# rshbvl

lvr: 51
pgn: 96
dfh: b
trm: מריקה ושטיפה אינה בפנימיות ואינה לפני זריקה
txt:
<span class='five'>מריקה ושטיפה אינה בפנימיות ואינה לפני זריקה. </span>שאין הכתוב מדבר אלא לא] בנאכלות דסמיך ליה <span class='mareimakom'>(ויקרא ו)</span> כל זכר בכהנים יאכל אותה: הכי גרסי' בת'כ 


lvr: 51
pgn: 96
dfh: b
trm:
כל הקדשים מנין ת'ל קדש קדשים היא לב] וסמיך ליה כל זכר בכהנים יאכל אותה</span>: <span class='five'>קדש קדשים היא

txt:
<span class='five'>כל הקדשים מנין ת'ל קדש קדשים היא לב] וסמיך ליה כל זכר בכהנים יאכל אותה</span>: <span class='five'>קדש קדשים היא. </span>ולקמן מפרש דקדש קדשים לאו דוקא מדאיצטריך אותה למעוטי תרומה דאי קדש קדשים דוקא אותה למעוטי מאי אתא לג] לאו לקדשים קלים איצטריך וכ'ש לתרומה: 


lvr: 51
pgn: 96
dfh: b
trm: אותה כדאמרן
txt:
<span class='five'>אותה כדאמרן. </span>אותה כשרה ולא פסולה לד] דאפקיה ר' שמעון לעיל <span class='mareimakom'>(דף צג.)</span> חטאת שהיתה לה שעת הכושר ונפסלה: 


lvr: 51
pgn: 96
dfh: b
trm: ואם בישל בנ'ט
txt:
<span class='five'>ואם בישל בנ'ט. </span>נאסרין החולין לזרים אלמא בעי הגעלה לפלוט איסור הנבלע בכלי שלא יאסר: 


lvr: 51
pgn: 96
dfh: b
trm: אמר אביי
txt:
<span class='five'>אמר אביי. </span>מודינן דהגעלה בעי ולא נצרכא האי דאימעיט מתורת מריקה ושטיפה:  לה] 


lvr: 51
pgn: 96
dfh: b
trm: אלא מקום בישול
txt:
<span class='five'>אלא מקום בישול. </span>הא דאמרינן בקדשים צריך מריקה כל הכלי גזירת הכתוב היא בדת מריקה ושטיפה: 


lvr: 51
pgn: 96
dfh: b
trm: הא
txt:
<span class='five'>הא. </span>תרומה אפי' ביין ומזוג דלא קפדינן אלא אהגעלת איסור הנבלע בו לו] : הכי גרסינן 


lvr: 51
pgn: 96
dfh: b
trm:
לא נצרכא אלא לכדאמר מר מריקה ושטיפה בצונן הא אפילו בחמין הניחא למאן דאמר מריקה ושטיפה בצונן אלא למאן דאמר מריקה בחמין ושטיפה בצונן מאי איכא למימר שטיפה יתירתא</span>: <span class='five'>לא נצרכא אלא לכדאמר מר

txt:
<span class='five'>לא נצרכא אלא לכדאמר מר מריקה ושטיפה בצונן הא אפילו בחמין הניחא למאן דאמר מריקה ושטיפה בצונן אלא למאן דאמר מריקה בחמין ושטיפה בצונן מאי איכא למימר שטיפה יתירתא</span>: <span class='five'>לא נצרכא אלא לכדאמר מר. </span>לקמן <span class='mareimakom'>(דף צז.)</span>: 


lvr: 51
pgn: 96
dfh: b
trm: מריקה ושטיפה בצונן
txt:
<span class='five'>מריקה ושטיפה בצונן. </span>בר מהגעלת חמין הא דתרומה דאימעיט מתורת מריקה ושטיפה סגי לה בהגעלת חמין לחודייהו: 


lvr: 51
pgn: 96
dfh: b
trm: שטיפה יתירתא
txt:
<span class='five'>שטיפה יתירתא. </span>בצונן איכא בקדשים בתר מריקה לז] דהוא הגעלת חמין ותרומה לא בעי שטיפת צונן: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 51
pgn: 96
dfh: b
trm: יבשל בו כל הרגל
txt:
<span class='five'>יבשל בו כל הרגל. </span>בלא מריקה ושטיפה ולבסוף הרגל ימרוק וישטוף וטעמא מפרש בגמרא: 


lvr: 51
pgn: 96
dfh: b
trm: מריקה כמריקת הכוס
txt:
<span class='five'>מריקה כמריקת הכוס. </span>מבפנים ככוס של ברכה כדאמרינן בברכות <span class='mareimakom'>(דף נא.)</span> שטעון הדחה לט] בפנים ושטיפה מבחוץ:  האסכלא


lvr: 51
pgn: 97
dfh: a
trm: האסכלא
txt:
<span class='five'>האסכלא. </span>גרדיל'י וצולין עליו צלי ובגמ' דמסכת ע'ז פריך הא ליבון בעי: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 51
pgn: 97
dfh: a
trm: אלא זו בלבד
txt:
<span class='five'>אלא זו בלבד. </span>לענין מריקה ושטיפה יב] לחודה ולא לענין פיגול ונותר ואי טעמיה מהאי קרא הוא אפילו לענין פיגול ונותר נמי: 


lvr: 51
pgn: 97
dfh: a
trm: נעשה גיעול לחבירו
txt:
<span class='five'>נעשה גיעול לחבירו. </span>מתוך שהשלמים מצויין ברגל אין בלוע שלה נעשה נותר שהרי זמן שלמים לב' ימים וכי מבשל ביה שלמים האידנא הדר מבשל ביה שלמים למחר יג] ובולע משלמים שנשחטו ביום המחרת ופולט מה שבלע אתמול ובולע מן האחרונים נמצא שאינו בא לידי נותר ואם בא לבשל חטאת יד] זהיר לבשל אחריו שלמים בו ביום ופולט את החטאת ובולע את השלמים: 


lvr: 51
pgn: 97
dfh: a
trm: מידי דהוה אגיעולי עובדי כוכבים
txt:
<span class='five'>מידי דהוה אגיעולי עובדי כוכבים. </span>דחמין בעינן דכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר לא)</span> כל דבר אשר יבא באש טז] : 


lvr: 51
pgn: 97
dfh: a
trm: א'כ
txt:
<span class='five'>א'כ. </span>דתרוייהו חדא היא ומריקה לאו היינו הגעלה לכתוב קרא לשון שוה בשניהם: ה'ג 


lvr: 51
pgn: 97
dfh: a
trm: ומאי מורק ושוטף ש'מ מריקה בחמין שטיפה בצונן</span>: <span class='five'>ורבי
txt:
<span class='five'>ומאי מורק ושוטף ש'מ מריקה בחמין שטיפה בצונן</span>: <span class='five'>ורבי. </span>אמר לך מריקה כמריקת הכוס ושטיפה כשטיפת הכוס לכך שינה בלשון שזה מבחוץ וזה מבפנים: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 51
pgn: 97
dfh: a
trm: ואין טעונין מריקה ושטיפה
txt:
<span class='five'>ואין טעונין מריקה ושטיפה. </span>לסוף זמן אכילת חמורים אלא לסוף זמן אכילת קלים ובגמ' פריך מאי קאמר הרי יש בהן בנותן טעם ואמר הרי הקלין נאכלין כחמורין: 


lvr: 51
pgn: 97
dfh: a
trm: ואין פוסלין במגע
txt:
<span class='five'>ואין פוסלין במגע. </span>אם נפסלו הקלין ונגע בהן בשר ובלע מהן אין נפסלין ובגמ' מפרש לה: 


lvr: 51
pgn: 97
dfh: a
trm: רקיק
txt:
<span class='five'>רקיק. </span>פסול יח] שהגיע ברקיק כשר ובלע ממנו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 51
pgn: 97
dfh: a
trm: ופוסלין במגע
txt:
<span class='five'>ופוסלין במגע. </span>אם היו החמורין פסולין והקלים כשרין נעשו הקלים כחמורין לפסול את הנוגעין בהן כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ו)</span> כל אשר יגע בבשרה יקדש יט] ואומר לקמן להיות כמוהו שאם פסולה תפסל:  כ] 


lvr: 51
pgn: 97
dfh: a
trm: (ואם לא הקלין כו') ואין טעונין מריקה
txt:
<span class='five'>(ואם לא הקלין כו') ואין טעונין מריקה. </span>לקמיה פריך ליטעון מיהא כדין קלין לסוף זמן אכילתן: 


lvr: 51
pgn: 97
dfh: a
trm: ואין פוסלין במגע
txt:
<span class='five'>ואין פוסלין במגע. </span>אם היה החמור שנתבשל עם הקלין פסול הואיל ומועט ואין בו בנותן טעם בקלין לא נעשו הקלים כמוהו לפסול את הנוגעין בהן שהרי אף הם לא נפסלו ואיידי דתנא רישא פוסלין נקט סיפא אין פוסלין: 


lvr: 51
pgn: 97
dfh: a
trm: נהי דקדשי קדשים לא בעו
txt:
<span class='five'>נהי דקדשי קדשים לא בעו. </span>כלומר נהי דלא בעו מריקה לסוף זמן אכילת חמורין דהא מועטין ובטלי ניבעי מיהא משום קלים לסוף זמן אכילתן: 


lvr: 51
pgn: 97
dfh: a
trm: היינו דתנא או קדשי קדשים וקדשים קלים
txt:
<span class='five'>היינו דתנא או קדשי קדשים וקדשים קלים. </span>לאשמועינן דסתם לן כרבי שמעון דאמר קדשים קלים אין טעונין מריקה ושטיפה: 


lvr: 51
pgn: 97
dfh: a
trm: אלא לאביי
txt:
<span class='five'>אלא לאביי. </span>דאמר מאי אין טעונין דקאמר כדין חמורין כא] תרתי למה לי למיתנייה כיון דתנא קדשים וחולין ואשמועינן דבטל במיעוטו מה לי הני מה לי הני:  עד


lvr: 51
pgn: 97
dfh: b
trm: עד שיבלע
txt:
<span class='five'>עד שיבלע. </span>כגון ז] המהתך שומן חטאת וסך ממנו צלי של שלמים ונבלע בו ומכאן אנו למידים <span class='mareimakom'>(פסחים מה.)</span> היתר מצטרף לאיסור בקדשים  ח] ואין ללמוד מכאן טעם כעיקר שאין זה טעם אלא ממש: 


lvr: 51
pgn: 97
dfh: b
trm: ולידחי לא תעשה
txt:
<span class='five'>ולידחי לא תעשה. </span>דלא תאכל דפסולה ואע'ג דאיכא לא תעשה באכילת פסולין כדאמרינן בפסחים  י] בכל שעה <span class='mareimakom'>(דף כד.)</span> כל שבקדש פסול בא הכתוב ליתן לא תעשה על אכילתו: 


lvr: 51
pgn: 97
dfh: b
trm: זאת התורה
txt:
<span class='five'>זאת התורה. </span>הוקשו כולן זה לזה ללמוד זה על זה  יא] לכך הוקשו כולן לעולה דמה עולה טעונה כו': יב] 


lvr: 51
pgn: 97
dfh: b
trm: אי נימא מזרק
txt:
<span class='five'>אי נימא מזרק. </span>לקבלת דם ויליף מעולת סיני דכתיב וישלח את נערי בני ישראל וכתיב יג]  עולה התם: 


lvr: 51
pgn: 97
dfh: b
trm: וישם באגנות
txt:
<span class='five'>וישם באגנות. </span> יד] וכיון דהדור איתקוש כולהו לשלמים דכתיב ביה בהאי קרא וילפינן מינה לקמן בשמעתין <span class='mareimakom'>(דף צח.)</span>  מה


lvr: 51
pgn: 98
dfh: a
trm: בקדש הקדשים תאכלנו
txt:
<span class='five'>בקדש הקדשים תאכלנו. </span>בויקח קרח כתיב ה] וקדש יהיה לך דכתיב בסיפיה דקרא יתירא הוא למילף שלמי ציבור  ו] וכבשי עצרת דכתיב בהו קדש יהיו לה' לכהן : 


lvr: 51
pgn: 98
dfh: a
trm: מה חטאת מקדש בבלוע כו'
txt:
<span class='five'>מה חטאת מקדש בבלוע כו'. </span>ואף על גב דבמנחה נמי כתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ו)</span> כל אשר יגע בה יקדש דמקדשת בבלוע אצטריך לאקושינהו לחטאת דממנחה לא מצי ילפי דאיכא למימר לא איתקיש למנחה אלא לענין זכרי כהונה אבל לענין בלוע דמנחה דוקא דרכיכא למיבלע אבל שאר קדשים לא: 


lvr: 51
pgn: 98
dfh: a
trm: מה אשם אין שפיר ושיליא קדוש
txt:
<span class='five'>מה אשם אין שפיר ושיליא קדוש. </span> ז] דהא זכר הוא ואין לך לומר בחלב ושתי כליות שלו שאף של שליא שבמעיו משמע אף הבאים נקבות כגון חטאת ושלמים אין שפיר ושליא קדוש בהן ואין חלב ושתי הכליות של שליל שבמעיהן קריבין ומעולה לא ה'ל למילף דכליל היא ואף כל ח] שאין שפיר ושליא קדוש בו לא מצי למימר דלאו לעולה מדמית להו שהרי אף שאר הבשר אינו קרב ואכילת זכרי כהונה לא יליף מחטאת ואשם כדיליף ממנחה דתקשה לך אמאי אקשינהו למנחה לילפו זבחי שלמי ציבור מאשם וחטאת משום דכתיב בתרוייהו גבי אכילת זכרים הוא ט] קדשי קדשים הוא הלכך מהתם לא מצי ילפי אי לא מהיקשא דמנחה: 


lvr: 51
pgn: 98
dfh: a
trm: וולדות בהמות קדשים בהוייתן הן קדושים
txt:
<span class='five'>וולדות בהמות קדשים בהוייתן הן קדושים. </span>כשנולדים הן קדושים ולא במעי אמן וגמרי מאשם: 


lvr: 51
pgn: 98
dfh: a
trm: ודנין אפשר משאי אפשר
txt:
<span class='five'>ודנין אפשר משאי אפשר. </span>נקבות מזכרים ולגמרי לא מצי  למעוטינהו י] מקדשים להקריבם דכתיב רק קדשיך אשר יהיו לך ואמר מר בכורות <span class='mareimakom'>(דף יד:)</span> רק קדשיך אלו התמורות אשר יהיו לך אלו הוולדות ומאשם גמרינן דבמעי אמן מיהא לא קדשי אלא בהוייתן כדכתיב אשר יהיו: 


lvr: 51
pgn: 98
dfh: a
trm: מה מלואים מותריהן בשריפה
txt:
<span class='five'>מה מלואים מותריהן בשריפה. </span>ולא היו בעלי חיים במותריהן דמלואים שהרי קרבן צבור היו ולא הופרשו שנים לאחריות וגם לא אבד אחד מהם והפריש אחר תחתיו ונמצא הראשון: 


lvr: 51
pgn: 98
dfh: a
trm: אף כל הקדשים יא] מותריהן בשריפה ואין בעלי חיים במותריהן
txt:
<span class='five'>אף כל הקדשים יא] מותריהן בשריפה ואין בעלי חיים במותריהן. </span>שאם היו בעלי חיים במותריהן כגון יחיד שהפריש שני קרבנות לאחריות חובתו שאם יאבד האחד יתכפר בשני או אם הפריש קרבן ואבד והפריש אחר תחתיו ונמצא הראשון והקריב את יב] האחד מהן ואת השני נותר אין נותר זה בשריפה כדין נותר של מילואים:  יג] 


lvr: 51
pgn: 98
dfh: a
trm: מפגלים
txt:
<span class='five'>מפגלים. </span>את הנסכים שאם חישב בזבח אף הנסכים מפוגלין ומש'ה יליף משלמים דעיקר פיגול יד] כתיב בהו: 


lvr: 51
pgn: 98
dfh: a
trm: חטאת
txt:
<span class='five'>חטאת. </span>באה ביום דכתיב טו] (ביום) בפר יוה'כ <span class='mareimakom'>(ויקרא טז)</span> כי ביום הזה יכפר עליכם: 


lvr: 51
pgn: 98
dfh: a
trm: ובידו הימנית
txt:
<span class='five'>ובידו הימנית. </span>דכתיב טז] אצבע וכהונה ואמר מר לעיל <span class='mareimakom'>(דף כד:)</span> כ'מ שנאמר אצבע וכהונה אינו אלא ימין: 


lvr: 51
pgn: 98
dfh: a
trm: מדרבה בר בר חנה נפקא כו'
txt:
<span class='five'>מדרבה בר בר חנה נפקא כו'. </span>וקס'ד או אצבע או כהונה ואין לך בכל אלו שלא נאמר כהן בהקרבתן: 


lvr: 51
pgn: 98
dfh: a
trm: כר'ש
txt:
<span class='five'>כר'ש. </span>בפ'ב <span class='mareimakom'>(שם)</span> כהונה בעי אצבע ובחטאת תרוייהו כתיב ולקח הכהן מדם החטאת באצבעו: 


lvr: 51
pgn: 98
dfh: a
trm: מה אשם עצמותיו מותרין
txt:
<span class='five'>מה אשם עצמותיו מותרין. </span>לעשות מהן כלים אני שמעתי שהרי נאכל לכהנים ונותר בעצמות לא שייך אלא בדבר הנאכל: 


lvr: 51
pgn: 98
dfh: a
trm: אף כל
txt:
<span class='five'>אף כל. </span>ואפי' עולה ומיבעי לי הא נמי מחטאת הוה מצי יז] יליף ונראה בעיני דמלו יהיה יתירא נפקא ליה באשם דכתיב ביה <span class='mareimakom'>(שם ז)</span> לכהן יח] לו יהיה:  דם


lvr: 51
pgn: 98
dfh: b
trm: דם חטאת למטה ודם עולה למעלה
txt:
<span class='five'>דם חטאת למטה ודם עולה למעלה. </span>נפל דם חטאת תחילה על הבגד וחזר וניתז דם עולה על אותו כתם: 


lvr: 51
pgn: 98
dfh: b
trm: והא נוגע
txt:
<span class='five'>והא נוגע. </span>שדם עולה נבלע בבגד וכשנפל דם חטאת עליו נוגע הוא בבגד אבל אינו נבלע דהא שבע ליה בבלוע דם עולה: 


lvr: 51
pgn: 98
dfh: b
trm: אונן אינו מקריב
txt:
<span class='five'>אונן אינו מקריב. </span>כדאמר בפרק שני <span class='mareimakom'>(לעיל דף טז.)</span>: 


lvr: 51
pgn: 98
dfh: b
trm: וטהור בשעת הקטר חלבים
txt:
<span class='five'>וטהור בשעת הקטר חלבים. </span>שהוא כל הלילה כגון שטבל וטהר בהערב שמש: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 51
pgn: 98
dfh: b
trm: וכללא הוא
txt:
<span class='five'>וכללא הוא. </span>ריש לקיש גופיה יליף ואזיל למילתיה ופריך לקרא עד דממילא מיתוקמא בחלוקה:  משמרה


lvr: 51
pgn: 99
dfh: a
trm: קטן
txt:
<span class='five'>קטן. </span>פסול לעבודה דנפקא לן מאיש מזרעך לדורותם בהכל שוחטין <span class='mareimakom'>(חולין דף כד:)</span> בסיפא ובקדשים אוכל דאמרינן במנחות <span class='mareimakom'>(דף עג.)</span> איש כאחיו איש חולק ואין קטן חולק ומדמעיט ליה מחלוקה מכלל דאכיל ועוד כל זכר כתיב: 


lvr: 51
pgn: 99
dfh: a
trm: כל זכר בכהנים יאכל לרבות בעל מום
txt:
<span class='five'>כל זכר בכהנים יאכל לרבות בעל מום. </span>ולקמן מוקמינן לה בפרקין <span class='mareimakom'>(ד' קב.)</span> דלחלוקה רבייה דאי לאכילה לא אצטריך דהא בהדיא כתיב ביה <span class='mareimakom'>(ויקרא כא)</span> ומן הקדשים יאכל: 


lvr: 51
pgn: 99
dfh: a
trm: רב יוסף אמר
txt:
<span class='five'>רב יוסף אמר. </span>לרבות טבול יום לחלוקה לא מצית אמרת ז] הא אוקימנא מאי יאכלנה יחלקנה כו': 


lvr: 51
pgn: 99
dfh: a
trm: כיון דלא חזי
txt:
<span class='five'>כיון דלא חזי. </span>לעבודה  ח] לחיטוי ואפילו מקמי טומאה ורחמנא רבייה לחלוקה הלכך מה לי כשהוא בעל מום לחודיה מה לי כשהוא טמא ובעל מום דהא לא קרינא ביה המחטא מעיקרא ופליג השתא נמי ניפלוג: 


lvr: 51
pgn: 99
dfh: a
trm: מקריב אונן
txt:
<span class='five'>מקריב אונן. </span>דכתיב ביה <span class='mareimakom'>(שם כא)</span> לאביו ולאמו לא יטמא ומן המקדש לא יצא אינו צריך לצאת מן המקדש ביום מיתת אביו ואמו  ט] שעבודתו אינה מחוללת הא אחר הדיוט שלא יצא חילל: 


lvr: 51
pgn: 99
dfh: a
trm: ואינו חולק לאכול י] בערב
txt:
<span class='five'>ואינו חולק לאכול י] בערב. </span>לכשיפטר מאנינותו אלמא אע'ג דקרינן המחטא אותה לא פליג דעיקר חלוקה באכילה תלי מדאפקה רחמנא בלשון אכילה הלכך מאן דמייתי ראיה מבעל מום קודם טומאה דפליג אע'ג דאין ראוי לחיטוי ומההיא טעמא בעית לרבויי אף לאחר טומאה לאו ראיה היא דבראוי לאכילה תלוי ולא בראוי לחיטוי ובעל מום בלא טומאה ראוי לאכילה הוא: 


lvr: 51
pgn: 99
dfh: a
trm: מהו שיחלקו לו
txt:
<span class='five'>מהו שיחלקו לו. </span>מקרבן ציבור לאכול לערב ובקרבן ציבור שהקריבוהו טהורים קא מיבעיא ליה אי פלגי מיניה להאי טמא הואיל וראוי לחיטוי דקרבן צבור דוחה טומאה: 


lvr: 51
pgn: 99
dfh: a
trm: או דלמא ראוי לאכילה בעינן
txt:
<span class='five'>או דלמא ראוי לאכילה בעינן. </span>אבל בהקריבוהו טמאין לא מיבעי לן שהרי אינו נאכל דקי'ל בכיצד צולין <span class='mareimakom'>(פסחים דף עו:)</span> קרבנות ציבור באין בטומאה אבל יא] אין נאכלין: 


lvr: 51
pgn: 99
dfh: a
trm: מתני' דקתני אונן נוגע בשטבל לאנינותו בו ביום
txt:
<span class='five'>מתני' דקתני אונן נוגע בשטבל לאנינותו בו ביום. </span>והך טבילה לא בעיא הערב שמש דמעלה דרבנן בעלמא היא: 


lvr: 51
pgn: 99
dfh: a
trm: אונן שטבל
txt:
<span class='five'>אונן שטבל. </span>בו ביום דאנינות בציר מחד יומא ליתיה כדכתיב ואחריתה כיום מר במ'ק <span class='mareimakom'>(דף כא.)</span>: ה'ג 


lvr: 51
pgn: 99
dfh: a
trm: ועוד לתרומה נמי
txt:
<span class='five'>ועוד לתרומה נמי. </span>ליבעי טבילה אלמה תנן התם צריכין טבילה לקדש אבל לא לתרומה: ה'ג 


lvr: 51
pgn: 99
dfh: a
trm:
באומר נשמרתי מדבר המטמאני ולא מדבר הפוסלני </span>ומדבר המטמאני טומאה דאורייתא דבעיא הערב שמש: <span class='five'>הפוסלני

txt:
<span class='five'>באומר נשמרתי מדבר המטמאני ולא מדבר הפוסלני </span>ומדבר המטמאני טומאה דאורייתא דבעיא הערב שמש: <span class='five'>הפוסלני. </span>לאכילת קדשים מדרבנן דלא בעי הערב שמש יב] וכן לגבי תרומה באומר [לא] נשמרתי מדבר הפוסלני בתרומה ושינויא דחיקא הוא ולא מיתוקם במסקנא הכי:  מגריפה


lvr: 51
pgn: 99
dfh: b
trm: לבי על הסל
txt:
<span class='five'>לבי על הסל. </span>לשומרו יב] מדבר המטמא אב הטומאה שמטמא כלי וכן מטומאות דרבנן המטמאות אותה לטמא חולין ותרומה  יג] מדרבנן ולא מדבר הפוסלה לחולין ולתרומה ומיהו טמאה היא להשתמש בה קדשים: 


lvr: 51
pgn: 99
dfh: b
trm: איגלגל מילתא
txt:
<span class='five'>איגלגל מילתא. </span>הא דרמינהו לעיל מתני' דאונן  יד] דאיבעי לך לשנויי עלה הנך שינויי דחיקי: 


lvr: 51
pgn: 99
dfh: b
trm: מותר ליגע
txt:
<span class='five'>מותר ליגע. </span>בתרומה דאינו נעשה גופו אלא שלישי טו] כמו המאכל שאכל ואסור לאכול תרומה אבל מותר ליגע אלמא מעלות עבוד רבנן באכילה דליתנהו בנגיעה וגבי אונן נמי הא דתנן אונן צריך טבילה באכילה תנן אבל נוגע אין צריך לטבול: 


lvr: 51
pgn: 99
dfh: b
trm: ורמינהו אונן טובל ואוכל פסחו טז]
txt:
<span class='five'>ורמינהו אונן טובל ואוכל פסחו טז] . </span>משנה היא בפסחים <span class='mareimakom'>(דף צא:)</span> ולא גרסינן בה מחוסר כיפורים דאינו צריך להמתין לערב אלא מביא כפרתו וטובל ואוכל בקדשים: 


lvr: 51
pgn: 99
dfh: b
trm: ואוכל פסחו לערב
txt:
<span class='five'>ואוכל פסחו לערב. </span>אבל לא בקדשים מפרש לה בפסחים <span class='mareimakom'>(דף צב.)</span> קסבר אנינות לילה דרבנן ואנינות דאורייתא חד יומא הוא כדכתיב ואחריתה כיום מר <span class='mareimakom'>(עמוס ח)</span> וגבי פסח לא העמידו דבריהם במקום כרת גבי קדשים העמידו דבריהם במקום עשה דאכילת  קדשים יז] כדאמרינן: 


lvr: 51
pgn: 99
dfh: b
trm: כאן בפסח
txt:
<span class='five'>כאן בפסח. </span>מתני' דקתני אינו חולק ואי מזמנו ליה יח] לאכילת קדשים אוכל בלילי פסחים קאי דמגו דשרו יט] רבנן אכילת פסחים שרו ליה נמי שאר קדשים: 


lvr: 51
pgn: 99
dfh: b
trm: והא דקתני אבל לא בקדשים אשאר ימות השנה קאי
txt:
<span class='five'>והא דקתני אבל לא בקדשים אשאר ימות השנה קאי. </span> כ] והאי אבל לא בקדשים לאו אלילי פסחים קמהדר ואע'ג דעליה קאי אלא אבל לא בקדשים של כל השנה וה'ק טובל ואוכל פסחו בערב וה'ה לכל הקדשים באותו לילה אבל לא בקדשים של שאר ימות השנה: 


lvr: 51
pgn: 99
dfh: b
trm: רב אסי אמר
txt:
<span class='five'>רב אסי אמר. </span>אידי ואידי בלילי פסחים ולא קשיא ההיא דפסחים שמת בי'ד וקברו בי'ד הלכך בפסח אוכל אבל לא בקדשים דאנינות לילה דיום מיתה דרבנן: 


lvr: 51
pgn: 99
dfh: b
trm: ומתני' כשמת בי'ג וקברו בי'ד
txt:
<span class='five'>ומתני' כשמת בי'ג וקברו בי'ד. </span>דיום קבורה גופיה דרבנן ולילו לא תפיס אפילו מדרבנן: 


lvr: 51
pgn: 99
dfh: b
trm: נאכלת בשמחה
txt:
<span class='five'>נאכלת בשמחה. </span>יוצא בה ידי חובת שמחה כב] דכתיב בה שמחה וזבחת שלמים ואכלת שם ושמחת <span class='mareimakom'>(דברים כו)</span> ותודה שלמים כג] איקראי: 


lvr: 51
pgn: 99
dfh: b
trm: קתני מיהת פסח
txt:
<span class='five'>קתני מיהת פסח. </span>דבשלמא כולהו איכא למימר מדרבנן וקרא אסמכתא בעלמא אלא פסח קשיא אדלעיל דתנא טובל ואוכל פסחו: 


lvr: 51
pgn: 100
dfh: a
trm: לא קשיא
txt:
<span class='five'>לא קשיא. </span>דר'ש אדר'ש הא דקתני הכא אונן לא מייתי פסח כשמת  יב] וקברו בי'ד דיום מיתה דאורייתא ותפיס לילו מדאורייתא כדיליף ליה רבי יהודה לקמן והא דקתני לעיל אוכל פסחו יג] בשמת בי'ג וקברו בי'ד דיום קבורה גופיה דרבנן ולא תפיס לילו אלא מדרבנן ורומיא דתרתי מתני' קמייתא משני לה רב מרי אידי ואידי יד] יום קבורה וכאן בפסח וכאן בשאר ימות השנה כדשנינן לה מעיקרא ומאי אבל לא בקדשים אבל לא בקדשים של כל השנה כולה: הכי גרס 


lvr: 51
pgn: 100
dfh: a
trm: לא תפיס לילו עמו אלא מדרבנן</span>: <span class='five'>אמינא לך אנינות יום מיתה דאורייתא
txt:
<span class='five'>לא תפיס לילו עמו אלא מדרבנן</span>: <span class='five'>אמינא לך אנינות יום מיתה דאורייתא. </span>דהא מאנינות דאהרן מייתי לה לקמן והתם יום מיתה הואי: 


lvr: 51
pgn: 100
dfh: a
trm: אביי אמר
txt:
<span class='five'>אביי אמר. </span>אידי ואידי ביום מיתה ולעולם אנינות לילה לר'ש דרבנן ודקתני בברייתא פסח אינו בא באנינות כשמת קודם חצות דרחמנא דחייה מהאי קרא דדרשינן כשהוא שלם הוא מביא ולא כשהוא אונן ודקתני בפסחים טובל ואוכל פסחו אלמא מייתי ליה אונן כשמת אחר חצות דקדמה חובת שחיטת פסח לאנינות ותו לא דחיא ליה אנינות מלשלח טו] קרבנו ומיהו על כרחך ש'מ אנינות לילה דרבנן דאי מדאורייתא היא טז] האי לא הוה אכיל נהי דקדמה חובת שחיטה לאנינות אבל חובת אכילה לא קדמה ליה ואכילת פסחים לא מעכבא לאביי יז]  אלא משום דאנינות לילה דרבנן והם לא העמידו דבריהם במקום כרת דדילמא ממנע ולא שחיט א'נ כיון דעל יח] כרחך שחטיה לאו אורח ארעא דנימרו ישחטנו ע'מ ליפסל הילכך אוכל פסחו אבל לא שאר קדשים אפי' ליל פסח דהעמידו דבריהם במקום עשה ומתני' דדייקינן אי יט] מזמנו ליה אכיל ביום קבורה כדאמר רב אסי לעיל [דמת בי'ג וקברו בי'ד] אפילו מדרבנן לא תפיס לילו: 


lvr: 51
pgn: 100
dfh: a
trm: אמרת לא יטמא
txt:
<span class='five'>אמרת לא יטמא. </span>רישא דברייתא בנזיר קא מיירי כדתני לה לקמן בשמעתין וה'ק סיפא הרי שהיה נזיר והוא כ'ג והולך לשחוט את פסחו או למול את בנו ושמע שמת לו מת יכול יטמא אמרת לא יטמא אי משום נזיר אי משום כ'ג אי משום פסח וכ'ש הכא דאיתנהו לכולהו: 


lvr: 51
pgn: 100
dfh: a
trm: לאחותו אין מטמא
txt:
<span class='five'>לאחותו אין מטמא. </span>אלמא אתיא חובה דפסח ואסרה ליה להיטמא ומביא פסח אונן וקס'ד דתרוייהו קתני אליבא דר' עקיבא דאמר לה יטמא מצוה והילכך לא מיתוקמא הך בתרייתא אלא בשמת לאחר חצות דאתיא חובת פסח ודחיא למצות טומאה וקמייתא במת קודם חצות דאפקעתיה אנינות מפסח: 


lvr: 51
pgn: 100
dfh: a
trm: וממאי
txt:
<span class='five'>וממאי. </span>דטעמא דקמייתא משום דקדמה אנינות הוא דתוקמא לר'ש דאמר לעיל אין מביא פסח אונן במת קודם חצות וכר'ע: 


lvr: 51
pgn: 100
dfh: a
trm: דילמא
txt:
<span class='five'>דילמא. </span> כב] טעם דר'ע לאו משום קודם חצות הוא והיכא דלא איטמי במת ואפילו כג] קודם חצות בעי למעבד פסח והכא משום דאיטמי הוא ואפילו מת לאחר חצות נמי קאמר ר' עקיבא יטמא משום דקסבר לה יטמא מצוה ואין לה תשלומין הילכך מטמאינן ליה וממילא אזל ליה כרת דה'ל טמא ופסח יש לו תשלומין בשני והך דקתני לא יטמא רבי ישמעאל היא דאמר רשות הילכך כד] לא תדחייה מצות פסח בשביל רשות דטומאה ולעולם בין לרבי ישמעאל בין לר'ע אונן שלא נטמא מביא פסחו ואפילו מת קודם חצות דטעם דהכא לאו משום אנינות הוא כה] : 


