי יהודה ומשני הא דידיה הא דרביה מתניתין דרביה דמין במינו לא בטל וברייתא דידיה ומברייתא דלעיל רואין אותן כאילו הן יין אדום אם דיהה מראהו כשר לא הוה מצי לאקשויי אמתניתין אלמא  דמין</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 79
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הא </span>דידיה הא דרביה. </span>בכוליה הש'ס דקים לן דר' יהודה ס'ל מין במינו לא בטל היינו משום דסמכינן אשינויא דרבא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 79
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>רבא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רבא </span>אמר בדלי שתוכו טהור כו'. </span>תימה אם כן מלא רוקין אמאי כאילו לא טבל ומלא מי רגלים אמאי רואין כאילו הוא יין ושמא לא קאי רבא אלא אמי חטאת: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 79
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמור
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמור </span>רבנן בטעמא. </span>ומדלא נקט בששים או במאה משמע דמדאורייתא איירי שהוא בטעמא וכן משמע לעיל דטעם כעיקר דאורייתא דאמר באורז שיש בו טעם דגן דחייב בחלה ואדם יוצא בה ידי חובתו בפסח וקשה מכאן לפי' הקונטרס דפ' גיד הנשה  (חולין דף צח:) גבי לא נצרכה אלא לטעם כעיקר דבקדשים אסור והכא שרי ופירש שם בקונטרס דלהא מילתא יא] זהו למעוטי שאר קדשים אבל חולין שפיר גמירי מיניה דהא קים לן מאחרי רבים להטות דבטלי ברובא וילפינן מהכא להחמיר דלא ליבטל אלא במאה ולרבא לית ליה טעמא כעיקר בחולין כדמפרש ואזיל מדאורייתא ברובא בטל אלא מדרבנן והכי שמעינן ליה לר' יוחנן במסכת עבודה זרה  (דף סז:) כל שטעמו ולא ממשו אין לוקין עליו והא דילפינן ליה בפסחים (דף מד.) מנזיר משרת ליתן טעם כעיקר סבירא להו לאמוראי בתראי דאסמכתא בעלמא הוא ולאו מילף הוא דהוי להו נזיר וגיעולי עובדי כוכבים שני כתובים הבאים כאחד אי נמי גיעולי עובדי כוכבים חידוש הוא כדאמרינן התם ומשרת להיתר מצטרף לאיסור כך פירש בקונטרס ואי אפשר לומר כן כדמוכח בשמעתין ומפרש ר'ת דמין בשאינו מינו מדאורייתא בטעמא דנפקא לן ממשרת ומין במינו ברובא והא דאמר אביי בפרק כל הבשר (חולין דף קח.) ש'מ טעמו ולא ממשו בעלמא דאורייתא דאי ס'ד דרבנן מבשר בחלב מ'ט לא גמרינן דחידוש הוא אי חידוש הוא אע'ג דליכא נותן טעם נמי אמר ליה רבא דרך בישול אסרה תורה פירוש ולעולם דרבנן התם דיחויא בעלמא הוא כלומר דמהכא לא תידוק ובפרק בתרא דע'ז (דף סז:) דא'ר יוחנן טעמו ולא ממשו אסור ואין לוקין עליו היינו במינו דמדאורייתא ברובא בטלי וטעמו וממשו דקאמר התם דלוקין כגון שהאיסור בעין ומכירו וכי קאמר טעמו ולא ממשו דאין לוקין יב] ה'ה דאפי' טעמו וממשו אם אין מכירו אלא נקט טעמו ולא ממשו לרבותא דאפ'ה אסור א'נ טעמו ולא ממשו נקט משום דפסיקא ליה בכל ענין יג] אפילו שלא במינו הוי טעמו ולא ממשו ואסורין ועוד יש לפרש כולה שלא במינו והיכא דאיכא כזית בכדי אכילת פרס קרי ליה טעמו וממשו והיכא דליכא כזית בכדי אכילת פרס קרי ליה טעמו ולא ממשו וה'ר יוסף דאורלינ'ש היה מפרש דלכך לא לקי אטעם כעיקר אפי' שלא במינו דרבי יוחנן סבר לה כר'ע דיליף יד] מגיעולי עובדי כוכבים וליכא אלא עשה דתעבירו באש (במדבר לא) דמצריך ליבון והגעלה ור'ת השיב לו דאית לן למימר טו] אהדריה לאיסוריה כדאשכחן בפרק הלוקח עובר פרתו (בכורות דף טו:) דתנן הגוזז והעובד בהן טז] סופג את הארבעים אע'ג דלא נפקא לן אלא מדכתיב תזבח ולא גיזה אלא היינו טעמא משום דאהדריה לאיסוריה דלא תעבוד ולא תגוז ומיהו לא דמי כל כך להאי דהתם ניחא יז] דהתם אמר קרא תזבח זביחה התרתי לך בקדשים שהוממו ולא גיזה והא דאמרינן בירושלמי דערלה פרק שני אמר רבי אבהו א'ר יוחנן כל נותני טעמים אין לוקין עליהן חוץ מנותן טעם דנזיר יש לפרש דבהיתר מצטרף לאיסור מיירי דבפרק אלו עוברין (פסחים דף מג:) יח] ובפרק ג' מינים (נזיר דף לה:)  קאמר ר' אבהו א'ר יוחנן גופיה כל איסורין שבתורה אין היתר מצטרף לאיסור חוץ מאיסורי נזיר וקרי ליה בירושלמי נותן טעם כעין נזיר ששרה פתו ביין ומיהו סוגיא דירושלמי מוכחא דבנתינת טעם איירי וא'ת אי טעם כעיקר דאורייתא מאי פריך בפרק אלו עוברין  (פסחים דף מד.) ובפרק ג' מינים (נזיר דף לו:) גבי שתי קופות אחת של חולין ואחת של תרומה ולפניהם שתי סאין כו' יט] ואי אמרת כזית בכדי אכילת פרס דאורייתא אמאי אמרינן שאני אומר כ] כי אמרינן נמי דכזית בכדי אכילת פרס לאו דאורייתא תיקשי ליה אמאי אמרינן שאני אומר כיון דטעם כעיקר דאורייתא וי'ל דהתם במינו וכן משמע בפרק הערל (יבמות דף פב.) דקאמר ריש לקיש והוא שרבו חולין על התרומה ואי במינו ניחא אבל שלא במינו לא שייך רבייה ואם תאמר אם במינו כיון דרבו בטלו להו ברובא אף על גב דאיכא כזית בכדי אכילת פרס ויש לומר דמכל מקום כא] בכדי אכילת פרס חמיר דלוקה עליו שלא במינו א'כ במינו יש לנו להחמיר דלית לן למימר שאני אומר כיון דלקי שלא במינו דלכל מילתא משוינן להו כי היכי דמצרכי ששים בין במינו בין שלא במינו ומיהו אכתי קשה דהא כב] סתמא דנזיר ופסחים אליבא דרבי יוחנן ורבי יוחנן מוקי לה בפרק הערל (ג'ז שם) אע'פ שלא רבו ואם כן כי נמי אמרת כזית בכדי אכילת פרס לאו דאורייתא תיקשי ליה אמאי אמרינן שאני אומר דכיון דלא רבו ספיקא דאורייתא הוא וי'ל דהמ'ל וליטעמיך וכה'ג איכא טובא ועוד הארכתי בפרק גיד הנשה (חולין דף צט. ד'ה גלי) דגריס ר'ת התם לא נצרכא אלא להיתר מצטרף לאיסור מין במינו ברובא היינו דלא כתנא דמתניתין דאית ליה רואין אפילו דם בדם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 79
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמרו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמרו </span>עליו על הלל שהיה כורכן בבת אחת. </span>בזמן הבית היה ששלשתן דאורייתא ואם תאמר ומנלן דקסבר אין מצות מבטלות זו את זו דילמא היה לוקח הרבה מכל אחד ואחד דכי האי גוונא לא מבטל כדפרישית לעיל:  שלישי</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 79
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שלישי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שלישי </span>טהור. </span>מכאן מייתי רבינו תם ראיה בפרק שני דמס' ע'ז (דף לג:) גבי כסי פעם ראשון ושני אסור שלישי מותר דמיירי בהדחה לאחר ששתה בו העובד כוכבים דומיא דהך דהכא ולא כמו שפירש רש'י דמיירי בשתה בו העובד כוכבים מתחלתו פעם ראשון ושני קודם ששתה בו ישראל כלל ודוקא כלי חרס הוא דבעי הדחה שלשה פעמים אבל כוסות של עץ או של כסף אפילו בחד זימנא סגי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 79
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>רבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רבי </span>אליעזר בן יעקב אומר כו'. </span>מכאן ראייה לר'ת דמין במינו בטיל יח] דקיי'ל משנת ר' אליעזר בן יעקב קב ונקי : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 79
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אף
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אף </span>הרוטבו במים טמא. </span>פירוש מלחלחו במים וא'ת כי לא רוטבו נמי הא תנן בפרק דם נדה  (נדה דף נד:) ואם יכולין להשרות ולחזור לכמות שהיו מטמאין לחים ומטמאין יבשים ועוד מאי טעמייהו דרבנן וי'ל יט] האי דקתני התם וכמה שרייתו בפושרין מעת לעת והכא בדלא הדר מעת לעת הילכך יבש טהור ומיהו נראה דרבי יהודה לאו איבש דרבנן קאי אלא אלח ולאשמועינן דאינו יוצא מטומאה ע'י שרייה אפי' במים טובא וכן משמע בתוספתא דקאמרי כ] רבנן אף זה משנתנו לתוך מים ורבו עליו טהור: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 79
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>במאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>במאי </span>קמיפלגי אמר רב זביד בגוזרין גזירה במקדש קמיפלגי. </span>ואם תאמר מאי קשיא ליה במאי קמיפלגי לימא דפליגי ברואה אני דר' אליעזר מכשיר לזרוק משום דאמרינן רואה אני דם הפסולים ודם התמצית כאילו הם מים ורבנן אסרי דלית להו רואה אני ואסור לזרוק דם פסולין למזבח וכי האי גוונא פליגי בסיפא גבי ניתנין למעלה שנתערבו בניתנין למטה והיינו טעמא נמי דמתן אחת במתן ארבע ויש לומר דלא משמע ליה דפליגי בהא מדלא פירש רבי אליעזר דמכשר משום דרואה אני כדמפרש בסיפא אלא ודאי הני רבנן דהכא אית להו רואה אני וטעמייהו משום גוזרין תדע מדאיצטריך למיתני הך בבא כלל וההיא דדם בעלי מומין דהשתא בניתנין למעלה ולמטה ששניהם כשירים לא אמרינן רואה אני בדם פסולין מיבעיא ואי משום רבי אליעזר דאפילו בדם פסול אית ליה רואה אני הוה ליה לרבי אליעזר לפרושי בהדיא ועוד נראה כמו שפירש לעיל (דף עז: ד'ה בדם) גבי בדם הבהמה או בדם חיה דבחולין ובפסולין ובתמצית מודו כולי עלמא דשרי לשם מים ולא אסרי אלא במידי דהקרבה כגון ניתנין למעלה בניתנין למטה ומתן אחת במתן ארבע דכיון דשניהם דמים כשירין אין לנו להתיר לשנות בדם כשר לזורקו על המזבח אפילו לשם מים כדי להכשיר את העליונים אבל בחולין ופסולין לא כא] חייש אי שרי לזורקן לשם מים עם הכשר כיון דיש בילה אם כן על כרחין טעמייהו משום גוזרין כב] אבל בחולין ובדם חיה דלא שכיחי בעזרה לא גזרי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 79
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הכי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכי </span>גרסינן דמר סבר גוזרין. </span>אם נפרש דגזרינן היכא דאין בדם הפסולין כדי לבטל הכשר אטו היכא דיש בו כדי לבטל קשה דאם כן ניפלוג רבי יהודה בהא דאמר אין דם מבטל דם וכי האי גוונא פריך לקמן (דף פא:) גבי הניתנין בפנים שנתערבו בניתנין בחוץ וניפלוג נמי רבי אליעזר בהא אלא הכא גזרינן דילמא אתי לאכשורי דם הפסולין לזריקה בעינייהו וכן דם התמצית והך גזירה שייכא אפילו לרבי יהודה כג] וכן פירש בקונטרס לעיל על משנה זו והא דלא גזרינן בדם הבהמה ובדם החיה משום דבההוא לא אתי למיטעי לאכשורי בעיניה ומיהו לרב פפא דאמר בדם התמצית מצוי לרבות על דם הנפש קמיפלגי אי אפשר לומר כן דעל כרחין גזר היכא דלא רבה אטו היכא דרבה והך גזירה ודאי לא שייכא לר' יהודה כד] משום דמינו הוא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 79
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>רב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רב </span>פפא אמר דכולי עלמא גוזרין. </span>כן כתוב בספרים ור'ת מצא בספר ישן דכולי עלמא אין גוזרין ומפרש אין גוזרין דילמא אתי למיזרקיה בעיניה דבהא לא אתי למיטעי והא דאסרינן בפסולין גזרינן מיעוט אטו רוב ומודה בהא ר'א משום דשכיחי ופי' זה משונה וסוגיא זו משונה וגירסת הספרים עיקר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 79
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>לו ר'א הרי הוא עובר על בל תגרע. </span>לא ס'ד דר' אליעזר שיקשה לו ר' יהושע מבל תוסיף משום כה] דרואה אני כאילו הוא מים ור' אליעזר שהשיבו לפי דבריו של רבי יהושע השיבו דלית ליה טעמא כו] רואה אני לשם מים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 79
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>תנן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תנן </span>התם במסכת פרה צלוחית שנפל לתוכו מים כל שהוא כו'. </span>חומרא דמי חטאת הוא דמדאורייתא כז] בטל ברובא:  בשלמא</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 80
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>בשלמא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בשלמא </span>רבנן קסברי יש בילה. </span>פי' אפילו סבירא להו יש בילה מ'מ פסולין דהזאה צריכה שיעור ואין מצטרפין להזאות וה'נ ה'מ למימר אין בילה ואין הזאה צריכה שיעור וכגון שנפלו מים בצלוחית כשיעור מי חטאת ובקונטרס פירש דרבנן סברי יש בילה כדתנן מתני' אם נמלך ונתן כשר אלמא סמכינן אבילה ואמרינן לח המתערב בלח מתערב בכולן ואין לך טיפה מזה שלא יהא [בה] מחבירו קצת וקשה אם כן מאי מספקא ליה לרבי אליעזר לדידי' נמי נידוק ממתניתין דיש בילה דהא מכשר לכתחילה אלא על כרחין ממתניתין ליכא למידק דדילמא כז] בעליונים רובא מכשר רבי אליעזר וכגון שנתן למעלה כשיעור תחתונים ועוד כדמוקי לקמן לרבנן נמי אם לא נמלך ונתן כשר היינו דמים העליונים מיהו לקמן מוכיח יש בילה מדקתני  והתחתונים עלו לו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 80
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>ריש לקיש לעולם קסבר יש בילה והזאה צריכה שיעור ומצטרפין להזאות. </span>פי' בקונט' יש בילה גרסינן כח] בריש לקיש דכיון דאמר הזאה צריכה שיעור מאי דוחקיה למימר דלרבי אליעזר אין בילה לאקשויי מתניתין ולאוקמי מתניתין בשינויי דחיקי כדלקמן ועוד יש לדקדק אי אין בילה למה ליה למימר צריכה שיעור אפי' אין צריכה שיעור נמי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 80
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כגון
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כגון </span>שנתערב אחת באחת. </span>הקשה ה'ר חיים דביומא (דף יד.)  ובנדה [פ'א] (דף ט.) אמר אפי' למ'ד אין הזאה צריכה שיעור ה'מ אגבא דגברא אבל במנא צריכה שיעור וא'כ כשנתן אחת באחת והזה הזאה ראשונה ליכא בשניה שיעור במנא כט] ותירץ כיון דבתחילת הזאה ראשונה שהיא תחילת טהרתו איכא שיעורא במנא אין בכך כלום שהזאה ראשונה מצטרפת להזאה שניה וכי האי גוונא אמרינן גבי נטילת ידים (חולין דף קז.) דמרביעית נוטלין שנים ובחצי רביעית אין אחד נוטל ועוד י'ל דאחת באחת לאו דוקא כדפי' בקונטרס דאם היה מן הכשירין הרבה כל שכן דכשר דכי מזה שתי הזאות דטופיינא דכשירין מהיכא תיתי למיפסל אלא משום פסולין נקט לה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 80
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>רב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רב </span>אשי אמר כל שהוא תנן. </span>ואין בילה וסבר הזאה אין צריכה שיעור ואי יהיב חדא דילמא מן הפסולין הן אבל כי יהיב תרתי אי אפשר דליכא מן הכשירין וקשה דלמא כל שהוא דליכא שיעור הזאה והזאה צריכה שיעור ומצטרפת וסבר יש בילה דהשתא בין שתי הזאות על כרחך איכא שיעור הזאה מן הכשירין דלדבריו נמי היאך יוכל להיות שלא יוכלו לחלוק הכל שהו לשתים. ברו'ך:  ועוד</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 80
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ועוד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ועוד </span>תניא הניתנין למעלה כו'. </span>אלמא יש בילה בתוספתא דזבחים איתא והא דלא פריך ממתני' ניחא ליה לאקשויי מברייתא משום  כה] דוקא דתחתונים עלו לו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 80
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הכא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכא </span>במאי עסקינן ברובא עליונים וקא יהיב למעלה שיעור דתחתונים ועוד. </span>לא מצי לאוקומא ברובא תחתונים ויהיב למעלה שיעור תחתונים ועוד דאי רובא תחתונים לא היה  אומר רבי אליעזר יתן למעלה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 80
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>נתן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נתן </span> למטה ולא נמלך ר' אליעזר אומר יחזור כו] למעלה. נראה דגרסינן ויחזור ויתן למטה מדמסיק עלו לו לשם שיריים כז] דמה שנתן למטה קודם נתינתו למעלה פשיטא דאין עולה לשם שיריים: מתן ארבע במתן אחת היינו שתים שהן ארבע כגון עולה או שלמים דלמטה דאי ארבע ממש כגון חטאת אמאי ינתן  מתן אחת לר' יהושע הא רבנן סברי ישפך לאמה לפי שזה למטה וזה למעלה: הג'ה </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>בל </span>תוסיף מהיכא. </span>תימה לי הלא במתנה אחת של בכור אי אפשר שלא יוכלו לחלק לשתים ואם כן דילמא יהיב מיניה לשתי קרנות דאע'ג דאין בילה זהו שיכול להיות מזה הדם לבדו והוא הדין במתנה אחת יכול להיות בה מדם זה ומדם זה ואי ליכא שיעור נתינה לשתי קרנות דלא היה רישומו ניכר לשתים אם כן היאך הקרבן נאכל דילמא חלקו לשתי קרנות ולא הועיל כלום וי'ל דיש שיעור לשתי קרנות וכיון דאין בילה אין כאן רק ספק בל תוסיף ומשום ספק זה לא יניח קרבנו ואפילו כי הוה נמי דמים  כח] מעורבים יחד הוה ספק והכי פריך נהי דנתערב ארבע באחד לא תיקשי מאין בילה אכתי [תיקשי] קושיא אחריתי דלא מתרץ דבל תוסיף בודאי ליכא. ברו'ך. ואם תאמר איזה בל תוסיף יש וליהוי מתנה שניה בשביל שיריים של בכור ואי עביד עוד שיריים בשביל עולה אין כט] כלום אלא יעשה  [ד] שיריים בשביל עולה (שתי מתנות שהן ארבע ויש לומר מתנה ראשונה) של עולה נכרת משתי צדדין וזהו בל תוסיף דמתנה של בכור אינה רק מצד אחד אי נמי שיריים הוו באותו קרן של מתנה אחת  ל] (ארבע) מתנה שניה שבקרן שני הוי תוספת. הג'ה : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 80
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הא </span>קתני אלו ואלו עלו לו. </span>וליכא למימר לשם שיריים דאלו ואלו קתני משמע יוצא ידי דמים עליונים וידי דמים תחתונים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 80
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כגון
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כגון </span>שנתערבו אחת באחת. </span>פירש בקונטרס שיעור מתנה מזה ושיעור מתנה מזה ודקתני [ה] ונתן במתנה אחת בשביל כל אחד קא אמר דהיינו שתי מתנות דנמצאו שתיהן במזבח ותימה מאי קשיא ליה נימא שנותן כל הדם במתנה אחת דאיכא מתרוייהו ממה נפשך וכי תימא משום דבעי מתנה לשם כל אחד לימא שנותן חצי הדם וחוזר ונותן חצי האחר ולמה ליה למימר כלל אחת באחת וכי תימא דפריך משום דצריך לשייר משני הדמים לשפיכת השיריים ופריך דדילמא מה שנתן היה מאחד מהן והשיריים מן השני דאע'ג דתחילת עולה מקום שיריים מכל מקום לא עשה כעיקר מצוותה אי נמי קסבר תחילת עולה לא מקום שיריים אם כן מאי קא משני שנתערבו לא] בו אחת באחת ועוד (לימא) [למאי] דיהיב (למעלה) שיעור האחד ועוד [ו] אמאי לא פריך מרישא נתערב בדם הפסולין או בדם התמצית דילמא מאי דיהיב מדם הפסולין ושיריים [ז] אלא כיון דשיריים לא מעכבי אין לנו לפסול תערובת משום מצות שיריים ומיהו לקמן משמע שיש לפסול משום שיריים  לב] אע'ג דלא מעכבי דקאמר שיריים צריכין איצטבא ונראה לפרש דהכי פריך דילמא מהאי קא יהיב כו' דהבא ליתן לא יתן אלא שתי מתנות אחת משום זה ואחת משום זה ואם נאמר לו שיתן כל הדם לא ישמע לנו ולא דמי לנתערב בדם פסולין דשמא ישמע לנו כיון לג] דידיע דפסול מעורב בו אבל הכא דשניהם כשירין לא ומיהו קשה דאם כן לעיל דקאמר דיהיב למעלה שיעור התחתונים ועוד לא ישמע לנו כיון דשניהם כשרים ועוד יש לומר דלשון מתנה אחת משמע לד] אחת ולא יותר [ח] וכי משני שנתערבו אחת באחת לה] כפרש'י מתנה אחת מכל אחת ולא דמי לההיא דלעיל לו]  דיתן למעלה ומוקמינן דיהיב למעלה שיעור תחתונים ועוד דסתמא קתני יתן למעלה לז] ולא מפרש כמה וכן בדם הפסולין ובדם התמצית:  ה'ג</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 81
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אבל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אבל </span>סוף חטאת ועולה. </span>במתנה שניה של עולה מיירי שהיא בקרן מערבית דרומית דזה מקום שירים של חטאת אבל במתנה ראשונה של עולה ישפך לאמה לרבנן דאין זה מקום שירים  לז] דדם עולה בקרן מזרחית צפונית ושירים בקרן מערבית דרומית לח]  מיהו י'ל כיון דיסוד דרומי אינו מן הפסוק אלא מטעמא דבעי' בסמוך לו (לעיל דף נג.) דומיא דשירים פנימיים א'כ אין קפידא אם יתנם במזרחית צפונית להכשיר דם תחלת עולה וכן מוכיח קצת בסמוך גבי נתן למעלה ולא נמלך יחזור ויתן למטה ובעי לאוכוחי דמקום עולה מקום שירים ומשמע שלא נתן עדיין כלל מתנות עולה (בלבדן) א'נ יפנה דרך שמאל ויתן תחלה בקרן מערבית דרומית שהוא מקום שירים ויתן שירים בשתי קרנות: ה'ג </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 81
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מאי </span>קמ'ל. </span>תימה טובא קא משמע לן לט] דיקרבו למר כדאית ליה ב' מתנות שהן ד' ולמר מתן אחד אע'ג דעבר על בל תגרע או בל תוסיף ושמא י'ל כיון דיהיב לשם מים ליכא בל תוסיף וגם לא משום בל תגרע כיון דשב ואל תעשה ומתקן קרבנו ובלא קרא נמי. מ] ברו'ך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 81
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>תנאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תנאי </span>היא איכא דנפקא לה מהכא ואיכא דנפקא לה מהכא. </span>תימה למה דוחק לומר תנאי היא דבהקומץ רבה (מנחות כב:)  פריך ואימא עד דאיכא מין ומינו ועולין קשיא לימא קרא מא] קדש הם איצטריך דאם אינו ענין למין ומינו ועולין תנהו לענין לעולין לחוד אפילו הוי שלא מינו ועוד קשה דהכא אליבא דר' יוחנן קיימא והתם קאמר מב]  רבי יוחנן לההיא דרשה דולקח מדם הפר וע'ק נימא דאיצטריך משום דס'ד שישפך לאמה כדי שלא יעבור על בל תוסיף ועל בל תגרע וע'ק דמאי שנא שנתערבו למטה בלמעלה דמודה ר' יהושע דישפך ואין משנים  מג] זה להכשיר זה ומתן אחת במתן ד' משנים ועובר מד] על בל תגרע וכי תימא משום דמתן א' במתן ד' אי אמרת ישפך אין שייך לשלם תחתיהם כגון בכור ומעשר שנפסל אבל עולה וחטאת שנפסל דאפשר לשלם תחתיהם ישפך עולת נדבה מאי איכא למימר ומיהו י'ל דלא דמי דניתנים למעלה בניתנים למטה אין לו לפסול בידים דם עולה להכשיר דם חטאת אבל הכא שאינו פוסלו בידים אלא עומד במקומו מה] שב ואל תעשה שאני ומיהו לר'א קשה דמשנה דחייב ליתן ב' מתנות מו] לבד מתנה אחת ועובר משום בל תוסיף ובניתנין  למעלה</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 81
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מנין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מנין </span>אפי' נתערב באשם כו'. </span>תימה כי היכי דלהאי תנא איצטריך קרא כב] לתודה לעולה ולאשם ולמאן דנפקא ליה נמי מולקח מדם הפר ומדם השעיר דעולין אין מבטלין דלמא ה'מ פר ושעיר ששוין לגמרי במתנותיהן מתן אחד במתן ד' מנין או עולה בנאכלין וכן למאן דנפקא ליה מקודש הם מנא ליה  נתערב בדם עולה דלמא בקדשים הנאכלין מיירי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 81
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואין </span>תמורתו קריבה. </span>תימה כיון דתנאי היא אמאי הדר ביה בפ'ק דתמורה (דף ה:)  דקאמר כג] ורבא אין ה'נ אלא הם למה לי כו': </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 81