lvr: 51
pgn: 100
dfh: a
trm: דרישא
txt:
<span class='five'>דרישא. </span>דההיא דנזיר ר'ע קתני לה דאומר מצוה הילכך לא מיתרצי אלא משום טעמא דקודם חצות ואחר חצות כו] היכא דמת קודם חצות קדמה לה חובת טומאה לפסח וטמא והוא הדין לאנינות דהא קדמה והיכא דמת לאחר חצות קדמה חובת פסח ומפקע לחובת טומאה והוא הדין לאנינות: 


lvr: 51
pgn: 100
dfh: a
trm: נפש
txt:
<span class='five'>נפש. </span>בנזיר כתיב כל ימי הזירו לה' על נפש מת לא יבא וסמיך ליה לאביו ולאמו וגו' וכוליה קרא יתירא הוא דהא כתיב כז] ליה קרובים ורחוקים: 


lvr: 51
pgn: 100
dfh: a
trm: נפש אלו הקרובים
txt:
<span class='five'>נפש אלו הקרובים. </span>לאו ממשמעותא היא דתיקשה לך אם כן למה נאמרו רחוקים דאי לא כתיב תרתי קראי הוה מוקמינן ליה ברחוקים אבל השתא כח] דאיכתיבא תרי קראי נפש קרובים משמע שהן כנפשו: 


lvr: 51
pgn: 100
dfh: a
trm: לאביו
txt:
<span class='five'>לאביו. </span>מה ת'ל אם ללמד שלא יטמא לו הרי פירש קרובים ורחוקים אלא בא לפרט כט] את מי אסר את הקרובים אבל לא מת מצוה: 


lvr: 51
pgn: 100
dfh: a
trm: לאמו
txt:
<span class='five'>לאמו. </span>מה תלמוד לומר אם לאסור הרי למדנו אם להתיר מת מצוה הרי למדנו אלא לא הוצרך לנזיר לבדו אלא ללמדך שאם היתה בו עוד קדושה אחרת כגון שהיה כהן ונזיר התרתי לך בו מת מצוה ל] ממיעוט דלאמו דרשינן לאמו לא יטמא אבל מיטמא הוא למ'מ וכן כולם: 


lvr: 51
pgn: 100
dfh: a
trm: הרי שהלך לשחוט את פסחו
txt:
<span class='five'>הרי שהלך לשחוט את פסחו. </span> לא] זה שהיה כ'ג ונזיר וניתוסף בו עוד דבר אחר המעכבו מליטמא שהיה צריך לשחוט את פסחו אף זה לאחותו פטרתי לך בו אבל מיטמא הוא למת מצוה דאם אינו ענין לנזיר לבדו תנהו ענין למי שיש בו כל אלו:  רבא


lvr: 51
pgn: 100
dfh: b
trm: אידי ואידי לאחר חצות
txt:
<span class='five'>אידי ואידי לאחר חצות. </span>ואפילו מת לאחר חצות קודם ששחטו עליו אית ליה לר'ש לא יביא את פסחו דרחמנא דחייה כדדריש ואזיל שלמים קרבנו כל קרבנותיו לא יביא אלא כשהוא שלם ודקתני אונן טובל ואוכל יא] פסחו לערב כשמת לאחר ששחטו וזרקו עליו: 


lvr: 51
pgn: 100
dfh: b
trm: מאי דהוה הוה
txt:
<span class='five'>מאי דהוה הוה. </span>הרי נפטר ואמאי דחייא אכילתו אנינות לילה דרבנן טפי משאר קדשים בשלמא לאביי דמוקי לה בקודם ששחטו וזרקו עליו ובלאחר חצות חובת פסח חלה עליו להביא ואי לא שרית ליה לאוכלו לא מייתי הילכך לא העמידו דבריהם אלא לרבא אמאי לא העמידו הא יב] כבר שחט וזרק: ה'ג 


lvr: 51
pgn: 100
dfh: b
trm: א'ל רבא לרב אדא ציית מאי דאמר לך רבך
txt:
<span class='five'>א'ל רבא לרב אדא ציית מאי דאמר לך רבך. </span>רבינא שמע לו שיפה השיבך על שאילתך ובמסכת שבועות יג] כי האי סוגיא דרבה ורבינא ורב אדא בפ' ידיעות הטומאה <span class='mareimakom'>(דף יח.)</span>: 


lvr: 51
pgn: 100
dfh: b
trm: כיום קבורה למצות שבעה ושלשים
txt:
<span class='five'>כיום קבורה למצות שבעה ושלשים. </span>מיום שמועה מתחיל למנות ז' לרחיצה ונעילת הסנדל ול' לגיהוץ: 


lvr: 51
pgn: 100
dfh: b
trm: ולאכילת פסחים
txt:
<span class='five'>ולאכילת פסחים. </span>הוי יום שמועה כיום ליקוט עצמות דקיימא לן בפסחים בפרק האשה <span class='mareimakom'>(דף צב.)</span> השומע על מתו והמלקט עצמות טובל ואוכל בקדשים לערב והוינן בה מלקט עצמות הזאה שלישי וז' בעי ומשנינן אימא שליקטו יד] [לו] אחרים עצמות דאמרינן במו'ק <span class='mareimakom'>(דף ח.)</span> המלקט עצמות אביו ואמו הרי זה מתאבל עליהם כל היום ואשמועינן בפסחים דלערב מותר בקדשים והכא אשמועינן טו] יום שמועה לענין אכילת פסחים לא כיום קבורה הוא דאילו יום קבורה לא אכיל פסחו לערב ואפילו מת טז] באתמול בי'ג אלא כיום ליקוט עצמות הוי ומותר בכל הקדשים והא דנקט פסחים משום  יז] דיום קבורה נקט ליה למימר דביום קבורה אפילו פסח נמי לא: 


lvr: 51
pgn: 100
dfh: b
trm: אחד זה ואחד זה
txt:
<span class='five'>אחד זה ואחד זה. </span> על כרחך איום קבורה ויום ליקוט קאי וקשיא רישא לסיפא כדלקמן דאי איום שמועה ויום ליקוט לא שייך למיתני אחד זה ואחד זה דכיון דמינייהו סליק זה וזה מיבעי ליה: 


lvr: 51
pgn: 100
dfh: b
trm: תנאי היא
txt:
<span class='five'>תנאי היא. </span>דפליגי בליל יום קבורה שאינה יום מיתה דאיכא למ'ד תפיס לילו מדרבנן וסבר אכילת פסחים לא מעכבא הילכך אפילו פסח לא אכיל ולקמן מייתי להו: 


lvr: 51
pgn: 100
dfh: b
trm:
רבה בר רב הונא אמר כאן ששמע שמועה או שלקטו לו עצמות או שקבר מתו בי'ד סמוך לשקיעת החמה וכאן לאחר שקיעת החמה

txt:
<span class='five'>רבה בר רב הונא אמר כאן ששמע שמועה או שלקטו לו עצמות או שקבר מתו בי'ד סמוך לשקיעת החמה וכאן לאחר שקיעת החמה. </span>סיפא דקתני בכולהו אוכל קדשים וכ'ש פסחו כשבא עליו אחד מאלו לפני שקיעת החמה דה'ל לערב ליל יום קבורה וליל יום שמועה וליל יח] (פסחים) ביום ליקוט עצמות וסבר יום קבורה לא תפיס לילו אפילו מדרבנן וכ'ש יום שמועה וליקוט עצמות והא דתני רישא ולאכילת פסחים כיום ליקוט עצמות דאילו יום קבורה לא יט] אכל כשאירע לו אחד מאלו לאחר שקיעת החמה דה'ל לילה זה יום קבורה עצמו ולא ליל יום קבורה אע'ג דאף הוא מדרבנן החמירו ביום קבורה עצמו יותר מיום שמועה וליקוט לאוסרו בפסח אבל ביום ליקוט לא אסרוהו בפסח אלא בשאר קדשים הצריכוהו להמתין כ] עד ערב וה'ק לאכילת פסחים הוי יום שמועה כיום ליקוט ואוכל פסחו ואפי' שמע או ליקט אחר שקיעה דה'ל יום שמועה עצמו ויום ליקוט כא] עצמות ואפילו הכי שרי מה שאין כן ביום קבורה עצמו דאילו מת לו מת בי'ג וקברו אותו עממים לאחר שקיעה די'ד אסור לאכול בפסח ואע'ג דחלה עליו שמחת הרגל ואינו נוהג אבילות ברגל ה'מ אבילות דמדרבנן היא וכתיב ושמחת בחגך אבל אנינות ליאסר בקדשים חלה עליו ואחד זה ואחד זה היכא דבאו עליו מבעוד יום אוכל בקדשים לערב כב] דלילו לא תפיס ומיהו ביום אסור בשאר קדשים אפי' כג] יום שמועה וליקוט עצמות בר מפסח כדמפרש טעמא ואזיל: 


lvr: 51
pgn: 100
dfh: b
trm: מאי דהוה הוה
txt:
<span class='five'>מאי דהוה הוה. </span>ומה לי פסח ומה לי שאר קדשים הא אמרת קדשים אסור ביום ליקוט לבו ביום כדקתני לערב ובפסח אמאי שרית ליה: 


lvr: 51
pgn: 100
dfh: b
trm: אכילת פסחים מעכבת
txt:
<span class='five'>אכילת פסחים מעכבת. </span> כד] לא העמידו דבריהם במקום כרת ומיהו ביום קבורה העמידו דבריהם משום דרובא קברי ביום מיתה ואתי למישרי יום מיתה עצמו ויש מקומות שהעמידו דבריהם במקום כרת כדאמרינן בפסחים בהאשה <span class='mareimakom'>(דף צב.)</span>: 


lvr: 51
pgn: 100
dfh: b
trm: ומאי תנאי
txt:
<span class='five'>ומאי תנאי. </span>דפליגי ביום קבורה למיתפס לילו מדרבנן דקאמר רב חסדא לעיל תנאי היא: 


lvr: 51
pgn: 100
dfh: b
trm: כל זמן שלא נקבר
txt:
<span class='five'>כל זמן שלא נקבר. </span>קא ס'ד לקולא פליג ואמר כה] דכל היום לא מיתסר דמשקברו הותר מיד: 


lvr: 51
pgn: 100
dfh: b
trm: מי איכא דלית ליה כו'
txt:
<span class='five'>מי איכא דלית ליה כו'. </span>הא בין לר'ש בין לרבי דפליגי עליה דר' יהודה באנינות לילה דיום מיתה מודו כו] מדברי סופרים מיהא אסור: 


lvr: 51
pgn: 100
dfh: b
trm: אחריתה כיום מר
txt:
<span class='five'>אחריתה כיום מר. </span> אחריתה של זונה כיום מר שמתאבל ומימר על מתו לפי שסופו למות עליה ויתאבלו כז] עליהן אלמא מרירות יום שלם הוא: 


lvr: 51
pgn: 100
dfh: b
trm: איום קבורה
txt:
<span class='five'>איום קבורה. </span>שמת אתמול וקברו היום ואכתי לא אסיקנא מילתיה לתנאי דרב חסדא עד סיפא דתרצה ר' ירמיה: 


lvr: 51
pgn: 100
dfh: b
trm: רבי אומר כל זמן שלא נקבר
txt:
<span class='five'>רבי אומר כל זמן שלא נקבר. </span>אבל קברו אישתרי ליה בלילה ומיהו ביום ליכא למימר דשרי ליה רבי דאפילו יום כט] דליקוט עצמות אסור כל היום כדאמרת טובל ואוכל לערב: 


lvr: 51
pgn: 100
dfh: b
trm: והתניא כו'
txt:
<span class='five'>והתניא כו'. </span>אלמא רבי לחומרא אמרה וכיון דליכא לפרושי פלוגתא ל] דרבנן לאכול בעודו מוטל לפניו וע'כ בליל יום קבורה פליגי דקאמר רבי אפי' קברו לסוף י' ימים מתאונן עליו ליל יום קבורה וחכ'א אינו מתאונן עליו ביום קבורה אלא יום עצמו אבל לא לילו והיינו תנאי דרב חסדא: 


lvr: 51
pgn: 100
dfh: b
trm: מדקא'ר יום קבורה
txt:
<span class='five'>מדקא'ר יום קבורה. </span>דאיהו גופיה דרבנן תפיס לילו מדרבנן מכלל דיום מיתה דאורייתא: 


lvr: 51
pgn: 100
dfh: b
trm: תפיס לילו לא] דאורייתא
txt:
<span class='five'>תפיס לילו לא] דאורייתא. </span>דקא סלקא דעתך לא עשו חכמים חיזוק לדבריהם שעיקרו מדבריהם יותר משעשתה תורה לדבריה: 


lvr: 51
pgn: 100
dfh: b
trm: הן היום
txt:
<span class='five'>הן היום. </span>הן משמע דאלו הקרבנות חלוקין משאר קרבנות שעליהן שמעת לאוכלן באנינות לילה מפני שכולנו אוננין ואין כהן לאוכלן אבל לדורות שיש כהנים לאוכלן בין ביום ובין בלילה אסור: 


lvr: 51
pgn: 100
dfh: b
trm: לעולם דרבנן היא
txt:
<span class='five'>לעולם דרבנן היא. </span>אפילו אנינות לילה דיום מיתה ואפילו הכי יום קבורה דאיהו גופיה מדרבנן לילו נמי לרבי אסור מדרבנן:  וחכמים


lvr: 51
pgn: 101
dfh: a
trm: בשעת מעשה
txt:
<span class='five'>בשעת מעשה. </span>כשאירע להם אנינותם אמר להם שלא ימנעו מאכילת קדשים היום ששמע מפי הגבורה שחלוק אנינות היום בקדשים משאר ימים וכשראה שנשרפה אמר להם אכול תאכלו אותה היה להם לאוכלה כאשר צויתי אתכם בשעת מעשה: 


lvr: 51
pgn: 101
dfh: a
trm: מפני אנינות נשרפה
txt:
<span class='five'>מפני אנינות נשרפה. </span>לכך נאמר ותקראנה אותי כאלה ומצינו שהודה לו משה כדכתיב וייטב בעיניו ואם מפי הגבורה שמע היתר אנינות לבו ביום למה הודה: 


lvr: 51
pgn: 101
dfh: a
trm: מפני אנינות נשרפה
txt:
<span class='five'>מפני אנינות נשרפה. </span>שלא הותרה להם אנינות לבו ביום ולית ליה לרבי נחמיה הך דרשא דבאנינות יאכלוה אלא הכי קאמר יח] לו כי כן צויתי שאף מנחת צבור זו שלא מצינו מנחה קריבה לצבור כיוצא בה נאכלת ועל האנינות לא הוזכר למשה לדרוש ק'ו ממעשר וכשהזכירו אהרן הודה לו: 


lvr: 51
pgn: 101
dfh: a
trm: מפני טומאה נשרפה
txt:
<span class='five'>מפני טומאה נשרפה. </span> יט] שנגעה בה טומאה בחטאת של שעיר ראש חדש שקרבה (להם) בו ביום שהוקם המשכן בראש חדש ניסן והוא היה שמיני למלואים ושלשה שעירים קרבו בו ביום שעיר נחשון ושעיר ראש חדש ושעיר שבא לשעה כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ט)</span>  קחו שעיר עזים לחטאת ושל ראש חדש נשרפה כדאמרינן לקמן: 


lvr: 51
pgn: 101
dfh: a
trm: היה להם לאוכלם לערב
txt:
<span class='five'>היה להם לאוכלם לערב. </span>לר' יהודה אע'ג דאמר אנינות לילה דאורייתא מודה הוא דלאותו היום הותרה להן אנינות לילה וכל שכן לר'ש דאף לדורות אינו אלא מדברי סופרים ולקמן מפרש טעם דרבי נחמיה: 


lvr: 51
pgn: 101
dfh: a
trm: אידי ואידי רבי נחמיה
txt:
<span class='five'>אידי ואידי רבי נחמיה. </span>ואית ליה לרבי נחמיה דהותרה אנינות במנחה דכתיב כי כן צויתי ואפי' הכי בשעיר של ראש חודש הודה לדברי אהרן ולא קשיא מנחה קדשי שעה כ] היא והוראת שעה היתה בה שתאכל לאוננין אבל שעיר של ראש חדש קדשי דורות הן ומשה כשקצף טעה כסבור כיון ששמעתי היתר אנינות במנחה הוא הדין לחטאת ואמר לו אהרן שמא דוקא קדשי שעה שמעת והודה לו: 


lvr: 51
pgn: 101
dfh: a
trm: רבי נחמיה
txt:
<span class='five'>רבי נחמיה. </span>דאמר מפני אנינות נשרפה היכי מתרץ להני קראי דאותה פרשה מאי אמר משה ומאי אהדריה לענין אנינות ומה היה הקצפון ומה היא הודאה: 


lvr: 51
pgn: 101
dfh: a
trm: שמא נכנס כב] דמו לפנים
txt:
<span class='five'>שמא נכנס כב] דמו לפנים. </span>מתשובתו אתה למד שכך אמר להם מתחילה מדקאמר הן לא הובא וגו' פנימה: 


lvr: 51
pgn: 101
dfh: a
trm: משה הן הקריבו
txt:
<span class='five'>משה הן הקריבו. </span>בתמיה וכי בניי שהם הדיוטים שמשו היום והלא עלי הטלת כל העבודה כדכתיב <span class='mareimakom'>(שם)</span> קרב אל המזבח ועשה וגו' ואני כהן גדול אני ומקריב אונן: 


lvr: 51
pgn: 101
dfh: a
trm: שאני מבזה קדשי שמים
txt:
<span class='five'>שאני מבזה קדשי שמים. </span>להסיח דעתי מהם אפי' אלה וכאלה אבלות אירעוני אין אני מבזה כו' והיינו דכתיב כאלה ולא כתיב אלה:  טומאה


lvr: 51
pgn: 101
dfh: b
trm: בשלמא לרבנן
txt:
<span class='five'>בשלמא לרבנן. </span>דאמרי אחד קדשי שעה ואחד קדשי דורות לילה הותר להן ולא יום יג] עד הלילה היו רוצין להשהותה היינו דכתיב ואכלתי חטאת היום אני אונן ואוכל היום חטאת שמא לא שמעת אלא בלילה: 


lvr: 51
pgn: 101
dfh: b
trm: אלא לרבי נחמיה
txt:
<span class='five'>אלא לרבי נחמיה. </span>דאמר מה שהותר להם הותר אפי' ביום כגון קדשי שעה ומה שנאסר נאסר אף בלילה: 


lvr: 51
pgn: 101
dfh: b
trm: מאי ואכלתי חטאת היום
txt:
<span class='five'>מאי ואכלתי חטאת היום. </span>בלילה נמי קדשי דורות הוו אסירי דהאמר מפני אנינות נשרפה ולא המתינו עד הערב ויאכלוה אלמא קסבר אנינות לילה דאורייתא והכי אמר לקמן: 


lvr: 51
pgn: 101
dfh: b
trm: מאי היום חובת היום
txt:
<span class='five'>מאי היום חובת היום. </span>כלומר קדשי דורות שהן חובת היום של ר'ח אתה אומר לי לאכול אונן והיינו חטאת היום חטאת הקבוע ליום: 


lvr: 51
pgn: 101
dfh: b
trm: בשלמא לרבי נחמיה היינו דכתיב הן היום הקריבו
txt:
<span class='five'>בשלמא לרבי נחמיה היינו דכתיב הן היום הקריבו. </span>כלומר קרבן זה לחובת היום קרב וקדשי דורות הוא יד] ואני אוכלן אונן בתמיה שמא לא שמעת אלא בשל שעה: 


lvr: 51
pgn: 101
dfh: b
trm: אלא לרבנן
txt:
<span class='five'>אלא לרבנן. </span>דאמרי שמא לא שמעת אלא בלילה קאמר ליה מאי  טו] היא דקאמר ליה הן היום הקריבו: 


lvr: 51
pgn: 101
dfh: b
trm: הכי קאמר ליה
txt:
<span class='five'>הכי קאמר ליה. </span>אמרת  טז] דילמא באנינות אקריבתיה וכי הן בניי יז] הדיוטות היום הקריבו שום קרבן אני הקרבתי את הכל: 


lvr: 51
pgn: 101
dfh: b
trm: שעיר נחשון
txt:
<span class='five'>שעיר נחשון. </span>שאותו היום היה ראשון להקרבת נשיאים דתניא בסדר עולם בכ'ג באדר התחילו המלואים וכל שבעת הימים היה משה מעמיד המשכן ומקריב את קרבנותיו בכל בקר ובקר  יח] ופרקו ובשמיני העמידו ולא פירקו והוא ראש חדש ניסן ואותו היום נטל עשר עטרות וכו': 


lvr: 51
pgn: 101
dfh: b
trm: שתי דרישות
txt:
<span class='five'>שתי דרישות. </span>דרישה  יט] לנשרפות דרישה למונחות למה מונחות להמתין לערב ולא נאכלו ביום: 


lvr: 51
pgn: 101
dfh: b
trm: הוי אומר זה שעיר ר'ח
txt:
<span class='five'>הוי אומר זה שעיר ר'ח. </span>שמכפר על טומאת מקדש וקדשיו כדאמר בשבועות <span class='mareimakom'>(דף ב.)</span>: 


lvr: 51
pgn: 101
dfh: b
trm: קסבר לילה דאורייתא
txt:
<span class='five'>קסבר לילה דאורייתא. </span>ומהכא נ'ל דמותקראנה אותי כאלה יליף מפני אנינות נשרפה ומדלא אכלוה לערב נפקא ליה אנינות לילה דאורייתא ור' יהודה לדורות אית ליה אנינות לילה דאורייתא אבל לאותו היום הותרה דדריש היום אני היום אסור ולילה מותר כו': 


lvr: 51
pgn: 101
dfh: b
trm: ששם שלום בין השבטים
txt:
<span class='five'>ששם שלום בין השבטים. </span>בימי יהושע בשבט בני גד ובני ראובן שבנו את המזבח בעבר הירדן ובקשו שאר שבטים לעלות עליהם לצבא ושלחו את פנחס לדבר עמהם: 


lvr: 51
pgn: 101
dfh: b
trm: וישמע פינחס הכהן
txt:
<span class='five'>וישמע פינחס הכהן. </span>בכל מקום אתה מוצא פינחס בן אלעזר בן אהרן הכהן אין כהונה כתובה אלא באלעזר וכאן כתובה בפנחס: 


lvr: 51
pgn: 101
dfh: b
trm: לייחס זרעו אחריו כ]
txt:
<span class='five'>לייחס זרעו אחריו כ] . </span>[מימי משה נתכהן וכששם שלום נתייחס ליקרא כהן ולייחס זרעו במעלות כהונה להיותם כהנים גדולים שלא הי' כהנים גדולים אלא מפנחס]: 


lvr: 51
pgn: 101
dfh: b
trm: טריד בשכינה
txt:
<span class='five'>טריד בשכינה. </span>ולא היה עסוק באכילת קדשים שהדבור טורדו להיות תמיד בהר מבקר ועד ערב: 


lvr: 51
pgn: 101
dfh: b
trm: בהשכמה עלה
txt:
<span class='five'>בהשכמה עלה. </span>להר בימי מתן תורה כשהיה עולה ויורד לקדש את העם ולהשיב את דברי העם אל ה' בפרק רבי עקיבא במסכת שבת <span class='mareimakom'>(דף פו.)</span> אלמא טרוד היה: 


lvr: 51
pgn: 101
dfh: b
trm: שהרי הותרו לזר ולהן
txt:
<span class='five'>שהרי הותרו לזר ולהן. </span>קא ס'ד כב] הותר לזה במשה קאמר שאכל חזה ושוק של איל המילואים וקדשי קדשים היה כדכתיב ביה בשלו את הבשר פתח אהל מועד ושם תאכלו אותו ולא נאכל אלא ליום ולילה דכתיב ואם יותר וגו': 


lvr: 51
pgn: 101
dfh: b
trm: בקדשים קלים
txt:
<span class='five'>בקדשים קלים. </span>בחזה ושוק של שלמי יחיד לא יחלוק עם אחיו שלא מצינו זר ופסול חולק בהן: 


lvr: 51
pgn: 101
dfh: b
trm: לא בבמה קאמר
txt:
<span class='five'>לא בבמה קאמר. </span>דהותרו לזר וכדברי האומר בפרק אחרון <span class='mareimakom'>(דף קיג.)</span> יש מנחה בבמה קטנה ומנחה קדשי קדשים היא ואוכלין שיריה כד] זרים שהיו עובדים בבמה קטנה שהזר עובד שם כדאמר בפרק בתרא אבל קדשים קלים לא יאכל בחזה ושוק של כהנים שהרי לא הותרו לזר דלא אשכחן זר חולק במורם משלמי יחיד דאילו במקדש נאכל לכהנים ובבמה קטנה לא היה חזה ושוק כה] כדתניא בפרק בתרא חזה ושוק בבמה גדולה ואין חזה ושוק בבמה קטנה והאי דבעי למינקט כדברי האומר יש מנחה בבמה דאי אין מנחה בבמה כו] אין לך עוד קדשי קדשים נאכלין בבמה דאילו חטאת ואשם בבמה לא קרבי דתנן מגילה <span class='mareimakom'>(דף ט:)</span> כל שאין נידר ונידב אין קרב בבמה אין לך נדר ונדבה בקדשי קדשים אלא עולה ומנחה:  ואין


lvr: 51
pgn: 102
dfh: a
trm: ואין זר רואה את הנגעים
txt:
<span class='five'>ואין זר רואה את הנגעים. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יג)</span> והובא אל אהרן וגו': 


lvr: 51
pgn: 102
dfh: a
trm: ואין קרוב רואה את הנגעים
txt:
<span class='five'>ואין קרוב רואה את הנגעים. </span>כדתניא בסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף לד:)</span> כל ריב וכל נגע מה ריבים שלא בקרובים אף נגעים שלא בקרובים: 


lvr: 51
pgn: 102
dfh: a
trm: בן בנה
txt:
<span class='five'>בן בנה. </span>פנחס משוח מלחמה כדאשכחן במדין אותם ואת פנחס בן אלעזר הכהן לצבא והוא המדבר אל העם שמע ישראל אתם קרבים היום למלחמה על אויביכם: 


lvr: 51
pgn: 102
dfh: a
trm: נאמר בו רושם
txt:
<span class='five'>נאמר בו רושם. </span>סימן מה של חרון היה שם פעמים הכאה פעמים נזיפה פעמים קללה וגידוף כגון <span class='mareimakom'>(שמואל א כ)</span> ויחר אף שאול כתיב בתריה בן נעות המרדות ויחר אף אליהוא <span class='mareimakom'>(איוב לב)</span> לא רבים יחכמו <span class='mareimakom'>(שם)</span> ויחר אף יעקב ברחל התחת אלהים <span class='mareimakom'>(בראשית ל)</span> לשון נזיפה הוא: 


lvr: 51
pgn: 102
dfh: a
trm: הלא אהרן אחיך
txt:
<span class='five'>הלא אהרן אחיך. </span>שהיה ראוי להיות לוי ידעתי כי דבר ידבר הוא ומשם זכה לכהונה: 


lvr: 51
pgn: 102
dfh: a
trm: ויש אומרים
txt:
<span class='five'>ויש אומרים. </span>לא פסקה כהונה אלא מזרעו אבל הוא כל ימיו כהן היה ורב דאמר כיש אומרים: 


lvr: 51
pgn: 102
dfh: a
trm: וכי תימא יא] לדורות הוא דכתיב
txt:
<span class='five'>וכי תימא יא] לדורות הוא דכתיב. </span>לאחר זמן נכתב כשהיו מייחסים את הכהונה ואת הלויה ולהכי נקט בניו יקראו דלא הוה ליה למימר משה יקרא על שבט הלוי שהרי לא יב] קיים ואין לו לומר אלא על המתייחסים: 


lvr: 51
pgn: 102
dfh: a
trm: ואילו לדידיה לא קאמר ליה
txt:
<span class='five'>ואילו לדידיה לא קאמר ליה. </span>וירדת אלי והשתחוית לי לאמר וגו' ואע'ג דמסקנא הכי הוה דכתיב <span class='mareimakom'>(שמות יב)</span> ויקרא למשה ולאהרן לילה ויאמר קומו וגו': 


lvr: 51
pgn: 102
dfh: a
trm: שאני שאול דאפי' בגויה לא קמא
txt:
<span class='five'>שאני שאול דאפי' בגויה לא קמא. </span>ומיהו הלום מלכות עולמית הוא וכשפסקו לו לשאול מלכות עולמית פסקו לו אבל הוא גרם לעצמו שתנטל הימנו: 


lvr: 51
pgn: 102
dfh: a
trm: כדרבי אלעזר
txt:
<span class='five'>כדרבי אלעזר. </span>דאמר אם הגיס כו' ויגבהו ואם אסורים בזקים גבהות לבם גורם להם להיות אסורים בזקים יג] ילכדו בחבלי עוני: 


lvr: 51
pgn: 102
dfh: a
trm: לא תיפוך
txt:
<span class='five'>לא תיפוך. </span>ואיצטריך קרא למידרשיה הכי מהו דתימא קרא קמא קבוע הוא דאכשר דרחמנא יד] חס עליה משום דלית ליה היתירא למחר וליומא אחרינא אבל עובר דאית ליה היתירא למחרת:  אימא


lvr: 51
pgn: 102
dfh: b
trm: [הרי] טמא בקרבנות ציבור
txt:
<span class='five'>[הרי] טמא בקרבנות ציבור. </span>אמרן לעיל בריש פירקין <span class='mareimakom'>(דף צט:)</span> דאין חולק: 


lvr: 51
pgn: 102
dfh: b
trm: קטן אינו חולק
txt:
<span class='five'>קטן אינו חולק. </span>דכתיב איש כאחיו ודרשינן יט] ליה במנחות <span class='mareimakom'>(דף עג.)</span> ובקדושין <span class='mareimakom'>(דף נג.)</span> איש חולק אפילו בעל מום ואין קטן חולק אפילו תם: 


lvr: 51
pgn: 102
dfh: b
trm: הא לא קתני
txt:
<span class='five'>הא לא קתני. </span> כ] הא ראוי לאכילה חולק דדייקת לא קתני  כא] דתיקשי לך קטן לא תדוק מיניה הכי דהיא גופה איצטריך לאשמועינן דכל שאינו ראוי אינו חולק ולאו  כב] דיוקא תני: 


lvr: 51
pgn: 102
dfh: b
trm: הא לא קתני
txt:
<span class='five'>הא לא קתני. </span>הא ראוי לעבודה חולק דקא דייקת וקשיא לך עלה טמא בקרבנות ציבור לא קתני לה מתניתין ואת לא תיתי מדיוקא דלאשמועינן היא גופה אתאי מתני' ולאו לדיוקא דילה: 


lvr: 51
pgn: 102
dfh: b
trm: דאפילו הקטר חלבים נמי בעי
txt:
<span class='five'>דאפילו הקטר חלבים נמי בעי. </span>שיהא ראוי להקטיר ות'ק סבר לו תהיה שוק הימין למנה אהמקריב דם השלמים קאי כדאשכחן קרא אחרינא לכהן הזורק את דם השלמים לו יהיה <span class='mareimakom'>(ויקרא ז)</span> ולא כתיב כג] מקטיר חלבים והכא דכתיב את החלב לא לראוי אתא אלא למודה בעבודות כדדריש ליה בשחיטת חולין <span class='mareimakom'>(דף קלב:)</span> רבי שמעון אומר כל כהן שאינו מודה בעבודה אינו חולק בכהונה שנאמר המקריב את דם השלמים אין לי אלא זריקה מנין לרבות הקטר חלבים ת'ל ואת החלב מנין לרבות שאר כל עבודות ת'ל מבני אהרן עבודה המסורה לבני אהרן כל כהן שאינו מודה בה אינו חולק בכהונה: 


lvr: 51
pgn: 102
dfh: b
trm: ומה אם במקום שיפה כחך בחטאתך
txt:
<span class='five'>ומה אם במקום שיפה כחך בחטאתך. </span>דכהן המחוייב חטאת מביאו ומקריב אפילו במשמר שאינו שלו ועבודתה ועורה שלו כה] בפרק הגוזל בב'ק <span class='mareimakom'>(דף קט:)</span> מנין לכהן שבא ומקריב קרבנותיו בכל עת ובכל שעה שירצה ת'ל ובא בכל אות נפשו ושרת ומנין שעבודתה ועורה שלו ת'ל ואיש את קדשיו לו יהיו: 


lvr: 51
pgn: 102
dfh: b
trm: דחיתיך מחטאת ישראל
txt:
<span class='five'>דחיתיך מחטאת ישראל. </span>דטבול יום אינו חולק בה דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ו)</span> הכהן המחטא אותה יאכלנה ואוקימנא לעיל <span class='mareimakom'>(דף צט.)</span> יחלקנה: 


lvr: 51
pgn: 102
dfh: b
trm: מקום שהורע כחך במנחתך
txt:
<span class='five'>מקום שהורע כחך במנחתך. </span>שאם התנדבת מנחה והקרבת אפילו אתה טהור אי אתה אוכלה כדכתיב כל מנחת כהן כליל וגו' <span class='mareimakom'>(ויקרא ו)</span> : 


lvr: 51
pgn: 102
dfh: b
trm: את דמם תזרוק
txt:
<span class='five'>את דמם תזרוק. </span>בבכור כתיב בא זרוק ואכול ואע'ג דאין בכור נאכל במחלוקת שאינו ניתן לאנשי משמר אלא לכל כהן שירצה כתרומה וכפדיון הבכור מיהו תיפוק לן מינה דלא יתנו בכור אלא למי שראוי לעבודה באותה שעה: 


lvr: 51
pgn: 102
dfh: b
trm: לאונסו
txt:
<span class='five'>לאונסו. </span>שהיתה שמועתו שגורה בפיו ומהרהר בה על כרחו ודוגמתו שמעתי בקדושין <span class='mareimakom'>(דף לג.)</span>:  מתני'


lvr: 51
pgn: 103
dfh: a
trm: כל שלא זכה המזבח בבשרה
txt:
<span class='five'>כל שלא זכה המזבח בבשרה. </span>כגון שאירע בה פסול קודם זריקה דלא היתה לה שעת היתר למזבח: 


lvr: 51
pgn: 103
dfh: a
trm: אין המזבח מוכיח
txt:
<span class='five'>אין המזבח מוכיח. </span>כלומר ואין לך לומר מזבח יוכיח שזכה בבשר העולה ולא זכה בעורה ואף אתה אל תתמה בקדשי קדשים שאע'פ שזכו כהנים בבשרן לא יזכו בעורן אין זו הוכחה שאין למזבח עור בכל מקום אבל לכהנים מצינו י] שזכו בעור העולה וקל וחומר שיזכו בעורות קדשי קדשים: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 51
pgn: 103
dfh: a
trm: מן המותרות
txt:
<span class='five'>מן המותרות. </span> יא] דכל אשמות של רעייה כגון תמורת אשם ואשם שמתו בעליו ושכיפרו בעליו באחר דקיימא לן  יב] ירעו וימכרו ויפלו דמיהן לנדבה והוא עולת קיץ המזבח דלאו עולת איש הוא אלא נדבת צבור היא ונסכיה משל צבור ואין בעליו סומך עליה ואינו שוחטה כדתנן בתמורה <span class='mareimakom'>(דף כ:)</span>: 


lvr: 51
pgn: 103
dfh: a
trm: הניחא כו'
txt:
<span class='five'>הניחא כו'. </span>פלוגתא דרבי יג] אליעזר ורבנן היא בתמורה <span class='mareimakom'>(שם)</span>: 


lvr: 51
pgn: 103
dfh: a
trm: לנדבת יחיד
txt:
<span class='five'>לנדבת יחיד. </span>בעליו של אשם שניתותר הוא עצמו מביא עולה בדמיו והוא סומך עליה ושוחטה ונסכיה קריבין משלו: 


lvr: 51
pgn: 103
dfh: a
trm: כדאמר רבא
txt:
<span class='five'>כדאמר רבא. </span><span class='mareimakom'>(יומא דף לד.)</span> גבי וערך עליה העולה דילפינן מינה מנין שלא יהא דבר קודם לתמיד של שחר ת'ל וערך עליה העולה וגו' ואמרינן מאי תלמודא ואמר רבא העולה משמע העולה ראשונה האמורה בסדר קרבנות היום הכא נמי עור העולה כתיב העולה ראשונה שהופרשה מתחילה לשם עולה ולא הבאה ממותר אשם וממותר חטאת ולקמיה פריך והא קי'ל יד] עורה לכהנים ממדרש יהוידע הכהן: 


lvr: 51
pgn: 103
dfh: a
trm: ולא מיבעיא וכו'
txt:
<span class='five'>ולא מיבעיא וכו'. </span>בפ' בתרא דתמורה <span class='mareimakom'>(דף לב:)</span> דקאמר עולא המתפיס עולה לבדק הבית אין בה אלא עיכוב גיזברים בלבד ומותבינן לעולא המתפיס עולה לבדק הבית אסור לשוחטה עד שתפדה ומשני עולא האי דמצריך ליה פדיה מדרבנן מכלל טו] מאן דמותיב בעי למימר דאורייתא ולענין עורה לא מיבעיא למ'ד מדאורייתא תפסה בה קדושת בדק הבית דאין עורה לכהנים אם שחטה עד שלא נפדית דלאו עולת איש הוא אלא עולת הקדש: 


lvr: 51
pgn: 103
dfh: a
trm: אלא אפי' למ'ד
txt:
<span class='five'>אלא אפי' למ'ד. </span>מדרבנן בעלמא אבל מדאורייתא לא הני מילי דמדאורייתא לא בשר דשל מזבח הוא ואין קדושה חלה טז] עליו שאינו שלו על פיו אבל עור דלאו ממון מזבח הוא וכהנים אכתי לא זכו ביה תפוס: 


lvr: 51
pgn: 103
dfh: a
trm: הא הדר ביה
txt:
<span class='five'>הא הדר ביה. </span>דקאמרי ליה אם כן בטלת מדרשו של יהוידע הכהן ולא אהדר להו מידי: 


lvr: 51
pgn: 103
dfh: a
trm: ששה לנדבה
txt:
<span class='five'>ששה לנדבה. </span>בי'ג שופרות שהיו במקדש קמיירי דכתוב עליהן תקלין חדתין  יז] [ותקלין עתיקין] קינין וגוזלי עולה עצים ולבונה וזהב לכפרת וששה לנדבה ומפרש מאי ניהו ששה לנדבה: ה'ג 


lvr: 51
pgn: 103
dfh: a
trm: ששה לנדבה לעולה הבאה מן המותרות שאין הכהנים זכאין בעורה יח] </span>: <span class='five'>אשם לה'
txt:
<span class='five'>ששה לנדבה לעולה הבאה מן המותרות שאין הכהנים זכאין בעורה יח] </span>: <span class='five'>אשם לה'. </span>אי אפשר יט] אשם לה' שכבר נאמר אשם לכהן כחטאת כאשם תורה אחת להם וגו' הא כיצד כל דבר הבא ממותר חטאת כגון מפריש מעות לחטאתו וניתותר מהן וממותר אשמות כגון הנך דאזלי לראייה דקיימא לן <span class='mareimakom'>(תמורה דף יח.)</span> כל שבחטאת מתה באשם רועה: 


lvr: 51
pgn: 103
dfh: a
trm: ילקח בהן כו'
txt:
<span class='five'>ילקח בהן כו'. </span>נמצאו שני כתובים כ] מקויימין אשם לה' בשר לעולה ואשם לכהן העור והיינו דכתיב כסף אשם וכסף חטאות לא יובא וגו': 


lvr: 51
pgn: 103
dfh: a
trm: וכרבי יהושע
txt:
<span class='five'>וכרבי יהושע. </span>דאמר זכרים עצמן יקרבו עולות והך עולת הקדש היא וכדמסיים ואזיל דכי א'ר יהושע דחייל שם מזבח עלייהו מעיקרא אמאי דחזי למזבח קאמר אבל בעור מודה דחייל כב] עלה קדושת בדק הבית: 


lvr: 51
pgn: 103
dfh: a
trm: זכרים ימכרו לצרכי עולות כו'
txt:
<span class='five'>זכרים ימכרו לצרכי עולות כו'. </span>דקי'ל בתמורה <span class='mareimakom'>(דף לג:)</span> המתפיס תמימים לבדק הבית כשהן נפדין אינן נפדין אלא למזבח שכל הראוי למזבח אינו יוצא מידי מזבח לעולם: 


lvr: 51
pgn: 103
dfh: a
trm: זכרים עצמן יקרבו עולות
txt:
<span class='five'>זכרים עצמן יקרבו עולות. </span>לשם אותו האיש דקסבר אדם חולק הקדישו ואע'ג כג] דמקדיש סתמא דעתיה הוה להקריב למזבח הראוי לו: 


lvr: 51
pgn: 103
dfh: a
trm: ונקבות ימכרו כו'
txt:
<span class='five'>ונקבות ימכרו כו'. </span>אבל הן עצמן לא יקרבו שלמים עד שימכרו דכיון כד] דמקדיש סתמא הכל הקדיש הראוי למזבח דומיא דבדק הבית שכולו קדוש הלכך לדמי עולה אקדשינהו ובהך עולה דרבי יהושע  כה] זכרים הקריבים עולות קא'ר יהודה לעיל פרט לעולת הקדש: 


lvr: 51
pgn: 103
dfh: a
trm: ואפי' לרבי יהושע
txt:
<span class='five'>ואפי' לרבי יהושע. </span>כלומר ואע'ג דאמר ר' יהושע אדם חולק הקדישו הראוי למזבח למזבח ושאינו ראוי למזבח יהא לבדק הבית לא שיהו כשאר קדשי מזבח שעורותיהן לכהנים דמודה הוא שהעור נתפס לבדק הבית כשאר נכסים שלו: 


lvr: 51
pgn: 103
dfh: a
trm: עולת איש אין לי אלא עולת איש עולת נשים ועבדים מנין כו] ת'ל כו'</span>: <span class='five'>העולה
txt:
<span class='five'>עולת איש אין לי אלא עולת איש עולת נשים ועבדים מנין כו] ת'ל כו'</span>: <span class='five'>העולה. </span>קרא יתירא הוא דלא איצטריך למכתב אלא העור לכהן אלא לרבות בא: 


lvr: 51
pgn: 103
dfh: b
trm: שכן לא זכה במקצת
txt:
<span class='five'>שכן לא זכה במקצת. </span>עורות שלא מצינו עור למזבח תאמר בכהנים שזכו במקצת בעור העולה: 


lvr: 51
pgn: 103
dfh: b
trm: כל יא] עצמו כו'
txt:
<span class='five'>כל יא] עצמו כו'. </span>אין לנו להביא ראיה לשאר עורות מעולה שפרט בה הכתוב לבדה מפני שלא הוצרכנו ללמוד על שאר עורות מה תהא עליהן אלא על של עולה בלבד: 


lvr: 51
pgn: 103
dfh: b
trm: רצו מפשיטין יב]
txt:
<span class='five'>רצו מפשיטין יב] . </span>שהרי לא הצריכו להפשיט ונתנו לכהן כמות שהן כדכתיב כחטאת כאשם תורה אחת וגו': 


lvr: 51
pgn: 103
dfh: b
trm: נאמר בה והפשיט
txt:
<span class='five'>נאמר בה והפשיט. </span>והבשר למזבח ועל העור שהזקיקו להפשיט לא אמור מה תהא עליו ולמזבח אינך יכול להביאו יג] (זה) דבהדיא פרט לך הקטר באברים מופשטין ולא פרט לך העור עמהן: 


lvr: 51
pgn: 103
dfh: b
trm: שיכול לא יזכו בבשר
txt:
<span class='five'>שיכול לא יזכו בבשר. </span>כלומר אע'פ שנתמעטו מלחלוק בבשר  יד] מלאכול לערב הוצרכו למעטן מן העורות: 


lvr: 51
pgn: 103
dfh: b
trm: שיכול לא יזכו בבשר
txt:
<span class='five'>שיכול לא יזכו בבשר. </span>מפני שהוא טו] ראוי לאכילה והן אינן ראוים טז] לאכילת היום: 


lvr: 51
pgn: 103
dfh: b
trm: קרא יתירא הוא
txt:
<span class='five'>קרא יתירא הוא. </span>דמצי למכתב עור העולה אשר הקריב לכהן ולשתוק: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 51
pgn: 103
dfh: b
trm: ונמצא טריפה
txt:
<span class='five'>ונמצא טריפה. </span>ואפילו שפסול זה היה בו קודם הפשט הואיל ולא ניכר עד לאחר הפשט יאותו הכהנים בעורו: 


lvr: 51
pgn: 103
dfh: b
trm: אין לא ראיתי ראיה
txt:
<span class='five'>אין לא ראיתי ראיה. </span>שמא לא אירע בימיו שימצא טריפה אחר הפשט ואם אירע ושרפוה הוא לא ראה: 


lvr: 51
pgn: 103
dfh: b
trm: אלא יצא לבית השריפה
txt:
<span class='five'>אלא יצא לבית השריפה. </span>הואיל וקודם הפשט הוה ביה יח] : <span class='shastitle7'>גמ'</span> ה'ג בגמ' 


lvr: 51
pgn: 103
dfh: b
trm:
כל שלא זכה המזבח בבשרה לא זכו הכהנים בעורה ואע'ג דאפשטיה לעור קודם זריקה </span>ול'ג כל שאין לו בבשר דההיא מאי בעיא לענין דם מרצה על העור הא ההיא בכהן טמא קאמר אלא  יט] רישיה דהך דלעיל מהך נקט ואותיב  הכי קתני רישא כל שלא זכה המזבח בבשרה כגון שאירע בו פסו

txt:
<span class='five'>כל שלא זכה המזבח בבשרה לא זכו הכהנים בעורה ואע'ג דאפשטיה לעור קודם זריקה </span>ול'ג כל שאין לו בבשר דההיא מאי בעיא לענין דם מרצה על העור הא ההיא בכהן טמא קאמר אלא  יט] רישיה דהך דלעיל מהך נקט ואותיב  הכי קתני רישא כל שלא זכה המזבח בבשרה כגון שאירע בו פסול קודם זריקה דלא היה כ] לה לבשר שעת היתר למזבח לא זכו הכהנים בעורה ולא פליג בין שהופשט קודם הפסול בין לא הופשט אלמא אע'ג דאפשטיה לעור קודם זריקה ונפסל הבשר ואח'כ זרק קאמר דלא זכו בעורה: <span class='five'>מני ר' אלעזר בר' שמעון היא. </span>דאמר לקמן <span class='mareimakom'>(דף קד.)</span> אין הדם מרצה על עור חלוץ בפני עצמו בלא בשר כגון אם נפסל הבשר ואין הדם מרצה עליו אף העור לא יצא מידי מעילה להיות ניתר לכהנים אחר הפשטן: 


lvr: 51
pgn: 103
dfh: b
trm: אתאן לרבי
txt:
<span class='five'>אתאן לרבי. </span>דפליג עליה דרבי אלעזר לקמן <span class='mareimakom'>(שם)</span> ואמר הדם מרצה על עור חלוץ בפני עצמו בלא הרצאת בשר: 


lvr: 51
pgn: 103
dfh: b
trm: ומודה רבי שאין הפשט קודם זריקה
txt:
<span class='five'>ומודה רבי שאין הפשט קודם זריקה. </span>אע'ג דאמר הדם מרצה על העור בפני עצמו היכא דאיתרמי דאיפשט קודם זריקה מודה הוא שאין כא] כהנים רגילין בכך שאסור לשהות הדם כל כך הלכך כב] נמי דקתני כל שלא זכה המזבח בבשרה לא זכו הכהנים בעורה טעמא משום דפסול דקודם זריקה קודם הפשט הוא כג] ומיהו היכא דאיתרמי דהפשיט קודם זריקה ונפסל אחר הפשט אע'פ שלא זכה מזבח בבשר יזכו הכהנים בעורה ומשנתינו דברה בהוה: 


lvr: 51
pgn: 103
dfh: b
trm: קודם שנראו כד] להפשט
txt:
<span class='five'>קודם שנראו כד] להפשט. </span>קודם זריקה אין עורותיהן לכהנים ואפי' הופשט ואח'כ נפסל וכל שכן כשהוא עם הבשר דאין דם מרצה על העור בלא בשר: 


lvr: 51
pgn: 103
dfh: b
trm: לאחר שנראו להפשט
txt:
<span class='five'>לאחר שנראו להפשט. </span>דהיינו לאחר זריקה עורותיהן לכהנים ואפי' עורו עם הבשר כשנפסל כדקאמר רבי אלעזר דכיון שנזרק הדם והורצה בשר שעה אחת יפשיטנו ועורו לכהנים: 


lvr: 51
pgn: 103
dfh: b
trm: על העור בפני עצמו
txt:
<span class='five'>על העור בפני עצמו. </span>אם הופשט ונפסל הבשר קודם זריקה וזרק הדם הותר העור דקסבר רבי אין עור פסול אלא הנפסל עם הבשר אבל הופשט קודם פסולו אפי' כה] קודם זריקה אתיא זריקה ושריא ליה וכל שכן כו] אחר הפשט ואחר זריקה אבל אם קודם הפשט נפסל ואפילו אחר זריקה הרי הוא כבשר:  רבי


lvr: 51
pgn: 104
dfh: a
trm: רבי אלעזר ברבי שמעון כו'
txt:
<span class='five'>רבי אלעזר ברבי שמעון כו'. </span>קסבר בזריקה כשרה תליא היתר העור אבל נפסל בשר קודם זריקה אין העור מותר ואפילו הופשט קודם פסולו: 


lvr: 51
pgn: 104
dfh: a
trm: אליבא דר' אליעזר כ'ע לא פליגי
txt:
<span class='five'>אליבא דר' אליעזר כ'ע לא פליגי. </span>כלומר מילתיה דרבי אלעזר ברבי שמעון דאמר לא הורצה ודאי פלוגתא היא דעל כרחך מודה הוא דאילו רבי אליעזר לא קאי כוותיה דהא קאמר יזרוק לכתחילה אף ע'פ שאין בשר כגון אבד או נשרף אלמא זריקה מעלייתא היא: 


lvr: 51
pgn: 104
dfh: a
trm: כי פליגי אליבא דרבי יהושע
txt:
<span class='five'>כי פליגי אליבא דרבי יהושע. </span>כלומר הא דאמר דמ'ד הורצה כר' אליעזר ולא כרבי יהושע ליתא דאפילו אליבא דרבי יהושע אמרה רבי למילתיה: ה'ג 


lvr: 51
pgn: 104
dfh: a
trm: עד כאן לא א'ר יהושע אלא בבשר דליכא פסידא לכהנים
txt:
<span class='five'>עד כאן לא א'ר יהושע אלא בבשר דליכא פסידא לכהנים. </span>ע'כ לא קאמר רבי יהושע אם אין בשר אין דם אלא לענין לעלות קרבן לבעלים לחובה דליכא פסידא לכהנים והתורה אמרה <span class='mareimakom'>(דברים יב)</span> הבשר והדם: 


lvr: 51
pgn: 104
dfh: a
trm: אבל לענין עור דאיכא פסידא דכהנים אפילו רבי יהושע מודה
txt:
<span class='five'>אבל לענין עור דאיכא פסידא דכהנים אפילו רבי יהושע מודה. </span>דלא מפסידנא להו שלא כדין ואם נשרף בשר או אבד קודם זריקה לכתחילה לא יזרוק וליכא פסידא דכהנים שהרי לא קרב הקרבן ואם עבר וזרק הדם הויא זריקה להתיר העור אע'פ שלא עלה לו הקרבן הקרבה הוי וקרינא ביה עור העולה אשר הקריב: 


lvr: 51
pgn: 104
dfh: a
trm: מידי דהוה יב] אדיעבד
txt:
<span class='five'>מידי דהוה יב] אדיעבד. </span>דקתני אם זרק הורצה הניחא גבי נטמא איכא למימר הציץ מרצה אבל גבי יוצא לא מרצה הציץ וקאמר אם זרק הורצה אלמא יג] ק'ל היה לו לרבי יהושע בדרשה זו דאם אין בשר אין דם דאם זרק הורצה הלכך גבי אבוד ושרוף נמי אע'ג דבדיעבד נמי פסול כדאמרינן בכיצד צולין <span class='mareimakom'>(פסחים עח:)</span> לענין עור מיהא מודה: 


lvr: 51
pgn: 104
dfh: a
trm: למצותן לא קאמר
txt:
<span class='five'>למצותן לא קאמר. </span>דהני הכשר מצותן בכך וכי קאמר ר' חנינא בנשרפין מחמת פסולן: 


lvr: 51
pgn: 104
dfh: a
trm: והאיכא קודם הפשט וקודם זריקה
txt:
<span class='five'>והאיכא קודם הפשט וקודם זריקה. </span>דבין לרבי בין לרבי אלעזר ברבי שמעון נשרף לרבי משום דקודם הפשט ולרבי אלעזר משום דקודם זריקה: 


lvr: 51
pgn: 104
dfh: a
trm: חלוץ קאמרי'
txt:
<span class='five'>חלוץ קאמרי'. </span>מימי לא ראיתי עור מופשט יוצא לבית השריפה והנפסל קודם הפשט עורו נשרף בבשרו ואין מפשיטים אותו: 


lvr: 51
pgn: 104
dfh: a
trm: והאיכא אחר הפשט קודם זריקה
txt:
<span class='five'>והאיכא אחר הפשט קודם זריקה. </span>דלרבי אלעזר ברבי שמעון יד] חלוץ ונשרף הוא: ומשני 


lvr: 51
pgn: 104
dfh: a
trm: ואב'א אפילו תימא כר' אלעזר בר'ש ומודה רבי שאין הפשט קודם זריקה
txt:
<span class='five'>ואב'א אפילו תימא כר' אלעזר בר'ש ומודה רבי שאין הפשט קודם זריקה. </span>אפילו תימא רבי חנינא כרבי אלעזר ס'ל ודקא קשיא לך הא איכא אירע בו טו] אחר הפשט קודם זריקה לא איתרמי בימיו דאפילו לרבי דאמר הדם מרצה על העור בפני עצמו מודה הוא דאין הפשט קודם זריקה טז] (ולא הורגלו בכך) וכל שכן לרבי אלעזר ברבי שמעון לא הורגלו בכך: 


lvr: 51
pgn: 104
dfh: a
trm: והאיכא נמצאת טריפה בבני מעיים
txt:
<span class='five'>והאיכא נמצאת טריפה בבני מעיים. </span> יז] לא נמצא פסולו עד שהופשט ופסול זה קודם זריקה וקודם הפשט היה בו דקס'ד דבין לרבי ובין לרבי אלעזר נשרף כדאמרן לרבי משום דקודם הפשט ולרבי אלעזר משום קודם זריקה: 


lvr: 51
pgn: 104
dfh: a
trm: מרצה
txt:
<span class='five'>מרצה. </span>הואיל ולא הוכר פסולו קודם הפשט לרבי וקודם זריקה לרבי אלעזר מרצה על העור והבשר ישרף כשאר פסולי קדשים: 


lvr: 51
pgn: 104
dfh: a
trm: אלא מאי קמ'ל רבי עקיבא
txt:
<span class='five'>אלא מאי קמ'ל רבי עקיבא. </span>כיון דשמעיה לרבי חנינא דאמר בשאר קדשים מרצה למה לי לאשמועינן יח] בכור: 


lvr: 51
pgn: 104
dfh: a
trm: דאפילו בגבולין
txt:
<span class='five'>דאפילו בגבולין. </span>בכור בעל מום הנשחט יט] בו במדינה על מומו ולא התירו הכתוב אלא באכילה כדכתיב <span class='mareimakom'>(דברים טו)</span> בשעריך תאכלנו אבל אם מת עורו אסור וטעון קבורה ואשמועינן רבי עקיבא דהיכא דלא ניכר כ] טריפתו עד לאחר הפשט שראה שחיטתו והפשיט עורו כאילו נזרק דמו במקדש ונמצא טריפה לאחר הפשט: 


lvr: 51
pgn: 104
dfh: a
trm: בשר בקבורה
txt:
<span class='five'>בשר בקבורה. </span> כא] דאין מאכילין קדשים לכלבים ושריפה ליכא דאין שריפה בקדשים אלא כב] כשהובאה לעזרה ונפסל לאחר שחיטה: 


lvr: 51
pgn: 104
dfh: a
trm: והעור בשריפה
txt:
<span class='five'>והעור בשריפה. </span>לא ידענא טעמא ונראה בעיני דל'ג כג] האי פירושא אלא ה'ג והלכה כדברי חכמים ותו לא מידי כד] ותוספתא זו גירסא דתלמידי כה] תרביצאי היא וטעו במה ששנינו במשנתינו במילתייהו דרבנן כו] לבית השריפה יצא ואני אומר דרבנן לאו אדר'ע קיימי דאיירי בבכור בגבולין אלא אדרבי חנינא קיימי דאיירי בקדשי המקדש: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 51
pgn: 104
dfh: a
trm: ומטמאין בגדים
txt:
<span class='five'>ומטמאין בגדים. </span> כז] לעסוקין בהן כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא טז)</span> והשורף אותם וגו': 


lvr: 51
pgn: 104
dfh: b
trm: ניתך הבשר
txt:
<span class='five'>ניתך הבשר. </span> יז] דגמרה שריפתן אין המסייע שוב בהן מטמא בגדים אבל מקמי הכי כל המסייעין בשעת שריפה מטמאין בגדים וכולה יליף יח] בגמרא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 51
pgn: 104
dfh: b
trm: ששם שורפים פסולי בשר קדשי קדשים
txt:
<span class='five'>ששם שורפים פסולי בשר קדשי קדשים. </span>שמחיצת אכילתן בעזרה ופסולי אימורים אפילו של קדשים קלים דהואיל והקטרת הכשירין בעזרה אף שריפת פסוליהן בעזרה כדילפינן בפסחים בפרק כל שעה <span class='mareimakom'>(דף כד.)</span> מבקדש באש תשרף: 


lvr: 51
pgn: 104
dfh: b
trm: בבשר דבר אכילה
txt:
<span class='five'>בבשר דבר אכילה. </span> כב] עולה או אימורין שהן לאכילת מזבח כג] אבל הני דלשריפה קיימי דלא אשכחן לה אלא או באכילת מזבח כדכתיב <span class='mareimakom'>(שמות כג)</span> לא ילין חלב חגי וגו' או באכילת אדם כדכתיב <span class='mareimakom'>(שם יב)</span> לא תותירו וגו': 


lvr: 51
pgn: 104
dfh: b
trm: ושוין שאם חישב כו'
txt:
<span class='five'>ושוין שאם חישב כו'. </span>ושוין ר'ש וחכמי' שנחלקו בפ' ב'ש כד]  <span class='mareimakom'>(לעיל מג.)</span> אם פיגול נוהג בחטאות הפנימיות שאם חישב לאכול מבשר הפרים למחר או אם חישב בשחיטה על מנת לשורפן חוץ לג' מחנות למחר לא עשה כלום דמחשבת אכילה בדבר שדרכו לאכול בעינן והני לאו דרכן לאכול וגבי שריפה נמי אע'ג דכי אורחיה חשיב אכילת מזבח או אכילת אדם בעינן לפגל ומ'ד פיגול נוהג בפנימיים כגון אם חישב על הקטרת אימורים כה] להקריבו למחר: 


lvr: 51
pgn: 104
dfh: b
trm: א'ר ירמיה בר אבא
txt:
<span class='five'>א'ר ירמיה בר אבא. </span>כי קא מיבעיא ליה אליבא דמאן דפסיל בשר קדשים קלים שיצא לפני זריקת דמים משום דעדיין לא הגיע זמנו לצאת בפרק כל התדיר <span class='mareimakom'>(לעיל פט:)</span> הכא מאי מי אמרינן הני מילי בבשר קדשים קלים דאין סופן חובה לצאת אבל הני שסופן כט] לצאת חובה לא מיפסלי ביציאתן: 


lvr: 51
pgn: 104
dfh: b
trm: מהו
txt:
<span class='five'>מהו. </span>מי הוי יציאה לא] לטמא את המתעסקין בהוצאת רובן או לב] לא הוי יציאה מי אמרינן שדי מיעוטא דאבר  בתר


lvr: 51
pgn: 105
dfh: a
trm: אלא שיצא חציו
txt:
<span class='five'>אלא שיצא חציו. </span>של פר ברוב אבר בחצי הפר  יז] (הג'ה) יצא רוב אחד מן האברים ומיעוטו בחצי הפר שבפנים האי מיעוטא דאבר שנשאר בפנים בתר רובא דאבר שיצא שדינן ליה והוה ליה כמאן דנפק ואשתכח רוב בהמה מבחוץ: 


lvr: 51
pgn: 105
dfh: a
trm: או דלמא בתר בהמה
txt:
<span class='five'>או דלמא בתר בהמה. </span>דמיחבר בה והיכא דאיתא שדינן לה ואע'ג דלאו רובא דבהמה  יח] היא אלא פלגא וליכא למימר כדאמרן לעיל יט] שבקינן רובא דבהמה אפילו הכי כיון דאין האבר נתוק לא אזלינן ביה בתר רובא ולא הויא יציאה ואם נטמא הפר שורפו בפנים: 


lvr: 51
pgn: 105
dfh: a
trm: הנך דאיכא גוואי נמי נטמאו
txt:
<span class='five'>הנך דאיכא גוואי נמי נטמאו. </span>דהא יציאה לענין טומאת בגדים בפרים כתיבא יוציא אל מחוץ למחנה ושרפו וגו' ומיניה ילפינן לקמן בפירקין <span class='mareimakom'>(דף קה:)</span> לומר לך כיון שיצא הפר חוץ למחנה אחת מטמא בגדים אע'פ דלא נפוק גברי נטמאו אלא לאו משום דאמר דאי הדר הדור וכל שכן אלו שמוחזרים ועומדין שהרי לא יצאו: 


lvr: 51
pgn: 105
dfh: a
trm: הא בעינן ואחר יבא אל המחנה
txt:
<span class='five'>הא בעינן ואחר יבא אל המחנה. </span>אלמא קרא בדנפיק לבראי קאי דכל כמה דלא נפק לא קרינא ביה ואחר יבא וכיון דלא קרינא ביה ואחר יבא לא קרינא ביה יכבס בגדיו: ופרכינן 


lvr: 51
pgn: 105
dfh: a
trm: אלא ר' אלעזר היכי בעי לה
txt:
<span class='five'>אלא ר' אלעזר היכי בעי לה. </span>דכיון דבהכי תליא מילתא מכי נפק קרינא ביה יכבס בגדיו ואי אהדרינהו ואתו אחריני לאפוקינהו אפי' חשבת להו מוציאין לא מטמאו הנך בתראי עד דנפקי דהא לא קרינא בהו ואחר יבא: 


lvr: 51
pgn: 105
dfh: a
trm: דנקיטי לה בבקולסי
txt:
<span class='five'>דנקיטי לה בבקולסי. </span>שאחזום במקלות ועומדין מבחוץ להוציאם לאחר שחזרו וקמיבעיא ליה מי אמרינן כיון שיצאו חוץ לעזרה כל העסוקים בהן מכאן ואילך חוץ לעזרה מטמאין בגדים או דלמא כיון דהדור הדור ועד דנפקי לא מטמאו: בקולסי בלשון הש'ס ירושלמי מקל וראיתי דוגמתו כא] בצילמי תרח נטל בקולסא ותברינון: 


lvr: 51
pgn: 105
dfh: a
trm: השורף פרה אדומה ופרים הנשרפים מטמאין בגדים
txt:
<span class='five'>השורף פרה אדומה ופרים הנשרפים מטמאין בגדים. </span>פרה בהדיא כתיב בה <span class='mareimakom'>(במדבר יט)</span> פרים פר כהן משיח ופר העדה כב] ופר יום הכיפורים גמרי מקרא יתירא דחטאת חטאת בשילהי כל הזבחים שנתערבו <span class='mareimakom'>(לעיל פג.)</span> ופר יוה'כ בהדיא כתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא טז)</span> : 


lvr: 51
pgn: 105
dfh: a
trm: והן אינן מטמאין בגדים
txt:
<span class='five'>והן אינן מטמאין בגדים. </span>פרה ופרים עצמן אין מטמאין בגדים הנוגעין בהן בלא מתעסקין אבל מטמאין אוכלין ומשקין הנוגעין בהן ולקמן מפרש טעמא: 


lvr: 51
pgn: 105
dfh: a
trm: כדתנא דבי ר' ישמעאל מה זרעים שאין סופן לטמא טומאה חמורה
txt:
<span class='five'>כדתנא דבי ר' ישמעאל מה זרעים שאין סופן לטמא טומאה חמורה. </span>כגון אדם ובגדים: כג] 


lvr: 51
pgn: 105
dfh: a
trm: אף כל שאין סופו לטמא כו'
txt:
<span class='five'>אף כל שאין סופו לטמא כו'. </span>כגון שאר אוכלין אבל הני פרה ופרים ושעיר הואיל וסופן לטמא אדם ובגדים כגון המתעסקין בהן אין צריכין הכשר טומאה הלכך מטמאו מחיים ואע'ג דלא כד] איטמויי שאר בעלי חיים דעלמא: 


lvr: 51
pgn: 105
dfh: a
trm:
אלא לרבנן אי דאית להו דתנא דבי רבי ישמעאל אפי' שעיר המשתלח ואי לית להו דתנא דבי רבי ישמעאל פרה ופרים מנא להו

txt:
<span class='five'>אלא לרבנן אי דאית להו דתנא דבי רבי ישמעאל אפי' שעיר המשתלח ואי לית להו דתנא דבי רבי ישמעאל פרה ופרים מנא להו. </span>הרי טהורין הן ולא נאמרה בהן טומאה אלא למתעסקים בהן: 


lvr: 51
pgn: 105
dfh: a
trm: אמרי במערבא צריכין הכשר טומאה ממקום אחר
txt:
<span class='five'>אמרי במערבא צריכין הכשר טומאה ממקום אחר. </span>הא דתנא דבי רבי ישמעאל ה'ק כל שאין סופו לטמא טומאה חמורה צריך הכשר טומאה ממקום אחר שיגע בשרץ או בנבילה ולא שיטמאו מאיליו אבל מי שסופו לטמא טומאה חמורה אין צריך ליגע בטומאה ומטמא טומאת אוכלין מאיליו כגון פרה ופרים אבל חזי לטומאה מיהת בעלמא בעינן ולא בעלי חיים דלא אשכחן בבהמות בעלי חיים מטמאין: 


lvr: 51
pgn: 105
dfh: a
trm: מהו שיטמאו בפנים אוכלין ומשקין
txt:
<span class='five'>מהו שיטמאו בפנים אוכלין ומשקין. </span>הואיל ועדיין לא הגיעו להיות מטמאין טומאה חמורה לא מטמאו טומאה קלה או דלמא הואיל וסופן לטמא לכשיצאו מטמאו: 


lvr: 51
pgn: 105
dfh: a
trm: מהו שיטמא
txt:
<span class='five'>מהו שיטמא. </span>לרבי מאיר אוכלין ומשקין בכזית לרבנן לא תיבעי לך דאמרי מידי דחזי לטומאה בעינן ובכזית אין לזו טומאה אלא בבית הבליעה אבל לענין מגע ליכא שיעורא בכזית אלא לרבי מאיר דאמר כל שסופו לטמא טומאה חמורה אין צריך ראויה לטומאה מהו שתטמא בכזית מאליה: 


lvr: 51
pgn: 105
dfh: a
trm: דמחתא על ארעא לא תיבעי לך
txt:
<span class='five'>דמחתא על ארעא לא תיבעי לך. </span>דלא מיטמאה דהא אכתי לא הוגעה לסוף טומאה חמורה שמא לא תיכנס לבית הבליעה לעולם: 