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הא </span>אוקימנא ברובא עליונים. </span>פי' בקונטרס והאי דיהיב למטה לשם שירי חטאת הוא דקיהיב אבל עולה לא מתכשרא דהא יהיב למעלה שיעור תחתונים ועוד כד] א'נ מוקמת לה בתערובת חטאת ועולה לא שמעת מינה כה] (לא) מקום עולה מקום שירים דכיון דעולה לא מתכשרא לא זריק להו במקום עולה אלא באצטבאות וקשה דלרבנן דאמרי יש בילה והויא לה עולה כשרה ויש דם עולה שנשאר למטה וראוי לזריקה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 81
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>נתן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נתן </span>בחוץ ואחר כך נתן בפנים כשר. </span>וכגון דיהיב דמים הפנימים בחוץ לשם מים דאי לאו הכי היאך חוזר ונותן בפנים והלא כבר נתכפר לשמואל לפי מה שפירשתי לעיל בפ' שני (כו: ד'ה אמר) דמזבח חיצון לדמים הפנימיים כמקומן דמי ובכי האי גוונא מיירי סיפא בפנים ונתן בחוץ שהכניס דמים החיצונים לשם מים וק'ק אמאי פסול כשמכניס לשם מים דלכפר כתיב כו] :  עכשיו</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 82
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>עכשיו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עכשיו </span>בין בחמין בין בצונן. </span>דמזוג לי לישנא דיתורא הוא דבמזיגה של חמין היו עסוקין ובא לומר ולרבות אפילו צונן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 82
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מכדי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מכדי </span>איתרבו כל הקדשים לענין מריקה ושטיפה. </span>תימה דלמא ר'ע סבר לה כמ'ד לקמן (דף צו:) קדשי קדשים טעונין מריקה ושטיפה ולא קדשים קלים ואתי חטאת לרבות קדשים קלים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 82
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ת'ל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ת'ל </span>כל חטאת. </span>צ'ע בריש אלו עוברין (פסחים מג:) דפליגי בדרשה דכל ובבכורות (דף ) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 82
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אין </span>לי אלא חטאת נקבה חטאת זכר מנין. </span>תימה כיון דכבר ריבה חטאת צבור איתרבי לי' חטאת זכר דאין נקבה בצבור ואי הוה גרסי' איפכא ניחא כו] תימה לרבי יוסי הגלילי דנפקא ליה מהן לא הובא תיקשי ליה דאין לי אלא חטאת ציבור זכר כגון שעיר דר'ח חטאת יחיד ונקבה מנין כז] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 82
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ותהא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ותהא </span>מחשבה פוסלת בפנים מק'ו. </span>תימה מה לחוץ שכן פסל בו שאר קדשים תאמר בפנים שלא פסל בו אלא חטאת ועוד מה לחוץ שכן פסל בו בשר תאמר בפנים שלא פסל בו אלא דם ועוד מה לחוץ שכן נפסל בכל ענין דם היוצא תאמר בפנים דאין נפסל אלא לכפר:  מקום</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 82
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מקום
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מקום </span>משולש. </span>פירשתי לעיל בסוף פ' שני (דף כט. ד'ה למקום) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 82
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ולא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ולא </span>תהא מחשבה פוסלת בחוץ מק'ו. </span>תימה כיון דלא ידע דרשה דשלישי זה חוץ לזמנו ופיגול זה חוץ למקומו בלאו ק'ו נמי לא תהא מחשבה פוסלת וא'ת לא תהא יציאת חוץ פוסלת בלא לכפר ק'ו מבפנים שלא פסל את טז] המשויר וגם יז] חטאת דוקא מק'ו וי'ל כיון דנפקא לן מקרא דבשר נפסל הוא הדין כל דמים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 82
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דמה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דמה </span>ולא בשרה. </span> לקמן (דף צג) דרשינן דמה של זו ולא דמה של אחרת וק'ק ל'ל למעוטי בשרה הא לכפר כתיב: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 82
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כיון
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כיון </span>שיצא בשר חוץ למחיצתו נאסר. </span>פי' בקונטרס ודם היוצא מק'ו מבשר אתי ועוד יח] נפקא לן מהן לא הובא את דמה וגו' אמר יט] שמא הכנסתם את דמה לפנים אמרו הן לא הובא את דמה אל הקדש שמא חוץ למחיצתה יצתה אמרו לו פנימה היתה  כ] הכי דרשינן ליה לקמן בפרק טבול יום (דף קא.) ולא דק דלקמן דריש מבקדש כא] היתה וצ'ע בפ' כיצד צולין (פסחים פב.) דדריש לענין בשר היוצא ועוד בפרק בהמה המקשה  (חולין סח.) דאיכא תנא דלא דריש התם ובשר בשדה לענין יוצא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 82
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לא </span>נצרכא אלא לדרך משופש. </span>פירש בקונטרס כגון כב] גגין ועליות בית קדשי הקדשים בלולין וקשה דבהקומץ רבה (מנחות דף כז:) דרשי רבנן אל הקדש בלא יבא אבל מבית לפרכת ואל פני הכפרת בלא ימות ופריך לכתוב אל הקדש ומבית לפרכת ולא בעי אל פני הכפרת ומשני למעוטי דרך משופש והשתא ל'ל קרא תיפוק ליה דרך גגין מדכתיב ואל יבא דמשמע דרך ביאה כדממעטינן בפרק ב' דשבועות (דף יז:) טמא שנכנס דרך גגין להיכל ונראה לפרש דבשבועות מיירי כשפיחת את התקרה אבל כג]  הכא כשנכנס דרך לול שהיה בעליית בית קדשי קדשים שבו היו משלשלים את האומנים כד] בתיבות דדרך ביאה הוא דלכך נעשה א'נ כמו שפירש בקונטרס במנחות (שם) שחתך החומה לפני ולפנים ועשה פתח בדרום או בצפון ונכנס ולא נכנס בפתח שבמזרח שהיה פניו למערב ועוד פי' בקונטרס התם א'נ נכנס בפתח מזרח וצדד באלכסון כה] הלכתא בצדדין לא מיחייב דאל פני בעינן שיהו פנים אל פנים מזרחיים של כפורת ועוד יש לפרש דרך משופש כגון דרך לול שהיה אחורי בית הכפורת כדאמר בסוף איזהו מקומן (לעיל דף נה:) שנים לפר בר והקשה ה'ר יעקב דאורלינ'ש ל'ל קרא למעוטי בהקומץ רבה דרך משופש תיפוק לי מדכתיב ואל יבא כדדייקינן הכא והא הבאה כתיבא בי' ויש לחלק בין הבאת הדם לביאת גוף האדם כו] :  נשרפין</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 83
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>נשרפין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נשרפין </span>אבית הדשן. </span>פירש בקונטרס כדי נסבה דעיקר על שפך הדשן ישרף בפר העלם דבר כתיב ולא דק דלא בפר העלם כתיב אלא בפר כהן משוח מ'מ הדין עמו דכדי נסבה ויש לפרש דהכי קאמר מאותן הנשרפין אבית הדשן לא מצינו שמטמא בגדים אלא אלו בלבד מניין לרבות פר כהן משוח כו' וצ'ע אי מהך דרשא נמי נפקא לן שריפת בית הדשן בפר [יום] הכפורים:  הדרן עלך כל הזבחים </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 83
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>המזבח
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>המזבח </span>מקדש כו'. </span>רבי יהושע ורבן גמליאל אתו לפרושי הך רישא וכי האי גוונא בחזקת הבתים  (ב'ב דף כח.) דרבי ישמעאל ורבי עקיבא קמפרשי בסיפא חזקה דרישא : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 83
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>היא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>היא </span>העולה. </span>פירש בקונטרס היא משמע בהוייתה תהא משעלתה על מוקדה וקשה דבגמרא משמע דהיא מיעוטא הוא ולא יט] ריבויא אלא תנא אזאת תורת העולה סמיך:  הנסכין</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 83
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הנסכין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הנסכין </span>כשירין והזבח פסול. </span>אי אפשר להיות לנסכין כשירים  כז] גמורין כיון דהזבח פסול אלא כלומר כשירין מפסול עצמן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 83
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>למעוטי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>למעוטי </span>מאי. </span>אי למעוטי קטרת קאתי הא תנא ליה סיפא וכן רובע ונרבע קתני בסיפא ולא הוה ליה כח] למיתניא ראוי לו אלא המזבח מקדש את הפסולין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 83
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>למעוטי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>למעוטי </span>קמצים שלא קדשו בכלי. </span>לכאורה כט] אפילו אליבא דר'ש קאי דאמר לקמן (דף פד.) בנשפך דמה דלא ירד חדא דלכולהו תנאי מיבעי ליה לאשכוחי שאין ראוי לו ועוד מדפריך עלה מ'ש מדעולא דההיא דעולא אתיא כר'ש דלרבי יהודה ירדו מדאמר עלה רבי זירא לקמן אף אנן נמי תנינא שנשפך דמה כו' וכי קאמר למעוטי קמצים שלא קדשו בכלי הכי נמי דהוה מצי למימר לרבי יהודה למעוטי אימורי קדשים קלין שהעלן לפני זריקת דמים דירדו אלא משום דאיירי לר' שמעון נקט הכי והקשה ה'ר חיים דהא שמעינן לר' שמעון בהקומץ רבה  (מנחות דף כו.) דקומץ לא בעי קידוש כלי וצריך לומר על כרחין דהכא אליבא דרבנן נקט דבעו בקומץ קידוש כלי כדקיימא לן בכל דוכתי ולא כרבי שמעון ולרבי שמעון משכחת לה שאין ראוי לו כגון לבונה קודם קמיצת הסולת שהלבונה ניתרת בקמיצת הסולת ועוד נראה דההיא דעולא ככולי עלמא דבכל דוכתי מייתי לה הכא ובפ'ק דמעילה (דף ז:)  ועוד מדפריך מאי שנא מדעולא ולא פריך מ'ש ממתני' שנשפך דמה וכן במעילה דמייתי מדעולא ולא מייתי ממתני' דנשפך אע'ג דמייתי דומה לדומה ל] מתמה משמע דההיא דעולא ככולי עלמא דאפי' ר' יהודה מודה דנעשו לחמו של מזבח ולא דמי לנשפך דמה כיון דאיכא זריקת דמה והא דאמר רבי זירא לקמן אף אנן נמי תנינא לר'ש מוכח שפיר דנעשה לחמו של מזבח ודחי הש'ס דאפילו לרבי שמעון אין כאן ראיה וה'ה דהוה מצי למימר דלר'ש פשיטא וכי איצטריך ליה לעולא לאשמועינן אליבא דר' יהודה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 83
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ההוא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ההוא </span>לאהדורי פוקעין הוא דאתא. </span>ומהא דדרשינן לקמן ועשית עולותיך הבשר והדם עיכולי עולה אתה מחזיר ואי אתה מחזיר עיכולי גידים ועצמות לא נפקי פוקעין דקסבר האי תנא דלא אמרינן ממילא שמעינן מינה כי היכי  לא] דנפקא לן בסמוך מאשר תאכל האש את העולה דדרשינן עיכולי עולה אתה מחזיר ואי אתה מחזיר עיכולי קטרת ומאן דאית ליה ממילא שמעת מינה הכי נמי הוה מצי למידרש פוקעין מועשית ומ'מ תרוויהו צריכי מאשר תאכל האש לב] דמועשית לא הוה ממעטין קטרת כיון דבר הקרבה הוא כמו בשר ודם ועוד יש לומר דהיינו טעמא דלא נפקא פוקעין מדדרשינן עיכולי עולה אתה מחזיר ואי אתה מחזיר עיכולי גידים ועצמות משום דהוה מוקמינא ליה משפירשו מן המערכה ועודם על גבי המזבח ולא נפלו לארץ אבל נפלו לארץ לג] אפילו עיכולי עולה אי אתה מחזיר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 83
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואי </span>אתה מחזיר עיכולי קטרת. </span>עיכולי לבונה לא ממעט דמהדרינן להו כדמוכח בהקומץ רבה (מנחות דף כו:) והיינו טעמא דעל המזבח כל הראוי למזבח החיצון קאמר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 83
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>עולה ראויה. </span>וצריך לדקדק בכולה שמעתין דמרבינן כל הקרבנות אע'ג דכתיב עולה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 83
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הוה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הוה </span>אמינא אפילו מחיים. </span>ובדוקין שבעין ואליבא דרבי עקיבא כדאמר לקמן כתב רחמנא עולה שראוי לעלות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 83
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>(כל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>(כל </span>עולין) אפילו מנחה. </span>תימה דבפרק שתי מדות (מנחות דף צ: ) ממעטים מנחה מנסכים מדכתב עולה ויש לומר דשאני התם דמסתבר עולה דווקא דכולה כליל דדומיא דנסכים דכולה למזבח אי נמי שאני הכא דכתיב כל הנוגע במזבח יקדש דכל משמע לרבויי אי נמי משום דכתיב זאת תורת דריבה תורה אחת לכל העולין:  הלן</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 84
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הלן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הלן </span>והיוצא. </span>אע'ג דתני אלו תנא ושייר הנך דחשיב בברייתא בגמ' ושמא משום דמהני דהכא שמעינן יז] דכ'ש הנהו ובברייתא נמי בגמ' דהנך דירדו לא חשיב זקן וחולה ומזוהם ונדמה וטומטום ואנדרוגינוס ושמא הוי בכלל הנהו דחשיב : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 84
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וחוץ
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וחוץ </span>למקומו. </span>תימה דבפ' התודה (מנחות דף עט.) אמרינן חטאת ששחטה חוץ למקומו רבא אמר תרד כו' ור'ת גורס תודה דאיירי בה התם ומיהו בזה לא הועיל כלום וי'ל דהועיל דשאני תודה דהוי קדשים קלים וליכא מעילה באימורין מקמי זריקה וכי שחיט חוץ למקומו לא מתירה הזריקה למעילה לכך תרד דהא חסירה זריקה החשובה בה אבל חוץ לזמנו לא ירד משום דמרצה לפיגולו לקובעו בכרת כדאי' במסכת מעילה (דף ב.) גבי מעילה וה'ה באם עלו לא ירדו כי האי גוונא אבל הכא בשמעתין מיירי בקדשי קדשים דאיכא מעילה קודם זריקה להכי כי איפסלא בחוץ למקומו לא תרד דבזריקה החסירה אין קפידא דלא מהני מידי וכי האי גוונא מפליג בסמוך (דף פה.) גבי אימורין שהעלן לפני זריקה בין קדשים קלים בין קדשי קדשים וקשה לי פסח שלא לשמו אמאי לא ירד מאי שנא משלא במקומו בתודה דאידי ואידי קדשים קלים ומחשבה פסולה קודם זריקה וי'ל פסול דשלא במקומו חמיר טפי מפסול דשלא לשמו והוי כמו שחטן יח] בדרום בקדשי קדשים דירדו לר' יהודה פ'ק דמעילה (דף ב:) דהיינו נמי חוץ למקומו ובפרק התודה (מנחות דף עט.) נמי מוכח דחוץ למקומו נמי דירד היינו דוקא לר' יהודה אבל לר'ש לא ירדו אי נמי שלא לשמו קיל לפי שכשר בכל הזבחים לבד חטאת ופסח וצריך עיון אי מצי למימר דגבי תודה מיירי יט] דחשיב לאכול הבשר חוץ לירושלים אין המקום ראוי לשום זבח לכך תרד אבל חישב לאכול בשר חטאת ואשם חוץ לקלעים או להקטיר אימורי קדשים קלים חוץ לקלעים לא ירד כיון דזה המקום ראוי לקדשים קלים לאכילת שלמים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 84
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הגה'ה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הגה'ה </span>ושקבלו פסולין וזרקו דמן. </span>בגמ' (לקמן דף פז:) פליגי ר' יוחנן ור'ל אי מיירי דקבלו וזרקו דתרוייהו נעשו בפסולין וכמו כן מדקדק בריש מעילה (דף ה.) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 84
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כל </span>שפסולו בקדש. </span>שאירע לאחר שחיטה שנתקדש בכלי כדפרישי' לעיל בפ' חטאת העוף (ד' סח: ד'ה אמר) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 84
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>זאת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>זאת </span>היא העולה. </span>זאת תורת העולה היא העולה זאת והיא וה'א דהעולה שני היינו ג' מיעוטין אבל העולה קמא אתא לעולה ראשונה  כדקאמר רבא בפ' תמיד נשחט (פסחי' דף נח:) ותורת הוי כ] רבוי לרבות איזה פסולין דאם עלו לא ירדו כא] כרבי יהודה דלא ממעט אלא הנך ג' ואם תאמר הא ר' יהודה סבר לעיל בפ'ק (דף יד.) רצפה מקדשה כב] במזבח א'כ כולן עלו והיכי משכחת לה פסול בפיגול ונותר וטמא וי'ל כגון שיש הפסק בין הבהמה לרצפת העזרה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 84
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>פרט
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>פרט </span>לנשחטה בלילה. </span>רובע ונרבע לא צריכי מיעוטא לרבי יהודה וכל הני דמרבה ר'ש מרבה נמי רבי יהודה כדלקמן (דף פה:) ומסתבר לרבות כג] הני טפי משום דמשכח להו היכשרא ואם תאמר קדשי קדשים ששחטן בדרום דקאמר בריש מעילה (דף ב:) תרד לר'י הא לית ביה מיעוט רביעי וי'ל משום דדרשינן לעיל בפרק כל הפסולין (דף לו.) כל דבר רע ריבה חטאת ששחטה בדרום כד] (דאם עלו לא ירדו) ושנכנס דמה לפנים ואף על גב דקרא ללאו שמעינן נמי דאם עלתה תרד א'נ שחט בדרום כעין כה] שחיטת חוץ היא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 84
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הניתנין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הניתנין </span>למעלה שנתנן למטה כו'. </span>בכל הני מודה רבי יהודה והכי אמרינן לעיל בפרק ב' (דף כז:) קתני מיהא הניתנין למטה שנתנן למעלה ולא פליג רבי יהודה ובפ' כל הפסולין (לעיל דף לו.) נמי אמרינן דלא פסל רבי יהודה במחשבה דלמטה למעלה ולמעלה למטה כי היכי דפסיל במחשבת הינוח משום דרבי יהודה לטעמיה דאמר שלא במקומו כבמקומו דמי ותימה דבריש מעילה (דף ב:) משמע דפליג רבי יהודה גבי קדשי קדשים ששחטן בדרום דרבה אמר אם עלו ירדו ורב  יוסף</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 84
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ומוציא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומוציא </span>אני את אלו שלא היה פסולן בקדש. </span>בריש פרק יוצא דופן (נדה דף מא.) משמע דלא איצטריך יד] האי קרא לנפסלו כשהן חולין אלא לנפסלו לאחר שהוקדשו והשתא רובע ונרבע טו] דיאסרו ניחא אבל מוקצה ונעבד קשה דאין אדם אוסר דבר שאינו שלו וי'ל דאיירי בקדשים קלים ואליבא דר' יוסי הגלילי דאמר ממון בעלים הוא וכן מפרש בפרק בתרא (לקמן דף קיד.) וא'ת אתנן ומחיר אי לאחר שהוקדשו נתן לזונה ובקדשים קלים כרבי יוסי הגלילי הא לא הוי אתנן כדדרשינן בשלהי כל האסורין (תמורה דף ל:) לכל נדר פרט לנדור וי'ל בבהמת קדשים מעוברת ונתן לה העובר וקסבר וולדות קדשים בהוייתן הן קדושים לאחר שיצאו לאויר העולם ומ'מ הוי כלאחר שהוקדש כיון דקדיש אגב אימיה וכן בפ' בתרא (לקמן דף קיד.) קרי ליה ראוי לפתח אהל מועד אע'ג דהוי חולין עד שעת יציאתו וכלאים ויוצא דופן בולדות קדשים והתם בפ' יוצא דופן (נדה דף מא.) פי' בקונטרס דל'ג בהווייתן הן קדושים טז] ולפי מה שפירשתי ניחא וע'כ הא שמעינן לר'ש בסוף דם שחיטה (כריתות דף כג:) דקסבר בהווייתן הן קדושים יז] מה אמר דאם עלו ירדו וגם משום הך דאתנן ומחיר דשמעתין דלא משכחת לה אלא בולדות קדשים ובהווייתן הן קדושים אבל קשה כלאים ויוצא דופן היכי משכחת לה דקדושים הוולדות דכיון דלא חזו להקרבה וגם קסבר בהווייתן קדושים לא חל על וולדות קדושה כלל כדתנן פרק כיצד מערימין (תמורה דף כד:) רשב'ג אומר ילדה טומטום ואנדרוגינוס אין קדושה  יח] [חלה] עליהן וקסבר בהוייתן [הן] קדושים ולא חלה אפילו קדושת דמים יט] וי'ל דמקדישן בבטן קדושת הפה וקשה על ר'ש דסבר בהוייתן ממתני' דסוף תמורה (דף לג:) כ] אלו הנקברין קדשים שהפילו ובלאו הכי קשה מבשר בחלב דתני בהדייהו דמשמע דלא פליג עלייהו ר'ש אלא על חולין שנשחטו בעזרה ואילו קדשים שהפילו אין קדושה חלה עליהן כיון דסבר בהוייתן קדושים כמו טומטום ואדרוגינוס וגם בשר בחלב אמר ר'ש דמותר בהנאה בפ'ק דבכורות (דף י.) א'כ אמאי הוו בקבורה וצ'ל דפליג עלייהו ר'ש ולא ליהוו בקבורה א'נ בקדשים שהפילו מודה דבקבורה דקדושין משום דאי הוו בר קיימא הוו חזו להקרבה להכי לא דמו לטומטום ואנדרוגינוס והכי צריך לפרש שילהי בהמה המקשה (חולין דף עז.) גבי הפילה שליא במוקדשים תקבר ומפרש טעמא משום דרובא בר הקדש הוא וקשיא לר'ת אי סבר וולדות קדשים ממעי אמן קדושין אפילו כולן קדושין ואי סבר בהוייתן קדושין אין חלה קדושה על שום דבר דלא חזי להקרבה כדאמר רשב'ג גבי טומטום ואנדרוגינוס אלא י'ל דנפלים עדיפי כיון דאי הוו בר קיימא הוו חזו להקרבה וחל עלייהו קדושה והיינו כא] [דאמר] התם רובא בר מקדש לאפוקי טומטום ואנדרוגינוס : הגה'ה יוצא שהרי יוצא כשר בבמה. יוצא דאברי עולה ואימורין קאמר אבל יוצא דדם (ב) פסיל ר' יהודה וא'ת מהאי טעמא נמי כב] ליתכשר יוצא דדם וי'ל דהכשר דם חמור ולא ילפינן מבמה אם לא נמצא לו הכשר בפנים ועוד י'ל דבבמה הוי בהכשרו ואע'ג דבאימורין ילפינן שלא בהכשרו מבהכשרו ע'י ריבוי תורת מיהו בדם המתיר לא ילפינן כדפירשנו לעיל בפ' איזהו מקומן (דף נא. ד'ה מפני) דדייק דבר הלמד בבנין אב חוזר ומלמד בבנין אב מדילפינן לן דמה מלן דאימורין ולן דאימורין מלן דבשר ואמאי נילף דם שנפסל בשקיעת החמה מאימורין דכשרין דלא מיפסלי אלא בעמוד השחר כג] וכ'ת משום דלן בדם אחר עמוד השחר לא מצי גמר מאימורין מה בכך הא לא מצינו פסול עמוד השחר בדם כלל ועוד כיון שלמדנו דאחר שנפסל לא ירד אין חילוק בין שקיעת החמה לעמוד השחר דאי לא תימא הכי לן בדם שתי לינות מנין הא אין כיוצא בו כד] בבשר אלא ודאי לא גמרינן (ג) דם מהכשרו ולהכי חשיב ליה בנין אב מבנין אב דלא מצי למילף אלא מלן דעמוד השחר דאימורין ולהכי נמי לא כייל להו דילמא לן בדם ובאימורין כשר שהרי לן כשר בבשר ולכך נמי אצטריך למימר חוץ למקומו הואיל ואיתקש לחוץ לזמנו דלא מצי למימר הואיל וכשר בבמה וכן קבלו פסולין לא מכשר אלא בהנך דחזו לעבודת ציבור אבל זר לא אף על גב דכשר בבמה ומיהו אשכחן דילפינן (ד) מהכשרו בדם מדם כגון ניתנין למעלה ולמטה לפי שכל אחד כשר בחבירו וגם לא הוצרך כאן לפרש הטעם לפי שהוא פשוט  כה] ושלא לשמו דפסח וחטאת שכשר בשאר קרבנות ומיהו קשה דלעיל בפרק חטאת העוף (דף סח:) גבי זר וסכין מטמאין בבית הבליעה פריך דנילף זר מבמה דתניא מנין ליוצא כו' ומאי קושיא הא האי תנא גופיה לא יליף כדפי' דמוקי בחזו לעבודת צבור ולא גמרי נמי דם מבמה ועוד הא דמכשר התם מליקת שמאל משום דאשכחן ליה הכשירא ביוה'כ הא לא ילפינן מבהכשרו וכן לינה מאברים ופדרים הא רבי יהודה פסיל ליה הכא וי'ל דלעיל פירשתי דההיא סוגיא כר'ש וכולה מתני' דהתם דמפלגא לענין כו] בליעה (ה) לענין בין פסולו בקדש כר'ש דהכא דבריש מעילה מדמי כז] בית הבליעה ואם עלה לא ירד להדדי וה'ק נילף מבמה לר'ש כי היכי דגמר בברייתא פסול דאימורים לרבי יהודה ומיהו לא לגמרי אתיא כר'ש מדפסלה מליקת שמאל ור'ש מכשר לה לפי גירסת ר'ת דלעיל בפרק שני (דף כד: ) דגריס והא תנן מלק בשמאל כו' א'נ י'ל דלרבי יהודה לא יעמיד המיעוטין בעוף מיהו לעיל (דף פג:) פסלינן בעוף טפי מבהמה גבי פלוגתא דרבי יוסי הגלילי ור'ע דמה כבשים ראוים כו' ומיהו קשה לרבי יהודה יצא דמה ליתכשר דנילף מיוצא דאימורים ואימורים מבמה כמו לן דדם מאימורים ולן דאימורים מבשר א'נ יצא דאימורים מבשר שלמים דכשרים חוץ לקלעים וממילא שמעת חוץ לירושלים דאין חילוק בין חד פסולא לתרי פסולי כדפירשנו והא דנקט הכא קרא מבמה ניחא לאשכוחי הכשירא ביוצא דאימורין גופייהו אבל גבי לן דגמר מבשר לא הוה מצי לאשכוחי באימורין לן כח] בבמה דכשר דהא תנן בפ' בתרא (לקמן דף קיג.) הזמן הנותר והטמא שוין בזה ובזה:  לא</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 85