lvr: 51
pgn: 105
dfh: a
trm: דנקט בפומיה לא תיבעי לך
txt:
<span class='five'>דנקט בפומיה לא תיבעי לך. </span>דאם היו אוכלים אחרים לתוך פיו כו] מטמאתן דהא הגיעה לטומאה חמורה בהאי שיעורא כי תיבעי לך כו':  הכי


lvr: 51
pgn: 105
dfh: b
trm: אמר ליה מחוסר קריבה לאו כמחוסר מעשה דמי</span>: יז] <span class='five'>צריכה מחשבה
txt:
<span class='five'>אמר ליה מחוסר קריבה לאו כמחוסר מעשה דמי</span>:  יז] <span class='five'>צריכה מחשבה. </span>להצטרף פחות מכזית ממנה להשלים פחות מכביצה אוכלין לקבל טומאת אוכלין במגע: 


lvr: 51
pgn: 105
dfh: b
trm: ואינה צריכה הכשר
txt:
<span class='five'>ואינה צריכה הכשר. </span>לטמא לא למים ולא למגע שרץ שמאליה מטמאה הואיל וסופה לטמא טומאה חמורה: 


lvr: 51
pgn: 105
dfh: b
trm: ומטמאה טומאת אוכלין בכביצה
txt:
<span class='five'>ומטמאה טומאת אוכלין בכביצה. </span>מדקתני צריכה מחשבה ואינה צריכה הכשר אלמא בדנקיט ליה בידיה עסקינן דאי מחתא אארעא אמאי אינה צריכה הכשר ואי דנקט לה בפומיה אמאי צריכה מחשבה אין לך מחשבה גדולה מזו וקתני כביצה אין כזית לא: ה'ג 


lvr: 51
pgn: 105
dfh: b
trm: שחיטתה ומליקתה מטהרת טריפתה מטומאתה</span>: <span class='five'>האי סברא ר' מאיר
txt:
<span class='five'>שחיטתה ומליקתה מטהרת טריפתה מטומאתה</span>: <span class='five'>האי סברא ר' מאיר. </span>בפרק חטאת העוף <span class='mareimakom'>(לעיל סט.)</span>: 


lvr: 51
pgn: 105
dfh: b
trm: נבלת עוף טהור לר' מאיר
txt:
<span class='five'>נבלת עוף טהור לר' מאיר. </span>דמטמא טומאת אוכלין מאליה בכזית מונין בו ראשון ושני או לא: 


lvr: 51
pgn: 105
dfh: b
trm: כל היכא דלא מטמא אדם במגע אין מונין בו ראשון ושני
txt:
<span class='five'>כל היכא דלא מטמא אדם במגע אין מונין בו ראשון ושני. </span>דגמר משרץ דכתיב ביה מנין ראשון ושני דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יא)</span> כל אשר בתוכו יטמא דהוה ליה הכלי ראשון והאוכל שני ונבלת עוף טהור לא מטמא אדם במגע: 


lvr: 51
pgn: 105
dfh: b
trm: חיבורי אוכלין על ידי משקין
txt:
<span class='five'>חיבורי אוכלין על ידי משקין. </span>חצי זית נבלה מכאן וחצי זית נבלה מכאן ומשקה טופח באמצע ונוגע בשניהם מחברן לטמא אוכלין ומשקין הנוגעים באחד מן החצאין האלו: 


lvr: 51
pgn: 105
dfh: b
trm:
להלן אתה נותן להם שלש מחנות וכאן מחנה אחת א'כ למה נאמר אל מחוץ למחנה לומר לך כיון שיצא חוץ למחנה אחת מטמאים בגדים </span>והא מתניא בת'כ גבי פר יוה'כ דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא טז)</span> ואת פר החטאת ואת שעיר החטאת אשר הובא וגו' וקמתמה תנא יח] 

txt:
<span class='five'>להלן אתה נותן להם שלש מחנות וכאן מחנה אחת א'כ למה נאמר אל מחוץ למחנה לומר לך כיון שיצא חוץ למחנה אחת מטמאים בגדים </span>והא מתניא בת'כ גבי פר יוה'כ דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא טז)</span> ואת פר החטאת ואת שעיר החטאת אשר הובא וגו' וקמתמה תנא יח] ואמר להלן בפר העדה וכהן משיח אתה נותן להם מקום שריפתן חוץ לשלש מחנות כדיליף לקמיה וכאן אתה אומר אל מחוץ למחנה ושרפו דמשמע ששורפן חוץ לעזרה מיד בהר הבית והלא אף אלו פנימיים ואייתי לכולהו כי הדדי בריבויא דחטאת החטאת בשילהי כל הזבחים ואמר נמי בפ' בית שמאי <span class='mareimakom'>(לעיל לט.)</span> לפר זה פר יום הכיפורים: <span class='five'>אם כן למה נאמר אל מחוץ למחנה. </span>לענין טומאת בגדים דכתיבי בקרא דבתריה קאמר <span class='mareimakom'>(ויקרא טז)</span> אל מחוץ למחנה והשורף אותם יכבס בגדיו: 


lvr: 51
pgn: 105
dfh: b
trm: מחוץ למחנה בדשן
txt:
<span class='five'>מחוץ למחנה בדשן. </span>בהוצאת דשן המזבח והוציא את הדשן אל מחוץ למחנה <span class='mareimakom'>(שם ו)</span> : 


lvr: 51
pgn: 105
dfh: b
trm: שאין ת'ל
txt:
<span class='five'>שאין ת'ל. </span>אין מלמד כלום דאנא ידענא דאל מחוץ למחנה מוציאין אותו דכתיב בפרים הנשרפים <span class='mareimakom'>(שם ד)</span> אל שפך הדשן וכתיב בהו אל  מחוץ יט] : 


lvr: 51
pgn: 105
dfh: b
trm: ור' שמעון
txt:
<span class='five'>ור' שמעון. </span>דאמר במתני' אין מטמאין בגדים עד שיוצת האור ברובו האי מחוץ למחנה דכתיב בפר ושעיר של יום הכיפורים מאי עביד ליה: 


lvr: 51
pgn: 105
dfh: b
trm: ונאמר להלן
txt:
<span class='five'>ונאמר להלן. </span>בפרה אדומה <span class='mareimakom'>(במדבר יט)</span> והוציא אותה אל מחוץ: 


lvr: 51
pgn: 105
dfh: b
trm: מה להלן
txt:
<span class='five'>מה להלן. </span>בפרה אדומה במזרחו של ירושלים דכתיב בה והזה אל נוכח פני אהל מועד אלמא עומד במזרח ופניו למערב כנגד פתחו של היכל שהוא בכותל מזרחי ופתחו למזרח  אף


lvr: 51
pgn: 106
dfh: a
trm: אבית הדשן
txt:
<span class='five'>אבית הדשן. </span>צריך שיקדים לשם דשן  יד] מזבח שיהא נקרא קודם לכן מקום שפך הדשן מכלל דלת'ק לא צריך: 


lvr: 51
pgn: 106
dfh: a
trm: רבי אליעזר בן יעקב היא
txt:
<span class='five'>רבי אליעזר בן יעקב היא. </span>דאמר לא אשמועינן על שפך אלא שיהא מקומו מדרון שיהא דשנו משתפך: 


lvr: 51
pgn: 106
dfh: a
trm: ודילמא במקומו משופך הוא דפליגי
txt:
<span class='five'>ודילמא במקומו משופך הוא דפליגי. </span>ומודה רבי אליעזר בן יעקב שיקדים שם דשן אלא דבעי נמי מקומו משופך: 


lvr: 51
pgn: 106
dfh: a
trm: השורף
txt:
<span class='five'>השורף. </span>המתעסק בצרכי שריפתן טו] כגון המסייע בשעת שריפה והאי תנא אית ליה כרבי שמעון דאין מטמאין בגדים עד שיוצת בהן האור: 


lvr: 51
pgn: 106
dfh: a
trm: דשוייה חרוכא
txt:
<span class='five'>דשוייה חרוכא. </span>דהוי ניתך הבשר ואפר מיהא לא  טז] הוה לתנא קמא מטמאין עד שיעשו אפר דאותם קרינא בהו אבל אפר לא מיקרי ולרבי יז] אלעזר ברבי שמעון אין מטמאין בגדים:  הדרן עלך טבול יום 


lvr: 51
pgn: 106
dfh: a
trm: חייב על השחיטה וחייב על העלייה
txt:
<span class='five'>חייב על השחיטה וחייב על העלייה. </span>שהן שני גופי עבירה דתרוייהו כתיבי אשר ישחט ואשר יעלה <span class='mareimakom'>(ויקרא יז)</span> : 


lvr: 51
pgn: 106
dfh: a
trm: שלא העלה אלא דבר פסול
txt:
<span class='five'>שלא העלה אלא דבר פסול. </span>ואנן מתקבל בפנים בעינן דכתיב ואל פתח אהל מועד לא יביאנו <span class='mareimakom'>(שם)</span> : 


lvr: 51
pgn: 106
dfh: a
trm: הטמא שאכל כו'
txt:
<span class='five'>הטמא שאכל כו'. </span>משום דפליגי ר' יוסי הגלילי ורבנן בתרוייהו ודמו הנך פלוגתא להדדי תנינהו גבי הדדי: 


lvr: 51
pgn: 106
dfh: a
trm: כיון שנגע בו טמאוהו
txt:
<span class='five'>כיון שנגע בו טמאוהו. </span>ואפ'ה  יט] [כי] הדר אכיל ליה מחייב ומה לי נטמא בשר על ידו מה לי נטמא ע'י אחרים: 


lvr: 51
pgn: 106
dfh: a
trm: שאינו חייב אלא על טומאת הגוף
txt:
<span class='five'>שאינו חייב אלא על טומאת הגוף. </span>כדכתיב וטומאתו עליו ונכרתה ודרשינן בפ' בית שמאי <span class='mareimakom'>(לעיל דף מג.)</span> בטומאת הגוף הכתוב מדבר מי שטומאה פורחת ממנו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> שחיטה והעלאה ב' פרשיות סמוכות זו לזו באחרי מות: 


lvr: 51
pgn: 106
dfh: a
trm: אלא אזהרה מנלן
txt:
<span class='five'>אלא אזהרה מנלן. </span>דקא מחייבינן ליה כ] עליה חטאת שאין חטאת באה אלא על לאו וכרת כדתנן הפסח והמילה מצות עשה ואין חייבין עליהן חטאת במסכת כריתות <span class='mareimakom'>(דף ב.)</span>: 


lvr: 51
pgn: 106
dfh: a
trm: למרקוליס
txt:
<span class='five'>למרקוליס. </span>אע'פ שעבודתו דרך בזיון לסקלו באבנים וזה עובדו דרך כבוד ולא קרינא ביה איכה יעבדו ואעשה כן ואפ'ה מניין שהוא חייב: 


lvr: 51
pgn: 106
dfh: a
trm: קרי ביה ולא יזבחו וקרי ביה ולא עוד
txt:
<span class='five'>קרי ביה ולא יזבחו וקרי ביה ולא עוד. </span>דאי לכדרבי אלעזר לכתוב ולא עוד את זבחיהם לשעירים והאי דכתיב ולא יזבחו לאזהרת שחוטי חוץ אתא דסמיך לההיא פרשתא: 


lvr: 51
pgn: 106
dfh: a
trm: ע'כ
txt:
<span class='five'>ע'כ. </span>עד המקרא הזה דלא יזבחו כל הענין העליון  כא] שנענש כרת על שחיטת חוץ ועל העלאת חוץ: 


lvr: 51
pgn: 106
dfh: a
trm: מדבר בקדשים שהקדישן בשעת איסור הבמות
txt:
<span class='five'>מדבר בקדשים שהקדישן בשעת איסור הבמות. </span>משהוקם המשכן דאילו הנך דהוקדשו מעיקרא אי לא מרבי להו קרא בהדיא מסתמא לא שמעינן להו:  שהרי


lvr: 51
pgn: 106
dfh: b
trm: מכאן ואילך כו'
txt:
<span class='five'>מכאן ואילך כו'. </span>שנאמר למען אשר יביאו וגו' דמדכתיב אשר הם זובחים משמע שהיו עומדים לישחט בבמה ומכאן ואילך והביאום לה': 


lvr: 51
pgn: 106
dfh: b
trm: שכן אסורין במשהו
txt:
<span class='five'>שכן אסורין במשהו. </span>לאכילה בכעדשה כדתניא במעילה בגמרא בפרק קדשי מזבח <span class='mareimakom'>(דף טז:)</span> ולא תשקצו את נפשותיכם בבהמה ובעוף וגו' פתח הכתוב באכילה וסיים בטומאה לומר לך כשיעור טומאתן של שרצים טמאים שיעור אכילתן של כל השרצים דהא כולהו כייל להו בהאי קרא ובכל אשר תרמוש האדמה וגו' ושיעור טומאתן נפקא לן בהכל חייבים <span class='mareimakom'>(חגיגה דף יא:)</span> שכן חומט תחילת ברייתו בכעדשה: 


lvr: 51
pgn: 106
dfh: b
trm: שכן תופסת את דמיה
txt:
<span class='five'>שכן תופסת את דמיה. </span>באיסורא כדתניא במסכת סוכה <span class='mareimakom'>(דף מ:)</span> קדש תהיה לכם מה קדש תופס את דמיו אף שביעית תופסת את דמיה: 


lvr: 51
pgn: 106
dfh: b
trm: מכללו
txt:
<span class='five'>מכללו. </span>חלב הותר מכללו בחיה ובכולהו נמי איכא למיפרך הא פירכא ומש'ה איצטריך אזהרה בחלב: 


lvr: 51
pgn: 106
dfh: b
trm: אי קשיא
txt:
<span class='five'>אי קשיא. </span> יד] בהאי דאייתינא אזהרה לשחוטי חוץ בהאי ק'ו הא קשיא לי הא דתנן בפרק קמא דכריתות <span class='mareimakom'>(דף ב.)</span> דקחשיב ל'ו כריתות להתחייב עליהם חטאת וקתני והפסח והמילה כרת שלהם על מצות עשה היא באה ואין חייבין חטאת על שגגתה דחטאת אינה באה אלא על לאו וכרת כדכתיב אשר לא תעשינה <span class='mareimakom'>(ויקרא ד)</span> : 


lvr: 51
pgn: 106
dfh: b
trm: אפילו למ'ד
txt:
<span class='five'>אפילו למ'ד. </span>במסכת מכות עונשין מדין ק'ו מודה דאין מזהירין מן הדין דתניא בפ'ק דמכות <span class='mareimakom'>(דף ה:)</span> איש כי יקח את אחותו וגו' אין לי אלא בת אביו שלא בת אמו בת אמו שלא בת אביו בת אביו ובת אמו מנין תלמוד לומר ערות אחותו גילה והלא קל וחומר הוא למדתה שאין עונשין מן הדין וכן לענין אזהרת ערות אחותך בת אביך וגו' אין לי כו' עד שאין מזהירין מן הדין ופליגי תנאי בפ' בתרא ואיכא דדריש להאי אחותו גילה דגבי עונש לדרשא טז] ועונש דבת אביו ובת אמו קסבר עונשין מן הדין ואילו אחותך היא דגבי אזהרה דילפינן מיניה אין מזהירין מן הדין דלא אפנייה לדרשא אחריתי: 


lvr: 51
pgn: 106
dfh: b
trm: אתיא הבאה הבאה
txt:
<span class='five'>אתיא הבאה הבאה. </span>שחיטה מהעלאה כתיב בשחיטה <span class='mareimakom'>(ויקרא יז)</span> לא הביאו וכתיב בהעלאה <span class='mareimakom'>(שם)</span> לא יביאנו וגזירה שוה הואיל ומופנה היא לכך הרי היא יז] כמי שמפרש בה ואין זה מן הדין כק'ו שאדם דן מעצמו:  ה'ג


lvr: 51
pgn: 107
dfh: a
trm: דאמר רבי יונה אמר קרא שם תעלה עולותיך ושם תעשה
txt:
<span class='five'>דאמר רבי יונה אמר קרא שם תעלה עולותיך ושם תעשה. </span>איתקש שאר עשיות להעלאה מה העלאה לא ענש אלא אם כן הזהיר אף שחיטה לא ענש אלא א'כ הזהיר: 


lvr: 51
pgn: 107
dfh: a
trm: אשכחן מוקטרי יב] בפנים שהעלן בחוץ
txt:
<span class='five'>אשכחן מוקטרי יב] בפנים שהעלן בחוץ. </span>שחוטי פנים שהיו עומדים להקטירן בפנים יג] והעלו בחוץ חייב כדכתיב בהעלאה <span class='mareimakom'>(ויקרא יז)</span> ואל פתח אהל מועד לא יביאנו בראויין להביאן לפנים ולהעלותן הכתוב מדבר: 


lvr: 51
pgn: 107
dfh: a
trm: ואליהם תאמר
txt:
<span class='five'>ואליהם תאמר. </span>זהו תחילת פרשת העלאה וסמוכה לפרשת שחוטי חוץ על הראשונים דמשתעי בשחוטי חוץ  יד] שאמר שאם העלו בחוץ חייב ועליהם קרינן: 


lvr: 51
pgn: 107
dfh: a
trm: אלא כדתנא דבי ר' ישמעאל ואליהם תאמר לערב פרשיות
txt:
<span class='five'>אלא כדתנא דבי ר' ישמעאל ואליהם תאמר לערב פרשיות. </span>וי'ו מוסיף על ענין ראשון ומערב הפרשיות לומר שאף שחוטי חוץ שהעלן בחוץ חייב: 


lvr: 51
pgn: 107
dfh: a
trm: ל'ו כריתות בתורה
txt:
<span class='five'>ל'ו כריתות בתורה. </span>וקחשיב התם המעלה בחוץ והוינן בה מניינא למה לי ואמר רבי יוחנן שאם עשאן כולן בהעלם אחד חייב על כל אחת ואחת הא תרתי נינהו לחיובא המעלה איברי פנים והמעלה איברי חוץ דכיון דגמרת להו בהיקשא או בגזירה שוה הוה ליה כל חד וחד גוף עבירה וחייב על כל אחת ואחת אפילו בהעלם אחד וניתני שלשים ושבע והא ליכא לשנויי שם העלאה קתני כי היכי דקא חשיב המחלל את השבת טז] והעובד עבודת כוכבים בחדא ואע'ג דטובא חיובי איכא דהכי שנינו בכריתות ואקשינן עלה  שבת יז] ועבודת כוכבים [ומשני] תנא חילוקין שלהן במקומן דתנן במסכת שבת <span class='mareimakom'>(דף עג.)</span> אבות מלאכות ארבעים חסר אחת ודעבודת כוכבים תנינא בסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף ס:)</span> אחד העובד ואחד הזובח ואחד המקטר ואחד המנסך אבל יח] הכא לא תנא בהדיא המעלה איברי פנים והמעלה איברי חוץ ואף על גב דאיכא למשמע מפלוגתא דרבי יוסי הגלילי ורבנן בהדיא מיהא לא תנינהי בתרתי: 


lvr: 51
pgn: 107
dfh: a
trm: והא דתנן
txt:
<span class='five'>והא דתנן. </span>לקמן במתניתין <span class='mareimakom'>(דף קי.)</span> הזורק יט] [מקצת] דמים בחוץ שלא נתן ארבע מתנות אלא מתנה אחת חייב דהויא זריקה בפנים דכוותיה דתנן <span class='mareimakom'>(לעיל דף לו:)</span> כל הניתנין על מזבח החיצון שנתנן במתנה אחת כיפר: 


lvr: 51
pgn: 107
dfh: a
trm: ואינו חייב על החסר
txt:
<span class='five'>ואינו חייב על החסר. </span>לקמן פליגי בה איכא למאן דאמר על אבר חסר ואיכא למאן דאמר על בהמה חסירה עד שיעלה כא] כל הבהמה ואיכא למאן דאמר על הקטרה חסירה כגון פחות מכזית: 


lvr: 51
pgn: 107
dfh: a
trm: חד למוקטרי פנים כו'
txt:
<span class='five'>חד למוקטרי פנים כו'. </span>דאי כתב חד הוה אמינא הני מילי מוקטרי חוץ אבל מוקטרי פנים מיחייב דהא מהדרינן פוקעין דחסרו אלמא הקטרה היא: 


lvr: 51
pgn: 107
dfh: a
trm: ור'ע סבר מוקטרי פנים
txt:
<span class='five'>ור'ע סבר מוקטרי פנים. </span>שחוטי פנים שחסרו כגון פקעו מעל האור והעלן בחוץ חייב דהא מהדרינן פוקעין: 


lvr: 51
pgn: 107
dfh: a
trm: ור' ישמעאל נפקא ליה מאו אשר ישחט
txt:
<span class='five'>ור' ישמעאל נפקא ליה מאו אשר ישחט. </span>אע'ג דאיצטריך מחוץ למחנה כדלקמן אפילו הכי אשר ישחט יתירא הוא דמצי למיכתב כב] אל מחוץ למחנה אייתר ליה אשר ישחט לרבות שחיטת העוף: 


lvr: 51
pgn: 107
dfh: a
trm: ההוא מיבעיא ליה כג] השוחט העוף חייב ואינו חייב על המולק
txt:
<span class='five'>ההוא מיבעיא ליה כג] השוחט העוף חייב ואינו חייב על המולק. </span>והילכך איצטריכו תרוייהו דאי כתיב אשר ישחט לרבות שחיטת העוף הוה אמינא כל שכן מליקה שהיא דרך הכשירו בפנים להכי כתיב דם שפך לרבות את העוף והדר כתיב אשר ישחט למעוטי מולק: 


lvr: 51
pgn: 107
dfh: a
trm: לגזירה שוה
txt:
<span class='five'>לגזירה שוה. </span>מפורשת ביש נוחלין <span class='mareimakom'>(ב'ב דף קכ:)</span> ובנדרים בפרק בתרא <span class='mareimakom'>(דף עח.)</span>: 


lvr: 51
pgn: 107
dfh: a
trm: מה לשחיטה שכן פוסלת בפסח ששחטו שלא לאוכלין
txt:
<span class='five'>מה לשחיטה שכן פוסלת בפסח ששחטו שלא לאוכלין. </span>כגון לחולה וזקן שאין יכול לאכול כזית כדכתיב <span class='mareimakom'>(שמות יב)</span> איש לפי אכלו תכוסו תאמר בקומץ מנחה דלא שייך כד] פסול שלא לאוכליו ובקבלה נמי אפילו בפסח לא מיפסלא כדאמרן בפרק תמיד נשחט <span class='mareimakom'>(פסחים דף סא.)</span> רבי אומר לשון סורסי הוא זה כאדם שאומר כה] כוס לי טלה זה דבשחיטה לחודה הוא דפסלה מחשבת אוכלין: 


lvr: 51
pgn: 107
dfh: a
trm: תיתי מזריקה
txt:
<span class='five'>תיתי מזריקה. </span>דלא פסלה שלא לשם אוכלין בפסח ומחייב עלה בחוץ וה'ה לקמיצה וקבלה: 


lvr: 51
pgn: 107
dfh: a
trm: שכן זר חייב עליה מיתה
txt:
<span class='five'>שכן זר חייב עליה מיתה. </span>מה שאין כן בקמיצה וקבלה דבעינן עבודה תמה ולא עבודה שיש אחריה עבודה כדאמרינן פרק בראשונה בסדר יומא <span class='mareimakom'>(דף כד.)</span> והני תרוייהו יש אחריהן עבודה:  תיתי


lvr: 51
pgn: 107
dfh: b
trm: תיתי מבינייא
txt:
<span class='five'>תיתי מבינייא. </span>משחיטה וזריקה דכי פרכת מה לשחיטה שכן פוסלת שלא לשם אוכלין בפסח זריקה תוכיח מה לזריקה שכן זר חייב עליה מיתה שחיטה תוכיח וחזר הדין הצד השוה שבהן שהן עבודה וחייבין עליהן בחוץ אף אני אביא קמיצה וקבלה שהן עבודה ויתחייב עליהן בחוץ: 


lvr: 51
pgn: 107
dfh: b
trm: אם כן
txt:
<span class='five'>אם כן. </span> יח] דמייתי מבינייא לחייב בחוץ על עבודות שאינם מפורשות בפרשה ויש להביאן במה הצד לא יאמר בזריקה ותיתי מבינייא משחיטה והעלאה: ה'ג 


lvr: 51
pgn: 107
dfh: b
trm: להכי כתבה קרא דלא אתיא מבינייא
txt:
<span class='five'>להכי כתבה קרא דלא אתיא מבינייא. </span>למימר דאע'ג דאתיא מבינייא לא תיתי מבינייא: 


lvr: 51
pgn: 107
dfh: b
trm: שחט וזרק בהעלם אחד לר' ישמעאל
txt:
<span class='five'>שחט וזרק בהעלם אחד לר' ישמעאל. </span>דנפקא ליה זריקה מדם  שפך יט] בעונש של שחיטה: 


lvr: 51
pgn: 107
dfh: b
trm: לר'ע
txt:
<span class='five'>לר'ע. </span> יט] נפקא ליה מאו זבח דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יז)</span> גבי העלאה: 


lvr: 51
pgn: 107
dfh: b
trm: שם תעלה ושם תעשה
txt:
<span class='five'>שם תעלה ושם תעשה. </span>הזכיר העלאה לבדה והשאר כללן בעשיה אחת למימרא דלא מחייב אכולהו אלא חדא: 


lvr: 51
pgn: 107
dfh: b
trm: פלגינהו קרא
txt:
<span class='five'>פלגינהו קרא. </span>הוציא העלאה מכלל שאר עשיות למימרא דמחייב עלה באפי נפשה ואשארא באפי נפשייהו: 


lvr: 51
pgn: 107
dfh: b
trm: שחט וזרק והעלה לד'ה
txt:
<span class='five'>שחט וזרק והעלה לד'ה. </span>בין לר' ישמעאל בין לר'ע חייב שתים לר' ישמעאל כיון כ] דכולם בהעלם [אחד] מחייב בהעלאה חדא דאית לה קרא בהדיא ואשחיטה וזריקה חדא דמחד קרא נפקי ולר'ע אשחיטה מיחייב חדא כא] והעלאה וזריקה חדא ובהא לא פליג אביי אדר' אבהו דלאביי נמי לדברי הכל חייב שתים חדא אהעלאה וחדא אשאר עשיות: כב] 


lvr: 51
pgn: 107
dfh: b
trm: ת'ר או אשר ישחט מחוץ למחנה יכול עד שישחט חוץ לשלש מתנות
txt:
<span class='five'>ת'ר או אשר ישחט מחוץ למחנה יכול עד שישחט חוץ לשלש מתנות. </span>ונילף גז'ש מפרים הנשרפים כדילפינן בהרוגי ב'ד בסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף מב:)</span>: 


lvr: 51
pgn: 107
dfh: b
trm: אי במחנה יכול אף במחנה שכינה
txt:
<span class='five'>אי במחנה יכול אף במחנה שכינה. </span>אלא ששינה מקום שחיטתו כגון שחט עולה בדרום יהא חייב: 


lvr: 51
pgn: 107
dfh: b
trm: מה להלן
txt:
<span class='five'>מה להלן. </span>מיוחד שאינו ראוי לשחיטת שום זבח אף במחנה כגון במחנה לויה שאינו ראוי לשחיטה  כג] לשום זבח: 


lvr: 51
pgn: 107
dfh: b
trm: נכתוב קרא במחנה ואל מחוץ למחנה
txt:
<span class='five'>נכתוב קרא במחנה ואל מחוץ למחנה. </span>חוץ למעוטי עולה בדרום ובמחנה לפרושי דלא בעינן חוץ לשלש מחנות ואל פתח אהל מועד לא הביאו למה לי: 


lvr: 51
pgn: 107
dfh: b
trm: לאו למעוטי גגו של היכל
txt:
<span class='five'>לאו למעוטי גגו של היכל. </span>דהכי משמע כד] שלא הביאו לפתח אהל מועד יצא זה שהביאו לעזרה: ופרכינן 


lvr: 51
pgn: 107
dfh: b
trm: ניכתוב אל פתח
txt:
<span class='five'>ניכתוב אל פתח. </span>למעוטי גגו ולמעוטי עולה בדרום שהרי באו אל פתח וממילא משתמע חיובא במחנה לויה שלא הביאו אל פתח: 


lvr: 51
pgn: 107
dfh: b
trm: מחוץ למחנה ובמחנה ל'ל לאו לאיתויי גגו
txt:
<span class='five'>מחוץ למחנה ובמחנה ל'ל לאו לאיתויי גגו. </span>אתא במחנה והדר אתא מחוץ דלא תימא מבמחנה איתרבי נמי שוחט עולה בדרום ת'ל מחוץ למידרש דבעינן מקום שאינו ראוי לשחיטת שום זבח ואל פתח איצטריך לדרשא אחריתי הראוי לפתח אהל מועד חייבין עליו בחוץ יצאו פרת חטאת וקדשי בדק הבית: כו] 


lvr: 51
pgn: 107
dfh: b
trm: (לאו) לאיתויי [כולה] בפנים כו'
txt:
<span class='five'>(לאו) לאיתויי [כולה] בפנים כו'. </span>לעולם גג היכל לא מיחייב דלא קרינא ביה ואל פתח אהל מועד לא הביאו שהרי הביאו אלא לאיתויי היא בפנים וצוארה בחוץ דלא תימא פתח אהל מועד היא לכך נאמר במחנה לאיתויי לחיובא והדר אתא מחוץ דלא תרבי מבמחנה שוחט עולה בדרום כז] ומהו אל פתח אהל מועד לא הביאו שלא הביאו כדרך כח] הבאת קדשי קדשים בצפון תלמוד לומר מחוץ דלא חייב אלא משום חוץ דאינו ראוי לשום זבח יצא זה ואתא אל פתח למעוטי גגו דלא תרבייה כדקאמרת שהוא מקום שאינו ראוי לשחיטת כל זבח דכיון דאשמעינן מחוץ דעולה בדרום פטור שמע מינה אל פתח אהל מועד לא אכדרך הבאתו קפיד אלא אהבאה כל דהו ובלבד שיהא כולו לתוך חלל העזרה: 


lvr: 51
pgn: 107
dfh: b
trm: לאו מכלל דר' אליעזר סבר לא קידשה
txt:
<span class='five'>לאו מכלל דר' אליעזר סבר לא קידשה. </span>הלכך עושין קלעים במקום חומה וחזרו וקדשו בקידוש המפורש במסכת שבועות <span class='mareimakom'>(דף יד.)</span>: 


lvr: 51
pgn: 107
dfh: b
trm: עצם
txt:
<span class='five'>עצם. </span>אין מצוה להעלותו אם פירש כדאמרן בפרק המזבח מקדש <span class='mareimakom'>(לעיל דף פה:)</span>:  ראש


lvr: 51
pgn: 109
dfh: a
trm: ואחד קדשים פסולין שהיה פסולן בקדש
txt:
<span class='five'>ואחד קדשים פסולין שהיה פסולן בקדש. </span>הואיל ובפנים אם עלו לא ירדו מתקבל בפנים קרינא ביה וחייבין עליהן בחוץ כדיליף בגמ': 


lvr: 51
pgn: 109
dfh: a
trm: המעלה כזית מן העולה ומאימוריה
txt:
<span class='five'>המעלה כזית מן העולה ומאימוריה. </span>חצי זית מזה וחצי זית מזה חייב דכולה כליל: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 51
pgn: 109
dfh: a
trm: ומנחת כהנים
txt:
<span class='five'>ומנחת כהנים. </span>שהיא כליל וראויה להעלאה כקומץ מנחת ישראל אבל שירי מנחת ישראל אינו חייב על העלאתם: 


lvr: 51
pgn: 109
dfh: a
trm: מנין לרבות פסולין
txt:
<span class='five'>מנין לרבות פסולין. </span>הנך דאם עלו לא ירדו דלא מתרבו מלא יביאנו דהא אינם ראויין להביא לכתחילה: 


lvr: 51
pgn: 109
dfh: a
trm: ת'ל לעשות
txt:
<span class='five'>ת'ל לעשות. </span>משמע הראויין ז] לעשות אפילו אינו ראוי לבא מחוץ לפנים והני נמי כיון דאם עלו לא ירדו וכהן נזקק להפך בהם בצינורא או להעלותן מראש המזבח למערכה ראויין ליעשות קרינא ביה: 


lvr: 51
pgn: 109
dfh: a
trm: שלמים לא
txt:
<span class='five'>שלמים לא. </span>אין בשרן מצטרף עם אימוריהן לכזית העלאת חוץ משום דבשר שלמים לאו בר הקטרה הוא ולא קרינא ביה אל פתח אהל מועד לא יביאנו: 


lvr: 51
pgn: 109
dfh: a
trm: ולחייב עליהן משום פיגול ונותר וטמא
txt:
<span class='five'>ולחייב עליהן משום פיגול ונותר וטמא. </span>קא ס'ד באוכל כזית בשר ואימורין מעולת פיגול או נותר או בטומאת הגוף אכלו: 


lvr: 51
pgn: 109
dfh: a
trm: מאי טעמא
txt:
<span class='five'>מאי טעמא. </span>לא מצטרף נמי בשר שלמים עם אימוריו לפיגול ונותר וטמא הא בין בבשר בין באימורין שייך פיגול נותר וטמא כדאמר בפ' בית שמאי <span class='mareimakom'>(לעיל דף מג.)</span> דכל שיש לו מתירין בין לאדם בין למזבח חייבין עליו משום פיגול והרי הדם מתיר את הבשר לאדם ואת האימורין למזבח ותנן נמי התם דברים שאין חייבין עליהם משום פיגול כגון הקומץ והלבונה והקטרת שאין להם מתירין אלא הם עצמן מתירין חייבין עליהן משום נותר ומשום טמא וכל שכן אימורין שהפיגול נוהג בהן ומקראי ילפינן להו: 


lvr: 51
pgn: 109
dfh: a
trm: כאן בפיגול כאן במחשבת פיגול
txt:
<span class='five'>כאן בפיגול כאן במחשבת פיגול. </span>הא דקתני מצטרפין באוכל פיגול קאמר ולהתחייב חטאת והא דקתני עולה אין שלמים לא במחשבת פיגול שאם שחט או זרק על מנת להקטיר חצי זית בשר עולה וחצי זית מאימורין חוץ לזמנו פיגל אבל בשלמים ח] חישב לאכול או להקטיר חצי זית בשר וחצי זית אימורין לא פיגל שאין מחשבת אכילה בנקטרין ואין מחשבת הקטרה בנאכלין: 


lvr: 51
pgn: 109
dfh: a
trm: כאן בנותר כאן בשניתותרו עד שלא נזרק הדם
txt:
<span class='five'>כאן בנותר כאן בשניתותרו עד שלא נזרק הדם. </span>הא דקתני מצטרפין באוכל נותר קאמר והא דקתני עולה אין שלמים לא בשניתותרו מאיבוד ושריפה כגון אבדו הבשר והאימורין קודם זריקה ונשתייר חצי זית מזה וחצי זית מזה בעולה דכולה כליל הויא זריקת דם זריקה דהא איכא אכילת מזבח וכר' יהושע דאמר בפרק טבול יום <span class='mareimakom'>(לעיל דף קד.)</span> אם אין בשר אין דם וכיון דזריקה היא חייבין עליו משום נותר אם ניתותרו ואכל ממנו כדאמרן <span class='mareimakom'>(לעיל דף מה:)</span> דברים שאין חייבין עליהם משום פיגול חייבין  ט] משום נותר כגון קומץ שהוא אכילת מזבח כעולה וכל שכן דברים שחייבין עליהן משום פיגול כגון בשר עולה אבל שלמים אין חצי זית מבשרן וחצי זית מאימוריהן מצטרפין להיות שיור לזרוק עליהם את הדם דלא אכילת אדם איכא ולא אכילת מזבח איכא וכיון דלא הויא זריקה אם זרק אין חייבין עליהן משום נותר וטמא דקי'ל <span class='mareimakom'>(מנחות דף כה:)</span> י] כל הניתר לטהורין חייבין עליו משום טומאה ובפ' ב'ש <span class='mareimakom'>(לעיל דף מה:)</span> אתי נותר חילול חילול מטומאה ובמס' מעילה <span class='mareimakom'>(דף ו:)</span> לענין יוצא אמרינן יא]  לר'א דאמר אין זריקה מועלת ליוצא אין חייבין עליו משום נותר וטמא: 


lvr: 51
pgn: 109
dfh: a
trm: אין זורק את הדם
txt:
<span class='five'>אין זורק את הדם. </span>דאית ליה לר' יהושע אם אין בשר אין דם מועשית עולותיך הבשר והדם ובזבחים כתיב <span class='mareimakom'>(דברים יב)</span> ודם זבחיך ישפך והבשר תאכל הזקיקן הכתוב זה לזה:  או


lvr: 51
pgn: 109
dfh: b
trm: או כזית חלב
txt:
<span class='five'>או כזית חלב. </span>דכתיב וזרק הכהן את הדם וגו' והקטיר החלב אע'פ שאין בשר זורק עליו את הדם והכי מפרש במנחות בהקומץ רבה <span class='mareimakom'>(דף כו.)</span>: י] 


lvr: 51
pgn: 109
dfh: b
trm: מנחת נסכים שבאה עם הזבח
txt:
<span class='five'>מנחת נסכים שבאה עם הזבח. </span>ואבד בשר הזבח והמנחה קיימת לא יזרוק את הדם בשבילה דלאו גופא דזביחה הוא: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 51
pgn: 109
dfh: b
trm: והקטרת
txt:
<span class='five'>והקטרת. </span>שבכל יום פרס [של] שחרית ופרס של בין הערבים שהקטיר יא] כזית מהן בחוץ חייב קסבר כי כתיב אותו על השלם הוא חייב ואינו חייב על החסר אשיעור הקטרה כתיב והיינו כזית ורבי  יב] אליעזר נמי מדלא פליג ארישא גבי עולה הכי נמי דריש ליה אותו אשיעור הקטרה כרבנן ומיהו עולה דלא מיפסלא בחסרון דכל עצמה בדם תלויה כפרתה חייב בכזית אבל בהני פליג דקא סבר קומץ כוליה היינו שיעור הקטרתו אף בפנים דהא מיפסל בחסרון וכן כולם שכולם מתירין הם כל זמן שלא קרבו כולם לא הויא הקטרה לצאת בעלים ידי חובתן ולרבנן בהני נמי הויא הקטרתן בכזית היכא דכוליה קיים ולא חסרו קודם הקטרה ותנן מנחות <span class='mareimakom'>(דף כו.)</span> הקטיר קומצה פעמים כשירה הילכך הקטרה היא: 


lvr: 51
pgn: 109
dfh: b
trm: וכולן שהקריבן בפנים ושייר מהן כו'
txt:
<span class='five'>וכולן שהקריבן בפנים ושייר מהן כו'. </span>חייב שהרי בזה נגמרה הקטרתן ולר' אליעזר נמי כי דריש אותו אשיעור הקטרה דריש ליה ושיעור הקטרה בכזית היכא דבפנים הויא הקטרה גמורה: 


lvr: 51
pgn: 109
dfh: b
trm: וכולן שחסרו כל שהוא
txt:
<span class='five'>וכולן שחסרו כל שהוא. </span>קודם הקטרה ע'י איבוד או שריפה נפסלו בחסרונן כדאמר במנחות <span class='mareimakom'>(דף ט:)</span> מן המנחה פרט לשחסרה היא ושחסר קומצה והאי וכולן לאו אלבונה קאי דהא מיפליג פליגי בה במנחות בפרק קמא <span class='mareimakom'>(דף יא:)</span> בלבונה שחסרה דלר'ש כשירה אפילו עמדה על קורט אחד ולר' יהודה בשני קרטין ואי אלבונה נמי קאי מיירי שחסרה משיעור הכשרה למר כדאית ליה ולמר כדאית ליה: 


lvr: 51
pgn: 109
dfh: b
trm: המעלה קדשים ואימוריהן
txt:
<span class='five'>המעלה קדשים ואימוריהן. </span>שהקריב הבשר והאימורין מחוברין בו חייב משום אימורין: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 51
pgn: 109
dfh: b
trm: חצי פרס בפנים
txt:
<span class='five'>חצי פרס בפנים. </span>לאו דוקא חצי פרס נקט דה'ה לכזית אלא פחות מכשיעור הכשר מצותה נקט: 


lvr: 51
pgn: 109
dfh: b
trm: קס'ד מאי פטור פטור זר
txt:
<span class='five'>קס'ד מאי פטור פטור זר. </span>דאי לאו בזרות קאמר מאי פטור שייך למימר בפנים ואמאי פטור הא הקטרה היא דהא האי תנא דקמחייב עלה בחוץ: 


lvr: 51
pgn: 109
dfh: b
trm: בהא אפילו רבי יד] אליעזר מודה
txt:
<span class='five'>בהא אפילו רבי  יד] אליעזר מודה. </span>ואע'ג דפליג במתני' אבחוץ מודה הוא להאי תנא בהאי סיפא דפטור ציבור וקשיא לי עלה אמאי מודה והא רבי אליעזר לאו הקטרה היא קאמר מדפטר עלה בחוץ: 


lvr: 51
pgn: 109
dfh: b
trm: אמר רבה בהקטרה דהיכל
txt:
<span class='five'>אמר רבה בהקטרה דהיכל. </span>שבכל יום שלא נאמר בו שיעור והאי פרס שיעור דרבנן הוא מודה רבי טו] אליעזר דבכזית הויא הקטרה לחייב עליה בחוץ ולהוציא ציבור ידי חובתן בפנים ומתני' כולה רישא וסיפא דברי הכל היא ובהקטרה דהיכל מיירי: 


lvr: 51
pgn: 109
dfh: b
trm: כי פליגי
txt:
<span class='five'>כי פליגי. </span>במתני' בהקטרה דיום הכפורים דלפני ולפנים שנאמר בה שיעור <span class='mareimakom'>(ויקרא טז)</span> : 


lvr: 51
pgn: 109
dfh: b
trm: והא כי כתיבא חוקה בפנים כתיבא
txt:
<span class='five'>והא כי כתיבא חוקה בפנים כתיבא. </span>כדכתיב <span class='mareimakom'>(שם)</span> והיתה (זאת) לכם לחוקת עולם לכפר וגו' דברים שאין נעשין אלא אחת בשנה וחוקה עיכובא הוא: ה'ג 


lvr: 51
pgn: 109
dfh: b
trm: אלא אמר אביי בהקטרה דפנים דכולי עלמא לא פליגי כי פליגי בהקטרה דחוץ
txt:
<span class='five'>אלא אמר אביי בהקטרה דפנים דכולי עלמא לא פליגי כי פליגי בהקטרה דחוץ. </span>אביי נמי כרבה מתרץ לה דברייתא דמודה בה רבי אליעזר בהקטרה דהיכל ומתניתין בהקטרה דפנים ומיהו לא כטעמא דרבה דאמר לרבנן מלא חפניו לאו דוקא דכולי עלמא מלא חפניו דוקא ובפנים דכ'ע לא פליגי דשלימה בעינן כי פליגי כגון שהקטיר כזית מן הקטרת של חפינת פנים בחוץ מר סבר ילפינן פנים מחוץ ילפינן קטרת של פנים מקטרת של היכל מה הקטרה של היכל טז] בבמה בחוץ בכזית אף הקטרה של פנים חייבין עליה בבמה בכזית ואע'ג דבדוכתה לא הויא הקטרה הואיל ובהיכל הויא הקטרה: 


lvr: 51
pgn: 109
dfh: b
trm: ור' אליעזר סבר לא ילפינן פנים מחוץ
txt:
<span class='five'>ור' אליעזר סבר לא ילפינן פנים מחוץ. </span>הקטרה דהיכל הוא דמיחייב עלה בחוץ בכזית דהא בדוכתה בהכי חשיבא אבל יז] הקטרת פנים לא מיחייב עלה בחוץ בכזית הואיל ובדוכתה לאו הקטרה היא: 


lvr: 51
pgn: 109
dfh: b
trm: השתא חוץ מחוץ
txt:
<span class='five'>השתא חוץ מחוץ. </span>כגון ניסוך היין שהוא על המזבח החיצון לא ילפי רבנן מהקטר חלבים שהוא על המזבח החיצון לחייב על פחות משלשה לוגין בחוץ אע'פ שיש שם כמה זיתים וגבי כל הקטרות של מזבח החיצון הקטרה היא הואיל וגבי ניסוך שיעורא אחרינא הוא לא מיחייב עליה אלא בכשיעור: 


lvr: 51
pgn: 109
dfh: b
trm: פחות מכזית קומץ
txt:
<span class='five'>פחות מכזית קומץ. </span>על כרחך רבנן היא דאי רבי יח] אליעזר אפילו אכזית לא מיחייב דהא אמר עד שיקריב את כולן: 


lvr: 51
pgn: 109
dfh: b
trm: אלא אמר רבא כגון דקבעינהו במנא
txt:
<span class='five'>אלא אמר רבא כגון דקבעינהו במנא. </span>לעולם מתניתין וברייתא בהקטרה דהיכל הויא הקטרה בדוכתה בכזית ומשום הכי קתני לה בברייתא חייב יט] ור' אליעזר מודה בה כדרב ופלוגתא דמתניתין כגון דקבעיה (דכולה) שני חצאי פרס במנא  וקסבר


lvr: 51
pgn: 110
dfh: a
trm: קבע ששה לוגין
txt:
<span class='five'>קבע ששה לוגין. </span>דהוא חצי ההין לנסכי פר ונתנן בכלי ומשך ארבעה מהן והקריבן בחוץ חייב שהרי ראויין בפנים לאיל: 


lvr: 51
pgn: 110
dfh: a
trm: רב אשי אמר
txt:
<span class='five'>רב אשי אמר. </span>לעולם כדתרצה אביי דבהקטרה של פנים בחוץ פליגי ובמילף פנים מחוץ ודקא קשיא לך השתא חוץ מחוץ לא ילפי רבנן כו' לא דמי ניסוך להקטרה דניסוך מהקטרה לא ילפי רבנן ואע'ג דחוץ מחוץ אבל קטרת של פנים מקטרת של היכל ילפי ואע'ג דפנים מחוץ: 


lvr: 51
pgn: 110
dfh: a
trm: מדרבי כג] אליעזר פשיט מר
txt:
<span class='five'>מדרבי כג]  אליעזר פשיט מר. </span>בתמיה רבי אליעזר אפי' בכולו קיים נמי פטר ואנן לרבנן מיבעי לן דמחייבי בכולו קיים ומודו בשחסר בפנים: 


lvr: 51
pgn: 110
dfh: a
trm: והאיכא חציצה
txt:
<span class='five'>והאיכא חציצה. </span>שהבשר כד] אינו ראוי להקטרה חוצץ בין אימורין למערכה ודכוותיה בפנים לאו העלאה היא דרחמנא אמר <span class='mareimakom'>(ויקרא א)</span> על העצים אשר על האש וקס'ד דמתני' רבי יוסי היא דאמר אינו חייב עד שיעלה לראש המזבח כהקטרת פנים: 


lvr: 51
pgn: 110
dfh: a
trm: קמצה וחזר קומצה לתוכה והקריבה בחוץ חייב
txt:
<span class='five'>קמצה וחזר קומצה לתוכה והקריבה בחוץ חייב. </span>שכיוצא בה בפנים כשירה כדתנן בהקומץ <span class='mareimakom'>(מנחות דף כג.)</span> נתערב קומצה בשיריה לא יקטיר ואם הקטיר עלתה לבעלים: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 51
pgn: 110
dfh: a
trm: וניבטלי שירים לקומץ
txt:
<span class='five'>וניבטלי שירים לקומץ. </span>ברובא והוי כמאן דליתיה ולא ניחייב עליה ובמנחות <span class='mareimakom'>(דף כג:)</span> נמי פרכינן לה גבי הקטרת פנים: 


lvr: 51
pgn: 110
dfh: a
trm: נאמר הקטרה בקומץ
txt:
<span class='five'>נאמר הקטרה בקומץ. </span>וקמץ והקטיר <span class='mareimakom'>(ויקרא ב)</span> : 


lvr: 51
pgn: 110
dfh: a
trm: ונאמר הקטרה בשירים
txt:
<span class='five'>ונאמר הקטרה בשירים. </span>לא תקטירו ממנו אשה לה' <span class='mareimakom'>(שם)</span> כל שממנו לאשים הרי הוא בבל תקטירו דהיינו שירים: 


lvr: 51
pgn: 110
dfh: a
trm: אין קומץ מבטל קומץ
txt:
<span class='five'>אין קומץ מבטל קומץ. </span>ואפי' רבה עליו כדאמרינן בהקומץ רבה <span class='mareimakom'>(מנחות דף כב.)</span> ולקח מדם הפר ומדם השעיר הדבר ידוע שדם הפר מרובה מדם השעיר מכאן לעולין שאין מבטלין זה את זה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 51
pgn: 110
dfh: a
trm: הקומץ והלבונה
txt:
<span class='five'>הקומץ והלבונה. </span>של מנחת נדבה שניהם מתירין את שיריה לאכילה הילכך רבי אליעזר פוטר דבעי הקטרת כל המתיר: 


lvr: 51
pgn: 110
dfh: a
trm: שני בזיכי לבונה
txt:
<span class='five'>שני בזיכי לבונה. </span>מתירין לחם הפנים דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כד)</span> והיתה ללחם לאזכרה ואמרינן נאמר כאן אזכרה ונאמר להלן אזכרה מה להלן קומץ מתיר את השירים אף הלבונה מתרת את הלחם ובשירי מנחה כתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ו)</span> יאכלו אהרן ובניו קדש קדשים מאשי ה' אין כה] לנו אלא לאחר מתנות האשים: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 51
pgn: 110
dfh: a
trm: מהו שיתיר כנגדו בשירים
txt:
<span class='five'>מהו שיתיר כנגדו בשירים. </span>הקטיר קומץ לבדו על מנת להתיר חצי השירים כו] ובוררן לחלקן: 


lvr: 51
pgn: 110
dfh: a
trm: או אקלושי מקליש
txt:
<span class='five'>או אקלושי מקליש. </span>לאיסורא דכולהו שירים כז] וקומץ ולבונה תרוייהו אכולהו שיריים דמו וכי מקטיר לחד מקליש ליה איסורייהו ומיהו לא אישתרי מידי מינייהו לגמרי: פלוגתא דרבי מאיר ורבנן במנחות בהקומץ זוטא <span class='mareimakom'>(דף טז.)</span>: 


lvr: 51
pgn: 110
dfh: a
trm: מפגלין בחצי מתיר
txt:
<span class='five'>מפגלין בחצי מתיר. </span>פיגל בקומץ כח] או בלבונה שהקטיר קומץ ע'מ לאכול זית מן השירים חוץ לזמנו פיגול: 


lvr: 51
pgn: 110
dfh: a
trm: מישרא שרי
txt:
<span class='five'>מישרא שרי. </span>דאי כי מקטיר ליה בשתיקה לא שרי כזית מינייהו לגמרי היכי הויא מחשבה בההוא זית הא דומיא דזריקה בעינן דשרי לגמרי: 


lvr: 51
pgn: 110
dfh: a
trm: לא מישרא שרי כו'
txt:
<span class='five'>לא מישרא שרי כו'. </span>כלומר דילמא לא הא ולא הא והיכי פשיטא ליה לר' יצחק נפחא דאו הא או הא עביד: 


lvr: 51
pgn: 110
dfh: a
trm: אלא אליבא דר'א
txt:
<span class='five'>אלא אליבא דר'א. </span>קמיבעיא דאמר לא מחייב עלה לחודיה בחוץ ומשום הכי מספקא ליה לרבי יצחק דילמא שרי: 


lvr: 51
pgn: 110
dfh: a
trm: ר'א כרבנן ס'ל
txt:
<span class='five'>ר'א כרבנן ס'ל. </span>ולא שריא ולא מיקלש לשון קושיא הוא אמאי פשיטא ליה אליביה דאו הא או הא והא ר'א מדקאמר לאו הקטרה הוא כרבנן דפליגי עליה דר'מ סבירא ליה: 


lvr: 51
pgn: 110
dfh: a
trm: אלא אליבא דרבנן דהכא
txt:
<span class='five'>אלא אליבא דרבנן דהכא. </span>דמחייבי אחד מינייהו אלמא הקטרה היא בפנים וקא מיבעי ליה למאי הילכתא הויא הקטרה למישרי פלגא או לאקלושי והכא ליכא למיפשט מדמחייבי עלה בחוץ ש'מ מישרא שרי דאי נמי לאקלושי אתיא הויא הקטרה לחיובי בחוץ עלה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 51
pgn: 110
dfh: a
trm: הזורק מקצת דמים
txt:
<span class='five'>הזורק מקצת דמים. </span>כגון מתנה אחת ואפילו מחטאות הפנימיות שכל מתנותיהן מעכבות:  חייב


lvr: 51
pgn: 110
dfh: b
trm: שירי הדם
txt:
<span class='five'>שירי הדם. </span>של חטאות הטעונין שפיכה ליסוד ד] שהקריב בחוץ חייב דקסבר שירים מעכבין הילכך מתקבלים בפנים וזריקה גמורה הן: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 51
pgn: 110
dfh: b
trm: מודה ר' אלעזר בדמים
txt:
<span class='five'>מודה ר' אלעזר בדמים. </span>ואפי' בחטאות הפנימיות דהא בפנים אם נשפך הדם אחר שנתן מתנה אחת מהניא הך דיהבה ומביא פר אחר ומתחיל ממקום שפסק: 


lvr: 51
pgn: 110
dfh: b
trm: אמר ליה ריש לקיש
txt:
<span class='five'>אמר ליה ריש לקיש. </span>אי רבי אלעזר מההוא קרא יליף ה] ובההוא קרא מים ויין איתקוש אלמא שלשת לוגין בעינן כנסכי יין של עולת התמיד: 


lvr: 51
pgn: 110
dfh: b
trm: והא ר' אלעזר מי החג קאמר
txt:
<span class='five'>והא ר' אלעזר מי החג קאמר. </span>ואפילו פחות משלשת לוגין דאיכא למאן דאמר סוכה <span class='mareimakom'>(דף מח.)</span> בלוג היה מנסך: 


lvr: 51
pgn: 110
dfh: b
trm: הא דא'ר יוחנן כו'
txt:
<span class='five'>הא דא'ר יוחנן כו'. </span>אלמא לכולי עלמא דאורייתא הוא הילכך איכא למ'ד בלוג גמירי לה או אין להם שיעור: 


lvr: 51
pgn: 110
dfh: b
trm: ביש שיעור למים
txt:
<span class='five'>ביש שיעור למים. </span>דקאמר תנא קמא המנסך שלשת לוגין חייב והוא הדין ו] יותר משלשת לוגין דיש בכלל מאתים מנה ואף על גב דמלינהו בכלי גדול קדשינהו כלי דאין שיעור למי החג למעלה ואתא רבי אלעזר למימר והוא שמילאן לשם חג כדרך מילואן דהיינו שלשת לוגין ותו לא כדתנן <span class='mareimakom'>(שם)</span> צלוחית של זהב מחזקת שלשת לוגין ממלא מן השילוח אבל אי הוי טפי לא קדשינהו כלי דלא חזו ליה דיש שיעור למים ואין כלי שרת מקדשין אלא הראוי להם:  בקרבו


lvr: 51
pgn: 111
dfh: a
trm: בקרבו נסכים במדבר קמיפלגי
txt:
<span class='five'>בקרבו נסכים במדבר קמיפלגי. </span>ותרוייהו אית להו יש שיעור למים יא]  וכי מלי טפי לא קדשינהו כלי ותנא קמא דמחייב לא בעי בנסכים קדושת כלי לחייב עליהן בחוץ דקסבר קרבו נסכים באהל מועד שבמדבר כל ארבעים שנה הילכך ביאת הארץ האמורה בפרשת נסכים בשלח לך ללמדנו בא שבשבע של כיבוש הארץ ושבע של חילוק הארץ כשהיו בגלגל והותרו הבמות כדתנן בפרק בתרא <span class='mareimakom'>(לקמן דף קיב:)</span> תהא במה קטנה של כל יחיד טעונה נסכים דמשום במת ציבור לא איצטריך למימר ביאת הארץ דהא מן המדבר נתחייבו בכך וכיון דבמות יחיד טעונין נסכים והתם כלי שרת ליכא כדאמר בפרק בתרא <span class='mareimakom'>(לקמן דף קיג.)</span> בחוץ נמי מיחייב עלייהו בשעת איסור הבמות בלא קידוש כלי הואיל ובשעת היתר הבמות קריבין בלא קדושת כלי כדאמרן לעיל במעלן על גבי סלע משום דהויא הקרבה בבמת יחיד בשעת היתר הבמות מיחייב עלה בשעת איסור דהא בפנים אם עלה לא ירד כדאמרן לעיל <span class='mareimakom'>(דף פד:)</span> מנין ליוצא אם עלה לא ירד שהרי יוצא כשר בבמה ור' אלעזר סבר לא קרבו נסכים במדבר וביאת הארץ האמור בנסכים לאחר ירושה וישיבה לאחר שקבעו משכן בשילה יב] הוא דנתחייבו לפיכך הוצרכה ביאת הארץ יג] לכתוב משום שכל ארבעים שנה שבמדבר לא קרבו במשכן ובא הכתוב לחייבו בשילה ובית עולמים יד] ולא בשנות הכיבוש והחילוק בבמות הקטנות הילכך לא קרבו נסכים בבמה קטנה שהיא טו] שלא בכלי שרת ואי אסקינהו בשאין מוקדשין בחוץ לא מיחייב עלייהו והכי נמי אמרינן לקמן דמאן דבעי קדושת כלי בנסכים סבר לא קרבו נסכים במדבר: 


lvr: 51
pgn: 111
dfh: a
trm: רבינא אמר בלמדין ניסוך המים כו'
txt:
<span class='five'>רבינא אמר בלמדין ניסוך המים כו'. </span>ודכ'ע קרבו נסכים במדבר וביאת הארץ האמור בנסכים לבמה קטנה אתא וקרבו בבמה בלא קידוש כלי ומיהו בניסוך היין אשכחן בניסוך המים לא אשכחן דהא חובת ציבור הן ולא קרבו אלא בבמת ציבור בכלי שרת ובהא פליגי תנא קמא סבר למידין ניסוך המים מניסוך היין לחייב בחוץ ואפי' לא קדשו בכלי ורבי אלעזר סבר אין למידין וניסוך היין הוא דמתחייב בחוץ בלא כלי אבל ניסוך המים קדשו אין לא קדשו לא: 


lvr: 51
pgn: 111
dfh: a
trm: בירוצי המדות
txt:
<span class='five'>בירוצי המדות. </span>מה שצף על שפת הכלי ותרוייהו קדושת כלי בעו מיהו רבנן סברי בירוצי מדות של לח נתקדשו ורבי אלעזר סבר לא נתקדשו ותוך כלי בעינן ופלוגתא דתנאי היא במנחות <span class='mareimakom'>(דף פח.)</span>: 


lvr: 51
pgn: 111
dfh: a
trm: רבה בריה דרבא אמר
txt:
<span class='five'>רבה בריה דרבא אמר. </span>תנא קמא לא בעי קדושת כלי ובקרבו נסכים במדבר קמיפלגי לתנא קמא קרבו לרבי אלעזר בר'ש לא קרבו כדפרישית: 


lvr: 51
pgn: 111
dfh: a
trm: ובפלוגתא דהני תנאי
txt:
<span class='five'>ובפלוגתא דהני תנאי. </span>ר'א בר'ש טז] [כרבי] דאמר אין נסכים בבמה קטנה הילכך לא אשכחן ניסוך בלא קידוש כלי ות'ק כרבנן ס'ל דאמרי יש נסכים בבמת יחיד ואשכחן ליה בלא כלי שרת: 


lvr: 51
pgn: 111
dfh: a
trm: להטעינה נסכים בבמה גדולה
txt:
<span class='five'>להטעינה נסכים בבמה גדולה. </span>בא הכתוב ללמדך שלא קרבו נסכים במדבר ומשבאו לארץ נתחייבו בהן ובבמת ציבור ולא בבמת יחיד: 


lvr: 51
pgn: 111
dfh: a
trm: או אינו אלא בבמה קטנה
txt:
<span class='five'>או אינו אלא בבמה קטנה. </span>דאילו בבמה גדולה במדבר נמי קרבי ומיהו עד השתא במה קטנה לא הואי דכל מ' שנה נאסרו הבמות משהוקם המשכן וכשנכנסו לארץ הותרו בשנים שכיבשו וחילקו ובא הכתוב להטעינם נסכים לקדשי במת יחיד: כשהוא אומר  אשר אני נותן לכם כו': 


lvr: 51
pgn: 111
dfh: a
trm: ורבי עקיבא יז] אומר להטעינה נסכים לבמה קטנה
txt:
<span class='five'>ורבי עקיבא יז] אומר להטעינה נסכים לבמה קטנה. </span>דאגדולה לא איצטריך דהא במדבר נמי קרבי: 


lvr: 51
pgn: 111
dfh: a
trm: בכל מושבות
txt:
<span class='five'>בכל מושבות. </span>דהיינו במת יחיד דאילו במת ציבור יח] אינה אלא במקום אחד ור' ישמעאל משמע ליה מושבות לאחר ירושה וישיבה: 


lvr: 51
pgn: 111
dfh: a
trm: תנא ר' נחמיה
txt:
<span class='five'>תנא ר' נחמיה. </span>במתני' כדברי האומר באיזהו מקומן <span class='mareimakom'>(לעיל דף נב.)</span> שירי הדם מעכבין בחטאת הילכך עבודה היא להתחייב עליה בחוץ כשאר זורק מקצת דמים: 


lvr: 51
pgn: 111
dfh: a
trm: שירי מצוה הן
txt:
<span class='five'>שירי מצוה הן. </span>שאין מעכבין את הכפרה כדאמר באיזהו מקומו <span class='mareimakom'>(שם)</span> יכול יעכבנו תלמוד לומר ואת כל הדם נתקו הכתוב ועשאו שירי מצוה: 


lvr: 51
pgn: 111
dfh: a
trm: ואם איתא
txt:
<span class='five'>ואם איתא. </span>דלרבי נחמיה מעכבין נימא ליה הני נמי יט] כתחילת עבודה הן כשאר מתנות: 


lvr: 51
pgn: 111
dfh: a
trm: וכי תניא ההיא
txt:
<span class='five'>וכי תניא ההיא. </span>דאודי ליה רבי נחמיה דשירי מצוה הן בשירים החיצונים ומודה רבי נחמיה בהו דהמקריבן בחוץ פטור: 


lvr: 51
pgn: 111
dfh: a
trm: אי הכי
txt:
<span class='five'>אי הכי. </span>אמאי אהדר ליה הקטר איברים יוכיח נימא ליה כי אמרי כ] בפנימים ולא בחיצונים ואת אמרת לי חיצונים: ה'ג 


lvr: 51
pgn: 111
dfh: a
trm: אלא לדבריו דרבי עקיבא קא'ל
txt:
<span class='five'>אלא לדבריו דרבי עקיבא קא'ל. </span>לדידי שירים מעכבין לדידך נמי דאמרת שירי מצוה הן הקטר איברים יוכיח: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 51
pgn: 111
dfh: a
trm: מלק בחוץ
txt:
<span class='five'>מלק בחוץ. </span>נבלה היא שאין מליקה אלא בפנים לפיכך פטור על העלאתו ועל מליקתו נמי פטור כדאמרן בריש פירקין <span class='mareimakom'>(דף קז.)</span> השוחט ולא המולק: 


lvr: 51
pgn: 111
dfh: a
trm: השוחט את העוף בפנים
txt:
<span class='five'>השוחט את העוף בפנים. </span>פסול ושוב אינו ראוי בפנים לפיכך פטור על העלאתו בחוץ ואם תאמר והלא כל העולין בחוץ נפסלין ביציאתן כא] וכל השוחט בחוץ פסול הוא וחייבין על העלאתו התם רחמנא רבייה אבל לענין שאר פסולין מתקבל בפנים בעינן:  שחט


lvr: 51
pgn: 111
dfh: b
trm: שחט בחוץ והעלה בחוץ חייב
txt:
<span class='five'>שחט בחוץ והעלה בחוץ חייב. </span>אף על העלאה שחיטה בחוץ בעוף  יב] רבייה רחמנא <span class='mareimakom'>(ויקרא יז)</span> מאו אשר ישחט ואהעלאתו נמי אמרינן לקמן <span class='mareimakom'>(דף קיט:)</span> ואליהם תאמר לערב פרשיות דכל שמתחייב על שחיטתו בחוץ אם חזר והעלן או הוא או אחר חייב: 


lvr: 51
pgn: 111
dfh: b
trm: נמצא דרך הכשירו בפנים כו'
txt:
<span class='five'>נמצא דרך הכשירו בפנים כו'. </span>בגמרא פריך אסיפא דרך הכשירו בחוץ חיובו הוא דעוף קדשים אין לו הכשר בחוץ בשחיטה והכי איבעי למיתני דרך חיובו בחוץ יג] פטורו בפנים דרך חיובו בפנים פטורו בחוץ כגון שחט בפנים והעלה בחוץ פטור יד] שחט בחוץ והעלה בחוץ חייב מלק בפנים והעלה בחוץ חייב מלק בחוץ והעלה בחוץ פטור נמצא במקום שמתחייב על העלאתו אם נעשית עבודה הראשונה בפנים כגון במליקת פנים פטור על העלאתו אם נעשית עבודה ראשונה בחוץ ודרך שמתחייב על העלאה אם נעשית העבודה ראשונה בחוץ כגון בשחיטה פטורו בפנים אם נשחט בפנים והעלה בחוץ: 


lvr: 51
pgn: 111
dfh: b
trm: ר'ש אומר כל שחייבין עליו בחוץ חייבין על כיוצא [בו] בפנים והעלה בחוץ כו'
txt:
<span class='five'>ר'ש אומר כל שחייבין עליו בחוץ חייבין על כיוצא [בו] בפנים והעלה בחוץ כו'. </span>בגמרא מפרש לה ומיהו הכי משמע כל שחייבין על העלאתו טו] כו' אם נעשית עבודתו כולו בחוץ חייבין עליו בנעשית עבודתו ראשונה בפנים ואח'כ טז] העלהו בחוץ חוץ מן השוחט עוף בפנים והעלה בחוץ דפטור ואילו דכותיה בחוץ הוה מתחייב אף בהעלאה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 51
pgn: 111
dfh: b
trm: הכשרו חיובו הוא
txt:
<span class='five'>הכשרו חיובו הוא. </span>דבחוץ מאי הכשר שייך למימר חיובו שייך למימר כדפרישית לעיל: 


lvr: 51
pgn: 111
dfh: b
trm: שחיטת לילה בבהמה יז] והעלה בחוץ איכא בינייהו
txt:
<span class='five'>שחיטת לילה בבהמה יז] והעלה בחוץ איכא בינייהו. </span>וחסורי מחסרא מתניתין במילתיה דתנא קמא והכי קאמר וכן השוחט בהמה בלילה בפנים והעלה בחוץ פטור דאינה מתקבלת בפנים דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יט)</span>  ביום זבחכם ואפי' עלתה תרד ורבי יהודה היא דאמר בפרק המזבח יח]  <span class='mareimakom'>(לעיל דף פד.)</span> פרט לנשחטה בלילה: 


lvr: 51
pgn: 111
dfh: b
trm: שחט בחוץ והעלה בחוץ חייב
txt:
<span class='five'>שחט בחוץ והעלה בחוץ חייב. </span>דבשחיטת חוץ לא שנא לילה מיום דהא ראוי הוא לבא אל פתח אהל מועד למחר ובהעלאתו נמי חייב דהא כתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יז)</span> ואליהם תאמר: 