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לא </span>תהא פחותה משוחט בחוץ ומעלה בחוץ. </span>תימה אמאי איתותב הכא לימא אנא דאמרי כרבי שמעון דפ' השוחט והמעלה (לקמן קיא.)  דאמר זעירי שחיטת לילה איכא בינייהו דלרבי שמעון חייב וי'ל דהכא קאמר אפי' לרבי יהודה דאי לרבי שמעון דוקא למה לי טעמא דלא תהא פחותה תיפוק לי משום כה] דראוי להתקבל בפנים וא'ת הא דתניא לקמן בפ' השוחט והמעלה (דף קט.) מנין לרבות פסולין כגון הלן והיוצא כו' ת'ל לא יביאנו לעשות כל המתקבל בפתח אהל מועד חייבין עליו בחוץ ל'ל קרא תיפוק לי דלא תהוי פחותה משוחט בחוץ ומעלה בחוץ וכ'ת דההיא כרבי שמעון דלית ליה האי טעמא א'כ ליתני שחיטת לילה ונשפך דמה ויצא דמה חוץ לקלעים וי'ל דבלן ויוצא וטמא לא שייך לא תהא פחותה משוחט בחוץ: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 85
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מקטל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מקטל </span>קטליה. </span>משום דלא מצינו שחיטה בעוף בפנים הלכך ה'ל כהתיז ראשו ולא דמי לשחיטת לילה כו] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 85
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ומאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומאי </span>קמ'ל דיש הפשט ונתוח בראש המזבח הניחא למ'ד כו'. </span>תימה דהך קושיא יכול להקשות בלאו הכי דהיכי דמי אי בפסולים ונתח אותו אמר רחמנא ואי בכשרין הניחא כו'  כז] ומפרש ה'ר חיים דאם עלתה בראש המזבח לכ'ע יש הפשט ונתוח וכשהיא למטה פליגי מהו להעלותה ולהפשיטה והכי פירושא בשלמא אי מיירי רישא בכשרין ותיהוי סייעתא לעולא ותנא סיפא לגלויי רישא דבכשרים אף על גב דסיפא לא אשמועינן מידי דלכ'ע יש הפשט ונתוח בראש המזבח ולא תניא אלא לגלויי ארישא אלא אי אמרת רישא בפסולין סיפא במאי אי בפסולין ונתח אותה אמר רחמנא ואי בכשרין מאי קא משמע לן אי קא משמע לן דיש הפשט ונתוח בראש המזבח כלומר אפילו הורידה יעלנה להפשיטה הניחא למאן דאמר כו':  והוא</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 85
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>והוא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והוא </span>שקדם הקדשן את מומן. </span>שחלה עליהן קדושת מזבח אבל קדם מומן להקדשן לא היו קדשי מזבח מעולם ואפילו בדוקין שבעין אין המזבח מקדשן ותימה דבפ' ב' דבכורות (דף טז.)  אמרינן והשוחטן בחוץ פטור רב הונא מתני חייב ומוקי לה בדוקין שבעין ואליבא דרבי עקיבא דאמר אם עלו לא ירדו ולכאורה לא קאי אמתניתין דהתם אלא אברייתא דתניא כוותיה דרב ששת שפירש כללו של דבר לאתויי לשוחט בחוץ דפטור ומיירי דקדם מומן להקדשן ועלה קאמר דרב הונא מתני חייב והשתא אמאי מתני חייב הא אמרינן הכא אפילו בדוקין שבעין ירדו כיון דקדם מומן להקדשן ובלאו הכי קשה דהא בכלל קתני הרי הן כחולין והיכי מתני חייב ובקונטרס הגיה שם בסיפא דברייתא דקדם הקדשן למומן והשוחט בחוץ פטור ועלה קאי רב הונא ומתני חייב וכן נראה דמייתי בתריה בין לפני פדיון בין לאחר פדיון עושין תמורה דהיינו סיפא דברייתא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 85
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>יש
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>יש </span>נרבע בעופות או אין נרבע בעופות. </span>הא דדרשינן בסוף פרק קמא דחולין (דף כג.) מן התורין למעוטי נרבע היינו כמסקנא דשמעתין אבל אם תמצא לומר דאין נרבע בעופות לא תוקמיה אלא למעוטי מוקצה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 85
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ומותר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומותר </span>העומר. </span>אינו בכלל שירי מנחות דחלוק הוא מהן שבא להתיר מן החדש ומן השעורין יד] שתי הלחם באין חמץ ולחם הפנים אין נקטר בהם אלא שני בזיכי לבונה:  מאן</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 86
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מאן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מאן </span>שמעת ליה דאמר פירשו ירדו רבי היא. </span>ופי' רש'י ומתני' אליביה אתיא ור'י פי' כרבנן דוקא היא דמדקתני לא יעלו משמע דאם עלו לא ירדו והא דאמרי רבנן והקטיר לרבות כו' ואפי' פירשו היינו פירשו ועודם על גבי המזבח והא דלא מוקי מיעוטא דועשית עולותיך הבשר והדם בירדו למטה משום דניחא ליה למנקט רבותא דאפי' בעודם ע'ג המזבח ממעט עיכולי גידים וה'ה דממעטי בלא עיכול אם ירדו למטה ופירשו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 86
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>עיכולי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עיכולי </span>עולה אתה מחזיר כו'. </span>ולעיל בריש פירקין (דף פג:)  דאיצטריך לרבויי פוקעין מהעולה היינו משום דמהכא לא ידעי אלא בעודם על המזבח אבל למטה לא אי נמי כי היכי דלא נפקא ליה מאשר תאכל האש  (ויקרא ו) משום דאיצטריך למעוטי עיכולי קטורת הכי נמי מקרא דהכא כיון דאיצטריך למעוטי עיכולי גידים ולית ליה הא דקאמר לעיל לאו ממילא שמעינן ליה והא דאיצטריך תרי קראי חד למעוטי קטרת וחד למעוטי גידים משום דאי מקרא דאשר תאכל האש לא הוה ממעטי' אלא עיכולי [קטורת] דליתיה על המזבח החיצון אבל עיכולי גידים לא ואי מקרא דהכא לא ממעטי' קטורת דבר הקרבה הוא דומיא דבשר ודם הלכך צריכי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 86
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לא </span>שנו אלא שפירשו כלפי מטה. </span>פי' לצד חוץ אבל כלפי מעלה פי' לצד המערכה כך גירס' הקונטרס ואברייתא קאי ויש ספרים דגרסי פירשו לא יעלו ואמתני' קאי ולא יז] נהירא דמה שייך ביה קריבה לעיכול כיון שהוא למטה בקרקע  ועוד דבתר (א) הכי שקיל וטרי בפירושא דברייתא ומ'ט אפסקיה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 86
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אתיא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אתיא </span>זריקה ושריתינהו אפילו למיעבד בהו קתא דסכיני. </span>והא דאמר פ' ראוהו ב'ד (ר'ה דף כח.) שופר של עולה לא יתקע פירש רבינו יח] דאיירי שהפרישו לדמי עולה וכן של שלמים שהפרישו לדמי שלמים ודמי שלמים אין בהם מעילה כדאמרינן בפסחים פר' שני (דף כז:) הכא בעצי שלמים עסקינן  מיהו לא ידענא מאי טעמא אפקי' ממשמעותיה לאוקומה בדמים דהא איכא לאוקומה בפירש מחיים או פירש קודם זריקה כל זמן שלא נזרק הדם אבל פירש לאחר זריקה לא מצי לאוקמה דבשלמים אין חילוק ואם זריקה מתרת בפירש מחיים ה'ה  יט] במחוסר נמי כמו שמתרת הבשר דמ'ש ואם כן לתקוע נמי שרי. נ'ל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 86
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>אשם עצמותיו מותרין. </span>פי' בקונטרס שהרי אף בשרו מותר כל שכן עצמותיו והוא עצמו הקשה על פירוש זה לקמן פרק דם חטאת (דף צח.) כ] דאמר מהיקישא דזאת התורה מה אשם עצמותיו מותרין אף כל עצמותיו מותרין (ולא) ונפיק מלו יהיה (דעולה) ופירש דמק'ו דבשר לא נפקי עצמות דאיכא למימר דלא התיר הכתוב אלא בשר הראוי לאכילה וא'כ על כרחין הא דפשיטא ליה באשם היינו משום דכתיב לו יהיה והא דנקט אשם טפי מחטאת אע'ג דבההוא קרא נמי כתיב חטאת דכתיב כחטאת כאשם תורה אחת להם לכהן אשר יכפר בו לו יהיה משום דעיקרא דקרא באשם נקטיה ועוד דלו יהיה כתיב לשון יחיד ואיכא לאוקומה באשם דסלק מיניה ומהיקשא דלקמן לא נפקא עולה כיון דאיכא לאוקומה בדברים הנא כלים דומיא דאשם ומיהו יש להסתפק למה לי ג'ש בעולה הא בגופיה נמי כתיב לו יהיה ומצי לדרוש למישרי עצמות ושמא הוה מוקמינא ליה לדרשא אחריתי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 86
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ופליגא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ופליגא </span>דר' אלעזר דא'ר אלעזר פירשו לפני זריקה מועלין בהן לעולם. </span>כך גרסת הקונט' ויש ספרים שגורסין מועלין בהם עד זריקה ולההיא גרסא סיפא דמילתא הוא דפליגא דקאמר דלאחר זריקה לא נהנין ולא מועלין וא'ת לרבנן דאית להו דאפי' פירשו יעלו אמאי אין מועלין וי'ל דהיינו פירשו קודם זריקה כא] אבל לאחר זריקה התירתם זריקה אם פירשו אי נמי לפי' ר' יצחק דלעיל אפי' פירשו לאחר זריקה וכגון שפירשו למטה דהא מילתיה דרבנן מיתוקמא בעודם על המזבח כב] וא'ת דבמסכת תרומות (פי'א מ'ה) אמרי' גרעיני תרומה בזמן שמכניסן אסורין השליכן מותרין וכן עצמות קדשים בזמן שמכניסן אסורין השליכן מותרין כג] ופירש רבינו דהתם מיירי בעצמות קדשים הנאכלין דומיא דתרומה ויש עליהם עדיין בשר וקאמר דאם מכניסן ומצניען א'כ הוא מחשבן ואכתי שם קדשים עליהן ואסורין אבל משליכן בטל שם אוכל מינייהו וכן גרעיני תרומה מיירי שיש עליהם אוכל ומיפרשא בענין זה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 86
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וכולן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וכולן </span>שפקעו מע'ג המזבח כו'. </span>פירש בקונטרס דקאי בין אפסולין בין אגידים ועצמות ולפירושו הא דקתני במתני' לא יחזיר ובגמ' אמרינן דמשלה בהם האור יעלו איכא למימר דפקעו דמתני' היינו לאחר שנתעכלו קצת דומיא דאברים שפקעו דמתני' דמוקמינן בגמרא בשרירי אבל משלה בהם האור היינו משלה בהם האור פורתא ולא נעשה מצותן ולכך יחזירו ומיהו לפי מה שפירש בקונטרס לא יחזיר אין צריך להחזיר לא קשה מידי דאיכא למימר דיעלו דקאמר היינו אם ירצה אבל אין חובה להעלותם ועוד י'ל דפקעו היינו דפקעו מאליהן וירדו יעלו יש במשמע שהורידן ויש לחלק בין מאליהן לע'י אחרים כעין ההיא דטרף בקלפי (יומא מו:)  המוריד גחלת מע'ג המזבח וכבה חייב משום דלא אנתקיה ממצותה אלמא יכול להעלותה וכי פקעה תנן במתניתין דלא יחזיר ואין מועלין בה ואם היינו מפרשים דכולן לא קאי אפסולין לא היינו מתרצים בזה כלום דמכל מקום הוה קשה למאן דמתני לה אסיפא:  וחציו</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 86
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>וחציו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וחציו </span>להרמה. </span>פירש בקונטרס ושרירי נמי ראויין להרמה מיהו נראה דלאו ראויין להרמה דלאו דשן נינהו אלא חציו להרמה דקאמר לא הרמה ממש אלא כעין הרמה שאין ראויין להקטרה וכן משמע פ' שני דמעילה (דף ט:) דדייקא התם וכן גחלת שפקעה מעל גבי המזבח לא יחזיר הא על גבי המזבח יחזיר ומקשי מינה לרב ומשני שאני גחלת דאית ביה ממשא הלכך יחזיר דלא נעשית מצותו משמע דאין ראוי לתרום מהם דאי ראוי לתרום מהם כשתרמו אמאי יחזיר הרי נעשית מצוותן ומיהו היא גופה לא ידענא מנא ליה דאיירי לאחר תרומת הדשן דמהאי טעמא מקשה לרב יא] דאמר לאחר תרומת הדשן איירי וכי היכי דמתרצינן ליה לאחר תרומת הדשן לר' יוחנן יתרצה קודם תרומת הדשן לרב דמודה רב דמועלין ונראה בעיני דדומיא דפסולין שפקעו דאיירי בכל ענין  דקתני וכן גחלת שפקעה ומינה נמי דייקא דבגחלת אין חילוק בין קודם חצות לאחר חצות דבכל ענין יב] עיכול דדומיא דפסולין שברישא קתני דאפילו קודם חצות לא יחזיר ועוד דבסיפא גבי אברים הוא דמפליג אבל בגחלת לא מפליג דעיכול חשיבא ולא שייך לא לשון הקטרה ולא לשון מוקדה דהא יג] (בכך מיתוקמא) ומ'מ יחזיר דלאו ראויה להרמה הויא דלאו דשן היא ולא נעשית מצוותה יד] על גבי המזבח יחזיר דאכתי לא נגמרה מצוותה וכי פקע לא יחזיר דעל מוקדה על המזבח משמע דדבר שצריך יקידה יהא על המזבח אפילו פקע אבל דבר שאין צריך יקידה לא וא'ת כשמאספין את האפר להעלותו לתפוח אין יכולים להזהר שלא יהו הרבה גחלים על האפר והכא משמע שאסור להוציא הגחלת מן המערכה כדדייק במעילה (ג'ז שם) דיחזיר וכל שכן שאסור להוציא ובמסכת תמיד (דף לג.) נמי משמע שהיה נוטל מן המאוכלות הפנימיות אלמא גחלים היה נוטל וצריך לומר דמאי מן המאוכלות היה נוטל הנהו דלית בהו מששא וחשיבי אפר אבל גחלת דהכא דמינה דייק במעילה דיחזיר מיירי בגחלת חיה דאית ביה מששא והא דקאמר במעילה ה'ה דאפילו אפר לאו דליהוי כגחלת ממש אפי' לענין חזרה דגחלת מחזירין לעולם אפילו לאחר תרומת הדשן דאין מעלין אותה לתפוח אבל אפר מעלין לתפוח אלא לענין מעילה הוא דקאמר דהויא כגחלת ואע'פ שלכאורה יש חילוק בין גחלת חיה לשאינה חיה שאינה חיה בכלל דשן היא כדתנן נטל מן המאוכלות הפנימיות ומ'מ יש ליישב כפירוש הקונטרס דחציו להרמה היינו אפילו בשרירי ולענין זה שהרמת הדשן מתירן לאוספם לתפוח ולא לענין זה שיעשה מהם תרומה דהא דשן טו] [כתיב והיינו] דאמר רחמנא והרים את הדשן מחצות כדי להתיר אפי' שרירי דמחצות ואילך חשיבי עיכול להקטרה ואם ירצה יאספם לתפוח כדי להוציאם מחוץ למחנה אבל אם רוצה להניחם במקום המערכה כדי למרק מצותם שיהו הם ראויין עצמם לתרומת הדשן עדיין מצוותם עליהם הלכך יחזיר דמסתבר למימר דעדיין חסר מהם מירוק מצוה כיון שעדיין אין ראויין לתרומת הדשן והשתא ניחא לישנא דחציו להרמה וניחא נמי שבשעה שמאספין את האפר לא היו צריכין להזהר מן הגחלים ואפי' היו לוחשות וקצת היה נראה כן במסכת תמיד פרק ראוהו (דף כח:) דתנן נטלו את המגריפות ואת הצינורות ועלו לראש המזבח האברים והפדרים שלא נתאכלו מבערב סולקין לצדדי המזבח ובתר הכי קתני החלו מסלק באפר על גבי התפוח וזהו כפי' טז] רש'י שלא היו מסלקין אותם שלא נתעכלו אבל גחלים עיכול חשיבי ואפילו חיים כדפי' לעיל דאפילו קודם חצות חשיבי עיכול אם כן לאו בכלל שלא נתעכלו נינהו הלכך נ'ל פירוש הקונטרס עיקר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 86
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>אמר ר' יוחנן. </span>בקונטרס מחק אלא בפירושים הראשונים ופי' דרבי יוחנן מתרץ קראי יז] כרב חציו להקטרה וחציו להרמה ומיהו היינו דוקא בשרירי והאי יח] דקאמר (דקמדמי) קודם לחצות היינו במעוכלין יט] ומקראי אחרינא נפקא ליה דכתיב עד בקר תן בקר לבוקרו של לילה ומוקמינן ליה בהרמה ומסר המקום הדבר לחכמים להיות מדמין כל מה שירצו לפי הצורך להם ומיהו קשה לפירוש זה דקרא דעד בקר דכתיב בהקטרה [היכי] מוקמינן ליה בהרמה ועוד דאלא גרסינן בכל הספרים ונראה כגיר' פירושים אחרונים דגרסי אלא ופליג רבי יוחנן אדרב דאמר חציו להרמה דאפילו בדשן המעוכל יפה לא מקדמינן וקאמר רבי יוחנן דכל הלילה קאי אהקטרה וקאי אהרמה דכל הלילה כשר להקטיר כשאין מעוכלין וכל הלילה כשר להרמה אם יש דשן מעוכל וגבי הקטרה כתיב בקר מיותר ליתן בקר לבוקרו של לילה והיינו בשרירי דחצות עושה עיכול והכי מידריש קרא תן השכמה אחת לבוקרו של לילה ובוקרו של לילה הוא עמוד השחר ונתן לו הכתוב בקר אחר לומר שאין צריך להקטיר מן כ] השחר ואילך וכיון שלא נתן זמן באותו בקר על כרחך הוא חצות לילה שמעינן דבשרירי תלוי בחצות ובדשן מעוכל דלית ביה מששא כל הלילה והרים אבל אית כא] בהון מששא כל הלילה והקטיר וכך פי' בקונטרס בפ'ק דיומא  (דף כ:) וצ'ע במגילה (דף כ:) דקאמר כל הלילה כשר להקטרה אמאי לא קאמר נמי להרמה : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 86
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>משום
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>משום </span>חולשא דכהן גדול מחצות. </span>כאן משמע שעבודת לילה כמו תרומת הדשן וסידור המערכה היו מוטלות עליו והשתא אתי שפיר משום חולשא דכהן גדול שיוכל לנוח אחר תרומת הדשן ולהפסיק כדי לעשות בנחת שחיטת התמיד ועבודת היום אבל אי עבודת לילה בשאר כהנים מאי חולשא איכא וריב'א פירש ביומא (דף כ:) דלא גרס הכא כהן גדול דתרומת הדשן לא הויא בכהן גדול מדלא חשיב טבילת תרומת הדשן בהדי ה' טבילות וי' קידושין שהיה עושה ביום הכפורים ועוד דפייס דתרומת הדשן חשיב בסדר יום הכפורים ואילו היה בכהן גדול למה ליה להזכיר בסדר יום הכפורים וכן יסד הפייט הוקמו מחצות כב] אפרה לבערה בפייס דשן הבערה ומיהו רבינו היה מפרש דאין צריך למוחקו דה'פ משום חולשא דכהן גדול מקדימין תרומת הדשן וסידור המערכה ושריפת אברים שלא נתעכלו מבערב בשאר כהנים כדי שעל ידי כן יהא מזומן כה'ג להתחיל מהבקר כשיעלה עמוד השחר עבודת היום קודם שיהא רעב וחלש :  אמרי</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 87
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמרי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמרי </span>בי רב מ'ט דרב חסדא. </span>אע'ג דאמרי בי רב רב הונא ורב חסדא תלמידו שמא רב הונא נמי אמרה ופי' טעמו והש'ס קבעיא בלשון זה מ'ט דרב חסדא אי נמי מצינו שרב הונא רגיל לשבח דבריו כדאמר בגיטין (דף ז.) חסדא שמך וחסדאין מילך ובמסכת שבת (פב.) מ'ט לא שכיחת גבי רב חסדא דמחדדן שמעתתיה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 87
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>חצות שאין עושה לינה כו'. </span>ורבה לטעמיה דאית ליה בסמוך אין לינה מועלת בראשו של מזבח ולית ליה ק'ו דרב חסדא דאיכא למיפרך מה לחצות שכן עושה עיכול בראשו של מזבח דאם פקע לא יחזיר תאמר בעמוד השחר שאין לינה פוסלת בראשו של מזבח כך פי' ה'ר מנחם זצ'ל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 87
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ורב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ורב </span>חסדא אמר אין בהם עיכול לעולם. </span>וליכא למימר דעמוד השחר שני יעשה עיכול מק'ו טז]  דחצות שהרי אינו עושה לינה אלא לקרבנות היום שלפניו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 87
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הילכתא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הילכתא </span>כרב יוסף. </span>פירוש יפה אמר ואין זה פסק הלכה ולא שייך למיפרך הילכתא למשיחא דהא לבסוף נמי מוכח דלא פליגי עליה וא'כ הלכה למה לי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 87
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לא </span>נהנין. </span>רבינו היה מפרש מן התורה כיון שהם לחמו של מזבח ומ'מ יצא מידי מעילה דכיון דחצות עוכלם נעשית מצוותם ולא חזרה בהם מעילה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 87
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לשלחן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לשלחן </span>מדמינן לה דתנן אפילו היה על השולחן כו'. </span>תימה מנא ליה דלא פסול לאחר שבת כשנסדר כהילכתו יז] וי'ל דדייק יח]  מלישנא יתירא דקאמר שאפי' הוא על השולחן כו' דמשמע שבא להוסיף אפי' בענין זה והא ליתא דהא דוקא משום שנסדר באחד בשבת שלא כהילכתו לא מיפסל כדאיתא יט] שילהי שתי הלחם (מנחות דף ק.) ופרק אמר להם הממונה (יומא דף כט:) דטעמא דכלי שרת אין מקדשין שלא בזמנו ולא משני התם טעמא דשלחן אינו מקדש ליפסול בלינה כדאמר הכא דבעי למילף מיניה מזבח וצ'ע אי מצי למימר דכי נסדר כהילכתו נעשה לחמו של שלחן טפי לא יפסל בלינה זה משמיענו לישנא יתירא דאפילו על השלחן כו' והתם דפריך כיון דלילה אינו מחוסר זמן  כ] בי שמשי ליפסול ומשני כיון דנסדר שלא כהלכתו נעשה כמי שסדרו הקוף משמע אם סדרו כהלכתו נפסל בלינה י'ל דאתא למימר דאם נסדר בלילה כיון דלילה אין מחוסר זמן נפסל בלינה אבל נסדר כהלכתו ממש ביום השבת אפילו היה שם ימים רבים אינו נפסל דנעשה לחמו של מזבח מ'מ תימה למה לא תירץ מתחילה לפי סברתו כי נמי כלי שרת מקדש שלא בזמנו שאני שולחן דאינו נפסל עליו כלל בשום ענין דעל כרחין שום פסוק יש על דבר זה שאינו נפסל אפילו כי נסדר כהלכתו: הגה'ה </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 87
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כבש
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כבש </span>מנין. </span>וא'ת לרבי יהודה דאמר עזרה מקדשת כמזבח אמאי איצטריך את לרבויי כבש הא כיון דירד ע'ג רצפה יעלה כ'ש כבש וי'ל דשמא הא דעזרה מקדשת כמזבח היינו כשירין להקטיר עליה אבל פסולין לא להכי איצטריך קרא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 87
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כלי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כלי </span>שרת מהו שיקדשו את הפסולין. </span>פי' בקונטרס דלענין פדיון בעי א'ל תניתוה כו' א'ל לכתחלה ליקרב קמיבעיא לי כא] ופשיט דמקדש מקבלו פסולין וזרקו את דמו מאי לאו שקבלו פסולין וזרקו פסולין דמשום וזרקו פסולין אם עלו לא ירדו הא אם זרקוהו כשרים לכתחלה יעלו איברים דזריקה מעלייתא היא אף על גב דקבלוהו פסולין דכלי שרת שקבלו בו הדם מקדשת פסולין לכתחלה ליקרב וליזרק כך פירש בקונטרס ותימה לפי' דא'כ תיקשי ליה מתני' הלן והיוצא והטמא שנשחט חוץ לזמנו וחוץ למקומו כו' אם עלו לא ירדו משמע הא לכתחלה לא יעלו ואע'ג דנתקבל הדם בכשרות בכלי שרת דהא לא איירי מידי בנתקבל בפסול ונזרק בפסול ועוד לן דמה ויצא דמה ונטמא דמה אמאי לא יעלו לר'ש כיון דכלי שרת מקדשין את הפסולין לכתחלה ליקרב וצריך לדחות כל הני כגון שישנן עתה בכלי חול דהוה ליה כירדו וכן נתערב בדם הפסולין דאמר ישפך לאמה ולא אמרינן דיקרב מיירי בהכי וכן הא דתנן (מנחות דף ק:) המנחות  והנסכים</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 87
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אויר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אויר </span>יש בין כבש למזבח. </span>אבל אי אויר מזבח כמזבח דמו לא קשיא ליה מכי מטי כנגד אויר (לא) הוה ליה ירוד דכנגד אותו אויר יש אמה סובב כ] וסובב חשיב מזבח דאפילו להקטיר עליו איכא מאן דאמר פרק קדשי קדשים (לעיל דף סב:) דמקטירין כא] מיהו אין נראה לרבינו חיים שהרי יש אויר מפסיק יותר מכדי אמה סובב כדי שיהא אויר קרקע כב] מפסיקו כדאמרינן לעיל מה דם אויר קרקע מפסיקו אף בשר אויר קרקע מפסיקו וא'כ אכתי מכי מטי כנגד אויר קרקע ה'ל ירוד: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>עולת </span> 


lvr: 51
pgn: 87
dfh: b
trm: העוף דפסלה בה מחשבה.