lvr: 51
pgn: 111
dfh: b
trm: חייבין על כיוצא יט] בפנים והעלה בחוץ
txt:
<span class='five'>חייבין על כיוצא יט] בפנים והעלה בחוץ. </span>והשוחט בהמה בלילה בפנים והעלה בחוץ חייב כאילו כ] שוחטה בחוץ דהא בפנים אם עלתה לא תרד אית ליה בפרק המזבח מקדש <span class='mareimakom'>(שם)</span> דקתני ר'ש אומר עולה אין לי אלא עולה כשירה מנין לרבות שנשחטה בלילה כו': 


lvr: 51
pgn: 111
dfh: b
trm: חוץ מן השוחט כא] העוף בפנים והעלה בחוץ
txt:
<span class='five'>חוץ מן השוחט כא] העוף בפנים והעלה בחוץ. </span>דפנים נמי אם עלה ירד דהא מיקטל קטליה כדאמרי' בהמזבח מקדש <span class='mareimakom'>(לעיל דף פה.)</span>: 


lvr: 51
pgn: 111
dfh: b
trm: [וכן] המקבל בכלי חול בפנים והעלה בחוץ פטור
txt:
<span class='five'>[וכן] המקבל בכלי חול בפנים והעלה בחוץ פטור. </span>דהא בפנים אם עלה ירד דה'ל כנשפך דמה ורבי יהודה היא דלית ליה אם עלו לא ירדו אלא בלן ויוצא ונשחט חוץ לזמנו וחוץ למקומו ושקיבלו פסולין את דמו בהנך פסולין דחזו לעבודת צבור כדמפרש בהמזבח מקדש <span class='mareimakom'>(שם דף פד:)</span>: 


lvr: 51
pgn: 111
dfh: b
trm: רבי שמעון אומר כו'
txt:
<span class='five'>רבי שמעון אומר כו'. </span>דהא בפנים נמי אית ליה אם עלתה לא תרד ואפי' נשפך דמה כדקתני התם: 


lvr: 51
pgn: 111
dfh: b
trm: והשתא דתני אבוה דשמואל
txt:
<span class='five'>והשתא דתני אבוה דשמואל. </span>דרבי שמעון מחייב אמלק בחוץ והעלה בחוץ תני במילתיה דר'ש במתני' כל שחייבין עליו בפנים כגון המולק בפנים והמעלה בחוץ חייבין עליו בחוץ ודקתני סיפא חוץ מן השוחט בפנים ומעלה בחוץ כדיוקא קאי דאיכא למידק ממילתא דר'ש הא כל שאין חייבין עליו בפנים והעלה בחוץ כגון קדשים פסולין שלא היה פסולן בקדש כגון הרובע והנרבע כו' אין חייבין עליהן אם שחטן בחוץ והעלן בחוץ אשחיטתן לא מיחייב דלא קרינא ביה ואל פתח אהל מועד לא הביאו והעלאתן מהיכא תיתי כב] דהא לא קרינא ביה נמי אל פתח אהל מועד לא יביאנו חוץ מן השוחט עוף בפנים והעלו בחוץ שאף על פי שפטור על העלאתו בחוץ חייבין על כיוצא בו בשוחט בחוץ והעלה בחוץ דהא איתרבאי לעיל <span class='mareimakom'>(דף קז.)</span> שחיטתו מאו אשר ישחט והעלאתו מואליהם תאמר: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 51
pgn: 111
dfh: b
trm: נתן בחוץ וחזר ונתן בפנים חייב
txt:
<span class='five'>נתן בחוץ וחזר ונתן בפנים חייב. </span>כדי נסבה אלא משום סיפא דבעי מיתני בפנים וחזר ונתן בחוץ ואשמעינן דאע'ג דשיריים נינהו מיחייב עלייהו וסתמא כרבי נחמיה: 


lvr: 51
pgn: 111
dfh: b
trm: אחד בפנים ואח'כ השני בחוץ פטור
txt:
<span class='five'>אחד בפנים ואח'כ השני בחוץ פטור. </span>ואפילו לרבי נחמיה כדמפרש בגמרא דקסבר כוס אחד עושה את חבירו דחוי הילכך אפילו שיריים לא הוי: 


lvr: 51
pgn: 111
dfh: b
trm: והפנימי מכפר
txt:
<span class='five'>והפנימי מכפר. </span>להכשיר הזבח כדאמרן בכל הזבחים שנתערבו <span class='mareimakom'>(שם דף פב.)</span> דלא עשה את המשוייר כיוצא בו: 


lvr: 51
pgn: 111
dfh: b
trm: אחת בפנים והשניה כג] בחוץ פטור
txt:
<span class='five'>אחת בפנים והשניה כג] בחוץ פטור. </span>דהויא לה חטאת שכיפרו בעליה ולמיתה אזלא ואינה מתקבלת בפנים: 


lvr: 51
pgn: 111
dfh: b
trm: כשם שדמה פוטר כד] בשרה
txt:
<span class='five'>כשם שדמה פוטר כד] בשרה. </span>מן המעילה דזריקת דם מוציאה בשר קדשי קדשים מן המעילה דיהא בה שעת היתר לכהנים כך היא פוטרת את בשר חברתה ואע'פ שפסולה ואשחט שתיהם בפנים קאי ואשמעינן דהיכא דמונח בכוסות וקדם וזרק את דם האחת פוטרת את חברתה מן המעילה משום חטאת שכיפרו בעליה דקיימא לן חטאות המתות לא נהנין ולא מועלין אבל משום שחוטי חוץ לא איצטריכא ליה דכמאן כה] דקטלינהו דמי ולית בהו מעילה כדאמרינן כו] בשמעתא קמייתא קדשים שמתו יצאו מידי מעילה ואגב גררא נסבה הכא איידי כז] דנקטא משום שחיטת חוץ ובפרק קמא דמעילה <span class='mareimakom'>(דף ו:)</span> נמי קתני לה לכולה:  גמ'


lvr: 51
pgn: 112
dfh: a
trm: גמ'</span> <span class='five'>מאן תנא דפליג עליה דר' אלעזר בר' שמעון
txt:
<span class='five'>גמ'</span> <span class='five'>מאן תנא דפליג עליה דר' אלעזר בר' שמעון. </span>בפרק כל הפסולין <span class='mareimakom'>(לעיל דף לד:)</span> ואומר כוס עושה חבירו דחוי דקתני חטאת שקבל דמה בארבע כוסות ונתן ארבע מתנות מאחד מהם הוא לבדו נשפך ליסוד והן נשפכין לאמה ורבי אלעזר ב'ר שמעון אמר התם כולן נשפכין ליסוד דקסבר כוס אחד עושה את חבירו שירים: 


lvr: 51
pgn: 112
dfh: a
trm: רבי נחמיה הוא
txt:
<span class='five'>רבי נחמיה הוא. </span>דפליג עליה דאמר הכא קבל דמה בכוס אחד נתן בפנים וחזר ונתן בחוץ חייב דשירים נינהו ושירי הדם ט] שהקריבו בחוץ חייב והיכא דקיבלו בשני כוסות אמר פטור אלמא כוס שני לאו שירים חשיב ליה אלא דחוי י] היה לשפוך לאמה הלכך לא מיחייב עליה בחוץ:  


lvr: 51
pgn: 112
dfh: a
trm: הא מני רבי היא דאמר
txt:
<span class='five'>הא מני רבי היא דאמר. </span>במסכת תמורה <span class='mareimakom'>(דף כב:)</span> אבודה בשעת הפרשה מתה כחטאת שכיפרו בעליה דקיימא לן <span class='mareimakom'>(שם דף כא:)</span> דאזלא למיתה אפילו לא היתה ראשונה אבודה בשעה שמתכפר בשניה אלא בשעת הפרשה ומשהפריש זו תחתיה נמצאת קיימא לן בה דאם נתכפר באחת מהן שניה מתה והכי קאמר תנא דמתני' טעמא דאבדה כלומר זו שהופרשה על ידי איבוד חבירתה הוא דכי שוחט אחת מהן בחוץ אחר שקרבה חבירתה יא] פטור דדמיא לכוס דחוי משום דכרבי סבירא ליה דאמר למיתה אזלא אבל המפריש שתי חטאות לאחריות מעיקרא שאם תאבד האחת יתכפר בחבירתה דאפי' רבי מודה יב] בו דמתכפר באחת מהן והשניה תרעה ודמיה לעולת קיץ המזבח וכן לרבנן באבודה בשעת הפרשה דאית להו תרעה בההוא לא אמרינן דאם שחטה בחוץ לשניה דנפטר ואף על גב דלכתחילה לא קרבה היא גופה עולה אלא  יג] דמיהן חייב עליה בחוץ דאי אקרבה לדידה גופה עולה בפנים מתקבלת היא: 


lvr: 51
pgn: 112
dfh: a
trm: כדרב הונא [א'ר] אשם שניתק לרעייה
txt:
<span class='five'>כדרב הונא [א'ר] אשם שניתק לרעייה. </span>כגון תמורת אשם ואשם שמתו בעליו או נתכפרו באחר וקיימא לן <span class='mareimakom'>(שם דף יח.)</span> כל שבחטאת מתה באשם רועה ונמלך בב'ד ואמרו לו ירעה ושחטו סתם כשר לעולה ודוקא ניתק אבל לא ניתק לא כדאמר בפ'ק <span class='mareimakom'>(לעיל ד' ה:)</span> הוא בהוייתו יהא: 


lvr: 51
pgn: 112
dfh: a
trm: מי דמי
txt:
<span class='five'>מי דמי. </span>מתני' לדרב הונא לחיובי אחטאת שניה בחוץ מהאי טעמא הא לא חזיא היא גופה לעולה כלל דהא נקבה היא: 


lvr: 51
pgn: 112
dfh: a
trm: בשעיר נשיא
txt:
<span class='five'>בשעיר נשיא. </span>שהפריש שנים לאחריות דהתם זכר הוא:  הדרן עלך השוחט והמעלה <span class='shastitle7'>פרת חטאת. </span>חוץ מגתה. בגמרא מפרש היכא: 


lvr: 51
pgn: 112
dfh: a
trm: ששחטה חוץ מגתה </span>גרסי': <span class='five'>פטור
txt:
<span class='five'>ששחטה חוץ מגתה </span>גרסי': <span class='five'>פטור. </span>ולא אמרינן שוחט קדשים בחוץ טו] שלא במקום מצוה דרחמנא פטריה מואל פתח אהל מועד וגו' הראוי לפתח אהל מועד שחובה עליו להביאו שם דמדקפיד קרא לענשו על שלא הביאו ש'מ בעומד להביאו שם משתעי קרא: 


lvr: 51
pgn: 112
dfh: a
trm: כל שאינו ראוי
txt:
<span class='five'>כל שאינו ראוי. </span>כל שאינו עתיד [לבא] ובגמרא פריך הא שעיר המשתלח עתיד לבא להגריל ולהתוודות: 


lvr: 51
pgn: 112
dfh: a
trm: שנאמר לפני משכן
txt:
<span class='five'>שנאמר לפני משכן. </span>להקריב קרבן לפני משכן אע'פ שכשר לבא הואיל ואינו כשר ליקרב ובגמרא פריך הני נמי תיפוק לי מואל פתח אהל מועד: 


lvr: 51
pgn: 112
dfh: b
trm: תורין שלא הגיע זמנן
txt:
<span class='five'>תורין שלא הגיע זמנן. </span>כדתנן י] בחולין <span class='mareimakom'>(דף כב:)</span> משיזהיבו כשירין ומקמי הכי פסולין דתורין משמע גדולים ולא קטנים בני יונה קטנים משמע ולא גדולים ופסולין מתחילת הציהוב ואילך: 


lvr: 51
pgn: 112
dfh: b
trm: מחוסר זמן
txt:
<span class='five'>מחוסר זמן. </span>שאמרנו פטור בין שהוא מחוסר זמן בגופו בין שהוא מחוסר זמן בבעלים שלא הגיע זמן יב] בעלים להקריב קרבנותיהם: והמצורע לא גרסי' במתני': 


lvr: 51
pgn: 112
dfh: b
trm: היוצק
txt:
<span class='five'>היוצק. </span>שמן על המנחה כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ב)</span> ויצקת וגו': 


lvr: 51
pgn: 112
dfh: b
trm: והפותת
txt:
<span class='five'>והפותת. </span>מנחת מאפה כדכתיב <span class='mareimakom'>(שם)</span> פתות אותה פתים: 


lvr: 51
pgn: 112
dfh: b
trm: אין בהן משום זרות
txt:
<span class='five'>אין בהן משום זרות. </span>חיוב מיתה כל הנך הקטרות בדבר שדרכן לאכול לאו הקטרה נינהו וכל הנך עבודות הואיל ויש אחריהן עבודה אין זר חייב עליה מיתה כדאמרינן בפרק בראשונה <span class='mareimakom'>(יומא דף כד.)</span> עבודת מתנה ולא עבודת סילוק עבודה תמה ולא עבודה שיש אחריה עבודה: 


lvr: 51
pgn: 112
dfh: b
trm: ולא משום טומאה
txt:
<span class='five'>ולא משום טומאה. </span>כהן טמא ששימש דאזהרת זרות ושימוש בטומאה מחד קרא נפקי מוינזרו ולא יחללו בכל הזבחים תנינא <span class='mareimakom'>(לעיל יז.)</span> מאי דמחייב אזרות מחייב אשימוש טומאה: 


lvr: 51
pgn: 112
dfh: b
trm: ולא משום מחוסר בגדים
txt:
<span class='five'>ולא משום מחוסר בגדים. </span>דאינהו נמי כזר בזמן שאין בגדיהן עליהם אין כהונתם עליהם והוו להו זרים הכי נפקא לן בפרק שני <span class='mareimakom'>(שם יז:)</span>: 


lvr: 51
pgn: 112
dfh: b
trm: ולא משום שלא רחוץ ידים ורגלים
txt:
<span class='five'>ולא משום שלא רחוץ ידים ורגלים. </span>גמר חוקה חוקה ממחוסר בגדים התם לענין אחולי עבודה ולענין מיתה נמי אנן גמרינן לה מהתם: 


lvr: 51
pgn: 112
dfh: b
trm: ועבודה בבכורות
txt:
<span class='five'>ועבודה בבכורות. </span>כדכתיב וישלח את נערי בני ישראל וגו' <span class='mareimakom'>(שמות כד)</span> : 


lvr: 51
pgn: 112
dfh: b
trm: לפנים מן הקלעים
txt:
<span class='five'>לפנים מן הקלעים. </span>דכתיב בחטאת ואשם ומנחה <span class='mareimakom'>(ויקרא ו)</span> בחצר אהל מועד: 


lvr: 51
pgn: 112
dfh: b
trm: קדשים קלים בכל מחנה ישראל
txt:
<span class='five'>קדשים קלים בכל מחנה ישראל. </span>כמות שהן שרויין בדגליהם והא ילפינן יג] באיזהו מקומן <span class='mareimakom'>(לעיל נה.)</span> מקראי: 


lvr: 51
pgn: 112
dfh: b
trm: קדשי קדשים
txt:
<span class='five'>קדשי קדשים. </span> יד] הנאכלין לא קרב בבמת יחיד  טו] כל שאין נידר ונידב אין קרב בבמה קטנה ואין מנחה בבמה הלכך עולה הוא דהואי ואין נאכלת וחטאת ואשם בבמת ציבור הוא דקרבי ונאכלין לפנים מן הקלעים: 


lvr: 51
pgn: 112
dfh: b
trm: קדשים קלים בכל מקום
txt:
<span class='five'>קדשים קלים בכל מקום. </span>דכיון שבטלו הדגלים והן היו הולכים בכל הארץ לכבשה ולא היתה חנייתן סביבות המשכן בטלה קדושת מחנה ישראל מעשר שני לא הוזכר כאן לפי שלא נהגו מעשרות עד לאחר ירושה וישיבה: 


lvr: 51
pgn: 112
dfh: b
trm: נאסרו הבמות
txt:
<span class='five'>נאסרו הבמות. </span>כדקתני והיא היתה מנוחה וכתיב כי לא באתם עד עתה וגו' כלומר כשתעברו את הירדן לא טז]  תקריבו בבמות ככל אשר אנחנו עושים פה היום שאנו מקריבין במשכן חטאות ואשמות אלא איש כל הישר בעיניו תעשו דהיינו נדרים ונדבות שאינן עליכם חובה אלא לפי מה שישר בעיניכם כי בעוד שתכבשו ותחלקו לא באתם עד עתה אל המנוחה יז] ועברתם את הירדן וישבתם בארץ היינו לאחר ירושה וישיבה והיה המקום וגו' השמר לך וגו' היינו איסור הבמות: 


lvr: 51
pgn: 112
dfh: b
trm: באו לנוב וגבעון
txt:
<span class='five'>באו לנוב וגבעון. </span>כשחרבה שילה ונלקח הארון בימי עלי באו לנוב יט] וגבעון כמו שנאמר אין לחם חול [וגו'] כי אם לחם קדש כ] אשר מלפני ה' <span class='mareimakom'>(שמואל א כא)</span>  אלמא שולחן ומזבח התם הוה חרבה נוב בימי שאול באו לגבעון כדכתיב במלכים <span class='mareimakom'>(א ג)</span> כי שם הבמה גדולה: 


lvr: 51
pgn: 112
dfh: b
trm: לפנים מן החומה
txt:
<span class='five'>לפנים מן החומה. </span>של ירושלים שהיא במקום מחנה ישראל שבמדבר כדכתיב ואכלת שם לפני ה' <span class='mareimakom'>(דברים יב)</span> : 


lvr: 51
pgn: 112
dfh: b
trm: ולא תעשה
txt:
<span class='five'>ולא תעשה. </span>כדילפי' משם תעלה  כא] לשחיטה ואזהרה דהעלאה השמר לך פן תעלה עולותיך וגו' <span class='mareimakom'>(דברים יב)</span> : 


lvr: 51
pgn: 112
dfh: b
trm: וחייבין עליהן כרת
txt:
<span class='five'>וחייבין עליהן כרת. </span>כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יז)</span>  ואל פתח אהל מועד לא הביאו: 


lvr: 51
pgn: 112
dfh: b
trm: ואין חייבין עליהן כרת
txt:
<span class='five'>ואין חייבין עליהן כרת. </span>כדאמרן בהשוחט <span class='mareimakom'>(לעיל קו:)</span> עד כאן הוא מדבר בקדשים שהקדישן כו' וקתני סיפא יכול יהו חייבין עליהן כרת תלמוד לומר זאת להם ואין אחרת להם: 


lvr: 51
pgn: 112
dfh: b
trm: הקדישן בשעת איסור הבמות
txt:
<span class='five'>הקדישן בשעת איסור הבמות. </span>מההיא שעתא קרינא בהו והביאום לה' וכיון שהמתין עד שלא כב]  יבא לקיימו נתבטל העשה על ידו אבל לאו וכרת ליכא דאזהרה ועונש בשעת הקרבה כתיבי והרי הותרו הבמות: 


lvr: 51
pgn: 112
dfh: b
trm: ואלו קדשים קרבין במשכן
txt:
<span class='five'>ואלו קדשים קרבין במשכן. </span>קדשים שהוקדשו למשכן בזמן שהיה המשכן בגלגל והותר במה אלו קדשים צריכין להקריבן במשכן ולא יקרבו בבמה אותם שהוקדשו לשם משכן כג] מפרש ואזיל: 


lvr: 51
pgn: 112
dfh: b
trm: פטור
txt:
<span class='five'>פטור. </span>מאזהרה ומעונש שהרי הותרו הבמות ומיהו אסור לשנות משום כאשר נדרת תשמור ועשית <span class='mareimakom'>(דברים כג)</span> : 


lvr: 51
pgn: 113
dfh: a
trm: ומתן סובב
txt:
<span class='five'>ומתן סובב. </span>מתן סביב שתהא נראית המתנה לשתי רוחות המזבח דהיינו ב' מתנות שהן ארבע: 


lvr: 51
pgn: 113
dfh: a
trm: ריח ניחוח
txt:
<span class='five'>ריח ניחוח. </span>כדאמרינן בפרק בית שמאי <span class='mareimakom'>(לעיל דף מו:)</span> לשם ששה דברים הזבח נזבח לשם ריח לאפוקי אברים שצלאן והעלן שאין בהם משום ריח ניחוח: 


lvr: 51
pgn: 113
dfh: a
trm: הזמן
txt:
<span class='five'>הזמן. </span>שנפסלין במחשבת חוץ לזמנו וחייבין על קדשים משום נותר וטמא שוין בשתיהם: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 51
pgn: 113
dfh: a
trm: לפנים מן החומה
txt:
<span class='five'>לפנים מן החומה. </span>של ירושלים דכתיב בה <span class='mareimakom'>(במדבר יט)</span> והוציא אותה וגו': 


lvr: 51
pgn: 113
dfh: a
trm: מקום שפורשת למיתה
txt:
<span class='five'>מקום שפורשת למיתה. </span>מקום שנפשה יוצאה בגמר פירכוסה וליציאת נפשה שלא קבע לה הכתוב מקום: 


lvr: 51
pgn: 113
dfh: a
trm: ותחתיהן חלל
txt:
<span class='five'>ותחתיהן חלל. </span>שאם יש קבר מפסיק החלל ושוב אין טומאה בוקעת למעלה מן החלל אבל טומאה רצוצה בוקעת ועולה עד לרקיע: 


lvr: 51
pgn: 113
dfh: a
trm: ומגדלות שם בניהם
txt:
<span class='five'>ומגדלות שם בניהם. </span>לפרה דמשום דמטמאין את הכהן השורף את הפרה מפני הצדוקים עשו בה שאר מעלות הרבה שאין אחיו הכהנים נוגעין בו כל שבעת ימי טו] פרישתו  והוו אלו תינוקות נוגעין בו ומזין עליו: 


lvr: 51
pgn: 113
dfh: a
trm: ועל גביהן דלתות
txt:
<span class='five'>ועל גביהן דלתות. </span>להפסיק בין התינוקות לקרקע שלא יאהילו על קבר התהום בלכתם למלאות מים חיים לקידוש מן השילוח אלמא לאו כולה בדוקה היא: 


lvr: 51
pgn: 113
dfh: a
trm: וכוסות של אבן
txt:
<span class='five'>וכוסות של אבן. </span>שכל מעשה פרה בכלי גללים בכלי אבנים שאין מקבלים טומאה כדאמר טעמא בשמעתא קמייתא דסדר יומא <span class='mareimakom'>(דף ב.)</span>: 


lvr: 51
pgn: 113
dfh: a
trm: מעלה עשו בפרה
txt:
<span class='five'>מעלה עשו בפרה. </span>משום קולא דאקילו בה משום צדוקין שהיו אומרים במעורבי שמש היתה נעשית והיו מטמאין את הכהן ומטבילין אותו ושרפה טבול יום עשו בה מעלות אחרות דלא לזלזלו בה ומיהו אם שחטה במקום שאין בדוק לה לא מיפסלא בהכי דכל א'י בדוקה היא: 


lvr: 51
pgn: 113
dfh: a
trm: איה הרוגי נבוכדנאצר
txt:
<span class='five'>איה הרוגי נבוכדנאצר. </span>שהרג בה והופנו כולם ואין אחד מצוי בה על כרחינו בדוקה היא:  נהי


lvr: 51
pgn: 113
dfh: b
trm: מהבלא מתו
txt:
<span class='five'>מהבלא מתו. </span>וקברום הבאים אחריהם בבתי קברות ואין לחוש לכל הארץ אלא לשאר ארצות שהיה שם מבול ונשקעו בטיט: 


lvr: 51
pgn: 113
dfh: b
trm: דהיינו דקם רימא התם
txt:
<span class='five'>דהיינו דקם רימא התם. </span>הראם זכר ונקבה שהוא גדול ואינו יכול ליכנס לתיבה עמדו שם: 


lvr: 51
pgn: 113
dfh: b
trm: רמא יח] כבא וסכר לירדנא
txt:
<span class='five'>רמא יח] כבא וסכר לירדנא. </span>הטיל גלל בירדן וסכר הירדן וסתם הילוך מימיו יט] כבא כמו <span class='mareimakom'>(עירובין דף כט:)</span> כיבוי דרעותא דניסן: 


lvr: 51
pgn: 113
dfh: b
trm: והא קא סגיא תיבה
txt:
<span class='five'>והא קא סגיא תיבה. </span>והא התיבה מהלכת על פני המים מגבוה לנמוך נמצא חוטמו נשמטת מן התיבה ומת: ומשני 


lvr: 51
pgn: 113
dfh: b
trm: קרניו קשרו לתיבה</span>: <span class='five'>ברותחין נידונו
txt:
<span class='five'>קרניו קשרו לתיבה</span>: <span class='five'>ברותחין נידונו. </span>ונמצא נמלג ברותחין: 


lvr: 51
pgn: 113
dfh: b
trm: וליטעמיך תיבה היכי סגיא
txt:
<span class='five'>וליטעמיך תיבה היכי סגיא. </span>והלא זפותה היא מבית ומבחוץ כדכתיב וכפרת אותה וגו' <span class='mareimakom'>(בראשית ו)</span> וכיון דרותחין הן היאך כ]  מהלכת שאין זפתה נפשר: 


lvr: 51
pgn: 113
dfh: b
trm: עוג מלך הבשן
txt:
<span class='five'>עוג מלך הבשן. </span>דכתיב ביה ויבא הפליט וא'ר יוחנן <span class='mareimakom'>(נדה דף סא:)</span> זה עוג שפלט מאנשי דור המבול: 


lvr: 51
pgn: 113
dfh: b
trm: נס נעשה ונצטננו המים
txt:
<span class='five'>נס נעשה ונצטננו המים. </span>שבצידי התיבה ושם עמד עוג והראם וגם הזפת לא נפשר והראם לא הוצרך לתיבה ומפני גובהן לא טבעו: 


lvr: 51
pgn: 113
dfh: b
trm: הא לא פש
txt:
<span class='five'>הא לא פש. </span>מן המתים שם כלום דאיידי דגבוה היא השפילום המים לבבל שהיא מצולה: 


lvr: 51
pgn: 113
dfh: b
trm: למה נקרא שמה מצולה
txt:
<span class='five'>למה נקרא שמה מצולה. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(ישעיה מד)</span> האומר לצולה חרבי: 


lvr: 51
pgn: 113
dfh: b
trm: שמנערת עשיריה
txt:
<span class='five'>שמנערת עשיריה. </span> כא] מפני שאינן מרחמים על הבריות כדאמרינן במסכת ביצה <span class='mareimakom'>(דף לב:)</span> עשירי בבל יורדי גיהנם הן: 


lvr: 51
pgn: 113
dfh: b
trm: או קרבן שומע אני כו'
txt:
<span class='five'>או קרבן שומע אני כו'. </span>קרבן דכתיב בשחוטי חוץ <span class='mareimakom'>(ויקרא יז)</span> להקריב קרבן וגו' דריש ליה בת'כ על הקרבן  כב] חייב ואינו חייב על השוחט חולין בפנים או קרבן לאו להכי אתא אלא לחייב על קדשי בדק הבית ששחטן בחוץ שאף הן נקראו קרבן כענין שנאמר <span class='mareimakom'>(במדבר לא)</span>  ונקרב את קרבן ה' איש אשר מצא כלי זהב אצעדה וצמיד ואין זה אלא לבדק הבית: 


lvr: 51
pgn: 113
dfh: b
trm: שאין ראוין לפתח אהל מועד
txt:
<span class='five'>שאין ראוין לפתח אהל מועד. </span>אני שמעתי בסדר יומא לפי שסתמן בעלי מומין דקי'ל המתפיס תמימים לבדק הבית עובר בעשה במס' תמורה <span class='mareimakom'>(דף ז:)</span> אבל לענין הסוגיא אני למד כאן דאפילו תמים נמי קרי אינו ראוי  כג] דלא הועתד לבא אל אהל מועד דהא פרת חטאת תמימה היא וקרי לה אינו ראוי: 


lvr: 51
pgn: 113
dfh: b
trm: אוציא את אלו שאין עתידין כד] לאהל מועד
txt:
<span class='five'>אוציא את אלו שאין עתידין  כד] לאהל מועד. </span>ולא אוציא שעיר המשתלח דראוי הוא שהוא תמים דבעינן שיהא ראוי לשם דלא ידעינן הי מתרמי כה] זה שמעתי ולפי סוגיא של שמועה זו משמע דקרי ליה ראוי ועתיד ליכנס משום הגרלה ווידוי: 


lvr: 51
pgn: 113
dfh: b
trm: קודם הגרלה
txt:
<span class='five'>קודם הגרלה. </span>הוי ראוי ועתיד ליכנס משום הגרלה ואי לאו דמעטינן מלה' ה'א לחייב: כו] 


lvr: 51
pgn: 114
dfh: a
trm: בשלמא רובע ונרבע משכחת לה
txt:
<span class='five'>בשלמא רובע ונרבע משכחת לה. </span>דאיצטריך למעוטינהו מלהקריב דאקדשינהו והדר נרבעו וכיון דחזו כבר ואידחו ראויים קרינא בהו שנראו כבר ולא מימעטי מאל פתח דאיכא למימר הכי אמר קרא ואל פתח אהל מועד לא הביאו בשנראה לבא ואחר כך שחטו בחוץ חייב אבל שעיר המשתלח לאחר וידוי מימעיט מאל פתח שהרי זה הביאו כשנראה לבא ומשיצא לאחר וידוי לא נראה לבא: 


lvr: 51
pgn: 114
dfh: a
trm: אלא מוקצה ונעבד
txt:
<span class='five'>אלא מוקצה ונעבד. </span>על כרחך מקמי דאקדשינהו הוו להו מוקצה ונעבד דאי לבתר דאקדשינהו תו לא מיתסרי בהקצאה ועבודה דאין אדם אוסר דבר שאינו שלו: 


lvr: 51
pgn: 114
dfh: a
trm: לרבות קדשים קלי'
txt:
<span class='five'>לרבות קדשים קלי'. </span> שהכופר בהן ונשבע והודה חייב עליהם אשם גזילות שהן ממון בעלים דקרינא ביה וכחש בעמיתו: 


lvr: 51
pgn: 114
dfh: a
trm: דבר ערוה
txt:
<span class='five'>דבר ערוה. </span>וחייל אף על המוקדשים כבר הלכך ממעטי בחוץ מלהקריב קרבן דלאו בני הקרבה נינהו דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כב)</span> כי משחתם בהם וכל מקום שנאמר השחתה אינו אלא דבר ערוה ועבודת כוכבים: נראה לי דה'ג 


lvr: 51
pgn: 114
dfh: a
trm: אתנן ומחיר וכלאים ויוצא דופן בולדות קדשים
txt:
<span class='five'>אתנן ומחיר וכלאים ויוצא דופן בולדות קדשים. </span>כלומר הנך דאצרכנו למעוטינהו מלהקריב קרבן ולא נפקי מאל פתח על כרחך בשנראו כבר מיירי לא משכחת ז] אלא בולדות קדשים ואירע להו פסול במעי אמן דנראו לבא אל פתח אהל מועד קודם שנעשו אתנן ומחיר אם בא להקריב את אמן היו הן באין אל פתח דאי בדאקדשינהו לא משכחת לה דאין אתנן ומחיר חל על המוקדשין לפי שאינן שלו ומקרא נפקא לן בתמורה <span class='mareimakom'>(דף ל:)</span> ואי בדהוו אתנן והדר אקדשינהו מאל פתח נפקי וכן כלאים ויוצא דופן דאי אקדשינהו משנולדו מאל פתח נפקי אלא בולדות קדשים דמעיקרא עם אמן נראו לבא: 


lvr: 51
pgn: 114
dfh: a
trm: וקסבר ולדות קדשים בהוייתן הן קדושין
txt:
<span class='five'>וקסבר ולדות קדשים בהוייתן הן קדושין. </span>בלידתן מתקדשות הלכך חל אתנן ומחיר עליהן אם נתן לה עובר של ח] מוקדשין באתנן דלא קדיש עד שנולד: 


lvr: 51
pgn: 114
dfh: a
trm: בהוייתן ט] (הן)
txt:
<span class='five'>בהוייתן ט] (הן). </span>לשון הוייה נקט בהו משום דמאשר יהיה לך נפקי לן ולדות קדשים ליקרב  י] רק קדשיך אלו התמורות אשר יהיו לך אלו הולדות במסכת תמורה <span class='mareimakom'>(דף יז:)</span>: 


lvr: 51
pgn: 114
dfh: a
trm: דאיחזו ואידחו
txt:
<span class='five'>דאיחזו ואידחו. </span>אימא אע'ג דכי עבר מומן ירצו השתא מיהא דחויין נינהו ונפטר בחוץ: 


lvr: 51
pgn: 114
dfh: a
trm: לא תעשון כן
txt:
<span class='five'>לא תעשון כן. </span>בספרי דריש ליה בתחילת ביאת הארץ היום אנו מטלטלין את המשכן ואנו אסורין בבמה ואין אנו מקריבין אלא במשכן לפיכך כל הקרבנות כשרים להקריב משנבוא לארץ י'ד שנים של כיבוש וחילוק אנו מותרין בבמה ושם לא תעשון ככל אשר אנחנו עושים פה יב] להקריב חובות ומה אנו מותרין בה איש כל הישר בעיניו נדרים ונדבות שאינן חובה עליו אלא שישרו בעיניו להתנדב כי לא באתם עד עתה וגו' עד שתבאו אל המנוחה לשילה שאע'פ שנכנסתם לארץ בעברכם את הירדן עדיין לא באתם אל המנוחה: 


lvr: 51
pgn: 114
dfh: a
trm: חובות לא תקריבו
txt:
<span class='five'>חובות לא תקריבו. </span>איש איש שבכם לא יקריב שום חובה ואפילו בבמת ציבור עד שתבאו אל המנוחה ותקריבום אלמא חובות דגלגל מחוסרי זמן הם עד כי יבא שילה ויקריבום שם וקאמר רחמנא לא תעשון אותם בגלגל ומשמע בין בבמת ציבור בין בבמת יחיד אלמא מחוסר זמן בבמה בלא תעשה: 