txt:
<span class='five'>העוף דפסלה בה מחשבה. </span>תימה מאי קשיא ליה הא אמרינן בפרק קדשי קדשים (לעיל דף סה.) שאם עשאה למטה מרגליו אפילו אמה אחת כשרה וא'כ אין כאן אויר מזבח ולפירוש הקונטרס שפירש למעלה שהיתה שם בליטה ניחא אי נמי פריך לרבי נחמיה דאמר (לעיל דף סה.) היא עצמה אינה נעשת אלא בגופו של קרן:  חטאת</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 88
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>חטאת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חטאת </span>העוף פסולה היכי מזה מדמה. </span>פירש בקונטרס וקי'ל בכל הפסולין (לעיל דף פד.) דאם עלו יח] יזרוק הדם לכתחילה וא'ת מנא ליה הא דקודם זריקה קאמר דלא ירדו דילמא היינו לאחר זריקה ויש קצת ראיה ממליקת חטאת העוף דאין מטמא בבית הבליעה שמתרת את האסור ואם אין יכול לזרוק לכתחילה במה מתרת את יט] האכילה דלענין אם זרק את הדם לא יקנחנו לא קאמר דאפי' למאן דאמר תרד לא יקנחנו כדפי' לעיל (דף פז: ד'ה כלי) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 88
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מדות
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מדות </span>היבש. </span>פירש בקונטרס דלהכי קרי ליה ליבש מדה וללח כלי שאין שום כלי מקדש ליבש אלא שתי מדות עשרון וחצי עשרון ותימה והאיכא ביסא פרק הקומץ [רבה] (מנחות דף כד.) והאיכא מחתה לקטורת והאיכא כף והאיכא מכתשת בשבועות (דף יא.) והאיכא בזיכין ושולחן ופי' ר'ת דלהכי קרי לי' ליבש מדה ולא כלי לפי שיבש יכולין למדוד מחוק או גדוש בכל ענין שירצה אבל דבר לח לא שייך מדה גביה שהרי מדת לח אינה שוה דדבר לח אינו יכול להיות גדוש ופעמים שמדת לח זה יתירה מזה כמו מדת יין יתירה ממדת מים לפי שיין עב יותר וכן שמן מיין להכי לא קרי ליה מדה כ] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 88
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>בפנים. </span>פי' בקונטרס בעזרה  ותימה למה שינה לשון המשנה הוה ליה למימר בקדש ומפ' רבינו חיים דמבפנים לכלי קאמר  כא] ואתי למעוטי חקק מושבו מבחוץ : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 88
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מן </span>המדומע. </span>פירש בקונטרס מדומע דתרומה ורבינו חיים פירש מעורב בערלה וכלאי הכרם אבל ערלה וכלאי הכרם לא איצטריך למיתני ופי' הקונטרס צ'ע איך יתיישב ממשקה ישראל כיון דשרי לכהנים ומההיא דחגיגה (דף כד:) דקאמר אם אמר הפרשתי לתוכה רביעית קדש נאמן על התרומה לא שייכא לכאן דהתם לאו מדומע הוי שהרי אין מקדיש הרביעית ואין קורא שם על התרומה בעוד שהיא בחבית אלא יחדה ושמרה בטהרה ליקח ממנה רביעית אחר שיתרום ויעשה אותה [תרומה]: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 88
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>נשמטה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נשמטה </span>אין מחזירין אותה. </span>לקתה דאין עניות במקום עשירות:  כמחלוקת</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 88
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כמחלוקת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כמחלוקת </span>כאן כך מחלוקת במראות נגעים. </span>פר'ת דתלי האי בהאי דמשום דמעיל בא לכפר על לשון הרע וכן נגעים באין על לשון הרע כדאמרינן פרק יש בערכין (ערכין דף טז.) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 88
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שבעים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שבעים </span>ושנים. </span>לא פליג כג] התנא אמתניתין דשבועות (דף ב.)  דתנן שתים שהן ארבע דהתם מיירי בנגעים לבנים והכא מיירי בכל מיני נגעים ירקרק ואדמדם ופתוכים ויש להוסיף עוד נגעי בתים ונגעי בגדים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 88
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מכפרים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מכפרים </span>על שפיכות דמים. </span>מה שמפרשים כד] אהא מיום שחרב בית המקדש אף על פי שבטלו ד' מיתות דין [ארבע] מיתות לא בטלו דלהכי לא נקט מ' שנה קודם שחרב בית המקדש שגלתה סנהדרין דבההיא שעתא אפי' דין ארבע מיתות לא הוה דבגדי כהונה מכפרין ולא נהירא דגבי שמעון בן שטח פריך ליה כה] באחד דיני ממונות  (סנהדרין דף לז:) אף על גב דהוו בגדי כהונה ומיהו הייתי יכול לקיים פירוש זה ולומר דלהכי לא נקט מ' שנה  משום דאיכא דין מיתות דבטלו כגון עריות ועבודת כוכבים שמכפרין עליהם מכנסים ואפוד אבל דין שפיכות דמים לא בטל דכתונת שמכפרת על שפיכות דמים אין מכפרת על ההורג אלא על ישראל שערבין זה בזה דומיא דעגלה ערופה דכתיב (דברים כא) כפר לעמך ישראל ואציבור מכפרת ולא על ההורג וכן משמע הכא דכתנת לא מכפרת אהורג דאי מכפרת מאי פריך הכא מעגלה ערופה והא עגלה ערופה אישראל מכפרה וכן משמע פ' יש בערכין (ערכין דף טז.) דקאמר על ז' דברים נגעים באים וקחשיב שפיכות דמים ולשון הרע ופריך התם ממעיל שמכפר על לשון הרע ומכתנת שמכפר על שפיכות דמים לא פריך מידי משום דלא מכפר אהורג אלא אישראל כדפרישית אבל מלשון הרע  כו] דלא מצינו לשנויי הכי דמסתמא אין ציבור נענשין על לשון הרע של זה כיון דשמא לא יבא לידי תקלה וכן פירש בקונט' התם ועוד יש מפרשים בההיא דערכין (גז'ש) דלהכי לא פריך מכתנת דנהי דמצלת מעונש מיתה מנגעים ויסורין לא מצלת ואם תאמר הכא משמע דכתנת מכפרת על דידיע מאן קטליה ובשבועות (דף ח.)  מצריך קרא למימר שאין שעיר  המשתלח מכפר על דידיע מאן קטליה ואמאי צריך קרא פשיטא דהא כתנת מכפרת ומיהו יש לפרש דיש חילוק בין ציבור לכל ישראל דכתנת מכפרת אציבור ושעיר  המשתלח על כל ישראל:  הדרן עלך המזבח מקדש</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 89
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כל </span>התדיר. שנאמר מלבד עולת הבקר אשר לעולת התמיד. </span>תימה דבפרק תמיד נשחט (פסחים דף נח:) אמרינן מנין שלא יהא דבר קודם לתמיד שנאמר העולה עולה ראשונה ל'ל תיפוק לי מהכא וכי תימא דההוא לנדרים ונדבות והאי למוספין כ] דמוספין קבוע להם זמן ונדרים ונדבות אפשר בכל יום ותדיר הא בפרק התכלת  (מנחות דף מט.) מייתי בהדיא קרא דהעולה אמתני' דהתמידין אין מעכבין את המוספין דקאמר ה'ד אי דאית ליה כא] [ולקדם] והתניא מנין שלא יהא דבר כו' ועוד קשה טפי בסוף הגוזל קמא (ב'ק דף קיא.) דריש מדכתיב מלבד איל הכפורים מכלל דכסף ברישא ופריך אלא מעתה מלבד עולת הבוקר מכלל דמוספין ברישא והתניא מנין שלא יהא דבר כו' הוה ליה למיפרך ממתני' דהכא דאדרבה דדריש מדכתיב מלבד עולת הבוקר מכלל דתמידין קודמין וליכא למימר נמי דאיצטריך קרא דהכא לציבור שאין להם תמידים ומוספין אלא כדי אחד מהם דמתני' לאו בכי האי גוונא איירי דומיא דסיפא דקתני דם חטאת קודם לדם כב] עולה וליכא למימר דחד למצוה וחד לעכב דעיכובא ליכא כג] כדאמר בפ' התכלת (מנחות דף מט.) וי'ל דהעולה עולה ראשונה להקדמת הקטרה דבהקטרה איירי וקרא דהכא להקדמת שחיטה דתעשו את אלה כד] בעשייה דדם [איירי] והשתא ניחא דמייתי דרבא בפרק התכלת (שם) למימר דאפי' בהקטרה דלא תנן תמיד של שחר קודם א'נ משום דלשון שלא יהא דבר קודם משמע טפי עיכובא אתיא טפי מן משנה והשתא ניחא דלא מייתי בהגוזל קמא (ב'ק דף קיא.) ממתני' לאוכוחי על מלבד איל הכפורים דלא הוי כסף ברישא דלעולם כסף ברישא כיון דכתיב כסף קודם ואחר כך איל אבל הכא איירי בעשיית הדם וה'ק קרא מלבד עולת הבוקר שעשיתם כבר עבודת הדם תעשו את אלה אבל הקטרה דכתיב מקמי קרא דמלבד עולת הבוקר תהיה קודם התמיד דכולהו קראי דקמיה בהקטרה משתעי דהא כתיב בהו אשה ריח ולהכי איצטריך לאתויי מהעולה דאע'ג  כה] דהקטרת דמוספין כתיבי מקמי עולת הבקר הקטרת תמיד קודמת להן ה'נ הכא אע'ג דכסף כתיב מקמי מלבד איל הכפורים יכול להיות דאיל קודם מיהו קשה דקראי דקמי מלבד עולת הבוקר בעבודת דם [נמי] איירי כדכתיב לעיל מיניה ושעיר חטאת אחד לכפר עליכם וכפרה בדם היא ועוד אמאי לא גמרינן הקטרה ודם מהדדי ומפרש ה'ר חיים דקרא דהעולה איצטריך לחביתין דמכל התדיר לא אתי דבכל יום איתנהו כתמיד וכן מוכח ביומא בפרק אמר להם הממונה (דף לד.) דקאמר איברים קודמין למנחה דתניא מנין שלא יהא דבר כו' ואמר רבא כו' ובמנחת חביתים איירי דאי במנחת נסכים תיפוק לי מדכתיב עולה ומנחה וקרא דהכא איצטריך ללמד על כל התדירין שקודמין מיהו אין מרויח כלל בזה יותר משאם נאמר דאיצטריך העולה לנדרים ונדבות ויש לתמוה אמאי לא נפקא לן דתמידים קודמין למוספין מדכתיב בתמיד בבקר ויוקדם דבר שנאמר בו בבוקר למוסף כו] שכתב בו ביום דמשמע בעיצומו של יום כדדרשינן [התם] (ג'ז שם) ביום לאחר ואמרינן נמי (פסחים דף נח.) מוספין בשש ואז אינו בקר והיינו יכולין לדחוק ולומר דאי לאו קרא דהעולה היינו מאחרין הקטרת תמיד עד אחר הקטרת כז]  המוסף כדמשמע בהגוזל קמא (ב'ק ד' קיא.) מדכתיב מלבד ותעשה בבוקר הוה מוקמינא לעבודת הדם אבל עדיין קשה כיון דכתיב העולה לאפוקי מההיא סברא ל'ל קרא דמלבד לאשמועי' דתמידין קודמין למוספין לעבודת הדם תיפוק ליה מדכתיב בתמיד בבוקר ובמוספין ביום: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 89
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מנא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מנא </span>לן כדקתני טעמא. </span>הכא ניחא שהטעם מפורש במשנה אבל בשמעתא קמייתא דמגילה (דף ב.) קשה דקאמר מנ'ל כדבעינן למימר קמן חכמים הקילו כו' ומה בכך אטו מש'ה לית ליה למיבעי מנ'ל מאחר שאותו הטעם אינו מפורש במשנה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 89
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אשם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אשם </span>קודם לתודה ואיל נזיר מפני שהוא קדשי קדשים. </span>הא דלא קאמר טעמא מפני שהוא מרצה משום דאיכא אשם נזיר ואשם מצורע דאין באין לכפר אלא להכשיר כדאמר בפ'ק דמנחות (ד' ד:)  ומיהו גבי חטאת קאמר טעמא דמרצה אע'ג דאיכא נמי חטאת נזיר וחטאת מצורע דאין באין לכפר אלא להכשיר כדקאמר לעיל בפ'ק (דף ט:)  הני עולות נינהו כח] ויש לומר דלא סגי ליה בטעמא דמרצה משום דתודה ואיל נזיר מקודשין דטעונין לחם כדאמר בגמ': </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 89
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מעשר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מעשר </span>קודם לעופות מפני שהוא מין זבח. </span>ויש בו קדשי קדשים דמו ואימוריו מה שאין כן בחטאת העוף שאין למזבח אלא דמה כט] וכיון דקדמה לחטאת העוף כל שכן לעולת העוף דהא חטאת העוף קודמת לעולת העוף כדקתני ואזיל כך פירש בקונטרס והאי טעמא ניחא בדם אבל אימורי מעשר דקדמי לעולת העוף מאי טעמא דאכולה מילתא קאמר דקודמים כדמוכח בגמרא ושמא באימורין סגי בטעמא דמין זבח:  דם</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 89
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דם </span>חטאת קודם לדם עולה מפני שהוא מרצה. </span>הא דלא קאמר טעמא משום שדמה ניתן על ד' קרנות כדקאמר גבי אשם משום דכיון דדם עולה אתי מכח כליל כדאמר בגמרא לא סגי בטעמא דארבע קרנות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 89
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הכא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכא </span>בחטאת הלוים עסקינן. </span>והא דקאמר מפני שמרצה בחטאת דעלמא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 89
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דם </span>עולה ואימורי חטאת איזה מהן קודם. </span>לא דמיא לבעיין דלעיל דמיירי במכפר וכליל גופייהו והכא איירי כד] באותו שבא מכח כליל ומכח מכפר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 89
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דם </span>עולה ודם אשם איזה מהן קודם. </span>דם אשם ואיברי דעולה דם אשם קודם דאשם מכפר כחטאת א'נ פשיטא ליה דאיברי עולה כה] קודמין לדם אשם מפני שהן כליל ולא דמי לאיברי עולה ודם חטאת דחשיב דם חטאת משום דהוי אד' קרנות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 89
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אבל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אבל </span>עולה לא. </span>דעל כרחין למעוטי עולה אתא דאי עולה קודמת לאשם ליתני עולה וכל שכן חטאת דהא דם חטאת קודם לדם עולה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 89
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לימא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לימא </span>מסייע ליה בשר קדשים קלים כו'. </span>תימה דלא מייתי סייעתא מברייתא דלעיל בפ' ב'  (דף כו.) דקתני גבי קדשים קלים פרכסה ויצתה לחוץ וחזרה פסולה ואמרי' עלה ש'מ בשר קדשים קלים שיצא לפני זריקת דמים פסולה ומשני דילמא באליה ויותרת הכבד ושתי הכליות : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 89
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>והא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והא </span>דקא מיפלגי בבשר להודיעך כחו דר'ל. </span>הוה מצי לאיפלוגי באימורין להודיעך כח דהיתירא:  ואין</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 90
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואין </span>חייבין עליהן משום פיגול נותר וטמא. </span>האי דאין חייבין משום טומאה נראה דהיינו טעמא כדאמר לעיל בסוף ב'ש  (דף מה:) בהוכשר ליקרב וזה אין ראוי ליקרב עד אחר זריקה ובקונטרס פי' טעם אחר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 90
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והא </span>רב פפא הוא דאמר בדאיתנהו אבראי דכ'ע ל'פ. </span>מילתיה דרב פפא בפרק התכלת (מנחות דף מז:)  גבי שתי הלחם שיצאו בין שחיטה לזריקה וס'ד דאין חילוק בין זה לזה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 90
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מנא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מנא </span>הני מילי דת'ר כו'. </span>לעיל גבי דם חטאת קודם לדם עולה ניחא דבעי קרא אע'ג דמפ' טעמא במתני' משום דאיכא תרי קראי חד דמשמע דחטאת קודמת וחד דמשמע דעולה קודמת אבל הכא קשה ל'ל קרא תיפוק לי משום דחטאת העוף מרצה ושמא כיון דלית בה הקטרה לא מהני בה האי טעמא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 90
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>חטאת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חטאת </span>בהמה קודמת לעולת בהמה. </span>וא'ת הא תנא ליה רישא דם חטאת קודם לדם עולה וי'ל דאיצטריך לאשמועי' אפי' בעולה הבאה לשם חטאת כדקתני וכן בהקדישה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 90
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>חטאת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חטאת </span>העוף לעולת בהמה מזה בנה אב. </span>והא דאמרי' בפ' תמיד נשחט (פסחים נט.)  זה בנה אב לכל החטאות שיקדמו לעולות וקיימא לן דאפילו חטאת העוף לעולת בהמה קשה קצת הלשון דמאי קאמר וקיימא לן כו' הא לא  יח] משמע מבנין אב טפי אלא הך מילתא לחודה ועוד קשה הא דקאמר לכל החטאות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 90
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>למקראה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>למקראה </span>הקדימה הכתוב. </span>פירש בקונט' שתהא נקראת בענין תחילה ותימה מה חידוש הוא זה יט] ומפרש ה'ר חיים להקדישה תחילה שיקדיש העולה קודם החטאת אבל להקריב חטאת קודמת והא דתנן וכן בהקדישה מתני' לא מיירי ביולדת אע'ג דמשמע קצת דאכל מה דתנן חטאת קודמת לעולה בהקרבה בכל הנהו וכן בהקדישה וקשה לפי' מהא דאמרינן בערכין פרק האומר משקלי עלי (דף כא.)  חייבי חטאות אין ממשכנין אותן חייבי עולות ממשכנין אותן ופעמים שחייבי עולות אין ממשכנין אותן ופריך מאי נינהו אי נימא עולת יולדת פי' דא'צ למשכנה משום דאי אפשר לה להביא חטאת עד שתביא עולתה והאמר רבא למקראה הקדימה הכתוב  כ] ואי כפירוש ה'ר חיים כיון דצריכה להקדיש עולה קודם לחטאת א'כ א'צ למשכן כא] ועל כרחה תביא שתיהן:  מאי</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 90
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מאי </span>לאו דחג. </span>תימה מאי קשיא דלמא לא מיירי בדם אלא באברי עולה דקודמין לאימורי חטאת כדתנן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 90
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>חטאת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חטאת </span>העוף ועולת בהמה ומעשר איזה מהן קודם. </span>וכעין בעיא זו איכא למיבעי אבדתו ואבדת חבירו וכיבוד אב ואם למ'ד משל בן בפ'ק דקדושין  (דף לב.) איזה מהן קודם תקדום אבדתו איכא כיבוד אב ואם [דקודם] למ'ד דמשל בן תקדום כו] אב ואם איכא אבדת חבירו כז] דאמר באלו מציאות (ב'מ דף לב.) כח] אפילו אמר ליה אביו אל תחזיר כט] לא ישמע לו כו' תקדום אבידת חבירו איכא אבידתו דקודמת לאבידת חבירו : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 90
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>תקדום
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תקדום </span>חטאת העוף איכא מעשר דקדים ליה. </span>תימה תקדום חטאת העוף מק'ו ומה עולת בהמה שהיא חמורה וכולה כליל  ל] ומין זבח קודמת למעשר חטאת העוף קודם לה מעשר לא] שאינו כליל ועולת בהמה קודמת לו אינו דין שחטאת העוף קודם לה וכי האי ק'ו אמרי' סנהדרין (דף לה:) דרציחה דוחה לב] שבת מק'ו ומה עבודה שדוחה שבת רציחה דוחה אותה שבת שנידחת מפני עבודה אינו דין שתהא רציחה דוחה אותה וי'ל דחידוש הוא הא דחטאת העוף קודם לעולה ולא גמרי' מיניה לג] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 90
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>חוץ
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חוץ </span>מאשם מצורע מפני שהוא בא להכשיר. </span>ואם תאמר אדרבה חטאת מצורע עדיף דאכשורי ומכפר וי'ל כיון דמתן בהונות מדם האשם הוה חשיב ליה מכשיר טפי א'נ האי כל חטאות שבתורה דקתני לאו בחטאת הבאה עם האשם קאמר אלא בשאר חטאות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 90
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שלמים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שלמים </span>של אמש וחטאת ואשם של יום שלמים של אמש קודמין. </span> פי' בקונטרס דזלזול הוא להשהותם כל כך שצורת הבשר מתקלקלת ועל חנם דחק אלא היינו טעמא דשלמים של אמש אין להם היתר לד] (אנינות) אלא עד הלילה וחטאת ואשם של יום עד הבקר דנאכלין ליום ולילה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 90
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>וחכמים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וחכמים </span>אומרים חטאת קודמת. </span>והוא הדין אשם דקדש קדשים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 90
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>צלויין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>צלויין </span>שלוקין ומבושלין. </span>אף על גב דקתני שלוקין והדר תני מבושלין מ'מ לה] שלוקה הוי טפי מבישול כדמוכח בפרק כל הבשר  (חולין דף קיא.) גבי כבד דקאמר שלוקה אוסרת ונאסרת : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 90
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>תדיר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תדיר </span>ומקודש איזה מהן קודם. </span>פירש בקונטרס כגון דם עולת תמיד ודם חטאת וקשה דבריש פירקין פרשינן דמלבד עולת הבוקר בעבודת הדם איירי ונראה כלשון אחר שפי' בקונטרס עולת מוספי ר'ח לו] ופר העדה וא'ת תפשוט ממתניתין דתנא מוספי שבת קודמין למוספי ר'ח לז] דמשמע אפילו עולת מוסף של שבת לחטאת מוסף של שבת ר'ח וי'ל כיון דעולת מוסף דשבת קודמת לעולת מוסף דר'ח משום דתדירה קודמת נמי לחטאת לח] שהשוה הכתוב עולה דמוסף עם החטאת:  תא</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 91
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>תא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תא </span>שמע מוספי שבת קודמין כו'. </span>בכל הני תא שמע צריך טעם מאי קס'ד מאחר דכבר שני אטו שבת למוספין אהני לתמידין לה] לא אהנאי וצריך לדקדק בפרק התכלת (מנחות דף מט.)  גבי התמידין אין מעכבין את המוספין דאיכא כי הך בעיא דתדיר ומקודש ולא פשיט מיניה מידי דלא מייתי הכא ראיות דהתם והנהו דהכא לא מייתי התם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 91
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דשחטינן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דשחטינן </span>לתרוייהו. </span>תימה אם כן ליתני שלמים ושחט קודם לחטאת ואשם והכל ביום אחד שלמים קדימי לזרוק ואמאי נקט של אמש וי'ל דשל אמש נמי שמא הוי כעין של אמש והכל ביום אחד כדאמר בפ' התערובות (לעיל עה.) מאי חיין כעין חיין. ברו'ך:  אמר</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 91
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>ליה אי תניא תניא. </span>הא דפליגי רבי ורבנן בסוף כל המנחות באות מצה (מנחות סב.) גבי תנופת זבחי שלמי צבור דילפינן מזבחי שלמי יחיד וקאמר רב פפא דכולי עלמא דון מינה ומינה ההיא מקמי דשמעה לברייתא דהכא לג] דמפקינן גבי מתנדב שמן דפליגי בדון מינה ומינה ויש לתמוה דבפרק המנחות והנסכים  (שם קד:) תנן אמר רבי טרפון מה מצינו ביין שהוא בא חובה לד] בא בנדבה אף שמן שהוא בא חובה בא נדבה למה לי מה מצינו כיון דיליף הכא מקרא מדכתיב קרבן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 91
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>המוריד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>המוריד </span>גחלת מעל המזבח וכיבה חייב. </span>וא'ת אמאי חייב הא איתעבידא לה מצוותה דהא תנן לה לה] בפרק המזבח מקדש  (לעיל פו.) וכן גחלת שפקעה מעל גבי המזבח לא יחזיר ושמא יש חילוק בין הורידה לפקעה לו] וההיא דתנן במסכת תמיד (דף לג.) נתפזר ממנה כקב גחלים מכבדן לאמה ניחא בלאו הכי משום דאינתיק למצוותה כדאמר בשלהי טרף בקלפי (יומא מו:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 91
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הא </span>רבי יהודה הא רבי שמעון. </span>וא'ת הא שמעינן ליה לר'ע דסבר ליה כר' שמעון בהגוזל בתרא  (ב'ק קיג.) דקאמר רבי שמעון משום ר' עקיבא לובש אדם י' כלאים זה על גב זה כדי להעביר כו' ויש לומר דתרי תנאי ואליבא דר'ע:  אבל</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 92
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אבל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אבל </span>לא גחלת של עץ. </span>תימה היכי ס'ד דדבר שאין מתכוין טז] שוה לאינה צריכה לגופה דמה ענין זה לזה ובפ' כירה (שבת מב.)  ניחא טפי גבי הא דשרי שמואל אפילו שיעור לצרף דפריך התם כה'ג ומצי למימר דס'ד דלא הוה שרי ר'ש דבר שאין מתכוין לכתחילה אי לאו משום דאית ביה תרתי דהוה נמי מלאכה שאינה צריכה לגופה הלכך רבי יהודה דמחייב באינה צריכה לגופה אוסר באין מתכוין דהא בהא תליא אבל הכא אי אפשר לפרש כן דמייתי לה אההיא דהמתנדב יין מביאו ומזלפו על גבי האישים דלא שייך טעמא דאין צריכה לגופה אלא גבי מלאכות דשבת ובסוף פרק ראשון דחגיגה (דף י.) מייתי לה גבי הלכות שבת כהררים התלוים בשערה וצריך לפרש דמשמע יז] להש'ס דהשתא דכי היכי דמחייב שמואל באינה צריכה  יח] לגופה ה'נ יש לו לחייב אין מתכוין כמתכוין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 92
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>במלאכה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>במלאכה </span>שאינה צריכה לגופה סבר לה כרבי יהודה. </span>הקשה בהלכות גדולות דבשמעתא קמייתא דשבת (דף ג.) קאמר שמואל כל פטורי דשבת פטור אבל אסור לבר מהני תלת דפטור ומותר הצד צבי והצד נחש ומפיס מורסא פי' דשרו רבנן משום צער יט] דגופא דצד נחש ומפיס מורסא לא מיפטר אלא לר'ש דפטר מלאכה שאינה צריכה לגופה כדאיתא בפ' שמנה שרצים (שבת קז:)  ודוחק הוא לתרץ בהלכות גדולות ור'ת תירץ דהא דחשיב לה שמואל כ] [בהדי] פטור ומותר (קאמר) לאו משום דס'ל הכי אלא כלומר מאן דס'ל שהוא פטור קסבר דפטור ומותר כמו שמדקדק שמואל בסוף האורג  (שם קז.) דודאי פטור ומותר קאמר מיהו אנן לא קיימא לן כשמואל במלאכה שאינה צריכה לגופה כדאשכחן רבא דהוא בתראה דסבר כר'ש בריש נוטל (שם קמא:) ואמוראי דפרק כל כתבי הקדש (שם קכא:) דאמרי כל המזיקין נהרגין בשבת ואפילו מאן דאסר לא פליג אמתני' דעל עקרב שלא תשוך הלכך מותר להפיס מורסא בשבת להוציא ממנה ליחה:  הדרן עלך כל התדיר </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 92
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שלנה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שלנה </span>ושנטמאה. </span>פירוש לן דמה ונטמא דמה ואם תאמר ונטמא מ'ט לא בעי כיבוס הא מדאורייתא זורקו לכתחילה כדאמרינן (פסחים דף פ: ) דם שנטמא וזרקו בשוגג הורצה וי'ל דמיירי כגון שנשבר הציץ או אינו על מצחו למאן דאית ליה [שאינו מרצה] (יומא דף ז:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 92
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ושקבלו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ושקבלו </span>פסולין וזרקו את דמה. </span> פירש בקונטרס או זרקו ואע'ג דאפילו כשרה אם ניתז דמה לאחר זריקה אין טעון כיבוס כדאמר לקמן פרט לזה שכבר הוזה איצטריך לאשמועינן בפסולין למימר דדם דחוי הוא ואין הנותר במזרק כשר לזריקה ולא תימא יחזור הכשר ויזרוק דפסול עושה שירים וצ'ע בפ'ק דמעילה  (דף ה.) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 92
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>יכול
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>יכול </span>תהא דם חטאת העוף טעון כיבוס ת'ל זאת. </span>והוא הדין קדשים קלים מימעטי מזאת ותימה דבסוף פירקין (דף צח.)  מרבי מזאת התורה לעולה ולמנחה ולחטאת מה חטאת מתקדשת בבלוע אף כל מתקדש בבלוע והשתא מנ'ל דאתיא היקישא לרבות כל הקדשים כחטאת לענין בלוע ומיעוטא דהכא לענין כיבוס אימא איפכא וי'ל כיון דאשכחן דכל קדשים טעונין מריקה ושטיפה מדאיצטריך אותה למעוטי תרומה סברא הוא לאוקומה היקישא לענין להתקדש בבלוע מאחר דאשכחן דטעונין מריקה ושטיפה מטעם בליעת כלי ומיתרצא נמי בהכי קושיא אחריתי דרבי יהודה מפיק לקמן כל קדשים לענין מריקה ושטיפה מקדש קדשים והשתא ל'ל קרא תיפוק לי מהיקישא דחטאת דכל קדשים טעונין מריקה ושטיפה כחטאת אבל למאי דפרישית ניחא דאי לאו דאשכחן מריקה [ושטיפה] בהדיא הוה מוקמי היקישא לענין כיבוס ומיעוטא דזאת למעוטי מריקה ושטיפה ובלוע:  וקרן</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 92
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>וקרן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וקרן </span>ואצבע וחודה. </span>תימה אי חומרי קחשיב הא לא הוו אליבא דחד תנא דמאן דאית ליה חודה לית ליה קרן כדמוכח לעיל בפרק איזהו מקומן (דף נג.) דפליגי רבי ור'א בר'ש ויש לומר דהכי לג] אמר קרן למאן דאית ליה וחודה למאן דאית ליה וכן צריך לפרש לעיל בפ'ק לד] (דף י:) והאיכא חודה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 92
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אי </span>הכי אחד הנאכלות ואחד הפנימיות אחד הפנימיות ואחד הנאכלות מיבעי ליה. </span>שהפשוט יותר יש לו להזכיר תחלה ובפ'ק דסוכה  (דף כ.) גריס רש'י במשנה אחת קטנה ואחת גדולה ופריך בגמרא אחת גדולה ואחת קטנה מיבעי ליה דהכי משמע אחת היא הגדולה ואחת היא הקטנה כלומר כמוה היא ואינה חלוקה לדין שני וכן דרך תנאים בכל מקום דההיא דפשיטא ליה תני ברישא ואותו השני כשבא להשמיענו ששוה לו  לה] שונה אחריו כדאמר בר'ה (דף כט:)  אחד יבנה ואחד כל מקום שיש שם ב'ד ובב'ק (דף נ:) אחד החופר בור ואחד החופר שיח ומערה ובמסכת סוטה (דף מג.) אחד הבונה ואחד הלוקח ואחד היורש וטובא תנן התם גבי מערכי המלחמה הכי וקשה מההיא דפ' ב' דכתובות (דף כ:) דאחד חדשות ואחד ישנות וישנות פשוט לטומאה יותר מחדשות ובפ' החולץ (יבמות מא.)  אחד בתולות ואחד בעולות אלמא דנקט שאינו פשוט תחילה ויש לחלק דהיכא לו] דקאי אקרא או לז] בפלוגתא דלעיל התם הוא דרגיל למתני לח]  הפשוט תחילה והא דתנן (סנהדרין דף לב.) אחד דיני ממונות ואחד דיני נפשות בדרישה ובחקירה אע'ג דקאי אקרא איידי דאיירי בפרקא דלעיל בדיני ממונות נקט נמי דיני ממונות ברישא וה'ר שמעון הקשה מההיא דמנחות פרק רבי ישמעאל (מנחות סג:)  דקתני וחכ'א אחד חול ואחד שבת משלש היה בא וה'ל למיתני שבת ברישא לט] ובסיפא וחכ'א אחד שבת וא' חול בשלש קופות ובשלש מגלות וה'ל למינקט חול ברישא :  מי</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 93
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מי </span>חטאת שנטמאו מטהרין. </span>וא'ת א'כ למה גזרו שלא יעביר אדם מי חטאת ואפר חטאת בנהר ובספינה כמעשה שהיה כדאיתא ביבמות פרק האשה שלום (דף קטז: ובחגיגה כג.)  וי'ל דהתם קודם קידוש והכא לאחר קידוש : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 93
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ניתז
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ניתז </span>מן הצואר על הבגד אין טעון כיבוס. </span>מרישא לא שמעינן דהוה אמינא הכא שאני משום דבבת אחת:  מה</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 93
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>טעם קאמר. </span>מתוך התירוץ משמע דהא דקשיא ליה הא תו ל'ל קאי אלפי שאין טעון כיבוס כו' ותימה ונשפך על הרצפה למה לי הא שמעינן לה מניתז מן הצואר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 93
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>אצבעו במאי מקנח. </span>בפ'ק דמנחות (דף ז:) פי' בקונטרס לפי שהיה מזה מדמה בהר המשחה אל נכח פני אהל מועד ופרה לפניו נשרפת לאחר שיורד מן ההר והיאך היה יורד בין כל הזאה והזאה מהר המשחה לקנח בגוף הפרה  וקשה מהא דאמר לקמן בריש פרק בתרא (דף קיג.) שחטה שלא כנגד הפתח פסולה שנאמר ושחט והזה מה הזאה כנגד הפתח אף שחיטה כנגד הפתח דמשמע שהיה הכל במקום אחד  טו] ונראה כמו שפירש כאן בקונטרס שלא היה יכול לקנח אצבעו בגוף הפרה שלא יתלכלך אצבעו מן הנימין והכי נמי אשכחן דחיישינן לנימין  טז] פרק כל כתבי הקדש (שבת קטז:)  גבי מפשיטין את הפסח עד החזה : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 93
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מנין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מנין </span>לרבות שק וכל מיני בגדים כו'. </span>מדאוקי ריבויא לשק וכל מיני בגדים משמע דעור אף משהופשט לא בעי כיבוס לרבי אלעזר וגרסי' במילתיה יכול שאני מרבה את העור משהופשט כדפי' בקונטרס ול'ג עד שלא הופשט דא'כ הוה משמע  יז] משהופשט בעי כיבוס וזה אינו דר'א לא יח] מביא אלא שק ומיני בגדים ושמעינן ליה נמי במתני' דאף משהופשט אין טעון כבוס זה אינו דיוק דאדרבה דעור משהופשט ואינו מחוסר שום דבר לא תיקון ולא מחשבה לקבל טומאה טעון כבוס אפילו לר'א דהא (משהופשט נמי) לא ממעט אלא מטעם דבעינן דבר המקבל טומאה כדאיתא בברייתא אלמא אי מקבל טומאה השתא טעון כיבוס ובסמוך נמי קאמר עוצבא שחישב לקצעה איכא בינייהו דלרבי אלעזר לא בעי כיבוס משום יט] דאינו מקבל טומאה עד שיקצענה אבל אם קצעה או לא חישב לקצעה דהשתא אי מקבל העור טומאה טעון כיבוס והא דמרבי שק ושאר מיני בגדים משום דאפילו הני כ] דאינן בכלל בגד כי אם צמר ופשתים כדפרש'י וצריך יתור כא] לרבות' וה'ה דמההוא יתור נמי אתי עור ואי גרסי' בר'א משהופשט מיירי שעדיין צריך מחשבה קודם שיקבל טומאה כב] אי צריך שיבטל מחשבתו שחישב העוצבא לקצעה וכן פרש'י דהשתא אינו מקבל טומאה כג] לא בעי כיבוס ולרבי יהודה בעי כיבוס כיון דראוי לקבל בלא מעשה ע'י ייחוד כד] מודי אבל ר'א לא מיירי בעור שצריך תיקון ומעשה קודם שיקבל טומאה דההוא אפי' רבי יהודה מודה דלא בעי כיבוס דהא אינו ראוי לקבל דהא מחוסר מעשה אבל קשה אי גריס משהופשט מאי בעי מאי בינייהו ליבעי פירוש דר'א עור משהופשט דאינו מקבל טומאה השתא אבל ראוי לקבל ע'י מחשבה היכי משכחת לה דאי מחוסר מעשה אפי' רבי יהודה מודה דהא אינו ראוי מיהו היינו נמי מאי בינייהו דקאמר שצריך לעשות הבעיא מכח דברי שניהם ואי גרסינן אף במילתיה דר'א עד שלא הופשט א'ש דבעי מאי בינייהו אבל קשה ממתניתין אי גריס אף משהופשט: הג'ה השתא אפילו גרס משהופשט ע'כ לא פליגי ר'י ור'א אלא דר'י דריש מה בגד ראוי לקבל טומאה ור'א דריש מה בגד מקבל טומאה ומשום הכי ר'י דדריש ראוי מרבה עור משהופשט דראוי לקבל טומאה במחשבה ואין מחוסר מעשה ור'א דדריש מקבל ממעט עור שהופשט אע'ג דראוי משום דבעי דבר המקבל טומאה שאין מחוסר אפילו מחשבה אבל לאחר מחשבה מקבל טומאה בלא שום מעשה דאי מחוסר מעשה אפילו ר'י מודה דלא בעי  כיבוס</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 94
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מאי </span>בינייהו. </span>פירוש לרבי יהודה על כרחין איירי קרא בבגד דאינו מקבל טומאה אלא דראוי לקבל ולרבי אלעזר איירי קרא בבגד דמקבל טומאה אבל בבגד הראוי ואינו מקבל לא בעי כיבוס והשתא איזה בגד הוא זה לד] הראוי ואינו מקבל ואיכא בינייהו לרבי יהודה בעי כיבוס ולרבי אלעזר לא בעי כיבוס: 


lvr: 51
pgn: 94
dfh: a
trm: לשלשת.
txt:
<span class='five'>לשלשת. </span>פירש בערוך צואת תרנגולין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 94
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מקנחה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מקנחה </span>בסמרטוט. </span>אבל ליתן מים אסור משום דשרייתו זהו כיבוסו והא דאמר לה] בפ'ק דביצה (דף יח.) נדה מערמת וטובלת בבגדיה אומר ר'ת דלא חשיב כיבוס משום דהוי דרך לכלוך ויותר מתלכלכים בגדים כשנכנסה בנהר לבושה ממה שמתכבסין וכן תיכי חלילתא דבריש במה אשה (שבת דף נז.) לא אסרינן אלא שמא תטלם ותעבירם ארבע אמות בשבת  ברשות</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 94
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אי </span>הכי שלחים נמי. </span>ה'ר חיים גריס שחלים כד] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 94
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>מתרי תלת חומרי נקט. </span>תימה מ'מ קשה זה חומר דמשמע זה חומר ותו לא כדדייקינן בפ' הזהב (ב'מ דף נז:) [גבי] אלו דברים שאין להם אונאה בשלמא הדיוט זה חומר ותו לא אלא הקדש זה חומר ותו לא ומיהו בלאו הכי קשה התם מאי קאמר בשלמא הדיוט זה חומר ותו לא אכתי איכא כה] (בעי) תשלומי כפל דאיתיה בהדיוט וליתיה בהקדש ושומר חנם שנשבע להדיוט ואין נשבע להקדש ואית דלא כו] גרס התם ותו לא והכי פירושא בשלמא בהדיוט שייך למיתני זה חומר לפי שמועטות חומרות של הדיוט משל הקדש וכשמוצא כז] [חומרא] שייך למיתני זה חומר עליה אבל חומרי דהקדש משל הדיוט נפישן ואינו שום חידוש דליתני עלה זה חומר ולפירוש זה ניחא הכא וכן במסכת ערכין בפרק האומר משקלי עלי (דף יט:)  דקתני זה חומר בנדרים מבערכין ובגמ' חשיב טפי מברייתא ואי גרסינן ותו לא יש לפרש משום דחומרא  כח] באונאה שכיחא אבל חומרא דחיוב ד' וה' וכפל ושבועת שומר חנם ותשלומי שומר שכר לא שכיח כט] האי חומרא בהדיוט אלא הקדש זה חומר ותו לא אכתי איכא טובא דשכיחי ולפירוש זה לא מיתרצא הך דשמעתין וההיא דערכין : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 94
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לא </span>שנו אלא שלא שייר בה כדי מעפורת אבל שייר בה כדי מעפורת חיבור. </span>מילתיה דר'ה איתמר בהעור והרוטב (חולין דף קכג:)  אההיא דטלית שהתחיל בה לקורעה כיון שנקרע בה רובה שוב אינו חיבור וטהורה ומשמע דטהורה לגמרי ותימה אמאי אינה טמאה מגע מדרס כדאמר בפ' בהמה המקשה (שם דף עב:) שלשה על שלשה שנחלק טהורה מן המדרס אבל טמא מגע מדרס דברי רבי מאיר ומסיק התם בשלש על שלש הבאות מבגד גדול לכולי עלמא בשעת פרישתן מאביהן מקבלות טומאה מאביהן ואפי' מיירי הך דטלית בשלא נטמאה מדרס אלא מגע טומאה בעלמא מ'מ כל כמה דאשתייר בה שלש על שלש שהוא שיעור טומאת מגע לא פקעה מינה טומאת מגע ואי לאו הך דשמעתין הוה מצינן למימר דטהורה דקתני מן המדרס קאמר והא דלא קתני ל] אבל טמא מגע מדרס כדקתני בבהמה המקשה משום דלא נחת להשמיענו חידוש של לא] טהרה אלא קמ'ל אע'ג  לב] דטלית גדולה (הרבה יותר) עדיין יותר מג' על ג' אפ'ה טהורה מן המדרס הואיל ולא חזיא למלאכתו ראשונה  [להתעטף] אבל קשה מהך שמעתא דאי לא פקעה מינה טומאת מגע היאך מכניסו הא אכתי טמא הוא  מ'מ</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 95
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מעיל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מעיל </span>שנטמא מכניסו בפחות משלש על שלש ומכבסו. </span>בסוף כירה (שבת דף מז.) גבי בגד עניים לעניים משמע מתוך פירוש הקונטרס בשלש על שלש ביד עשיר דלא מקבל טומאה כלל והא דתנן (כלים פרק כז מ'ב) שלש על שלש לטמא מת היינו דוקא בעניים אבל בעשירים בעי שלשה על שלשה וקשה לר'ת מהך דמעיל דפריך עלה רב אדא מההיא דעבין והרכין והשתא למה לי לאקשויי מההיא והא בגדי כהונה בגדי עשירים הם דאין עניות במקום עשירות ושיעורן בשלשה על שלשה ועוד תניא בפ' במה מדליקין (שבת דף כו:) שלש על שלש מניין ת'ל והבגד והתם לא מפליג בין עניים לעשירים לא בקרא ולא בשמעתא ואומר ר'ת דלענין טומאת מת ושרץ אין חילוק בין עניים לעשירים אלא לענין מדרס איירי התם דבעי שלשה על שלשה לעשירים והיינו טעמא דמדרס בייחוד תליא מילתא ואין דרך עשיר לייחד למדרס פחות משלשה על שלשה ואפילו ייחד בטלה דעתו ועוד הביא ר'ת ראיה דבטומאת מדרס הוא דמפלגי בין עניים לעשירים דבמס' כלים (פרק כז מ'ב) תנן דבגד מטמא משום שלשה על שלשה למדרס משום שלש על שלש לטמא מת ובעל כרחין בעשירים איירי דאי בעניים הא תנן בפ' (כח מ'ח) בגדי עניים אע'פ שאין בהם שלשה על שלשה טמאין מדרס ויש משניות שכ' בהן אע'פ שאין בהן שלש על שלש ודומה שהוא טעות סופר : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 95
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מכניסו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מכניסו </span>פחות משלש. </span>אפילו למאן דאמר בריש כל הפסולין (לעיל דף לב:) ביאה במקצת שמה ביאה שאני בגד הואיל ויכול לחותכו לא חשיב כאילו נכנס כולו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 95
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והא </span>בעי שבעה סממנין. </span>פי' בקונטרס דאמתניתין פריך וקשה דלעיל הוה ליה לאקשויי ונראה דלריש לקיש דוקא פריך דאיירי בבגדי כהונה בהדיא אבל מתני' איכא לאוקומה בבגדי הדיוט שיכול להעביר ולכבס ע'י צפון אבל מעיל דכהן גדול אינו יכול לכבסו ע'י צפון משום דאמרינן במסכת נדה (דף סב.) כב] דאפילו צבעא נמי מעבר מיהו אמילתא דרבה בר אבוה גופא דקאמר דם חטאת ומראות נגעים צריכין ז' סממנין [נמי] הוה מצי לאקשויי הא אין מכניסין מי רגלים למקדש:  עירה</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 95
dfh: b
txt:
<div class='shastext4'>                         <div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>עירה </span> לתוכו רותח מנין ת'ל אשר כ] תבושל בו ישבר. מכאן מדקדק ר'ת דעירוי ככלי ראשון מדחשיב כמבושל ונראה דאדרבה קשה מכאן דהא קרי ליה בסמוך בלוע בלא בישול מיהו י'ל דחשיב ליה בלוע בלא בישול לפי שאינו מתבשל מחמת הכלי דבכלי אחר נתבשל ורבינו שמואל היה מדקדק דעירוי ככלי שני מהא דתנן בפרק כירה (שבת דף מב:) האילפס והקדירה שהעבירן מרותחין לא יתן לתוכן תבלין דמשמע הא לערות מהם על התבלין שרי ועוד היה מדקדק מהא דקי'ל כשמואל דאמר תתאה גבר דתניא כוותיה בפ' כיצד צולין (פסחים דף עו.) והיה מתיר מתוך כך לערות רותחין מכלי ראשון על התרנגולת כדי למולגה ור'ת אומר דאדרבה דוק מסיפא אבל נותן לתוך הקערה הא לערות מאילפס על התבלין אסור ועוד לדבריו קשה ההיא משנה למ'ד עילאה גבר אלא איידי דתנא רישא המיחם שפינהו לא יתן לתוכו מים אבל נותן לתוך הכוס תנא סיפא נמי האילפס והקדירה לא יתן לתוכן (מים) [תבלין] אבל נותן לתוך הקערה ובירושלמי משמע דעירוי ככלי ראשון דאמרינן עלה בגמ' מהו ליתן תבלין מלמטה ולערות עליהן מלמעלה רבי יונה אומר עירוי ככלי ראשון חייליה דר' יונה מן הדא וכל כלי חרס אשר תבושל בו ישבר אין לי אלא שבישל בו עירה לתוכו רותח מניין ת'ל ואשר תבושל בו ישבר מ'מ (וכה אמר הכין) א'ר יוסי  כא] תמן כלי חרס בולע תבלין אינו מבשל כב] פירוש כלי חרס בולע טפי משאר כלים איתיב רבי יוסי בר' בון והתני אף בכלי נחשת כן אית לך למימר כלי נחשת בולע פי' וכי בלע יותר משאר כלים בתמיה השתא מדמי התם כמו שבולע על ידי עירוי כמו כן מבשל ע'י עירוי ש'מ כג] מיתניא כוותיה דרבי יונה אלמא הילכתא כוותיה ואע'ג דקי'ל כוותיה דשמואל דאמר תתאה גבר מודה שמואל דמבשל כדי קליפה דהא ברייתא דמסייע ליה קתני חם לתוך צונן מדיח ופריך הש'ס אדמיקר ליה בלע פירוש קודם שיצטנן חום שלמעלה נבלע ממנו מקצת בתחתון ומשני אימא חם לתוך צונן קולף ועוד מייתי ר'ת ראיה מהא דקאמר בפרק כל שעה (פסחים דף לז:) המעיסה ב'ש פוטרין וב'ה מחייבין החליטה ב'ש מחייבין ובית הלל פוטרין איזו היא המעיסה ואיזו היא החליטה המעיסה קמח על גבי מוגלשין פירוש מוגלשין מים רותחין ופריך מ'ש המעיסה ומאי שנא החליטה ומשני תברא מי ששנה זו לא שנה זו אלמא מאן דפטר מחלה בקמח על גבי מוגלשין משום דלאו לחם הוא כיון שנילוש ברותחין פטר נמי במוגלשין ששפכן על גבי קמח אע'פ שנשפכו לכלי שני אלמא עירוי ככלי ראשון מיהו קשה היכי פטר הא אינו מבשל אלא כדי קליפה לשמואל דאמר תתאה גבר דקי'ל כוותיה וי'ל דמיירי כגון דליכא אלא כדי חיוב חלה מצומצם או מעט יותר דבתר קליפה אין נשאר כשיעור חלה ועוד מביא ר'ת ראיה מהא דאמר בשילהי ע'ז (דף עד:) נעוה ארתחו אלמא עירוי ככלי ראשון דאין יכול להכשירו אלא בעירוי ועוד יש לדקדק דמיירי בעירוי מדתניא התם רבי יוסי אומר הרוצה לטהרן מיד מגעילן ברותחין או חולטן במי זיתים והחלטה כד] אינו אלא עירוי כדמפרש בפסחים (דף לז:) מוגלשין ע'ג קמח מיהו אין ראיה משם לשאר דברים דבכמה דברים מיקל ביין נסך שאין מיקל בשאר איסורין דחולטן במי זיתים משמע אפילו צונן כמו חלטי לה בחלא דכל הבשר (חולין דף קיא.) גבי כבדא וכן עירוי שלשה ימים מעת לעת וניגוב והנחה מגת לגת שכל אלו העניינים לא מהני בשאר איסורים וטעמא משום דביין נסך אין איסור רותח כלל אלא שהחמירו בו להרתיחו ואף ר'ת התיר לשפוך רותחין לתוך החבית שהיה בה יין נסך ולהפכם מצד זה לצד זה בתוך החבית אע'פ שכבר היו בכלי שני מיד כה] כששופכן בחבית ולא נפלו על כל צידי החבית אלא מכלי שני שהופכן מצד זה לצד זה ואפילו עירוי מכלי ראשון ליכא ומ'מ עירוי הוא ככלי ראשון לענין שאר איסורין כו] כמה שהוכחתי ומה שכתב בסדר של פסח המתחיל אדיר דר מתוחים הכנת קערות ומיליהם בכלי שני שימושיהם כשופכין מסיר בהן כך שופכין רותחין עליהן אומר ר'ת דליתיה דכל כלים שבעולם מהניא שפיכת  רותחין</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 96