lvr: 51
pgn: 114
dfh: b
trm: מילקי נמי לילקי
txt:
<span class='five'>מילקי נמי לילקי. </span>השוחט מחוסר זמן ו] דהא משכן דגלגל דהיא במת ציבור פנים הוא שאהל מועד של מדבר היה שם וקאמר רחמנא ביה נמי לא תעשון: 


lvr: 51
pgn: 114
dfh: b
trm: אלמה אמר רבי זירא
txt:
<span class='five'>אלמה אמר רבי זירא. </span>בפ' אותו ואת בנו <span class='mareimakom'>(חולין פ:)</span> דקתני קדשים בפנים ז] סופג את הארבעים משום לאו דאותו ואת בנו והוינן בה ונילקי נמי משום לאו דמחוסר זמן דתניא מנין שכל הפסולים שבשור ושבשה שהן בלא ירצה ת'ל ושור ושה שרוע וקלוט ומחוסר זמן פסול הוא ומשני ר' זירא ח] הנח לאו דמחוסר זמן דהכתוב נתקו לעשה דכתיב ביה עשה יתירא כדמפרש התם למימרא שהוציאו ונתקו מכלל לאו דלא קאי עליה בלאו דשאר פסולין והשתא דאמרת הכא לאו בהדיא כתיב ביה נילקי עליה: 


lvr: 51
pgn: 114
dfh: b
trm: (דלמא) ה'מ
txt:
<span class='five'>(דלמא) ה'מ. </span>דמשני נמי התם דלא לקי לרבנן דפליגי עליה דרבי שמעון דלא דרשי להאי לא תעשה למחוסר זמן דההוא דאותו ואת בנו דשני ר' זירא עלה מיתוקמא התם דלא כר'ש אבל לר' שמעון ה'נ דלקי אלאו דמחוסר זמן בפנים: 


lvr: 51
pgn: 114
dfh: b
trm: רב נחמן בר יצחק אמר
txt:
<span class='five'>רב נחמן בר יצחק אמר. </span>לר' שמעון נמי לא לקי אמחוסר זמן בפנים דגלגל לגבי שילה חוץ הוא לגבי חובות הואיל ט] דאינו כשר להקרבתו הלכך בחוץ הוא דאשכחן ביה לא תעשה משום איסור במה ולא בפנים: 


lvr: 51
pgn: 114
dfh: b
trm: בשעת היתר הבמות קאמר
txt:
<span class='five'>בשעת היתר הבמות קאמר. </span>כמו בגלגל ונוב וגבעון דהותרו במות יחיד לעולה ושלמים ואשמעינן קרא דלגבי חובות איכא לא תעשה ולאו משום מחוסר זמן דהא חזו השתא בבמה גדולה: 


lvr: 51
pgn: 114
dfh: b
trm: היתר במה לחבירו
txt:
<span class='five'>היתר במה לחבירו. </span>לעולה ושלמים דנדר ונדבה וסיפא ה'ק יכול אף בשעה שהוא מותר בבמה כגון קודם חצות שהוא י] לשלמים ת'ל כו' בשער אחד בבמה גדולה לשחוט פסחיהם: 


lvr: 51
pgn: 114
dfh: b
trm: דרב ששת לא קבעוה תנאי
txt:
<span class='five'>דרב ששת לא קבעוה תנאי. </span>ומיהו אנן משנינן לה בגמרא וקבעינן לה בגמ' הכי ככל חסורי מחסרא דהש'ס: 


lvr: 51
pgn: 114
dfh: b
trm: אבל שלא לשמו
txt:
<span class='five'>אבל שלא לשמו. </span>כגון לשם עולה ובשם זה הוא ראוי לבא לפנים דכל הזבחים שנזבחו שלא לשמן כשרין חוץ מן הפסח והחטאת: 


lvr: 51
pgn: 114
dfh: b
trm: אי הכי כי שחיט ליה לשמו בחוץ נמי ניחייב
txt:
<span class='five'>אי הכי כי שחיט ליה לשמו בחוץ נמי ניחייב. </span>דהא ראוי היה לעקור שם זה ממנו ולבא לפנים: 


lvr: 51
pgn: 114
dfh: b
trm: מחוסר עקירה
txt:
<span class='five'>מחוסר עקירה. </span>וכל כמה דלא איעקר שם אשם מיניה סתמיה לאו למיעקר קאי ולא ראוי הוא: 


lvr: 51
pgn: 114
dfh: b
trm: וכשר שלא לשמו
txt:
<span class='five'>וכשר שלא לשמו. </span> אפי' דקי'ל לעיל <span class='mareimakom'>(דף ב.)</span> כל הזבחים כשרין שלא לשמן ה'מ היכא דכשרין לשמן אבל מחוסר זמן בבעלים זה שאינו כשר לשמו היאך יוכשר שלא לשמו:  פסח


lvr: 51
pgn: 115
dfh: a
trm: פסח בשאר ימות השנה
txt:
<span class='five'>פסח בשאר ימות השנה. </span>אינו כשר לשמו דתנן שחטו קודם חצות פסול שנאמר בין הערבים: 


lvr: 51
pgn: 115
dfh: a
trm: יכול שאני מוציא
txt:
<span class='five'>יכול שאני מוציא. </span>מאל פתח שלא יתחייב בחוץ על עולת מחוסר זמן בבעלים כגון של יולדת ומצורע הואיל ואינה ראויה לבא לפנים למצותה: 


lvr: 51
pgn: 115
dfh: a
trm: שור מ'מ כו'
txt:
<span class='five'>שור מ'מ כו'. </span>דמצי למימר אשר ישחט במחנה או אשר ישחט מחוץ למחנה ואל פתח וגו' ואנא ידענא דשור או כשב או עז הוא: 


lvr: 51
pgn: 115
dfh: a
trm: מאי איריא
txt:
<span class='five'>מאי איריא. </span>אשם דרבייה חטאת נמי מחייב יב] דלא בעי רבוייא ואפילו אשם דהא חזי בפנים: 


lvr: 51
pgn: 115
dfh: a
trm: אי לשמו אשם אמאי חייב
txt:
<span class='five'>אי לשמו אשם אמאי חייב. </span>והא אינו כשר ליקרב יג] ומתני' תנא פטור ואי משום דראוי לשלא לשמו בפני' הא מחוסר עקיר' וכולהו מודו בו אלא לאו שלא לשמו רבי לחיובא בחוץ כרב חלקיה אלמא דבר שאינו כשר לשמו בפנים כשר לשלא לשמו ומחייב עליה שלא לשמו בחוץ: ה'ג 


lvr: 51
pgn: 115
dfh: a
trm:
לעולם בזמנו ושלא לשמו </span>א'נ ה'ג לעולם בזמנו ותו לא וממילא אשלא לשמו דאוקימנא קאי יד] ושכתבו בספרים ולשמו מפרש טועה כתבו ולפום ריהטא משום דפרכינן לעיל אי נימא בזמנו מאי איריא כו' וקא בעי לשנויי לעולם בזמנו ולשמו ודקא קשיא לך אי הכי חטאת נמי אין ה'נ ות

txt:
<span class='five'>לעולם בזמנו ושלא לשמו </span>א'נ ה'ג לעולם בזמנו ותו לא וממילא אשלא לשמו דאוקימנא קאי יד] ושכתבו בספרים ולשמו מפרש טועה כתבו ולפום ריהטא משום דפרכינן לעיל אי נימא בזמנו מאי איריא כו' וקא בעי לשנויי לעולם בזמנו ולשמו ודקא קשיא לך אי הכי חטאת נמי אין ה'נ ותנא אשם והוא הדין לחטאת ולאו מילתא היא דא'כ ר'א מאי בעי הכא מכדי ר'א לענין שלא לשמו אקשיה בפ'ק <span class='mareimakom'>(לעיל י:)</span> בפסול אשם שלא לשמו כחטאת אבל לענין לשמו מאי עיקר ומאי טפל איכא תרוייהו כתיבי להכשיר בפנים וחיוב בחוץ ותו ל'ל לרבויי להאי משור וכשב ועז הרי כשר ליקרב וכמצותו בפנים הוא שוחטו בחוץ אלא קא משני לעולם בזמנו ושלא לשמו ואיצטריך לרבוייה משום דשלא לשמו פסול הוא: <span class='five'>ור'א היא. </span>דמקיש אשם לחטאת דמיפסיל בשלא לשמו בפנים טו] באשמות דאפ'ה מחייב עלה בחוץ אע'ג דעקר מיניה שם אשם אכתי אי הוה מעייל ליה לפנים הוה כשר למישחטיה סתמא וכשר לשם אשם ועולה לשם חובה דמשום דיבוריה לא מיעקר שמיה מיניה וכל כמה דלא שחטיה ליה טז] בעיקרה קאי סתמא לשמו הלכך כי שחיט ליה ראוי לפנים לשמו היה וה'ה דאחטאת שלא לשמו נמי חייב אלא תנא טפל ואשמעינן אע'ג דכה'ג פסול בפנים מיחייב עליה בחוץ וה'ה לעיקר דמ'ש סוף סוף תרוייהו פסילי שלא לשמן ובת'כ קתני בה בהדיא שלא לשמו וע'כ מוקי לה כר'א דאילו לרבנן לא איצטריך ליה לרבויי דהא כי האי גוונא מתקבלת בפנים היא: 


lvr: 51
pgn: 115
dfh: a
trm:
יכול שאני מרבה </span> יז] גרס הכא דרישא דלעיל היא ובתורת כהנים הכי תניא לה אוציא את אלו שאינן מיוחדין לשם ולא אוציא עולה מחוסרת זמן בגופה וחטאת בין בגופה כו' והגרסנין שינו את הלשון יח] וגרסינן הכא יכול שאני מרבה את כו' לפי שהביאוה יט] בלימודא אחרינא וסבר

txt:
<span class='five'>יכול שאני מרבה </span> יז] גרס הכא דרישא דלעיל היא ובתורת כהנים הכי תניא לה אוציא את אלו שאינן מיוחדין לשם ולא אוציא עולה מחוסרת זמן בגופה וחטאת בין בגופה כו' והגרסנין שינו את הלשון יח] וגרסינן הכא יכול שאני מרבה את כו' לפי שהביאוה יט] בלימודא אחרינא וסברי דסיפא דההיא דלעיל היא: יכול שאני מרבה כ] משום מכ'מ אף עולה מחוסר זמן וכו': <span class='five'>וחטאת בין בגופה בין בבעלים. </span>כגון של נזיר ומצורע שלא מלאו ימיהם ואילו אשם נזיר ומצורע מחוסרי זמן בעלים שייריה ולא רבייה לפטורא שמע מינה ס'ל דחייב: 


lvr: 51
pgn: 115
dfh: a
trm: אלא שלא לשמו
txt:
<span class='five'>אלא שלא לשמו. </span>הלכך חטאת פטור דלא חזי לפנים ואשם חייב דחזי לפנים ואף על גב דאין כא] ראוי לשמו והיינו כרב חלקיה ודלא כרב הונא: ה'ג 


lvr: 51
pgn: 115
dfh: a
trm: הא מני ר'א היא כו' </span>ולא גרסינן לעולם בלשמו: <span class='five'>הא מני ר'א היא
txt:
<span class='five'>הא מני ר'א היא כו' </span>ולא גרסינן לעולם בלשמו: <span class='five'>הא מני ר'א היא. </span>כלומר ודאי בשלא לשמו היא כדקאמרת הלכך חטאת פטור דלא חזי בפנים לא בלשמו ולא בשלא לשמו דמחוסר זמן הוא ואשם נמי פטור דלא חזי לפנים לשמו במחוסר זמן ולא לשלא לשמו דר'א קאמר דפסול באשם שלא לשמו והאי דשייריה לאשם לאו דס'ל דחייב אלא כיון דחד טעמא הוא משום דתרוייהו פסולין שלא לשמו בפנים הוא תנא עיקר חטאת דפטור וכ'ש טפל אשם והאי כ'ש גמגום ודוחקיה דרב הונא לאוקמיה כר'א משום סיפא דעל כרחיך כרבי אליעזר מיתוקמא כדפרישנא לעיל ועוד משום דלרבנן כב] לא ילפינן אשם מחטאת ליכא למימר תנא האי והוא הדין להאי ואף על גב דלרבנן נמי קאמר דפטור דאין לך דבר שאינו כשר לשמו וכשר שלא לשמו לא מצי לאוקומא כרבנן דא'כ כג] נשמעינן אשם דפטור דנשמעינן בה תרתי וכ'ש חטאת: 


lvr: 51
pgn: 115
dfh: a
trm: ת'ש דכי אתא רב דימי כו' ואילו חטאת שיירא ובמאי כו'
txt:
<span class='five'>ת'ש דכי אתא רב דימי כו' ואילו חטאת שיירא ובמאי כו'. </span> כד] כדאותיבנא בקמייתא: 


lvr: 51
pgn: 115
dfh: a
trm: ומאי קושיא
txt:
<span class='five'>ומאי קושיא. </span>לסיועה לרב חלקיה דלמא ה'נ כדאמרינן דבזמנו קאי כדאוקמא בקמייתא לעיל ור'א היא: 


lvr: 51
pgn: 115
dfh: a
trm: אמר ר'נ בר יצחק
txt:
<span class='five'>אמר ר'נ בר יצחק. </span>לא מצי לאוקומי להא בזמנו משום דרב דימי קשיא ליה דתני כה] (ליה) בר ליואי אדתני לוי שחטן מחוסר זמן בבעלים פסולין ובחוץ נמי נפטר: 


lvr: 51
pgn: 115
dfh: a
trm: ומשני כו] ליה רב דימי
txt:
<span class='five'>ומשני כו] ליה רב דימי. </span>הא דתני חייב שלא לשמו והא דתני פסולין ודכוותיה בחוץ פטור בששחטן לשמו ומדקשיא ליה דתני לוי אבר ליואי ש'מ שמיע ליה לרב דימי דמתני' דבר ליואי נמי במחוסר זמן וקאמר חייב ואע'ג דאינו ראוי לשמו בפנים ראוי לשלא לשמו וסייעתא לרב חלקיה: 


lvr: 51
pgn: 115
dfh: a
trm: נימא תהוי תיובתיה דרב הונא
txt:
<span class='five'>נימא תהוי תיובתיה דרב הונא. </span> כז] מדכי אתא רב דימי כדאמרן דליכא לאוקומא בזמנו מדקשיא ליה תני לוי אדתני בר ליואי: 


lvr: 51
pgn: 115
dfh: a
trm: כגון שהפריש שני אשמות לאחריות
txt:
<span class='five'>כגון שהפריש שני אשמות לאחריות. </span>שאם יאבד האחד יתכפר בשני ושחט אחד מהם בחוץ קודם זמנו לשם עולה דהאי כיון דסופו לרעייה קאי דאשם שכיפרו בעליו רועה ודמיו לקיץ המזבח שהיא עולה חזי לדוכתיה בפנים אי שחיט לגופיה לעולה:  כדרב


lvr: 51
pgn: 115
dfh: b
trm: כדרב הונא אמר רב כו' שניתק לרעייה
txt:
<span class='five'>כדרב הונא אמר רב כו' שניתק לרעייה. </span>שניתק מדין הקרבה ומסרוהו לרועה עד שיסתאב דקי'ל <span class='mareimakom'>(תמורה דף יח.)</span> כל שבחטאת מתה באשם רועה: 


lvr: 51
pgn: 115
dfh: b
trm: גמר עבודה
txt:
<span class='five'>גמר עבודה. </span>שאין אחריה עבודה ואיתרבו להו באף כל כגון המנסך ומקטיר קטרת ומקטיר קמצים יז]  ומקטיר מנחת כהנים: 


lvr: 51
pgn: 115
dfh: b
trm: ויתיב רב חסדא וקאמר וישלח את נערי בני ישראל
txt:
<span class='five'>ויתיב רב חסדא וקאמר וישלח את נערי בני ישראל. </span>נראה בעיני שהספרים חסרים כאן ולא ידעתי מה ואם אין חסרין זהו פירושו יתיב רב חסדא וקאמר להאי קרא וישלח את נערי וגו' ומפרש דאלו הבכורות: 


lvr: 51
pgn: 115
dfh: b
trm: א'ל רב הונא הכי אמר רב אסי ופסקו
txt:
<span class='five'>א'ל רב הונא הכי אמר רב אסי ופסקו. </span>אותו היום פסקה עבודה מן הבכורות שמסיני נצטוו על הכהונה כדיליף לקמן ושמשו נדב ואביהוא כל אותה שנה ראשונה עד שהוקם המשכן ומתו: 


lvr: 51
pgn: 115
dfh: b
trm: לישנא אחרינא הכי אמר רב אסי ופסקיה
txt:
<span class='five'>לישנא אחרינא הכי אמר רב אסי ופסקיה. </span>צריך להפסיק כאן יח] נגינת טעם המקרא באתנחתא ולא יקרא בטעם פשטא כמו שאנו קורין אותו דכשהוא נקרא בטעם פשטא משמע שקריאת נערי בני ישראל דבק על ויעלו עולות משמע שהם העלום אבל כשאתה קורהו באתנחתא עומדת התיבה לבדה ואינה דבק על ויעלו וי'ל שלא שלחם אלא להביא הקרבנות ולעמוד עליהם ויעלו עולות אותם שכשרים להעלותם דהיינו נדב ואביהוא שמשבאו לסיני הופרשו הכהנים כדיליף לקמן: 


lvr: 51
pgn: 115
dfh: b
trm: סבר רב חסדא יט] לאותביה מתני'
txt:
<span class='five'>סבר רב חסדא  יט] לאותביה מתני'. </span>דקתני שנהגו עבודה בבכורות עד יום הקמת המשכן: 


lvr: 51
pgn: 115
dfh: b
trm: זו פרישת נדב ואביהוא
txt:
<span class='five'>זו פרישת נדב ואביהוא. </span>כלומר לא נקראו בכורות כהנים אלא מי הן הכהנים הנגשים שהוזהרו כאן לפרוש מן ההר זה נדב ואביהוא שנעשו כב]  בסיני כהנים והן הכהנים הנגשים אל ה' להקריב קרבנות: 


lvr: 51
pgn: 115
dfh: b
trm: היינו דכתיב
txt:
<span class='five'>היינו דכתיב. </span>כשמתו נדב ואביהוא אשר דבר וגו' כדקאמר בסיני <span class='mareimakom'>(שמות יט)</span> פן יפרוץ  בהם ה' וכיון שלא נזהרו לפרוש מן ההיכל בהקמת המשכן פרץ בהם: 


lvr: 51
pgn: 115
dfh: b
trm: אלא למ'ד זו פרישת בכורות היכא רמיזא
txt:
<span class='five'>אלא למ'ד זו פרישת בכורות היכא רמיזא. </span>ה'ג ולא גרסי' פרישת נדב ואביהוא היכא רמיזא מיתת נדב ואביהוא היכא רמזה למשה קודם לכן דקאמר הוא אשר דבר: 


lvr: 51
pgn: 115
dfh: b
trm: ונקדש בכבודי
txt:
<span class='five'>ונקדש בכבודי. </span>נאמרה לו למשה ביום שנצטווה על מלאכת המשכן ורמז לו שביום שישרה שכינתו על הבית יתקדש בכבודיו ולא נרמז להבין מה הוא עד שמתו: 


lvr: 51
pgn: 115
dfh: b
trm: אלא כדי להתקדש כבודו של מקום עליהם
txt:
<span class='five'>אלא כדי להתקדש כבודו של מקום עליהם. </span>להודיע שהוא נורא על יראיו ומיודעיו וזהו הוא אשר דבר אלי ביום שנצטויתי על המשכן ונקדש בכבודי באותם הנכבדים וקרובים לי אקדש: 


lvr: 51
pgn: 115
dfh: b
trm: שנאמר וידום אהרן
txt:
<span class='five'>שנאמר וידום אהרן. </span>הרי ששתק וקבל השכר מפרש בב'ר שמתוך כך זכה ונתייחד אליו הדיבור שנאמר אחרי אותו ענין פרשת שתויי יין ולא הוזכר באותו דיבור משה אלא אהרן: 


lvr: 51
pgn: 115
dfh: b
trm: נורא אלהים ממקדשך
txt:
<span class='five'>נורא אלהים ממקדשך. </span>אלהים זו מדת הדין אימתי הוא נורא ע'י שהוא עושה דין במקודשיו: 


lvr: 51
pgn: 115
dfh: b
trm: כללות נאמרו בסיני
txt:
<span class='five'>כללות נאמרו בסיני. </span>כגון מזבח אדמה תעשה לי וזבחת עליו וגו' ולא נתפרשו הלכות עולה ושלמים שם: 


lvr: 51
pgn: 115
dfh: b
trm: ופרטות באהל מועד
txt:
<span class='five'>ופרטות באהל מועד. </span>לאחר שהוקם המשכן נאמרה ת'כ למשה ושם נתפרשו והפשיט ונתח לרבי ישמעאל שמעי' דעולה שהקריבו בסיני לא הוטענה הפשט וניתוח: כד] 


lvr: 51
pgn: 115
dfh: b
trm: נשתלשו בערבות מואב
txt:
<span class='five'>נשתלשו בערבות מואב. </span>משנה תורה שחזר משה ואמרה להם על הסדר כדכתיב <span class='mareimakom'>(דברים א)</span> בעבר הירדן בארץ מואב הואיל משה וגו': 


lvr: 51
pgn: 115
dfh: b
trm: חיה בכלל בהמה
txt:
<span class='five'>חיה בכלל בהמה. </span>דכתיב זאת הבהמה אשר תאכלו וגו' וסמיך ליה איל וצבי ויחמור וגו' <span class='mareimakom'>(שם יד)</span> :  ה'ג


lvr: 51
pgn: 116
dfh: a
trm: זכרים ונקבות תמימים ובעלי מומין לאפוקי מחוסר אבר דלא
txt:
<span class='five'>זכרים ונקבות תמימים ובעלי מומין לאפוקי מחוסר אבר דלא. </span> ולא גרסי' תמות וזכרות בבהמות כו' דמאי איריא קודם מתן תורה לאחר הקמת המשכן נמי איתא להא ועוד מדקאמר אבל מחוסר אבר לא מכלל דבעלי מומין לא נפסלו לא בבהמה ולא בעוף: 


lvr: 51
pgn: 116
dfh: a
trm: שחיין ראשי איברים
txt:
<span class='five'>שחיין ראשי איברים. </span>ולמה לי לאזהורי עלייהו אי לאו משום הקרבה שהקריב מהן בצאתו מן התיבה: 


lvr: 51
pgn: 116
dfh: a
trm: מהו דתימא אתך
txt:
<span class='five'>מהו דתימא אתך. </span>לאו למידרש בדומין לך אלא כא] שהודיע שאינו עושה אלא לכבודו להיות לו לצוותא: 


lvr: 51
pgn: 116
dfh: a
trm: קמ'ל לחיות זרע
txt:
<span class='five'>קמ'ל לחיות זרע. </span>לאו לצוותא בעי להו ומהשתא על כרחך אתך יתירא הוא למידרש ביה בדומין לך: 


lvr: 51
pgn: 116
dfh: a
trm: הבאין מאיליהן
txt:
<span class='five'>הבאין מאיליהן. </span>וכל אותן שבאו אל התיבה מאיליהן באו ובהן הכיר אותם שבאו שבעה שבעה ידע שהן טהורין ושבאו שנים שנים שהן טמאין: 


lvr: 51
pgn: 116
dfh: a
trm: ויזבחו זבחים שלמים
txt:
<span class='five'>ויזבחו זבחים שלמים. </span>וסיני קודם הקמת המשכן הוה ואת אמרת דעד [שלא] הוקם המשכן לא קרבו שלמים כלל: 


lvr: 51
pgn: 116
dfh: a
trm: לכל
txt:
<span class='five'>לכל. </span>בין לישראל בין לבני נח קרבו עולות אבל שלמים לא קרבו לבני נח ומשעת מתן תורה שנבחרו ישראל קרבו להם שלמים: כב] 


lvr: 51
pgn: 116
dfh: a
trm: בקיבוץ גליות
txt:
<span class='five'>בקיבוץ גליות. </span>[וה'ק] עורי רוח צפונית ובואי רוח דרומית לקבץ גליות המפוזרות בכם: 


lvr: 51
pgn: 116
dfh: a
trm: זבחים ועולות
txt:
<span class='five'>זבחים ועולות. </span>זבחים היינו שלמים וקודם מתן תורה כולהו בני נח. ומשני זבחים אינן שלמים אלא לשון שחיטה בעלמא ולאכילה: 


lvr: 51
pgn: 116
dfh: a
trm: ובהיכלו כולו אומר כבוד כו'
txt:
<span class='five'>ובהיכלו כולו אומר כבוד כו'. </span>רישא דקרא קול ה' יחולל אילות ובמתן תורה משתעי ובהיכלו של כל מלך ומלך כולו אומר כבוד להקב'ה: 


lvr: 51
pgn: 116
dfh: a
trm: אמר להם וישב ה' מלך לעולם
txt:
<span class='five'>אמר להם וישב ה' מלך לעולם. </span>כבר נשבע שיהא מלך לעולם על בריותיו ולא ישחיתם: 


lvr: 51
pgn: 116
dfh: a
trm: תשע מאות ושבעים וארבעה דורות קודם שנברא העולם
txt:
<span class='five'>תשע מאות ושבעים וארבעה דורות קודם שנברא העולם. </span>וכ'ו מאדם ועד משה רבינו הרי דבר צוה לאלף דור <span class='mareimakom'>(תהלים קה)</span> : 


lvr: 51
pgn: 116
dfh: b
trm: דאפי' אקשויי
txt:
<span class='five'>דאפי' אקשויי. </span>אבר לתשמיש לא אקשו והיא שהיתה יודעת בדבר אמרה לשלוחי יהושע בלשון זה: 


lvr: 51
pgn: 116
dfh: b
trm: אמרה כד] ימחל לי בשביל חבל ופשתים וחלון
txt:
<span class='five'>אמרה כד] ימחל לי בשביל חבל ופשתים וחלון. </span>במכילתא תניא הכי אמרה רבש'ע בג' דברים חטאתי בג' ימחל כה] בחבל ופשתים וחלון שהיו מנאפים עולין אליה בחבלים דרך החלון ויורדים וגם טמנתם בפשתי העץ ובאותן שלשה דברים עצמן זכתה להציל השלוחים: 


lvr: 51
pgn: 116
dfh: b
trm: אסור לסייען
txt:
<span class='five'>אסור לסייען. </span>בשעת איסור הבמות כגון בזמן הזה דקדושת ירושלים אין אחריה היתר: 


lvr: 51
pgn: 116
dfh: b
trm: זילו כו] דברו תרין עולמי גילאי
txt:
<span class='five'>זילו כו] דברו תרין עולמי גילאי. </span>לכו כז] וקחו שני עובדי כוכבים בחורים בני גיל אחד שכן נוי לדבר: 


lvr: 51
pgn: 116
dfh: b
trm: דמסקא ימא שירטון
txt:
<span class='five'>דמסקא ימא שירטון. </span>לימון בלע'ז ומתייבש ונעשה קרקע דבעינן שלא נשתמש הדיוט במזבח: 


lvr: 51
pgn: 116
dfh: b
trm: ואפקו נורא כח] ממרא חדתא
txt:
<span class='five'>ואפקו נורא כח] ממרא חדתא. </span>נ'ל שהוא פויישי'ר של איסתמא אציי'ר בלע'ז שמוציאין בו אש מן האבנים: ה'ג 


lvr: 51
pgn: 116
dfh: b
trm: כמאן כר'א בן שמוע דתניא ר'א בן שמוע אומר מה מזבח כו'
txt:
<span class='five'>כמאן כר'א בן שמוע דתניא ר'א בן שמוע אומר מה מזבח כו'. </span>ובת'כ היא שנויה בפרשה ראשונה: 


lvr: 51
pgn: 116
dfh: b
trm: כתוב אחד אומר
txt:
<span class='five'>כתוב אחד אומר. </span>ברייתא זו משובשת בספרים ושנויה היא בספרי בברכת כהנים וכך היא שנויה הא כיצד מקום מזבח בחמשים וכל הבית בשש מאות רבי אומר בשם אבא יוסי בן דוסתאי גבה מכל שבט חמשים שהן שש מאות ר'א בן שמוע אומר ויקן דוד את הגורן כדמפרש בענין  כט] ויתן דוד לארונה במקום [שקלי] זהב משקל שש מאות אבל הבקר לעולה והמוריגים וכלי הבקר לעצים בכסף שקלים חמשים ל] ויאמר ארונה וגו' <span class='mareimakom'>(ע'כ הגי')</span> והכי פירושא דקרא ויקן דוד את הגורן ולא פירש במה קנאו שהרי פירשו במקום אחר כבר <span class='mareimakom'>(דה'א כא)</span> ויתן דוד לארונה במקום וגו' ואת הבקר קנה בכסף שקלים חמשים לא] (זהב): 


lvr: 51
pgn: 116
dfh: b
trm: מטה של טורבל
txt:
<span class='five'>מטה של טורבל. </span>כך נקרא במסכת פרה <span class='mareimakom'>(פי'ב מ'ט)</span>: 


lvr: 51
pgn: 116
dfh: b
trm: עיזא דקורקסא
txt:
<span class='five'>עיזא דקורקסא. </span>כמין עז של עץ ויש בו יתידות חדים לב] [וגם עשוי] חריצים חריצים קרני'ש ומוליכו ומביאו על הקשים של דישה לאחר שנידושה ומתחתכין ונעשין  תבן: 


lvr: 51
pgn: 116
dfh: b
trm: בכל מקומות ישראל
txt:
<span class='five'>בכל מקומות ישראל. </span>קא סלקא דעתך השתא דאפי' יצא אחד מהן חוץ למחנה ישראל אוכל קדשים קלים שם: 


lvr: 51
pgn: 116
dfh: b
trm: אימא בכל מקומות מחנה ישראל
txt:
<span class='five'>אימא בכל מקומות מחנה ישראל. </span>שאפי' בשעת סילוק מסעות אין נפסלים אלא מוליכן עמו ובמקום חנייתן אוכלין במחנה: 


lvr: 51
pgn: 116
dfh: b
trm: עוד אחרת היתה
txt:
<span class='five'>עוד אחרת היתה. </span>מחנה רביעית חלוקה מהר הבית ומעזרה ולא היו עונשין עליה על הנכנס לה בטומאה במסכת כלים <span class='mareimakom'>(פ'א מ'ח)</span> מפרש מה היא חלוקתו מהר הבית: 


lvr: 51
pgn: 116
dfh: b
trm: דמחנה לויה מיהא הואי
txt:
<span class='five'>דמחנה לויה מיהא הואי. </span>ומחנה ישראל הוא דחסר דאם לא כן דמחנה ישראל הואי ולא מחנה לויה:  נמצאו


lvr: 51
pgn: 118
dfh: a
trm: ורבי יהודה
txt:
<span class='five'>ורבי יהודה. </span>דאמר יחיד נמי מקריב חובות בגדולה אמר לך כי כתיב הישר דממעט יחיד מהקרבת חובות אבעיניו כתיב יא] : 


lvr: 51
pgn: 118
dfh: a
trm: אלא לרבי יהודה הא כתיב איש
txt:
<span class='five'>אלא לרבי יהודה הא כתיב איש. </span>ואי לאו למעוטי אף מבמה גדולה אתא למה לי דכתיב איש נכתוב כל הישר בעיניו וכיון דבעיניו היינו יב] קטנה פשיטא דאיש הוא דמימעיט דהא צבור לא מקרבי בה: 


lvr: 51
pgn: 118
dfh: a
trm: זר מוזרק הכהן נפקא לן
txt:
<span class='five'>זר מוזרק הכהן נפקא לן. </span>לקמן בפירקין דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יז)</span> וזרק הכהן את הדם על מזבח ה' פתח אהל מועד כהן פתח אהל מועד ואין כהן בבמה אלא אפי' זר ואפי' עבד הכי דריש ליה בתורת כהנים: 


lvr: 51
pgn: 118
dfh: a
trm: חכמים היינו תנא קמא
txt:
<span class='five'>חכמים היינו תנא קמא. </span>רבנן בתראי היינו רבנן קמאי דהא אינהו נמי הכי אמרי דיחיד לא קרבו אלא עולות ושלמים וצבור קרבי [נמי חובות] דהא מאיש נפקא להו מיעוטא: 


lvr: 51
pgn: 118
dfh: a
trm: קרבו נסכים במדבר איכא בינייהו
txt:
<span class='five'>קרבו נסכים במדבר איכא בינייהו. </span>לרבנן קמאי לא קרבו נסכים במדבר ועולה ושלמים גרידא בלא נסכים קא גמרי דקרבי בבמה דבמדבר לא קרבי דכי תבאו דפרשת נסכים <span class='mareimakom'>(במדבר טו)</span> להטעינה נסכים במשכן שילה אתא לאחר ירושה וישיבה כדאמרן בהשוחט <span class='mareimakom'>(לעיל קיא.)</span> ורבנן בתראי לטפויי אתו מדתנן משנה יתירא כל שהצבור מקריבין באהל מועד שבמדבר מקריבין בגלגל למה להו למיתני הא רבי יהודה נמי בצבור כוותייהו קאמר והכי איבעי להו למימר כאן וכאן לא קרבו ליחיד אלא עולה ושלמים אלא לטפויי אדרבנן קמאי אתו ואמרי כל שהציבור צריכין להקריב מקריבין באהל מועד שבמדבר יג] מקריבין באהל מועד שבגלגל ולטפויי נסכים אתו ולמימר דקרבו במדבר לצבור וליחיד וכן בגלגל לשתי הבמות ולמאן דאית ליה קרבו במדבר אית ליה דקרבו בבמת יחיד בגלגל דכי תבאו לא אתא אלא להטעינה נסכים לבמה קטנה דהא בגדולה כבר היו קריבין: 