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואם </span>טש כל הפת כולה אסורה. </span>וא'ת מאי שנא מהא דאמרינן בפ' כל הבשר (חולין קיא:) דגים שעלו בקערה מותר לאוכלם בכותח דנותן טעם בר נותן טעם מותר ובשם רש'י פירש ה'ר יהודה חתנו דדוקא עלו שרו ז] הא נתבשלו אסור ובא מעשה לפניו בביצים שנתבשלו בקדירה שבשלו בה חלב ואסר לעשות ח]  מולייתא על גבי בשר ואין להביא ראיה לדבריו מקדירה שבישל בה בשר לא יבשל בה חלב ואם בישל בנותן טעם (לקמן ע'ב) דהתם לאו נותן טעם בר נותן טעם הוא שהטעם שני באיסור אבל כאן הטעם שני בהיתר וקודם שיבא לידי איסור נתבטל הטעם בדגים לפי שהוא שני אבל יש לדקדק מצנון שחתכו בסכין של בשר דאסור לאוכלו בכותח (חולין דף קיא:) דאגב חורפיה בלע טפי וחשיב כחד טעמא ולא גרע נתבשל מצנון מיהו לפי לשון אחר שפירש שם בקונטרס ט] היינו טעמא שיש חילוק בין קערה לסכין דסתם קערה מקנחין אותה משומן הקרוש עליה משום מיאוס אבל סכין י] טעמא שהשומן קרוש עליו ואינו ניכר יא] כשחותך הוי כצונן טעם הבא מן הממש ולפי זה אין ראיה מצנון שחתכו בסכין והך דתנור שטשו באליה נמי מפרש ר'ת דאי אפשר לו לתנור להתקנח יפה ונדבק בו השמנונית והוי בעין עד שיוסק ומיהו יש לדקדק דאפי' נתבשלו שרי מהא דאמר לקמן (דף צז.) דכל יום ויום נעשה גיעול לחבירו ומותר לבשל האידנא שלמים בקדירה שבישל בה שלמים אתמול ולא אמרינן דקממעט באכילת שלמים דהאידנא דטעם שני הוא ונתבטל קודם שיבוא לידי איסור ואפי' יב]  למ'ד דשאני התם שהוא טעם שלישי שיש מים בקדירה שמבשלים בה שלמים מטעם זה נמי יהו מותרין הביצים שנתבשלו בקדירה החולבת לעשות מהם מולייתא בבשר שבתוך המים נתבשלו ועוד דגבי שפוד ואסכלא מייתי בסוף ע'ז (דף עו.) ההיא דכל יום ויום נעשה גיעול לחבירו ומיהו על כרחין אין זו ראיה דלענין חטאת אין שייך לומר כן דבסוף ע'ז (שם) קשרי לבשל חטאת והדר שלמים והרי ממעט באכילתן דמיתסרי לזרים לנשים ולעבדים ואין נאכלין אלא ליום ולילה גם מיפסלי ביוצא כחטאת ואין שייך כאן להתיר מכח נותן טעם בר נותן טעם כי אם היכא שיש שני נותני טעם של היתר אבל האחד של איסור לא דהוי כמו קדירה שבישל בה בשר לא יבשל בה חלב תרומה לא יבשל בה חולין ועל כרחין יש לומר שם משום דמין במינו דאורייתא ברובא בטל ובכלי המקדש ברגל אוקמיה אדאורייתא ואע'ג דאסרי לקמן (דף צז.) רקיק שנגע ברקיק וחתיכה בחתיכה גבי כלים אקילו רבנן טפי ותימה אי נתבשלו נמי מותר אמאי אמרו רבנן מזמן אכילה של ראשון טעון מריקה ושטיפה לגבי שלמים דאתמול ושלמים דהאידנא דשניהם היתר דאין סברא לומר גזירת הכתוב היא בדבר שמותר גמור בחולין אפי' מדרבנן. ברו'ך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 96
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>קדירות של מקדש אמאי ישברו. </span>תימה מאי קשיא ליה הא טעמא דשבירה לאו משום בליעה הויא אלא גזירת הכתוב אי סבירא ליה דתלאו באויר תנור טעון שבירה אע'ג דליכא אלא בישול בלא בלוע ור'ת היה אומר דכשהוסקו נעשו ככלים חדשים תדע דאמרינן בכולה הש'ס (פסחים ל: ע'ז לג:) התורה העידה על כלי חרס שאינו יוצא מידי דופיו לעולם ואמאי הרי יוצא מידי דופיו ע'י החזרת כבשן אלא ודאי כשהוסקו נעשו ככלים חדשים וחשיבי כלים אחרים דפנים חדשות באו לכאן יג] ואע'ג [דלגבי] טומאה כלי חרס טעון שבירה ואמרינן (כלים פ'ה מ'ז)  תנור חולקו לשלשה כדכתיב תנור וכירים יותץ ולא אמרינן אמאי יותץ והלא כשמסיקו לאפות בו זו היא טהרתו דחשיב ככלי אחר וכן תנור שהסיקו בקליפי ערלה דאמרינן (פסחים דף כו:) חדש יותץ אמאי לא דמי כלי חרס לתנור דכיון דתנור תשמישו ע'י היסק לא חשיב פנים חדשות ושמא אף בתנור אם היה מסיקו בפנים ובחוץ כעין תחילת עשייתו כשהיוצר עושהו נותנו בכבשן אפשר שזה היה מועיל מיהו קשה מהא דאמרי' בסוטה פרק היה מביא (דף טו:) גבי פיילי של חרס חדשה (וגבי כלי חרס של מצורע) אמר רבא לא שנו אלא שלא נתאכמו אבל נתאכמו פסולין מ'ט דומיא דמים מה מים שלא נשתנו אף כלי שלא נשתנה בעי רבא נתאכמו והחזירן לכבשן ונתלבנו מהו מי אמרינן כיון דאידחו אידחו או דלמא כיון דהדור הדור ולא פשיט מינה מידי ומאי תיבעי ליה הא אמרינן פנים חדשות באו לכאן וככלי יד] חרס [חדש] דמי ושפיר הוי האי כלי דומיא דמים שלא נשתנו ועוד קשה הא אפי' בחולין קי'ל פסחים (דף ל:) התורה העידה על כלי חרס שאינו יוצא מידי דופיו לעולם מנא לן דמחטאת ליכא למילף דהתם גזירת הכתוב כדפירש אם תמצא לומר דבישול בלא בלוע טו] טעון שבירה ונראה לפרש דמאחר שהתיר הכתוב כלי נחשת במריקה ושטיפה ובכלי חרס לא התיר ש'מ דטעם משום בליעה הוא דזה יוצא מידי דופיו וזה אינו יוצא מידי דופיו ובישול בלא בלוע טעון שבירה בזה סברא לומר לפי שהחמיר בו הכתוב לחושבו כבלוע ודוקא בהגעלה אינו יוצא מידי דופיו אבל בהחזרת כבשונות יוצא וא'ת למה הצריך הכתוב שבירה דלא שייך למימר על הכתוב דלמא חייס ולא שאין עושין כבשונות בירושלים ויש לומר חידוש הוא שהתירו הכתוב בשבירה דהוה אמינא דלא מהניא שבירה כיון דעדיין טעם חטאת בחרס דצריך שיהא הטעם בטל מן העולם כמו בכלי נחשת שעשו בו מריקה ושטיפה אבל הא פשיטא דכ'ש החזרת כבשונות דמהניא טפי טז] ולא כספרים דגרסי הכא קדירות של מקדש אמאי אמר רחמנא ישברו ליהדרו לכבשונות דמשמע דפריך אקרא מדקאמר אמאי אמר רחמנא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 96
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הכי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכי </span>גרסינן כיון דאיכא שתי הלחם ולחם הפנים דאפייתן בתנור וקדושתן בתנור. </span>תימה דשבק מנחת מאפה דכתיב בה תנור בהדיא (ויקרא ב)  וכי תימא משום דר'ש לא בעי הקדש בתנור כדדריש בסוף כל המנחות באות מצה (מנחות סג.) מדכתיב תנור תנור ב' פעמים אלא שיהא הקדישן לשם תנור א'כ שתי הלחם ולחם הפנים נמי ר'ש לא מפליג כדמוכח התם ודייק לה מדתנן בפרק שתי הלחם (שם צה:) ר'ש אומר לעולם הוי רגיל לומר שתי הלחם ולחם הפנים כשרות בעזרה וכשרות אבי פאגי ויש לומר דלא נקט מנחת מאפה משום דהיא גופה לא ידעינן לרבנן דר'ש אלא משתי הלחם ולחם יז] הפנימית שהן גמרא כדאמר בריש שתי הלחם (שם צו.) דרבי יהודה ור'ש בגמרא פליגי:  בישל</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 96
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>בישל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בישל </span>במקצת כלי טעון מריקה ושטיפה כל הכלי או אינו טעון. </span>תימה מאי קמבעיא ליה ומאי ס'ד דרב יצחק אי כשמקצת כלי על האש שמבשל בו [חם] ושאר הכלי צונן קמבעיא ליה אם כן מאי קאמר בישול מפעפע הא לא מפעפע בכוליה כלי ואי בשכל הכלי חם פשיטא דמפעפע בכוליה ובעי מריקה ושטיפה ואי קמבעיא ליה אי מפעפע בכוליה כלי או לא אם כן בשאר איסורים נמי תיבעי ליה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 96
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>חומר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חומר </span>במריקה ושטיפה כו'. </span>תימה אמאי לא קאמר שהמריקה ושטיפה היא לאחר זריקה מה שאין כן בהזאה וי'ל דלא חשיב חומרא אלא מה שלפני זריקה קודם כפרה שתלוי בעבודת הדם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 96
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מדאיצטריך
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מדאיצטריך </span>אותה למעוטי תרומה כו'. </span>דמקדש קדשים הוה ממעטינא קדשים קלים וכל שכן תרומה הלכך דרשינן אותה למעוטי תרומה דוקא מ] ודאי דאין מיעוט אחר מיעוט אלא לרבות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>לא </span> צריכא מא] מדאמר מר מריקה ושטיפה בצונן. אחר הגעלה הא אפי' בחמין פירוש תרומה סגי בהגעלה ולא בעיא מריקה ושטיפה בצונן ופריך הניחא למאן דאמר מריקה ושטיפה בצונן פירוש אחר הגעלה אלא למ'ד מריקה בחמין ושטיפה בצונן דמריקה היינו הגעלה מאי איכא למימר ומשני שטיפה יתירתא דצריך לעשות בקדשים שטיפה יתירתא אחר הגעלה משא'כ בתרומה מב] ויש ללמוד מכאן דכלים האסורין כשמגעילן אין צריך לשוטפן בצונן אחרי כן אף על פי שנוהגין עתה לעשות כן :  השפוד</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 97
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>השפוד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>השפוד </span>והאסכלא מגעילן בחמין. </span>אית דלא גרסי בחמין משום דבעי רבה למימר בסוף ע'ז (דף עו.) מאי הגעלה דקתני מריקה ושטיפה א'ל אביי מי דמי מריקה ושטיפה בצונן הגעלה בחמין ואי גרסינן במשנה גופה בחמין היכי טעי רבה ונראה דשפיר גרסינן ליה וקסבר רבה מריקה בחמין והא דנקט רבה שטיפה אגב מריקה נקט ושטיפה לאו דוקא והכי קאמר מאי הגעלה בחמין דקאמר היינו מריקה דאיירי בה לעיל דאיכא למ'ד בגמ' דמריקה בחמין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 97
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ופנית
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ופנית </span>בבקר. </span>פי' בקונטרס על כרחין בקר של חול קאמר וקרי ליה בקר ראשון וקשה דלמא בי'ט וכגון שאהלו בתוך התחום ואפי'  כב] תימא לומר דבעי ראיית פנים  כג] ביום ראשון שמביא קרבנו מ'מ י'ל למחרתו שהוא חה'מ כל ז' מנא ליה ונראה לפרש דמשמע ליה כולהו בקר אחד משום דכולהו ז' תשלומין דראשון דחגיגה יש לה תשלומים כל ז' ומכאן קשה ללשון אחר שפירש בקונטרס בפסחים בפרק מי שהיה טמא (דף צה:) גבי פסח ראשון טעון לינה פסח שני אין טעון לינה דראשון טעון יום אחד והכא מוכח דבעי לינה ז' וכן בסוכה בפרק לולב וערבה (דף מז.) דקתני כשם ששבעת ימי החג טעונין קרבן שיר וברכה ולינה כך שמיני טעון קרבן שיר וברכה ולינה מאי לאו זמן לא ברכת המזון ותפלה ה'נ מסתברא דאי ס'ד זמן זמן כל ז' מי איכא משמע דקרבן ולינה ניחא ליה דהוה כל ז' ושמא י'ל דה'ה דהוה מצי למיפרך מלינה וליטעמיך ולשינויא דהתם אתי הכל שפיר דמשני דזמן כל ז' משכחת לה אי לא בריך ביומא קמא בריך באידך יומי וכן נמי מצי למימר מלינה דעולת ראייה יש לה תשלומין כל ז' ויום הבאת קרבנו טעון לינה ולא יותר כד] (הג'ה) והך דשמעתין נמי מעיקרא ס'ד דהוי כל ז' מטעמא דפרישית אבל לא קאי הכי ובספרי מוכח דלא הוי אלא יום אחד דקתני אין לי אלא אלו מנין לרבות המנחות והעופות כו' ת'ל ופנית בבקר כל פינות שאתה פונה לא יהו אלא כאלו משמע דלא הויא לינה אלא יום אחד דומיא דשלמים של כל השנה וקשיא לי אי לינה ברגל אינו רק יום א' אמאי פסח שני אין טעון לינה מי גרע ממביא עוף או מנחה בחול דטעון לינה יום אחד אבל אי רגל טעון לינה ז' אתי שפיר דקמ'ל דפסח שני אין טעון לינה רק יום אחד. ברוך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 97
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ממתין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ממתין </span>להם כל זמן אכילה והדר עביד מריקה ושטיפה. </span>אין לפרש דמריקה ושטיפה קודם שיעשה נותר כדי שלא יבואו קדשים לבית הפסול דהא משמע הכא דלאחר זמן אכילה עביד מריקה ושטיפה ומיהו יש ספרים דגרסי ממתין להו עד זמן אכילה ועוד יש קצת לדקדק מדקאמר לעיל לרבי טרפון כל יום ויום נעשה גיעול לחבירו ואם קודם כה] שעשה נותר עביד מריקה ושטיפה ה'נ ליעביד דכי בשיל ביה שלמים אתמול כשבא היום והוזקק למריקה ושטיפה אי כו] בשיל ביה שלמים דהאידנא קודם מריקה ושטיפה ליתסרו אלא ודאי לא חייב הכתוב עד אחר שנעשה נותר:  ניתי</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 97
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ניתי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ניתי </span>עשה ולידחי את לא תעשה. </span>לאו אתאכל כחמור שבה פריך שתיאכל בלילה ולמחר כשלמים דהאידנא דה'ל נותר ואין עשה דוחה את ל'ת שיש בו כרת (יבמות ח.) אלא אאם פסולה היא תיפסל קאי דניתי עשה דאכילת קדשים ולידחי לאו דכל שבקדשים פסול בא הכתוב ליתן ל'ת על אכילתו [דקאי] (אי) נמי אשאר פסולין דליכא כרת כגון דנשחטה בלילה ולן דמה וחוץ למקומו (וחוץ לזמנו) וא'ת ומאי קושיא דלמא גזירת הכתוב הוא דאמר קרא יקדש להיות כמוה ויש לומר דקרא איכא לאוקומי בכשרה שתיאכל טו] כחומר שבה עד הלילה ומיהו קשה דכי הוי לילה ניתי עשה ונדחה ונראה דקרא איכא לאוקומי בבישול קדשים וחולין כי מתני'  ועוד דאם איתא דהכא לא דחי מאי חזית דילפת מכלאים בציצית דעשה דוחה את לא תעשה אדרבה נילף מהכא דלא דחי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 97
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואחד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואחד </span>עצם שאין בו מוח ואמאי ניתי עשה כו'. </span> בסוף כיצד צולין (פסחים פה.) דריש מדכתיב ועצם לא טז] ישברו בו בפסח שני שאין ת'ל שהרי כבר נאמר ככל חוקת הפסח יעשו אותו אבל אי לאו קרא דפסח שני ה'א ואכלו את הבשר בלילה הזה בבשר שבתוך העצם ומה אני מקיים ועצם לא תשברו בו בעצם שאין בו מוח אבל עצם שיש בו מוח שובר ואוכל דיבא עשה וידחה לא תעשה והא דפריך הכא ואמאי ניתי עשה כו' הכי פריך כלומר מהכא נגמר דאין עשה דוחה לא תעשה בעלמא כי הכא אלא ודאי במקדש שאני ונ'ל דהכי פריך ניתי עשה כו' כמו בחולין ונוקי קרא דיקדש אם כשרה תיאכל כחומר שבה דשייך בה כרת אם היא נותר וקמ'ל דהיתר מצטרף לאיסור כדאיתא פרק אלו עוברין (שם מה.) ובפרק ג' מינין (נזיר לז:) ולא נוקים קרא לאם פסולה תיפסל דליכא אלא לאו ומשני גלי קרא גבי קדשים בעצם שיש בו מוח דלא דחי ולכך נילף קדשים מקדשים ולא נילף קדשים מחולין ברו'ך. וא'ת שאני הכא משום דאפשר לקיים שניהם דמנח גומרתא עילוייה ושקיל ליה מוח וי'ל דרבא הכא לטעמיה דמפרש בסוף כיצד צולין (פסחים פד:) גבי אין נימנין על מוח שבקולית דלא אפשר בגומרתא משום פסידא דקדשים א'כ לא מקיים עשה דואכלו את הבשר בלילה הזה דא'א שלא ישרוף הגומרתא מעט מן המוח שבפנים ואפי' אביי שמפרש התם משום פקע לאו משום דס'ל דגומרתא אפשר בלא שריפת מוח אלא קסבר דמשום הפסד קדשים מועט כזה לא חיישינן יז] מיהא אכתי קשה היכי אתי האי עשה ודחי לא תעשה הא בעידנא דמתעקר לאו דשבירת עצם לא מיקיים עשה דאכילה : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 97
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>והתם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והתם </span>עולה הוא כדכתיב ויעלהו לעולה תחת בנו. </span>תימה דהאי קרא דרשי' ליה לענין חולין בפ'ק דחולין (דף טז.) דאמרינן מנין לשחיטה שהיא בתלוש שנאמר ויקח את המאכלת ואומר ר'ת דגמרי' נמי חולין מדכתיב לשחוט את בנו ולא כתיב לשחוט את העולה אבל כלי לא שייך למילף בחולין אלא בקדשים כשאר עבודות דבעו כלי שרת ומדכתיב ויקח דמשמע דבר תלוש ולא כתיב יח] סכין דרשינן תלוש בחולין וכלי בקדשים מדהזכיר מאכלת דהוה מצי למכתב ויקח המחתך ואע'ג דהתם בחולין (ג'ז שם) דחי רבי חייא זריזותיה דאברהם קמ'ל הכא לא שייך לדחויי הכי דלענין מה שהביא דבר תלוש ולא סמך על מה שימצא צור וקנה מחובר שייך למימר יט] דכתב קרא לאשמועינן זריזותיה אבל לענין מאכלת שהזכיר למה לי למכתב אי לאו לאשמועינן דעולה טעונה כלי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 97
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>מנחה אינה נאכלת אלא לזכרי כהונה. </span>ופריך בחטאת ואשם נמי כתיב כל זכר אלא לשלמי ציבור פירש בקונטרס הא דלא ילפינן זכרי כהונה מחטאת ואשם כדילפינן ממנחה משום דכתיב בתרוייהו גבי אכילת זכרים הוא קדש קדשים הוא דמשמע מיעוט הוא ולא אחר וקשה כ] דבפרק איזהו מקומן (לעיל דף נה.)  איכא תנא דיליף מהיקישא דחטאת מקרא דכתיב ועשיתם שעיר עזים [אחד] לחטאת ושני כבשים בני שנה לזבח שלמים מה חטאת לזכרי כהונה אף שלמי ציבור לזכרי כהונה כא] הא לא קשיא מידי דההיא היקישא לא איצטריך למילתא אחריתי כב] ועוד נראה לפרש דהיינו טעמא הכא דהיקישא דחטאת ואשם איכא לאוקומי למילתא אחריתי כדמפרש הכא לא מוקמינן לה לאכילת זכרים כג] דכיון דאינו שוה בכל הנהו דכתיבי בקרא אבל מנחה על כרחין להכי אתיא דלא משכחת למלתא אחריתי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 97
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אף
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אף </span> כד] שלמי ציבור אין נאכלין אלא לזכרי כהונה. ושלמים דהאי קרא בכבשי עצרת קאי דקדש קדשים נינהו כל הכתובין במקרא זה כה] ונראה דעל כרחין איירי נמי בשלמי נדבה דהא בפ'ק (לעיל דף ה:) נפקא לן מהאי קרא שלא כו] לשמו ועוד בכולהו קרבנות דטעונין כלי מהכא נפקא לן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>בקדש </span>הקדשים תאכלנו כל זכר יאכל אותו וגו' לימד על זבחי שלמי ציבור כו'. </span>האי קרא בפרשת קרח כתיב ואף על גב דזבחי שלמי ציבור לא כתיב התם כיון דכתיב בהאי קרא קדש יהיה לך וגבי כבשי עצרת כתיב בפרשת אמור אל הכהנים קודש יהיו לה' לכהן מסתברא דבדידהו מיירי וכן פירש בקונטרס ועוד כז] ילפינן משום דאיקרו קדש קדשים כדילפינן לעיל בפרק איזהו מקומן (דף נה.)  ובפרק שני דערכין (דף יא:) מדכתיב על עולותיכם ועל זבחי שלמיכם מה עולה קדשי קדשים אף זבחי שלמי ציבור קדשי קדשים:  איכא</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 98
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>איכא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>איכא </span>דנפקא ליה מהכא כו'. </span>עוד יש תנא שלישי בפרק איזהו מקומן (לעיל דף נה.) דאמר אלא היקישא למאי אתא מה חטאת לזכרי כהונה אף זבחי שלמי ציבור לזכרי כהונה והא דלא מייתי לה הכא משום דסוגיא דשמעתא היא ולא משכח לה ברייתא בהדיא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 98
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>חטאת מקדשת בבלוע כו'. </span>הא דאמרינן בפרק גיד הנשה  (חולין דף צח:) לא נצרכה [אלא] לטעם כעיקר דבקדשים אסור והכא שרי [ופריך] וליגמר מינה גלי רחמנא גבי חטאת כל אשר יגע בבשרה יקדש משמע דפשיטא ליה דשאר קדשים ילפינן מחטאת היינו מהיקשא דהכא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 98
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אף
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אף </span>כל אין שפיר ושליא קדוש בו. </span>פירש בקונטרס ואין חלב ושתי כליות של שליל שבמעיה קריבין וקשה דהוה ליה לתנא לפרושי חלב וכליות של שפיר ושליא כמו שילהי בהמה המקשה (חולין דף עה.) : הג'ה ועוד דמשמע מתוך פירושו דדוקא חלב ושתי כליות הוא דאין קדושין ליקרב אבל הוולדות גופן קדושין הן וא'א לומר כן דתניא תמורה (דף יא.)  השוחט את החטאת ומצא בה בן ד' נאכל לכל אדם ובכל מקום ולעולם ומוקי לה יט] למאן דאית ליה בהווייתן הן קדושין בריש כיצד מערימין (שם דף כה:) דהן עצמן חולין במעי אמן ונראה לפרש דלענין חולין גמורין קא יליף דשפיר ושליא הנמצא בבטן חטאת לאחר שחיטה אינן קדושין כלל ומהכא אית ליה ולדות קדשים בהווייתן הן קדושין והא דתניא כ] ברייתא בהמה המקשה (חולין דף עה.) מה חלב ושתי כליות האמורין באשם מוצא מכלל שליל אף כל מוצא מכלל שליל ההוא תנא סבר במעי אמן קדושין ולכך איצטריך קרא למעוטי חלב ושתי כליות מהקרבה ולפי מה שפירשתי לא אתי שפיר הא דלא יליף מעולה כמו לפי' הקונטרס: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 98
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>שלמים מפגלין כו'. </span>לעיל בסוף פרק ב' (דף כח:) איכא תנא דדריש לה מדכתיב ואם האכל יאכל מבשר זבח שלמיו מה שלמים מפגלים ומתפגלין כו' וכן בפרק ב'ש (לעיל דף מד.) דדריש לה נמי מההוא קרא מה שלמים מיוחדין שיש להם מתירין בין לאדם בין למזבח מפגלין ומתפגלין פי' בקונטרס מפגלין את הנסכים אם חישב בזבח ובחנם דחק דהוה מצי למימר שהדם מפגל את הבשר והבשר עצמו מתפגל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 98
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>חטאת אינה באה אלא מן החולין כו'. </span>תרתי דריש מחטאת דכבר דרש נמי מה חטאת מקדשת בבלוע: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 98
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כדי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כדי </span>נסבה ואי בעית אימא סבר לה כר'ש כו'. </span>הכא מסיק להני תרי שינויי אבל בסוף התודה (מנחות דף פג.) משני כדי נסבה לחודיה ובפ'ק דחולין  (דף כב.) משני כהונה בעיא אצבע כו' ותו לא ונראה דלמאן דאמר לעיל (דף נ.) דבר הלמד בג'ש אינו חוזר ומלמד בהיקש צ'ל הכא (ובפ'ק דחולין) כדי נסבה דאצבע דחטאת גופיה ילפינן בג'ש דמצורע דהיינו ימין לעיל בפ' ב' (דף כד:) ובפ'ק דמנחות (דף י.) ואם כן כא] לא מצינו למילף בהיקש שאר קרבנות מחטאת: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 98
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>אשם עצמותיו מותרין כו'. </span>פי' בקונטרס לעשות מהם כלים אני שמעתי באשם פשוט לו שעצמותיו מותרין שהרי נאכל לכהנים ונותר בעצמות לא שייך אלא בדבר הנאכל אף כל ואפילו עולה ומיבעי לי הא נמי מחטאת הוה מצי יליף ונראה בעיני דמלו יהיה יתירא נפקא ליה באשם דכתיב ביה לכהן אשר יכפר בו לו יהיה כך פי' בקונטרס והשתא לפירוש רבותיו דמסברא ידע דעצמות מותרין בכל קדשים הנאכלין ולא אצטריך היקישא אלא להתיר עצמות עולה קשה משלמים או משאר קדשים הנאכלין נילף ולמה איכתוב אשם ועוד דבפרק המזבח מקדש (לעיל דף פו.) דריש מג'ש נאמר באשם לו יהיה ונאמר בעולה לו יהיה וקאמר דמופני מה אשם עצמותיו מותרין אף עולה כו' והשתא תיפוק ליה מהיקישא דהכא ול'ל ג'ש כיון דלא איצטריכא היקישא דהכא אלא לאגמורי בעולה ויש לומר כיון דשאר קרבנות צריכי כל חד למלתיה כדמפרש הכא לא נילף מינייהו דבר אחר שאינו צ'ל בכל הקדשים רק בעולה וכי האי גוונא פירשנו לעיל (דף צז:) גבי מנחה דילפינן מיניה זכרי כהונה ולא ילפינן מחטאתו אשם ולפי' זה האי תנא לית ליה דרשא דשפיר  ושליא</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 98
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>טבול
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>טבול </span>יום ומחוסר כיפורים אינם חולקים בקדשים לאכול לערב. </span>משמע הכא דמחוסרי כיפורים שהביאו כפרתן בעו עדיין טבילה והערב שמש וכן משמע פרק בכל מערבין (עירובין דף לב.) דמייתי יב] הא מתניתא האשה שיש עליה לידה או זיבה מביאה מעות ונותנת בשופר וטובלת ואוכלת בקדשים לערב ובריש תמיד נשחט (פסחים דף נט.) נמי אמרינן אף מחוסר כפרה בשאר ימות השנה שטובל ואוכל  יג] לערב ותימה דתנא פרק חומר בקודש (חגיגה דף כא.) ובשמעתין מייתי לה האונן והמחוסר כיפורים צריכין טבילה לקדש ובשמעתין נמי בגמ' משמע דטבילה דוקא בעי דמייתי ההיא דמחוסר כפרה דחגיגה ופריך בתר הכי טמא שרץ טמא מעליא הוא והערב שמש בעי משמע דעד השתא לא איירי כלל בהערב שמש ועוד אמרינן בפסחים בפ' האשה (דף צ:) שוחטין וזורקין על טבול יום ועל מחוסר כיפורים ואין שוחטין וזורקין על טמא שרץ ופריך מאי שנא טבול יום דחזי לאורתא טמא שרץ נמי חזי לאורתא ומשני מחוסר טבילה וחיישינן דלמא פשע אבל במחוסר כיפורים לא חיישינן כשמסר קינו לב'ד וכדרב שמעיה דאין ב'ד של כהנים מתעצלין והשתא מחוסר כיפורים יד] הא בעי טבילה ניחוש דלמא פשע אלא ודאי בטמא שרץ דבעי הערב שמש איכא למיחש דלמא פשע ולא טבל עד לאורתא אבל הא דלא בעי הערב שמש למאי ניחוש ליה אפילו בלילה יכול לטבול ויאכל ועוד אמרינן בפרק שני דביצה (דף יח.) כלי שנטמא באב הטומאה אין מטבילין אותו ביום טוב בולד הטומאה מטבילין אותו בי'ט ואי בטבילה דרבנן בעי הערב שמש אם כן לא יוכל להשתמש בו טו] ביום עד הלילה ולצורך חול הוא מטביל ליה ועוד תנן במס' פרה (פי'א מ'ה) כל הטעון ביאת מים מדברי סופרים מטמא את הקדש ופוסל את התרומה ומותר בחולין ובמעשר לאחר ביאתו הותר בכולן ובהדיא אמרינן בירושלמי במס' תרומות פ' שני נפל דלי לתוך הבור נפלו כליו לתוך הבור מערים עליהן ומטבילן תרין אמוראין חד אמר באב הטומאה וחד אמר בולד הטומאה מתיב מ'ד בולד הטומאה למ'ד באב הטומאה אף בחול טז] והא צריך הערב שמש ומשני ברוצה להשתמש בהן חולין בטהרה משמע בהדיא דלמ'ד בולד הטומאה ניחא דלא בעי הערב שמש ובירושלמי פ' שני דביצה איכא איפכא מתיב מ'ד באב הטומאה למ'ד בולד הטומאה ואותה גירסא משובשת וההיא דמס' תרומות עיקר ונראה לפרש דהא דקתני הכא במתניתין לערב לאו משום מחוסר כיפורים אלא משום טבול יום ובפ' בכל מערבין (עירובין דף לב.) דנקט לערב לאו משום הערב שמש דאי ידעה שהוקרב קינה ודאי יז] טובלת ואוכלת לאלתר אלא התם הוא מטעם חזקה שאין ב'ד של כהנים מתעצלין עד שיכלו כל מעות שבשופר ומטעם זה לא תוכל לאכול כל היום וכי תימא משעה שמתחילין להקריב את התמיד של בין הערבים תהא טובלת ואוכלת הא אפשר להקריב את הקינים לאחר תמיד כיון שאין למזבח אלא דמה כדאמר בריש תמיד נשחט (פסחים דף נט.) ובהמה נמי אמרינן התם מעלה ומלינה וההיא דתמיד נשחט (שם) דמחוסר כיפורים בשאר ימות השנה שטובל ואוכל בקדשים לערב איידי דנקט התם גבי פסח שטובל ואוכל פסחו לערב דפסח אינו נאכל אלא בלילה נקט נמי בההיא לערב והא דאמרינן  בפסחים</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 99
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אינו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אינו </span>חולק בבשר שנאמר המקריב את דם השלמים ואת החלב. </span>ר'ת ל'ג ליה משום דבגמ' (לקמן דף קב:) בדינא דר'א בר'ש דריש ליה מקרא אחרינא מדכתיב הזורק את דם השלמים והאי קרא  טז] דמקריב אתא לכהן שאינו מודה בעבודה כדדרשינן בחולין בפ' הזרוע  (דף קלב:) כדפירש בקונטרס בגמ' לת'ק דאבא שאול ומיהו י'ל דכולה מילתא דרשינן מקרא דהמקריב דמואת החלב דרשינן כהן שאינו מודה בעבודה  יז] והמקריב דרשינן שיהא טהור בשעת זריקה ושמא הנך תרי קראי צריכי חד לזריקה וחד לקבלה דהמקריב משמע קבלה כדדרשינן בפ'ק (לעיל יג.)  והקריבו זו קבלת הדם ומיהו מדקאמר התם בחולין ובהקומץ רבה (מנחות דף יח:) יח] לרבות הקבלות וההזאות משמע דאכתי לא ידעינן קבלה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 99
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והרי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והרי </span>קטן דאין ראוי לחיטוי ואוכל. </span>וא'ת אמאי לא משני קטן רחמנא רבייה כדמשני בתר הכי גבי בעל מום לבתר דמסיק מאי יאכלנה יחלקנה וי'ל כיון דקטן ובעל מום  יט] אוכל מאי אתא קרא לאשמועינן אי נדרוש שאינו מחטא אינו אוכל אי למעוטי טבול יום ומחוסר כיפורים הא נפקא לן בפ' הערל (יבמות דף עד:) מקרא אחרינא דהביא כפרתו אוכל בקדשים הילכך נדרוש אינו חולק א'נ אי הוה משני רבייה קרא תיקשי ליה אכתי מבעל מום  כדפריך בסמוך: כ] </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 99
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ה'ג
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ה'ג </span>ראוי לחיטוי חולק. </span>ותימה הרי כה'ג אונן וטמא בקרבנות ציבור דראויין לחיטוי ואינם חולקין כדבסמוך י'ל דעיקר קרא אצטריך לדיוק שאינו ראוי לחיטוי אינו חולק: כא] </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 99
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ה'ג
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ה'ג </span>הא דאסח דעתיה כו'. </span>היסח הדעת פוסל בקדשים והא דנקט אונן משום דרגיל לאסוחי דעתיה לפי שאינו יכול לאכול: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 99
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מדבר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מדבר </span>המטמאני. </span>טומאה דאורייתא דבעיא הערב שמש ולא מדבר הפוסלני לאכילת קדשים מדרבנן דלא בעיא הערב שמש [ה'ג רש'י ונראה דה'ג באומר לא נשמרתי מדבר הפוסלני לקודש אבל נשמרתי מדבר הפוסלני מתרומה] דאונן אסור לאכול קודש ולכך לא שמר עצמו מדבר הפוסלו לקודש ולא נתן לבו שיהא מותר לערב אבל לתרומה מותר אפילו [בו] ביום כדאמרינן זרות אמרתי לך ולא אנינות ולכך שמר עצמו מדבר הפוסלו לתרומה כב] וא'ת מאי ניהו אותה טומאה דקאמר כג] דטמא בה לקודש אבל לא לתרומה דקתני מתני' דחגיגה (דף כ:) צריכין טבילה לקודש אבל לא לתרומה ומפרש ה'ר חיים כגון דאכל ככר שלישי של תרומה כד] שגופו שני לקדש אבל לא לתרומה כדאמר בפרק שני דחולין (דף לג:) ובסמוך ליכא לפרושי הכי גבי כה] (כלי) [לבי] על הסל ולא על המגריפה טמאה לפסול קודש ואינה פוסלת פירות תרומה שבסל דככר אינו פוסל כלי  ואי</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 99
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ה'ג
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ה'ג </span>ה'נ באכילה עבוד רבנן מעלה. </span>פירש בקונטרס והא דתנן אונן צריך טבילה אאכילה תנן אבל נוגע א'צ לטבול והשתא לא קאי שינוייא דרבי יוחנן ונראה דאפשר לקיימו דלעולם מתני' בשטבל וההיא דחגיגה בדלא טבל אבל הא דאמר אונן שטבל כט] דאנינותו חוזרת עליו היינו באכילה ופ'ה עיקר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 99
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אונן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אונן </span>טובל ואוכל פסחו לערב אבל לא בקדשים. </span>משנה היא בפסחים בפרק האשה (דף צא:) ול'ג מחוסר כיפורים דאונן דוקא הוא דלא אכיל בקדשים לערב משום אנינות לילה אבל מחוסר כיפורים כיון שהביא כפרתו וטבל למה לא יאכל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 99
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>רב חסדא פסח כדי נסביה. </span>במסקנא משני ל] כאן קודם ששחטו וזרקו עליו כאן לאחר ששחטו וזרקו עליו דההיא לא] לא יביא פסחו כשמת קודם ששחטו וזרקו עליו וההיא דטובל ואוכל לערב כשמת לאחר ששחטו וזרקו עליו אבל הנך אמוראי לא בעו לשנויי הכי משום דקסברי אכילה לא מעכבא וכיון דלא מעכבא אמאי דחיא אכילתה אנינות לילה דרבנן טפי משאר קדשים אבל היכא דמת קודם ששחטו אף על גב דאכילה לא לב] מעכבת אי לא שרית לאוכלו לא מייתי ויש לתמוה דמשמע דשרי ר'ש לשחוט ולזרוק אחר שמת לו מת משום דאנינות לילה דרבנן והלא אנינות יום דאורייתא ודל אכילה מהכא מ'מ הקרבה ביום אסור לג] בחטאת עולה ואשם דאסור להביא כשהוא אונן מדכתיב קרבנו כל ששמו קרבן וכי תימא משום דאתי עשה דפסח לד] ודחי עשה דאנינות דכשהוא שלם מביא א'כ היכי דייק מינה אנינות לילה מדרבנן אפילו היא דאורייתא דחיא ומתוך פי' הקונטרס משמע דסבר השתא דכולה אסמכתא בעלמא ונראה לפרש כיון דעיקר פסח לא בא אלא לאכילה כדתנן (פסחים דף עו:) פסח הבא בטומאה נאכל בטומאה שעיקרו לא בא אלא לאכילה הלכך לא חיישינן ביה לאנינות לה] בזמן הקרבה אלא בזמן אכילה ואף על גב דאכילה לא מעכבת:  הרי</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 100
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הרי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הרי </span>שהיה הולך לשחוט את פסחו ולמול את בנו כו'. </span>תימה היכי דייק מהכא דשחיטת פסח דוחה טומאת מתו שאני הכא שהוא כ'ג ונזיר וכי תימא אי לאו דבאפי נפשיה דחיא מתו לא היה צריך קרא למת מצוה דדחיא שלשתן דכיון דכ'ג ונזיר נדחים משום מת מצוה בשביל שהולך עדיין לשחוט את פסחו לא מימנע א'א לומר כן דהא לכהן הדיוט ונזיר איצטריך קרא אף על גב דכהן הדיוט לחודיה מיטמא למתו ויש פירושים שמוגה בהם משום הך קשיא דלא מיירי הכא בנזיר אלא בהולך לשחוט פסחו לחודיה ולא יתכן כלל דהיינו ברייתא דמייתי בסמוך דמיירי בכהן לב] ונזיר ונראה דדייק משום דקתני הכא אמרת לא יטמא ובכולהו לא קתני הכי לג] משמע לא יטמא משום שחיטת פסחו ולא גרסינן ת'ל לא יטמא ועוד נראה לדקדק אי שחיטת הפסח לחודה לא דחיא טומאת קרובים ה'ל למתנייה ברישא דהולך לשחוט כו' הרי שהיה כ'ג ונזיר והולך לשחוט כו' כמו כהן הדיוט דתני ברישא דמעיקרא תני הקל יותר כי היכי דתני כהן הדיוט לד] קודם לנזיר ואח'כ כ'ג ונזיר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 100
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הא </span>רבי ישמעאל הא ר'ע. </span>פי' בקונטרס ואפילו מת לאחר חצות נמי קאמר ר'ע יטמא משום דקסבר לה יטמא מצוה ואין לה תשלומין הילכך מטמאינן ליה וממילא אזל ליה כרת דה'ל טמא דפסח יש לו תשלומין בשני ולא דמי לעשה דהשלמה דאתי עשה דפסח ודחי ליה כדאמר בריש תמיד נשחט  (פסחים דף נט. ושם ) אע'פ שיש  לה] לו תשלומין בשני: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 100
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>נפש
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נפש </span>אלו הקרובים מת אלו הרחוקים. </span>בנזיר בפ' כ'ג  (דף מח:) גרס איפכא ועיקר ועושה שם [חדא] דרשא מלאביו ולאמו:  אכילת</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 100
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אכילת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אכילת </span>פסחים מעכבא. </span>פלוגתא היא בפרק כיצד צולין (פסחים דף עח:) דרבי נתן ורבנן ומשמע מתוך פירוש הקונטרס דסבר לה כמ'ד מעכבא לב] לגבי הא [דאפילו למ'ד לא מעכבא] דבעינן גברא ראוי לאכילה כדמוכח התם אם כן אכילה לג] היא מצוה וסברא הוא שדוחה אנינות דרבנן א'נ כיון דכתיב איש לפי אכלו למצוה דמצוה בדידיה מבאחריני סברא הוא דדחיא אנינות דרבנן ומעכבא דקאמר לאו דוקא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 100
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>סמוך
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>סמוך </span>לשקיעת החמה. </span> לד] במנחה נקט סמוך נקט נמי הכא סמוך דהוה מצי למימר כאן קודם שקיעה כאן לאחר שקיעה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 100
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואחריתה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואחריתה </span>כיום מר. </span>פסוק הוא בתרי עשר [עמוס ח'] . ושמתיה לאבל יחיד ואחריתה כיום מר ולא כמו שפירש בקונטרס:  וחכמים</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 101
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וחכמים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וחכמים </span>עשו חיזוק לדבריהם יותר משל תורה. </span>אין פירושו  כג] יותר משל תורה דעלמא אלא כלומר חכמים עשו חיזוק לדבריהם יותר ממה שעשתה תורה לדבריה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 101
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ורמינהי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ורמינהי </span>מפני אנינות נשרפה. </span>לכך נאמר כאלה פי' בקונטרס שהודה לו משה כדכתיב וייטב בעיניו ואם מפי הגבורה שמע היתר אנינות לבו ביום למה הודה ומשני שמואל דההיא כרבי נחמיה דאמר מפני אנינות נשרפה ולית ליה לרבי נחמיה דרשא דבאנינות יאכלוה אלא הכי אמר להן משה כי כן צויתי שאף מנחת צבור זו שלא מצינו מנחה קרבה לצבור כיוצא בה נאכלת ועל האנינות לא הוזכר לו למשה לדרוש קל וחומר ממעשר וכשהזכירו אהרן הודה לו כך פירש בקונטרס ולא מיסתבר ליה לשמואל לשנויי כדרבא אידי ואידי רבי נחמיה כאן בקדשי שעה כאן בקדשי דורות ששמע משה היתר אנינות במנחה שהיא קדשי שעה והיה סבור כמו כן בחטאת דראש חדש שהיא קדשי דורות דאין סברא שיהא משה טועה בין קדשי שעה לקדשי דורות וקשה לשמואל מאי  כד] הוה משני רבי נחמיה מקושיא דר' יהודה אם אתה אומר מפני אנינות נשרפה היה לשלשתן שישרפו ועוד משמע לקמן דיש חילוק לרבי נחמיה בין קדשי שעה לקדשי דורות דקאמר אלא לר' נחמיה מאי היום חובת היום היינו דורות ונראה לפרש דסלקא דעתך כאשר צויתי דכתיב בשעיר דראש חדש לא בעי למימר כאשר צויתי במנחה תעשו את החטאת אלא כאשר אני מצוה עכשיו תאכלו באנינות והיה סבור משה דכמו שהותר כה] קדשי דורות אנינות לילה הוא הדין ביום ובין יום ללילה היה טועה לכך פריך ורמינהי מפני אנינות נשרפה ואם היתה אנינות לילה מותרת אמאי נשרפה היה להם לאכול בלילה ומשני הא רבי נחמיה  הא ר' יהודה כו] : (הג'ה) ההיא דלעיל דהותר אנינות לילה בכל הקדשים לר' יהודה והא דנשרפה שעיר החדש מפני טומאה אבל רבי נחמיה סבר אף לילה נאסר בקדשי דורות בשעיר החדש ולא הותרה אנינות אלא בקדשי שעה אבל משה אמר כאשר צויתי חטאת החדש לאכול באנינות דהיה סבור שהתיר לו בכל הקדשים   כז] (הג'ה) והא דלא משני כולה רבי נחמיה היא כאן בקדשי שעה כאן בקדשי דורות היינו משום דכאשר צויתי בחטאת כתיב דהוי בקדשי דורות ורבא סבירא ליה כאשר צויתי אמנחה קאי ולא אחטאת וה'ק כאשר צויתי במנחה מפי הגבורה כך אני מצוה מעצמי בחטאת והשתא ניחא דלשמואל לא קשיא ליה היה לשלשתן שישרפו דיש חילוק לרבי נחמיה בין קדשי שעה לקדשי דורות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 101
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ומה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומה </span>מעשר הקל כו'. </span> (ג) תימה מה למעשר שכן טעון כסף צורה דכה'ג פריך בפרק אלו הן הלוקין (מכות דף יז:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 101
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דאי </span>ביום קל וחומר ממעשר. </span> תימה בלילה נמי נימא קל וחומר דהא רבי יהודה אית ליה אנינות לילה דאורייתא לדורות:  בשלמא</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 101
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>בשלמא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בשלמא </span>לרבי נחמיה היינו דכתיב הן היום הקריבו. </span>כלומר קרבן זה לחובת היום קרב וקדשי דורות הוא ואכלתי חטאת היום בתמיה לא שמעת אלא בשל שעה אלא לרבנן דאמרי שמא לא שמעת אלא בלילה קאמר ליה מאי (ה) היא דקאמר ליה הן היום הקריבו הכי קאמר ליה אמרת לי דילמא באנינות אקריבתיה וכי הן בניי הדיוטות היום הקריבו שום קרבן אני הקרבתי אותם זו היא גירסת הקונט' ופירושו והשתא לפי זה למ'ד מפני אנינות נשרפה הוי הן היום בניחותא ולמ'ד מפני טומאה הוי בתמיה וקשה דלעיל בריש פ'ב  (דף טז.) משמע איפכא ונראה דגרסינן נמי בהך פירכא בתרייתא בשלמא לרבנן היינו דכתיב הן היום כמו בקמייתא ובתרוייהו פריך לר' נחמיה מדכתיב היום כדמפרש בקונט' בקמייתא ומשני הכי קאמר וכי הן  כז] הקריבו אני הקרבתי כל הקרבנות שקרבו היום: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 101
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ההוא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ההוא </span>בברכה הוא דכתיב. </span>שברכו הקב'ה שיהיה כהן ומיד היה יכול להיות כהן אלא שתחילה צריך להלבישו ולמושחו ולחנכו בחביתין כדין הדיוטות המתחנכים בחביתין כדאמרינן בסוף התכלת  (מנחות דף נא:) אבל שמא לא נתרצו לו כל ישראל באותה שעה מפני שהרג נשיא שבט עד ששם שלום בין השבטים בימי יהושע ואז נתרצו לו והלבישוהו [ומשחוהו] וחנכוהו בחביתין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 101
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואידך
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואידך </span>נמי הכתיב וישמע פנחס הכהן ההוא לייחס זרעו אחריו. </span>פי' מימי משה נתכהן וכששם שלום נתייחס ליקרא כהן ולייחס זרעו במעלות כהונה להיותם כהנים גדולים שכן מצינו בדברי הימים (א' ה') שלא היו כהנים גדולים אלא מפנחס ובספרי מפיק ליה מאת בריתי שלום שעמדו ממנו שמונים כהנים בבית ראשון ושלש מאות בבית שני וכולם נמנו בספרי :  אהרן</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 102
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אהרן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אהרן </span>קרוב הוא ואין קרוב רואה את הנגעים. </span>פלוגתא היא במסכת נגעים פ'ב (מ'ה) דתנן כל הנגעים אדם רואה חוץ מנגעי עצמו ר'מ אומר אף לא נגעי קרוביו טו] ותנא ברייתא דהכא כרבי מאיר וטעמא דרבי מאיר כדמפרש באחד דיני ממונות מקיש ריבים לנגעים מה נגעים ביום אף ריבים ביום ומה ריבים שלא בקרובים אף נגעים שלא בקרובים ורבנן לא מקשי דסברי דיני ממונות בלילה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 102
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אני
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אני </span>מסגירה אני חולטה אני פוטרה. </span>בספרי תניא אמר אהרן נמצאת מפסיד לאחותנו טז] שאינו יכול להסגירה ולא לטמאה ולא לטהרה  יז] לפי דבריו למדנו שהיה אהרן דורש אין אדם רואה בנגעי קרובו ותימה במה היה מפסידה הא יח] דאין אדם רואה את הנגעים כל שכן שהיתה טהורה:  בעל</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 102
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>בעל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בעל </span>מום עובר מנין ת'ל כל זכר. </span>תימה דלמא איצטריך לבעל מום מעיקרו חד לאכילה וחד לחלוקה דאי מחד ה'א דוקא אכילה ולא חלוקה כמו קטן דאוכל ואינו חולק וי'ל כיון דאשכחן תם ונעשה בעל מום דאין חילוק בין אכילה לחלוקה דבסתמא ה'ה לבעל מום מעיקרו וא'ת דהכא מייתרי ליה הנך תלתא כל זכר דכתיבי במנחה וחטאת ואשם משמע דילפי מהדדי וגבי טבול יום בדינא דר'א בר' שמעון מצריך תלת קראי למנחת ישראל וחטאת וחזה ושוק: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 102
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הרי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הרי </span>טמא בקרבנות ציבור דראוי לעבודה ואינו חולק. </span>תימה דפריך מטמא בקרבנות ציבור שהיא בעיא לעיל והוה מצי למיפרך מכהן גדול אונן כח] וראוי לעבודה דאינו חולק דפשיטא לן לעיל בריש פירקין כדתניא בהדיא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 102
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>אם דחיתני מחטאת שכן הורע כחי אצל נשיי ועבדיי. </span>תימה אמאי לא קאמר כדקאמר לעיל ומה אם דחיתני מחטאת שכשם שיפה כחי כך יפה כחך תדיחני מחזה ושוק שכשם שהורע כחי כך הורע כחך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 102
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>פריך
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>פריך </span>רב אחאי. </span>בכל מקום לשונו משונה כדאשכחן בריש כתובות (דף ב:) פשיט רב אחאי ומתוך כך היה אומר רבינו שמואל דהוא רב אחאי שעשה השאלתות שהיה מרבנן סבוראי דבתר רבינא ורב אשי  כט] דהוסיף הוראה וכתבו אחרי כן דבריו ל] בסוף הש'ס ומיהו בההיא דכתובות אשכח רב אשי דמיירי בתריה :  הניחא</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 103
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הניחא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הניחא </span>למ'ד מותרות לנדבת ציבור אזלי. </span>תימה לדידיה מ'ש דממעט מותרות טפי מעולת תמיד וי'ל דסברא הוא למעוטי טפי מותרות משום דהיו מעיקרא לאיש: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 103
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>למ'ד לנדבת יחיד מאי איכא למימר. </span>תימה מאי קשיא ליה הא רבי יהודה דממעט הכא עולת הקדש הוא דקאמר בסמוך לנדבת ציבור אזלי דקתני ששה לנדבה ואי לנדבת יחיד לא היה משימה בשופר דקרבן יחיד בעי סמיכה וי'ל דלא שמיע ליה ההיא ברייתא תדע דאי שמיע ליה הא הדר ביה רבי יהודה ממדרשו של יהוידע: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 103
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לא </span>מיבעיא למ'ד קדשי בדק הבית תפסי מדאורייתא. </span>תימה לדידיה אמאי איצטריך קרא הכא דאם שחט קודם פדייה אין עורה לכהנים פשיטא דקדשי בדק הבית היו בכלל העמדה והערכה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 103
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אין </span>לי אלא עולת איש גרים נשים ועבדים מנין. </span>משמע מחד קרא הוה ממעטינן נשים ועבדים ודין הוא דהא ילפינן מהדדי בג'ש דלה לה מאשה והקשה הר'ר חיים דבפרק החובל (ב'ק דף פח.) מצריך תרי קראי גבי עדות חד למעוטי נשים וחד למעוטי עבדים וי'ל דגבי מצות הוא דילפינן מהדדי בג'ש דלה לה אבל גבי עדות לא שייך למילף דאין תלוי בנאמנות שהרי משה ואהרן לא מעידין לא משום דלא מהימני הלכך היכא דגלי גלי :  ומודה</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 103
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ומודה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומודה </span>רבי שאין הפשט קודם זריקה. </span>משמע הכא דלכ'ע היכא דנולד פסול קודם הפשט וקודם זריקה אין הדם מרצה על העור ותימה דבסוף הגוזל קמא (ב'ק דף קיא.) כז] אמר גבי נתן אשם ליהויריב וכסף לידעיה דאם קדמו בני יהויריב והקריבו את האשם זכו במה שבידם ופריך למאי חזי אשם פסול הוא אמר רבא לעורו והשתא עורו גופיה הא לא חזי דהיינו קודם הפשט וזריקה דתחלת הבאתו בפסול וי'ל דהתם לאחר שחיטת האשם יכול להביא כסף קודם זריקה קרינא ביה מלבד איל הכפורים אשר יכפר בו כיון דעדיין כח] לא נכפר הלכך לא חשיב פסול דקודם זריקה ומיהו קשה כיון דאיכא הפסול כט] בידם מה לי קודם זריקה ומה לי לאחר זריקה וי'ל  ל] דהוי כמו שנמצא טריפה בבני מעיים לרבי חנינא סגן הכהנים הואיל ולא הוכר פסולו קודם הפשט לרבי וקודם זריקה לרבי אלעזר מרצה על העור (הג'ה) וקשה דתניא בתוספתא דפסחים הביא את אשמו קודם גזילו לא יהא אחר ממרס בדמו עד שיביא גזילו אלא תעובר צורתו ותצא לבית השריפה אלמא אין תקנה להביא הגזל לא] קודם שנשחט ואין לומר היינו מדרבנן לב] הא תניא בסיפא גבי מצורע (לעיל) ( דף ה)  הקדים חטאתו לאשמו לא יהא אחר ממרס בדמו אלא תעובר צורתו ותצא לבית השריפה ומהכא מוכח פ' קמא דמנחות (דף ה.) יש מחוסר זמן לבו ביום ואע'ג דמן התורה פסול צריך עבור צורה כדתניא פרק כיצד צולין  (פסחים דף ס) כל שפסולו בגופו ישרף מיד בדם ובבעלים תעובר צורתו ופסולו בגופו הוי כמו פיגול וטריפה ונבלה אבל הקדמה לא. ברוך:  מאן</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 104
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מאן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מאן </span>דאמר לא הורצה כרבי יהושע. </span>תימה היכי מצי סבר כוותיה הא קתני ומודה רבי יהושע דאם זרק הורצה כדבסמוך ונראה לפרש כח] ומ'ד לא הורצה כר' יהושע דגזר נטמא בשר או נפסל דלא יזרוק אטו אבוד ושרוף דליכא בשר כלל דהתם אפילו בדיעבד לא הורצה והכא נמי אין הדם מרצה על העור בפני עצמו אפילו בדיעבד בנטמא גזירה אטו אבוד ושרוף ולא מיירי הכא באבוד ושרוף אלא בנטמא או נפסל ומ'ד הורצה ע'כ לא קאמר רבי יהושע כט] דגזר אטו אבוד ושרוף ולא יזרוק אלא גבי בעלים דליכא פסידא דכהנים שעדיין לא זכו בעורו אבל עור דאיכא פסידא [דכהנים] דכבר זכו כהנים משנזרק הדם התם לא גזרינן אטו אבוד ושרוף מידי דהוה אדיעבד פי' בפסול יוצא וטומאה דדיעבד אם זרק הורצה ולא גזרינן הכא נמי מרצה הדם על העור בפני עצמו ופירוש הקונטרס דחוק: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 104
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>א'ר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>א'ר </span>עקיבא מדבריו למדנו כו'. </span>משמע דוקא בעורו יאותו הכהנים אבל בבשרו לא דאפילו לעובדי כוכבים אסור והקשה ה'ר אפרים דבפרק כל פסולי המוקדשים  (בכורות דף לב:) מתיר רבי עקיבא אפילו לעובדי כוכבים ולעיל פי' בריש פ' התערובת (דף עא:) אבל לא התירו מומחה לא משמע דוקא משום טריפות הא לאו הכי לא והיינו דלא כר'מ דקניס בפ' (כל פסולי המוקדשין  (דף לג) ) ל] בבכור שנשחט שלא על פי מומחה מכאן דקדק בהלכות גדולות דהא דקיימא לן כרבי מאיר בגזירותיו דוקא בגזירותיו ולא בקנסיו :  לא</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 104
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לא </span>מחשבה הוא דלא פסלה אבל לינה פסלה. </span>תימה דבריש הוציאו לו (יומא דף מח.) בעי רב פפא חישב בחפינת קטרת מהו ת'ש הוסיף רבי עקיבא הקומץ והקטרת כו' מדפסיל טבול יום פסולה נמי מלינה ומדפסלה לינה פסלה נמי מחשבה ולא דחי כדהכא וי'ל דהתם דבאכילת מזבח מה לי מחשבה מה לי לינה אבל הכא בבשר פרים הנשרפין וא'ת היכי פסלה מחשבה בקטרת הא תנן לעיל בפרק ב'ש (דף מב:) דקטרת ולבונה אין בהן משום פיגול וי'ל דנהי דכרת ליכא מחשבה מיהא פסלה מידי דהוה אחטאות הפנימיות לרבי שמעון דאמר בפ'ק (לעיל יד.) מודה היה רבי שמעון לפסול מק'ו משלא לשמו ובקטרת נמי אהני ג'ש דמלא מלא ממנחה והתם הקשה בקונטרס אמאי הוצרך לדקדק מטבול יום הוה ליה לאתויי ממתני' דמעילה (דף י.) דקתני בהדיא הוכשרו ליפסל בטבול יום ובמחוסר כיפורים ובלינה ותירץ רבינו יב'א משום דההיא מיירי בקטרת דכל השנה כדקתני קדשו בכלי וההוא דמיקדש בכלי פסלה ביה לינה אבל התם בקטרת דיום הכיפורים דעיקרה אינה בכלי אלא משום דלא אפשר כדאמר התם לעיל לג] והא אמרי' דלא מיפסלה בלינה אבל ההיא דרבי עקיבא משמע דמיירי בכל קטרת ועוד י'ל דההיא דמעילה איכא לדחויי מדרבנן וכן מחייבין עליה משום פיגול וטמא הוה אמינא מכת מרדות כמו אכל אוכלין טמאין ושתה משקין טמאין ושתה רביעית יין ונכנס למקדש ושהה כדי אכילת פרס חייב דהיינו מדרבנן דפסול לד] גויה [הוי דרבנן] כדאמרינן בפרק בתרא דיומא (דף פ:) אבל ההיא דר' עקיבא פשיטא דאורייתא מדפסל טבול יום ע'י צירוף דאי מדרבנן לא הוה מחמירין נמי האי פסול על ידי צירוף וא'ת והיכי דייק מדפסיל טבול יום פסלה נמי לינה והא משניתנה במכתשת נפסלת בטבול יום ולינה לא פסלה עד שתנתן במחתה כדאמר פרק קמא דשבועות (דף יא.) וי'ל דהא דנפסלת בטבול יום היינו מדרבנן:  לה] </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 104
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שיצא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שיצא </span>רובו במיעוט אבר. </span>פי' בקונטרס דמיבעיא ליה לענין טמא המתעסק בהן וקשה דבסוף כיצד צולין (פסחים פה:) אמרינן המוציא בשר פסח מחבורה לחבורה אינו חייב עד שיניח הוצאה כתיב ביה כשבת ופריך ממתני' דהכא דהיו סובלין אותו במוטות דקתני ראשונים מטמאין בגדים אחרונים אין מטמאין בגדים עד שיצאו ואף על גב דלא נח ומשני בנגררים ואם כן רובו במיעוט אבר דהכא לא מחייב לענין שבת כיון דאגודו בפנים לא יטמא בגדים ונראה לפרש דמבעיא ליה לענין לשורפו בפנים:  או</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 105
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>או
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>או </span>דלמא בתר בהמה אזלינן. </span>תימה אם הבהמה בפנים פשיטא דגברי טהורים כדמוכח כולה שמעתין ויש לומר דה'ק בתר בהמה דוקא אזלינן בתר רובא אבל בגברי לא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 105
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>או
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>או </span>דלמא כיון דהדור הדור. </span>פי' בקונטרס דמבעיא ליה לענין טומאת בגדים של אלו שהוציאו וקשה אטו מחיצות עזרה  מקום טהרה דכיון שנטמאו מי יטהרם ונראה לפרש דמבעיא ליה לענין הנוגע בפנים דדלמא כיון דיצאו בחוץ אע'ג דחזרו הנוגע בפנים טמא ומסיק דמיבעיא ליה כז] כיון דנקטי בבקולסי ומיירי בעומד בחוץ ואוחז במקלות להוציאם לאחר  שיחזרו כדפירש בקונטרס. הג'ה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 105
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>פרים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>פרים </span>הנשרפים. </span>שיצאו הפרים והאנשים וחזרו הפרים וגברי מהו פשיטא האנשים וגם בגדים שהיו עליהם טמאים ובחזרתן לא נטהרו אלא אם אנשים אחרים נכנסו בעזרה ויתעסקו בהוצאתן או הראשונים לבשו בגדים אחרים מי הוו טמאים בעסק זה קודם שיצאו חוץ לעזרה כיון שיצאו הפרים כבר חשוב כאילו מוציאים אותם מפתח עזרה ולחוץ וקאמר כח] מי תלי מילתא בהוצאת הפר לבדו אע'פ שלא יצאו האנשים א'כ גבי סובלין אותן במוטות כיון שיצא הפר ולכך נטמאו הראשונים אם כן גם דגואי נטמאו ותסברא שיהא תלוי ביציאת הפר לבדו והא בעינן ואחר יבא אל המחנה אלא פשיטא דבעיא גם שיצאו האנשים עם הפרים ולכך דגואי לא מטמאי וגם בבעיא דילך אנשים אחרים שמעולם לא יצאו פשיטא דטהורין או גברי קדמאי אם לבשו בגדים אחרים אלא רבי אלעזר הכי בעי דנקטי בבקולסי שהפרים יצאו וחזרו כט]  אנשים אחרים ועמדו חוץ לעזרה ומוציאין הפרים שבתוך העזרה במקלות מי אמרינן כיון שהפרים כבר יצאו והאנשים עומדים בחוץ חשוב כאילו מוציאין אותן מפתח עזרה ולחוץ וטמאין או חשוב כאילו לא יצאו הפרים מעולם לחוץ וטהורים אבל אם נכנסו בפנים גברי חדשים או הראשונים בבגדים חדשים כיון שמעולם אלו לא יצאו פשיטא דטהורים אע'פ שיצאו כבר הפרים. מה שבפנים אינו מבואר וזה עיקר. ברוך ד'ך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 105
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מחוסר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מחוסר </span>יציאה כמחוסר מעשה דמי או לא. </span>וא'ת אי מטמאו בפנים אם כן יטמאו את האימורים ויש לומר דמחוסר חתיכה פשיטא דהוי כמחוסר מעשה ולא תטמאו בשעת פרישתן דמיירי בניתזין בעל כרחו  ובירושלמי</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 105
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ומטמא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומטמא </span>טומאת אוכלין בכביצה. </span>פי' בקונטרס מדקתני צריכה מחשבה ואין צריכה הכשר אלמא בדנקיט ליה בידיה עסקינן דאי מחתא אארעא אמאי אינה צריכה הכשר ואי דנקיט ליה בפומיה אמאי צריכה מחשבה אין לך מחשבה גדולה מזו וקתני כביצה אין כזית לא וקשה כיון דיש בו כביצה אע'ג דמחית אארעא מטמא בלא הכשר משום דסופו לטמא טומאה חמורה ולא דמי למחוסר יציאה דבפנים אין ראוי כלל לטמא ומשום הכי לא מבעיא ליה לרבנן בכביצה דנקיט בידיה ונראה לפרש דהיינו טעמא דמשמע ליה דמיירי בנקיט בידיה משום דאז איכא חידוש לאשמועינן דבעי כביצה ולא חשיב כנקיט בפומיה אבל במחית אארעא פשיטא דבעי כביצה (ופי' הקונטרס יש לישב כמו שפירשתי לעיל בהגהה וכן עיקר): </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 105
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ומדסיפא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומדסיפא </span>ר'מ רישא נמי ר'מ. </span>הוה מצי למימר וליטעמיך הא קתני מציעתא האוכל אבר מן החי ממנה סופג את הארבעים והיינו דלא כרבי מאיר דקסבר אינו נוהג אלא בטהורה בפרק גיד הנשה  (חולין דף קב:) (כדפרישית לעיל): </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 105
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>חיבורי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חיבורי </span>אוכלין ע'י משקין. </span>פי' בקונט' חצי זית נבלה מכאן וחצי זית נבלה מכאן ומשקה טופח באמצע ונוגע בשניהן מחברן לטמא אוכלין ומשקין הנוגעין באחד מן החצאין האלו ואין חיבור לטומאה חמורה לטמא אדם וכלים וטעמא לא ידענא וכענין זה פירש בהקומץ רבה (מנחות דף כד.) גבי צירוף כלי וחיבור מים מהו דפירש התם בקונטרס כלומר חצי עשרון שנטמא בצירוף כלי מהו שמטמא אחר בחיבור מים כגון אם יש שתי חצאי עשרון בכלי ואין נוגעין וחצי עשרון יש חוץ לכלי השני וחיבור מים כגון ניצוק או צינור מחבר את של חוץ לכלי ואת שבתוך הכלי ונגע טומאה לזה שבכלי שאין נוגע במים ונטמא חבירו משום צירוף כלי מהו שיטמא זה את של חוץ בחיבור מים ודבר תימה הוא לומר שמשקין מחברין אוכלין לקבל טומאה ולטמא אחרים דאפילו עור אין מצרפו כדאיתא בהעור והרוטב (חולין דף קיז:) ועוד שפירש שמחברין ע'י ניצוק והלא אפי' למים עצמן קי'ל דאין ניצוק חיבור לטומאה וקצת היה נראה לפרש דמיירי בשנימוחו ע'י המים ונדבקו יחד ומיהו כעין פירוש הקונטרס יש משנה אחת במסכת טהרות (פ'ח מ'ח) עריבה שהיא קטפרס  וניצוק מלמעלן ומשקה טופח מלמטן וג' חתיכות כביצה אינן מצטרפות וב' מצטרפות ור' יוסי אומר אף שתים אינן מצטרפות אלא א'כ רוצצות משקה ואם היה משקה עומד אפי' כעין החרדל מצטרף ובתוספתא  תניא אתרוג שנפרץ ותחבו בכוש או בקיסם אינו חיבור שאין חיבורי אדם חיבור עיסה שנילושה במי פירות טהורה שאין לך דבר שהוא מחבר את האוכלין אלא שבעה משקין ודבר תימה הוא אם אין לישת  פירות מועלת לחבר את הקמח ושמא לשה לאו דוקא אלא אורחא דמילתא נקט [דבר שאדם] לש במי פירות פעמים שמי פירות מחברים שני חצאי זיתים של עיסה במשקים הבאים מזה לזה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>מה </span> כאן חוץ לשלש מחנות ביום הכיפורים כ] אף להלן בפרה אדומה כן. תימה הא בפר יוה'כ לא ידעי' שלש מחנות אלא מהיקשא דלפר זה פר יום הכיפורים בפרק ב'ש (לעיל דף לט.) כדפירש בקונט' ומספקינן אי דבר הלמד בהיקש חוזר ומלמד בג'ש או לא ואפי' תימצי לומר דאתא מריבוי דחטאת דבסוף התערובת (לעיל פג.) ההוא נמי היקשא הוא ושמא ג'ש הוא ויש לפרש דפרה קדשי בדק הבית היא והשתא נמי אתי שפיר דיליף בג'ש מזרחה של ירושלים אע'ג דשריפת פרה ילפא מהזאתה לקמן בפרק בתרא (דף קיג.) :  הדרן עלך טבול יום</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 106
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>השוחט
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>השוחט </span> והמעלה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>כיון </span>שנגע בו טימאהו. </span>אע'ג דמשכחת לה כשתחב לו חבירו בבית הבליעה סתמא דמילתא מיירי קרא אפילו בנותן לתוך פיו : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 106
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אזהרה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אזהרה </span>מנלן. </span>פי' בקונטרס דקא מחייבי ליה עלה [חטאת] שאין חטאת באה אלא על לאו וכרת כדתנן הפסח והמילה מצות עשה ואין חייבין עליהן חטאת במסכת כריתות (דף ב.) וקשה לפי' דבריש אלו הן הלוקין (מכות דף יג:) משמע  דקרבן לא בעי אזהרה דפריך התם ודילמא אזהרה לקרבן הוא דהא פסח ומילה דלית בהו אזהרה לא מייתי קרבן ומשני התם היינו טעמא משום דאיתקוש כל התורה כולה לעבודת כוכבים מה עבודת כוכבים שב ואל תעשה לאפוקי הני דקום עשה נינהו ונראה לפרש דהאי דבעי הכא אזהרה מנא לן היינו משום דחשיב ליה בפרק אלו הן הלוקין (שם.) השוחט והמעלה בחוץ ולאו אמתני' קאי והאי דקתני בכריתות (דף ב.) הפסח והמילה מצות עשה היינו כלומר דקום עשה נינהו ולהכי לית בהו חטאת ומיהו לקמן בשמעתין משמע דלאפוקי לאו קאתיא דפריך רבא הא דתנן פסח ומילה מצות עשה תיתי בק'ו ממותיר ומה מותיר שלא ענש הזהיר כו' וכן פ' המוצא תפילין (עירובין דף צו.) יצא פסח [ומילה] שהן מצות עשה [ופריך] הא כתיב ושמרת את החוקה וא'ר אילעאי כל מקום שנאמר השמר פן ואל הוי לא תעשה אלמא הוי פירושא יצא פסח [ומילה] שיש בעשה היינו שאין בהן לאו ואזהרה ואין לומר דסוגיא דידן כרבינא דמשני שינויא אחרינא בפרק אלו הן הלוקין (מכות דף יג:) ומצי למימר אליביה דקרבן קבעי אזהרה דמ'מ קשיא דרבא אדרבא דהיינו רבא בשמעתין וההיא מסקנא דמכות דקרבן לא בעי אזהרה אליבא דרבא ולפירוש הקונטרס נמי קשה קצת דאמאי תלי טעמא דפסח ומילה משום דלית בהו לאו תיפוק ליה משום דלית בהו מעשה דאפילו לר'ע דאמר לא בעי מעשה הא אמר ריש לקיש בריש כריתות (דף ג:) נהי דלא בעי ר'ע מעשה רבה מעשה זוטא בעי מיהו איכא לאוקמה שמעתין כרבי יוחנן דאמר ר'ע לא בעי מעשה כלל ונראה לפרש דלישנא דמתני' קא דייק דקתני פסח ומילה מצות עשה היינו שהם בקום עשה ומשמע נמי הלשון דלית בהו אזהרה כלל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 106
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מניין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מניין </span>לזובח בהמה למרקוליס שהוא חייב. </span>פי' בקונטרס אע'פ שעבודתו דרך בזיון לסקלו באבנים וזה עובדו דרך כבוד ולא קרינא ביה איכה יעבדו הגוים האלה את אלהיהם ואעשה כן אפ'ה מניין שחייב ונראה דכל הנהו דלאו אורחייהו בזביחה אע'ג דמכובדים נינהו לא נפקא מאיכה יעבדו כדמוכח בפרק ארבע מיתות (סנהדרין דף סג.) דאמר אביי שלש השתחואות בעבודת כוכבים [למה] אחת לכדרכה ואחת לשלא כדרכה ואחת לחלק ופריך כדרכה  מאיכה</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 106
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אזהרה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אזהרה </span>מניין ת'ל השמר לך פן תעלה עולותיך. </span>הא דמייתי אזביחה אזהרה דהעלאה אמסקנא סמיך דילפי הבאה הבאה או שם שם אבל לאביי דבסמוך קשה דק'ו הו'ל לאתויי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 106
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מקום
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מקום </span>שענש אינו דין שהזהיר. </span>ולא שייך למימר פסח ומילה יוכיחו דאיכא למיפרך שכן קום עשה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 106
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>לשרצים טהורים שכן אסורין במשהו. </span>פי' בקונטרס דתניא במסכת מעילה בפרק קדשי מזבח (דף טז:) ולא תשקצו את נפשותיכם בבהמה ובעוף וגו' פתח הכתוב באכילה וסיים בטומאה לומר כשיעור טומאתן של שרצים טמאים שיעור אכילתן של כל השרצים דהא כולהו כייל להו בהאי קרא ובכל אשר תרמוש וגו' ושיעור טומאתן נפקא לן בהכל חייבין (חגיגה דף יא:) שכן חומט תחילת ברייתו בכעדשה עד כאן לשון הקונטרס ואגב חורפיה לא עיין בה ובהדיא מסיק התם דוקא בשרצים טמאים ולא בטהורים דאמרינן במובדלין דיבר הכתוב דכתיב בסיפיה דקרא אשר הבדלתי לכם לטמא וצ'ל דכל שהוא דהכא בבריה קמיירי דבכל שהוא מיחייב משום בריה כדאמרינן בפ'ק דחגיגה (דף י.) ובפ' כהן גדול ונזיר (נזיר דף נב.) ובמכות (דף יז.) ובפ' גיד הנשה (חולין דף צו. ) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 106
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מכולהו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מכולהו </span>שכן לא הותר מכללן. </span>תימה נילף בכולהו כרת בק'ו מחלב שהותר מכללו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 106
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>תיתי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תיתי </span>בק'ו ממותיר. </span>הא דנקט מותיר טפי מגזל וגניבה וכמה לאוין שבתורה משום דמותיר לא עביד מעשה דומיא דפסח ומילה ומש'ה לא נקט נמי הנך דלעיל דאיכא למיפרך שכן יש בהן מעשה:  ה'ג</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 107
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דאמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דאמר </span>רבי יונה. </span>בפ'ק דכריתות (דף ג:) מהיקשא יליף: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 107
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הני
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הני </span>תלתין ושב הויין דאיכא המעלה והמעלה. </span>דכיון דגמרת להו בהיקשא או בגזירה שוה הוה ליה כל חד וחד גוף עבירה וחייב על כל אחת ואחת אפי' כו] בהעלאה אחת והשוחט ומעלה נמי דקתני התם בתרתי לא ידעינן בהו תרתי לאוי אלא בגזירה שוה פי' בקונטרס והא ליכא לשנויי שם העלאה קתני כי היכי דקא חשיב המחלל את השבת בחדא ואע'ג דטובא חיובי איכא דהכי שנינן לה בכריתות (דף ג:)  דאקשינן עליה שבת ועבודת כוכבים תנא חלוקים שלהן במקומן דתנן במס' שבת (דף עג:) אבות מלאכות מ' חסר אחת ודעבודת כוכבים תנינן בסנהדרין  (דף ס:) אחד העובד ואחד הזובח ואחד המקטר ואחד המנסך אבל הני לא תנא הכא בהדיא המעלה איברי פנים והמעלה איברי חוץ ואע'ג דאיכא למשמעה מפלוגתא דרבי יוסי הגלילי ורבנן בהדיא מיהא לא תננהי בתרתי עכ'ל וקצת תימה גבי עבודת כוכבים היכי קאמר התם בפ' קמא דכריתות  (דף ג:) דקתני יתהון אבינכיהון פירוש במקומן הא ליכא למשמע ממתני' דד' מיתות אלא חיוב חטאת אהנך עבודות אבל חילוק חטאות לא שמעינן מינה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 107
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דאיכא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דאיכא </span>המעלה והמעלה קשיא. </span> כז] קשה מהא דלא משני ההיא דכריתות (ג'ז שם) כרבי יוסי הגלילי דפטר מוקטרי חוץ: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 107
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מאי </span>עביד ליה לחלק. </span> תימה דהך סוגיא דלא כרבא אלא כאביי דפ' השואל (ב'מ דף צה:) דסבר לה כרבי יאשיה דפ' ד' מיתות (סנהדרין דף סו:) דבעי קרא לחלק גבי אביו ואמו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 107
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>חד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חד </span>למוקטרי פנים שחסרו וחד למוקטרי חוץ שחסרו. </span>הכא לא שייך למילף מואליהם תאמר או הבאה הבאה משום דבפנים טעמא דמהדרינן פוקעין וחשיבה הקטרה ולא שייך למילף למוקטרי חוץ:  להכי</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 107
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>להכי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>להכי </span>כתביה קרא דלא תיתי מבינייא. </span> תימה על סוגיא זו דבפ' בתרא (דף קטו:) דרשינן אשר יעלה עולה מה העלאה שהיא גמר עבודה אף כל שהיא גמר עבודה למעוטי קומץ ומקבל והיוצק והבולל והפותת והמולח כו': </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 107
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>יכול
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>יכול </span>חוץ לשלש מחנות. </span>ונילף גז'ש מפרים הנשרפים כדילפי' בהרוגי ב'ד בפ' נגמר הדין (סנהדרין דף סב:) ואפי' אינה מופנה ילפינן בגילוי מלתא כיון דלא אשכחן מחוץ למחנה אלא חוץ לשלש מחנות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 107
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ולא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ולא </span>בעי אל פתח אהל מועד. </span>אע'ג דאיצטריך לקמן (דף קיג:) למעוטי רובע ונרבע ופרת חטאת וקדשי בדק הבית טובא פתח אהל מועד כתיבי: ה'ג </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 107
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ולרבא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ולרבא </span>נכתוב רחמנא ואל פתח אהל מועד מחוץ למחנה ובמחנה למה לי. </span>וקא קשיא ליה לרבא ל'ל דכתב רחמנא כלל מחוץ למחנה ובמחנה וכן פי' הקונט': </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 107
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>המעלה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>המעלה </span>בזמן הזה. </span>לעיל פירשתי בריש קדשי קדשים (דף ס.) גבי מזבח שנפגם ופירשתי מ'ט [נקט] הכא המעלה ולא נקט השוחט: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 107
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ריש
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ריש </span>לקיש אמר פטור קדושה ראשונה כו'. </span>תימה דלא פריך עליה מהנך משניות דפריך בפ'ק דמגילה (דף י.) אר' יצחק דאמר שמעתי שמקריבין בבית חוניו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