lvr: 51
pgn: 118
dfh: a
trm: ערל
txt:
<span class='five'>ערל. </span>שנטמא במת מקבל הזאה וטהור מטומאת מת ליגע בקדשים ויליף מהכא דכתיב <span class='mareimakom'>(יהושע ה)</span> ויעשו את הפסח בגלגל דמשמע שעשאוהו כהלכתו במילה בטהרה ורובן ערלים היו במדבר דכתיב <span class='mareimakom'>(שם)</span> לא מלו ואמרינן ביבמות בעשרה בניסן שעברו את הירדן לא מהול משום חולשא דאורחא אלא בחד סרי הוא דמהול ואשתכח דטמאי מתים שהיו בהם שהרי רובן טמאי מתים היו שמתו אבותיהם כל ארבעים שנה במדבר ונטמאו בהם ואם לא קבלו הזאה ונטהרו בערלותן אין להם שהות להזות משמלו דהא צריך להפריש שלשה ימים בין הזאה להזאה רביעי חמישי וששי וכאן אי לא הזו עד יום אחד עשר בניסן הזאה ראשונה לאחר שמלו תו לא מטי זמן הזאה שניה עד יום חמשה עשר וביבמות איתיה להא דרבי יוחנן בפרק הערל <span class='mareimakom'>(דף עא:)</span>: יד] 


lvr: 51
pgn: 118
dfh: a
trm: בעולה
txt:
<span class='five'>בעולה. </span>כגון עולות של תמידין ומוספין צבור קרבו בה טו] [אבל] חטאות הקבוע להם זמן כגון שעירי הרגלים של צבור לא קרבו בה: 


lvr: 51
pgn: 118
dfh: a
trm: חטאת נדבה מי איכא
txt:
<span class='five'>חטאת נדבה מי איכא. </span>ליקרב כיוצא בה בקטנה ועל כרחיך טז] מתניתין קמ'ל דלא קרבו לר'ש בגדולה לבד מפסחים אלא חובות שיש כיוצא בהן נדבה מדקתני אלא פסחים וחובות הקבוע להם זמן ואי ס'ד כל חובות הקבוע להם זמן קאמר פסחים דקתני למה לי הכי הוה ליה למימר אין בין במה גדולה לבמה קטנה אלא חובות הקבוע להם זמן והוו להו פסחים בכלל אלא ה'ק אלא פסחים שקרבו בגדולה ולא קרבו בקטנה כלל ושאר דברים שקרבו כאן וכאן אין חילוק בהן אלא שבזו לא קרבו אלא נדבות ובזו קרבו אף חובות הקבוע להם זמן: 


lvr: 51
pgn: 118
dfh: a
trm: ונוקמה נמי במנחה
txt:
<span class='five'>ונוקמה נמי במנחה. </span>דמשכחת לה כאן יז] מנחת נדבה בקטנה ובגדולה עודפת מנחת חביתין שהיא יח] חובות הקבוע להן זמן בכל יום: 


lvr: 51
pgn: 118
dfh: a
trm: קא סבר רב אדא בר אהבה אין מנחה בבמה
txt:
<span class='five'>קא סבר רב אדא בר אהבה אין מנחה בבמה. </span>דזבחים כתיב ובשלמי צבור דעצרת ליכא לאוקמה משום דשלמי במה קטנה לא דמי להו שאלו קדשי קדשים ואלו קדשים קלים: 


lvr: 51
pgn: 118
dfh: b
trm: ולו תאנת שילה
txt:
<span class='five'>ולו תאנת שילה. </span>חפשתיו ולא מצאתיו במקרא אבל מצאתיו (ועבר) מזרחה תאנת שילה <span class='mareimakom'>(יהושע טז)</span> : 


lvr: 51
pgn: 118
dfh: b
trm: תאנת
txt:
<span class='five'>תאנת. </span>לשון תאניה ואניה <span class='mareimakom'>(איכה ב)</span> שהיו מתאנחין ורואין שמשם היו זוכרין אכילת קדשים שהיתה במקום מראיתו: כא] 


lvr: 51
pgn: 118
dfh: b
trm: בן פרת יוסף
txt:
<span class='five'>בן פרת יוסף. </span>לשון פריה ורביה מקום אכילת קדשים נתרבה לו על ידי העין ושילה בחלקו של יוסף היתה כדכתיב <span class='mareimakom'>(תהלים עח)</span> וימאס באהל יוסף וגו' כב] אחר ויטש משכן שילה כתיב: 


lvr: 51
pgn: 118
dfh: b
trm: שניה הוקם המשכן
txt:
<span class='five'>שניה הוקם המשכן. </span>דכתיב ויהי בשנה השנית בחדש הראשון וגו' <span class='mareimakom'>(שמות מ)</span> : 


lvr: 51
pgn: 118
dfh: b
trm: וקאמר כלב
txt:
<span class='five'>וקאמר כלב. </span>בשעת חילוק כשבא לתבוע חברון בן מ' שנה וגו' והיא היתה השנה השניה נתעכבו במדבר שוב שלשים ושמונה שנה נמצא כלב בן ע'ח שנים כשעברו הירדן וקאמר בשעת חילוקה בן חמש ושמונים שנה הרי שבע נשתהו לכיבוש: 


lvr: 51
pgn: 118
dfh: b
trm: ואיבעית אימא מדלא כד] אשכח י'ד שנה אחר שהוכתה העיר
txt:
<span class='five'>ואיבעית אימא מדלא כד] אשכח י'ד שנה אחר שהוכתה העיר. </span>דלא מיתוקם קרא דכתיב ביחזקאל <span class='mareimakom'>(מ)</span> בארבע עשרה שנה אחר אשר הוכתה העיר בראש השנה כה] שנאמר בעשור לחדש היה דבר ה' אלי וגו' ודרשינן במסכת ערכין כו] <span class='mareimakom'>(דף יב.)</span> איזה היא שנה שראש השנה בעשור לחדש הוי אומר זה יובל ולא מנו שמיטין ויובלות אלא לאחר ירושה וישיבה וכי אמרת דשנות כיבוש וחילוק י'ד היו ודלית להו ממנין היובלות משכחת לה דחרב הבית בשנת ל'ו ליובל והוה ליה שנת היובל שנת י'ד שנה אחר כז] שנה שהוכתה העיר ואי לא לא משכחת לה כיצד ויהי בשמנים שנה וד' מאות שנה וגו' ויבן הבית לה' צא מהן מ' שהיו במדבר נמצא משבאו לארץ עד שנבנה הבית ארבע מאות וארבעים והבית עמד ד' מאות ועשר הרי ח' מאות וחמשים הרי י'ז יובלות שלימים צא מהן י'ד שכבשו ושחלקו שלא מנו יובלות נמצא בית חרב קודם השלמת היובל י'ד שנה והכי תניא בהדיא בערכין <span class='mareimakom'>(שם:)</span> י'ז יובלות מנו ישראל משנכנסו לארץ עד שיצאו ואי אתה יכול לומר משנכנסו מנו שאם אתה אומר כן נמצא בית חרב בתחילת היובל ואי אתה מוצא י'ד שנה אחרי אשר הוכתה העיר אלא צא מהן שבע שכבשו ושבע שחלקו ואתה מוצא ארבע עשרה שנה אחר שהוכתה העיר: 


lvr: 51
pgn: 118
dfh: b
trm: בקרית יערים
txt:
<span class='five'>בקרית יערים. </span>שם נתנוהו לסוף ד' חדשים שעמד בשדה פלשתים שנאמר <span class='mareimakom'>(שמואל א ה)</span> ותכבד יד ה' אל האשדודים והחזירוהו בעגלה חדשה ונתנוהו שם ועשה שם עשרים שנה עד שהביאו דוד משם בשנה ראשונה שנעשה מלך על כל ישראל שהיא שנה שמינית למלכו על יהודה: הכי גרסינן 


lvr: 51
pgn: 118
dfh: b
trm: עשרה דשמואל עצמו
txt:
<span class='five'>עשרה דשמואל עצמו. </span>שהיה שופט לבדו משמת עלי עד שמלך שאול ובמסכת תמורה <span class='mareimakom'>(דף יד: טו.)</span> ה'ג לה עשר שנים שמלך שמואל לעצמו דאותה שנה ששאלו להם מלך היא שנה עשירית לשמואל הרמתי ושנה אחת מלכו שמואל ושאול יחד שהיה שאול הולך אחר עצת שמואל עד שסרח במעשה אגג וסר שמואל מעליו כדכתיב <span class='mareimakom'>(שמואל א טו)</span> ולא יסף שמואל לראות את שאול וגו' ומלך שוב שאול שתי שנים והן שכתב במקרא <span class='mareimakom'>(שם יג)</span> ושתי שנים מלך על ישראל דלא חשיב כח] אותם דמלך שמואל בהדיה והיינו דאמרינן בסמכת תענית <span class='mareimakom'>(דף ה:)</span> מי גרם לשאול שישב בגבעה שתי שנים ומחצה תפלתו של שמואל ברמה דבחצי שנה ראשונה סרח ונגזרה עליו מיתה אלא שעמדה לו תפלת שמואל ושבע שמלך דוד בחברון על יהודה ולכשהמליכוהו כל ישראל עליהם הביא את הארון מקרית יערים כט] עיר דוד הרי עשרים:  דכתיב


lvr: 51
pgn: 119
dfh: a
trm: דכתיב והימים אשר מלך וגו'
txt:
<span class='five'>דכתיב והימים אשר מלך וגו'. </span> ל'ג שנה הרי נ'ג וארבע שמלך שלמה לפני בנין הבית ואותה שנה שלמו ארבע מאות ושמונים ליציאת מצרים נשתיירו לשילה שס'ט: 


lvr: 51
pgn: 119
dfh: a
trm: ליתן היתר במה בין זה לזה
txt:
<span class='five'>ליתן היתר במה בין זה לזה. </span>דהא קרא בהיתר במות דגלגל משתעי וקאמר עד מתי אני אומר לכם איש כל הישר בעיניו כי לא באתם עד עתה וגו' אבל לא משבאתם ואי אין היתר בין זו לזו לא ה'ל למיכתב אלא מנוחה ומדכתיב נחלה ש'מ דה'ק להו אחר קדושת המנוחה תחזרו להיתר הראשון עד בואכם אל הנחלה: 


lvr: 51
pgn: 119
dfh: a
trm: אי הכי
txt:
<span class='five'>אי הכי. </span>דשעת היתר הואי נייתי נמי מעשר שני לנוב וגבעון שהרי ט] נסתלקו כל קדושת שילה ומאי טעם לא תנן במתני' לאוכלו שם: 


lvr: 51
pgn: 119
dfh: a
trm: שם שם
txt:
<span class='five'>שם שם. </span>ואכלתם שם <span class='mareimakom'>(דברים יב)</span> אי נמי (כי אם) לפני ה' אלהיך (תאכלנו) במקום אשר יבחר לשכן שמו שם <span class='mareimakom'>(שם יד)</span> ובארון כתיב <span class='mareimakom'>(שמות מ)</span> י] [ונתת] שם את הארון וגו': 


lvr: 51
pgn: 119
dfh: a
trm: וכיון דארון לא הוה
txt:
<span class='five'>וכיון דארון לא הוה. </span>דכל ימי נוב וגבעון היה הארון בקרית יערים כ' שנה ובעיר דוד עד שנבנה הבית: 


lvr: 51
pgn: 119
dfh: a
trm: פסח וקדשים נמי
txt:
<span class='five'>פסח וקדשים נמי. </span>דהא ואכלתם שם בהו נמי כתיב <span class='mareimakom'>(דברים יב)</span> : 


lvr: 51
pgn: 119
dfh: a
trm: ר'ש היא
txt:
<span class='five'>ר'ש היא. </span>דאמר חובות שאין קבוע להם זמן לא קרבו בנוב וגבעון והיינו בכורות ומעשר בהמה ויליף טעמא כדאמרן לעיל בגלגל וכיון דמעשר בהמה לא הוה התם מעשר דגן נמי לא בעי לאיתויי התם דאיתקוש להדדי דכתיב <span class='mareimakom'>(שם יד)</span>  עשר תעשר ואמרינן בשתי מעשרות הכתוב מדבר במסכת בכורות <span class='mareimakom'>(דף נג:)</span>: ה'ג 


lvr: 51
pgn: 119
dfh: a
trm:
אבל לר' יהודה ה'נ דאמר רב אדא בר אהבה מעשר שני נאכל בנוב וגבעון לדברי ר' יהודה</span>: <span class='five'>והא בעינן בירה

txt:
<span class='five'>אבל לר' יהודה ה'נ דאמר רב אדא בר אהבה מעשר שני נאכל בנוב וגבעון לדברי ר' יהודה</span>: <span class='five'>והא בעינן בירה. </span> יא] דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים יב)</span> לפני ה' אלהיכם: 


lvr: 51
pgn: 119
dfh: a
trm: זו וזו שילה
txt:
<span class='five'>זו וזו שילה. </span>ואפי' הכי יב] יש היתר בתרה דקסבר קדושה ראשונה קדשה לשעתה ולא קדשה לעתיד לבא ובקדושת ירושלים גופה סבירא ליה דיש אחריה היתר כדאמרינן במגילה <span class='mareimakom'>(דף י.)</span> שמעתי שמקריבין בבית חוניו בזמן הזה ואוקימנא כר' ישמעאל: 


lvr: 51
pgn: 119
dfh: b
trm: ויהי כנוח הארון
txt:
<span class='five'>ויהי כנוח הארון. </span>חיפשתיו ולא מצאתיו ואם אינו בכתובים יש לי מקרא אחר בדברי הימים <span class='mareimakom'>(ב ו)</span> בשלמה קומה ה' אלהים לנוחך אתה וארון עוזך: 


lvr: 51
pgn: 119
dfh: b
trm: תנא דבי ר' ישמעאל כר' שמעון בן יוחי
txt:
<span class='five'>תנא דבי ר' ישמעאל כר' שמעון בן יוחי. </span>ברייתא נמצאת בבית מדרשו של ר' כ] שמעון שהיו תלמידי ר' ישמעאל שונים כמותו: 


lvr: 51
pgn: 119
dfh: b
trm: משכינהו גברא לגברי
txt:
<span class='five'>משכינהו גברא לגברי. </span>ר' שמעון שהוא יחידי משך את תלמידי ר' ישמעאל להניח דברי רבם שאמר זו וזו שילה: 


lvr: 51
pgn: 119
dfh: b
trm: אלא בשחיטה
txt:
<span class='five'>אלא בשחיטה. </span>כדתניא בהשוחט <span class='mareimakom'>(לעיל דף קו:)</span> יכול יהא חייבין כב] עליו כרת תלמוד לומר זאת להם ואין אחרת להם: 


lvr: 51
pgn: 119
dfh: b
trm: ואליהם תאמר
txt:
<span class='five'>ואליהם תאמר. </span>גבי העלאה כתיב ובתר כג] קרא דאיירי בשוחט קדשים שהקדישן בשעת היתר כד] ושחטן בשעת איסור ולא יזבחו עוד וגו' דאוקימנא בהכי: 


lvr: 51
pgn: 119
dfh: b
trm: ושחט והעלה
txt:
<span class='five'>ושחט והעלה. </span> כה] אחד שחט והעלה אחד שחט וחבירו העלה אלמא בהעלאה נמי קתני דאין בה כרת: 


lvr: 51
pgn: 119
dfh: b
trm: לפני ה' וסמך
txt:
<span class='five'>לפני ה' וסמך. </span>לרצונו לפני ה' וסמיך ליה <span class='mareimakom'>(ויקרא א)</span>  וסמך את ידו: 


lvr: 51
pgn: 119
dfh: b
trm: על המזבח סביב
txt:
<span class='five'>על המזבח סביב. </span>ומהכא נפקא לן מתן סובב באיזהו מקומן <span class='mareimakom'>(לעיל דף נג:)</span> וסיפיה דקרא אשר פתח אהל מועד: נראה בעיני דהכי גרסינן 


lvr: 51
pgn: 119
dfh: b
trm:
הגשה דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ו)</span>  הקרב אותה לפני ה' וגו' </span>ומהאי קרא נפקא לן הגשה בקרן מערבית דרומית במסכת סוטה <span class='mareimakom'>(דף יד:)</span> ובמנחות כו] <span class='mareimakom'>(דף יט:)</span>: <span class='five'>זבחי

txt:
<span class='five'>הגשה דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ו)</span>  הקרב אותה לפני ה' וגו' </span>ומהאי קרא נפקא לן הגשה בקרן מערבית דרומית במסכת סוטה <span class='mareimakom'>(דף יד:)</span> ובמנחות כו] <span class='mareimakom'>(דף יט:)</span>: <span class='five'>זבחים. </span> כז] (ויזבחו זבחים) שלמים לה' אותם ואוקימנן לעיל <span class='mareimakom'>(דף קו:)</span> להאי קרא בקדשים שהקדישן בשעת היתר במות וכתיב אותם מיעוטא אלמא זבחים הוא דהוו נהגי בהו ולא עופות ומנחות: וזרק הכהן את הדם על מזבח ה' פתח וגו' <span class='mareimakom'>(ויקרא יז)</span>  ודרשינן ליה בת'כ בפרשת שחוטי חוץ זריקת כהן פתח אהל מועד ואין זריקת כהן בבמה אלא אף הזרים והעבדים: 


lvr: 51
pgn: 119
dfh: b
trm: עד חצי המזבח
txt:
<span class='five'>עד חצי המזבח. </span>מהכא נפקא לן מחיצה לדמים בפרק איזהו מקומן <span class='mareimakom'>(לעיל דף נג.)</span> וכתיב המזבח היינו מיעוטא בההוא מזבח לחודיה דאיירי בה קרא והיינו מזבח של משכן: 


lvr: 51
pgn: 119
dfh: b
trm: אבל קדשים ל] ששחטן לבמה קטנה
txt:
<span class='five'>אבל קדשים ל] ששחטן לבמה קטנה. </span>והכניסן והקריבן בגדולה אין חיצוי ואם בא ליתן עולה למעלה מן החוט יתן: 


lvr: 51
pgn: 119
dfh: b
trm: ואין נוהגין בקטנה
txt:
<span class='five'>ואין נוהגין בקטנה. </span>דכתיב בהו תנופה לה' מכל מקום בבמה גדולה איתנהו ואפילו בקדשי במה קטנה וה'ה לכולהו: 


lvr: 51
pgn: 119
dfh: b
trm: לא שנו
txt:
<span class='five'>לא שנו. </span>דיש חיצוי בבמה גדולה אלא בזמן במה גדולה כלומר בשעת איסור הבמות אבל בזמן היתר הבמות אין חילוק בין זו לזו בדבר הקרב בשתיהן הלכך אפילו לא]  גדולה הקריבין לגדולה אין חיצוי:  שהכניסה


lvr: 51
pgn: 120
dfh: a
trm: שהכניסה
txt:
<span class='five'>שהכניסה. </span>גרס בדרבי אלעזר שהכניסה לאחר ששחטה בחוץ קלטוה מחיצות לכל דבר גרס במסכת מעילה <span class='mareimakom'>(דף ג.)</span> אלמא אף קדשים שנשחטו בבמה קטנה שהקריבן בגדולה כל דין במה גדולה נוהג בהן ושמעינן מינה נמי דבשעת היתר במה נמי לא נשתנה דין גדולה מהלכתא יב] ושתיהן הלשונות דרמי בר חמא פליגי אדרבי אלעזר: 


lvr: 51
pgn: 120
dfh: a
trm: מהו
txt:
<span class='five'>מהו. </span>מי נהוג בה דין קדשי במה גדולה ליטעון בתרומת חזה ושוק וצריך להחזירה לפנים או לא: ה'ג 


lvr: 51
pgn: 120
dfh: a
trm: דתנן קדשי קדשים כו'
txt:
<span class='five'>דתנן קדשי קדשים כו'. </span>ולא גרסינן דאיתמר ולא גרס אם עלו לא ירדו ומשנה היא במסכת מעילה: 


lvr: 51
pgn: 120
dfh: a
trm: מועלין בהן
txt:
<span class='five'>מועלין בהן. </span>ולא אמרינן כמאן דחנקינון דמי והוי להו כקדשים שמתו דיצאו מידי מעילה כדתניא במסכת מעילה: ה'ג במסכת מעילה והכי נמי גרסינן לה יג] 


lvr: 51
pgn: 120
dfh: a
trm:
לאו היינו דרבה ורב יוסף דתנן קדשי קדשים ששחטן בדרום מועלין בהם ואיבעיא להו עלו מהו שירדו רבה אמר ירדו ורב יוסף אמר יד] אם עלו לא ירדו </span>רבה אמר ירדו דלא דמו לשאר פסולין שפסולן בקדש אלא כמאן דחנקינון דמי אלמא לרבה לא אמרינן קלוט לרב יוסף אמרינן קלוט: 

txt:
<span class='five'>לאו היינו דרבה ורב יוסף דתנן קדשי קדשים ששחטן בדרום מועלין בהם ואיבעיא להו עלו מהו שירדו רבה אמר ירדו ורב יוסף אמר יד] אם עלו לא ירדו </span>רבה אמר ירדו דלא דמו לשאר פסולין שפסולן בקדש אלא כמאן דחנקינון דמי אלמא לרבה לא אמרינן קלוט לרב יוסף אמרינן קלוט: <span class='five'>דלא חזי לא מקדש. </span>דתניא בפ' המזבח [מקדש] <span class='mareimakom'>(לעיל פג:)</span> מתוך שנאמר כל הנוגע במזבח יקדש שומע אני בין ראוי בין שאינו ראוי ת'ל עולה והני לאו ראוי נינהו  טו] דלרבה כמאן דחנקינון דמי: 


lvr: 51
pgn: 120
dfh: a
trm: דבעי רבי ינאי אברי עולת במת יחיד שעלו למזבח מהו שירדו
txt:
<span class='five'>דבעי רבי ינאי אברי עולת במת יחיד שעלו למזבח מהו שירדו. </span>ה'ג ובמעילה <span class='mareimakom'>(דף ג:)</span> נמי הכי גרס לה אבל לא ברבי ינאי טז] גרס לה התם: 


lvr: 51
pgn: 120
dfh: a
trm: אברי עולה שנשחטה בבמת יחיד
txt:
<span class='five'>אברי עולה שנשחטה בבמת יחיד. </span>שלא במקומה הוא לגבי במה גדולה כקדשי קדשים ששחטן בדרום: ה'ג 


lvr: 51
pgn: 120
dfh: a
trm: איתמר עולת במת יחיד ששחטה בלילה רב אמר כשר ושמואל אמר פסול
txt:
<span class='five'>איתמר עולת במת יחיד ששחטה בלילה רב אמר כשר ושמואל אמר פסול. </span>וקמיפלגי בהא דרבי אלעזר רמי כתיב גולו אלי היום אבן גדולה בעוד שהוא יום אלמא דלילה פסולה בבמה קטנה והתם במה קטנה הואי שהרי במלחמה היו רודפים אחרי פלשתים וכתיב סיפא דקרא ויגישו כל העם איש שורו בידו הלילה: 


lvr: 51
pgn: 120
dfh: a
trm: רב משני כאן בקדשי במה גדולה
txt:
<span class='five'>רב משני כאן בקדשי במה גדולה. </span>שהוקדשו ליקרב בבמה גדולה ואע'ג דאקרבינהו בבמה קטנה בעינן יום: 


lvr: 51
pgn: 120
dfh: a
trm: כאן בקדשי במה קטנה
txt:
<span class='five'>כאן בקדשי במה קטנה. </span>קרבו בלילה: ושמואל משני הא דכתיב יום אקדשים קאי ואפילו בקדשי במה קטנה בעינן יום הא דכתיב לילה בחולין: 


lvr: 51
pgn: 120
dfh: a
trm: קרן וכבש ויסוד וריבוע
txt:
<span class='five'>קרן וכבש ויסוד וריבוע. </span>ילפינן להו בפרק קדשי קדשים <span class='mareimakom'>(לעיל סב.)</span> ובמזבח של משכן כתיב כיור וכן בין אהל מועד ובין המזבח כתיב ביה <span class='mareimakom'>(שמות ל)</span> : 


lvr: 51
pgn: 120
dfh: a
trm: חזה ושוק
txt:
<span class='five'>חזה ושוק. </span>תנופה לפני ה' כתיב בהו <span class='mareimakom'>(ויקרא ז)</span> : 


lvr: 51
pgn: 120
dfh: a
trm: והיוצא ישרף
txt:
<span class='five'>והיוצא ישרף. </span>נפקא לן בפסחים <span class='mareimakom'>(דף פב.)</span> מהן לא הובא את דמה אל הקדש פנימה היתה לפיכך אכל תאכלו אותה הא אם לא היתה פנימה ראויה היא לישרף: 


lvr: 51
pgn: 120
dfh: a
trm: מה יוצא כשר בבמה
txt:
<span class='five'>מה יוצא כשר בבמה. </span>קטנה שהרי כשירה בלא מחיצות אף לן כשר ומעתה לא יהא הזמן פוסל דהא אתיא מהאי דינא כדאמרן: 


lvr: 51
pgn: 120
dfh: b
trm: ומה עופות שאין המום פוסל בהן
txt:
<span class='five'>ומה עופות שאין המום פוסל בהן. </span>דאמר מר <span class='mareimakom'>(תמורה דף יד.)</span> אין תמות וזכרות בעופות: 


lvr: 51
pgn: 120
dfh: b
trm: זמן פוסל בהן
txt:
<span class='five'>זמן פוסל בהן. </span>דהא רבינהו להו גבי פיגול בפ' בית שמאי <span class='mareimakom'>(לעיל מד.)</span> אלמא פסול בהו זמן: 


lvr: 51
pgn: 120
dfh: b
trm: תורת זבח השלמים
txt:
<span class='five'>תורת זבח השלמים. </span>תורה אחת לכל השלמים ואפילו לשלמי במה קטנה למה שאמור בענין ומה אמור באותו ענין זמן לתודה וזמן לשלמים ומחשבת פיגול והא דאיצטריך לרבויינהו משום דאתי מבנין אב דהלן ישרף והיוצא ישרף דלא יפסול בה זמן לפיכך הוצרך לרבותו: 


lvr: 51
pgn: 120
dfh: b
trm: לעשות זמן ב] במה קטנה כזמן במה גדולה
txt:
<span class='five'>לעשות זמן ב] במה קטנה כזמן במה גדולה. </span>לתודה יום ולילה ולשלמים שני ימים ולילה אחד ונותר נמי מפיגול יליף <span class='mareimakom'>(שם)</span> מג'ש דעון עון וטמא נמי בההיא פרשתא כתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ז)</span> והנפש אשר תאכל וגו':  הדרן עלך פרת חטאת וסליקא לה מסכת זבחים


# tsftbvl

lvr: 51
pgn: 2
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כל </span>הזבחים שנזבחו כו'. </span>עבודה קמייתא נקט והוא הדין קבלה והולכה וזריקה כדקתני סיפא (לקמן ד' יג.) ושינוי קודש שייך בהנך ארבע עבודות כגון עולה לשם שלמים אבל שינוי בעלים לא שייך אלא בזריקה כגון שוחט או מקבל או מוליך קרבן ראובן ע'מ לזרוק דמו לשם שמעון כדמוכח לקמן בפירקין  (דף י.) וצריך לדקדק מנא ליה להש'ס שינוי בעלים דקבעי לקמן בפרקין  (דף ד.) מנא לן דבעינן זביחה לשמה כו' והדר קאמר אשכחנא שינוי קודש שינוי בעלים מנא לן משמע דאמתניתין קאי וכולה מתניתין לא מישתמעא כלל שינוי בעלים דלישנא דלשמן משמע לאפוקי שינוי קודש וכולה מתניתין לא נקיט אלא שינוי קודש דקתני נמי בסיפא (שם דף יג.)  כיצד לשמן ושלא לשמן לשם פסח לשם שלמים ונראה דסמך אמתניתין דלקמן פרק בית שמאי (דף מו:) דתנן לשם ששה דברים הזבח נזבח לשם זבח לשם זובח וכן פירש בקונטרס בגמ' וא'ת אי אההיא קאי א'כ הוה ליה לפרושי נמי מנא לן לשם השם לשם אישים [לשם ריח] לשם ניחוח וי'ל דלא אתי לפרושי אלא בהני דכשירין ולא עלו לשם חובה אבל הנך כשירין ומרצין ועלו לשם חובה כמו שאפרש ועוד י'ל דשלא לשמן דמתניתין משמע בין שינוי קודש בין שינוי בעלים כמו ברייתא דרבי שמעון קמצה שלא לשמה דמוקי ריש פ'ק דמנחות (דף ב:) בשינוי בעלים ולהכי  נמי [לא פריך] בפירקין דהנך ארבעה דברים מנא לן דלא מיירי בהן במתני' ומיהו רבה דווקא מוקי לה בשינוי בעלים אבל רבא ורב אשי לא מוקמי לה הכי התם ואם תאמר והא בפרק בית שמאי (לקמן דף מו:) דריש להו מדכתיב עולה אשה ריח ניחוח לה' עולה לשם עולה והיינו שינוי קודש ובפירקין בגמ' (לקמן דף ד.) דריש שינוי קודש מקרא אחרינא ויש לומר דקרא דהתם בהקטרת אימורים והכא בעבודת הדם ואע'ג דקתני לשם ו' דברים הזבח נזבח הוא הדין הזבח נקטר דהא קרא דמייתי התם בהקטרה מיירי ומ'מ שפיר דריש מקרא דהתם זביחה לשם ו' דברים מדאיתקש אל שם זבח דלשם זבח דהיינו שינוי קודש הוי בין בעבודת דם [כדיליף] מקראי דפירקין בין בהקטרה [כדיליף] מקרא דהתם ה'ה שאר חמשה דברים יהו בזביחה כמו בהקטרה ומיהו הא לא מצינן למילף מהיקישא דנימא ולא עלו לשם חובה ואינה מרצה בכל (מקום) הנך ו' דברים דההוא קרא כתיב בהקטרת אימורים והוא עצמו שלא הוקטרו אימורים כשר ולקמן דמייתי קרא לשם זבח דהיינו שינוי קודש לא מייתי נמי קרא לשם זובח דהיינו שינוי בעלים משום דהנהו ו' דברים לא שייך לפרש בשעת הקטרה דבשעת הקטרה לא משכחת לשם זובח דשינוי בעלים ליתיה אלא בשוחט ע'מ לזרוק או מקבל ומוליך ע'מ לזרוק כדמוכח בפירקין (לקמן ד' ח.) ובשעת הקטרה כבר נזרק הדם ואם כן מהיכא תיתי הקטרה לשם זובח דבההוא קרא לעולה אשה ריח ניחוח לא כתיב ומעבודת דם לא אתי דעבודת דם גופיה ליתיה אלא בע'מ לזרוק כדפרישית והשתא זביחה לשם ששה דברים והקטרה לשם חמשה אי נמי הא דקאמר זביחה לשם ששה דברים לא שחישב בשעת שחיטה לשם ו' דברים אלא כלומר הזבח נעשה לשם ו' דברים וכל אחת בשעתה ובפ' המפקיד (ב'מ דף מג:) פירשתי הא דמחשבה פוסלת בקדשים אי בדיבור הזבח נעשה [שלא] לשמה או אפילו במחשבה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 2
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הפסח
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הפסח </span>בזמנו. </span>אבל שלא בזמנו לא ואפי' שוחטו לשם עולה ואפילו למ'ד בעי עקירה מ'מ הוי שלמים כדדרשינן ואם מן הצאן קרבנו לזבח שלמים כל דשחיט ליה שלמים ליהוי לקמן בפירקין  (דף ח:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 2
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>החטאת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>החטאת </span>באה על חטא והאשם בא על החטא. </span>איכא חטאת ואשם נמי דאין באין על חטא כגון חטאת יולדת ואשם מצורע אלא משום דרובא אתו על חטא משוו להו אהדדי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 2
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לשם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לשם </span>גבוה מהן כשירין. </span>בגמרא מיבעי לן אי בעי למימר כשירין ומרצין ופליגי בתרתי או כשירין ואין מרצין ולא פליגי אלא בחדא [משמע דלא מספקא אלא בחדא] כגון בגבוה אבל בנמוך פשיטא ליה דפסולין לגמרי קאמר ותימה מנא ליה דילמא פסול ולא עלו קאמר דאשכחן [בברייתא] כי האי גוונא דתניא לקמן (דף ד.) שלמים ששחטן לשם תודה פסולין והיינו פסולין ולא עלו ולא פסולין לגמרי ויש לומר משום דדרשינן טעמא דשמעתא בגמרא (שם דף יא:) מדכתיב ולא יחללו את קדשי בני ישראל אשר ירימו במורם [מהם] אין מתחללין בנמוך מהם מתחללין וחילול משמע פסול גמור ואע'ג דדרשינן בגמרא  קדשים מחללין קדשים ואין חולין מחללין קדשים ולא מיפסלו שאר קדשים שלא לשמן מכל מקום שייך בהן חילול משום פסח וחטאת דמיפסלו ועוד יש לדקדק מגופה דמתניתין הבכור והמעשר ששחטן לשם שלמים כשירין משום דהוי לשם גבוה דאי לשם נמוך מיפסלי והיינו לענין פסול גמור דבבכור ובמעשר לא שייך לא עלו לבעלים לשם חובה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 2
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואסור
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואסור </span>לשנויי. </span>יש מקומות שהתנא [אינו] חושש לאשמעינן חידוש זה ובפרק התכלת (מנחות דף מח:) גבי שאר שלמי נזיר וגבי אשם נזיר ואשם מצורע דקתני כשירין ולא עלו ולא קתני אלא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 2
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>קרי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>קרי </span>ליה נדר וקרי ליה נדבה. </span>משמע הכא דכל היכא דכתיב נדר נדר דוקא נדבה נדבה דוקא וכן בפרק קמא דר'ה (דף ו.) לענין בל תאחר ואפילו לר'מ בפ'ק דחולין (דף ב.) דדריש טוב אשר לא תדור טוב מזה ומזה שאינו נודר כל עיקר אלמא קרי לנדבה נדר שאני הכא דדריש מדשני קרא בדיבוריה א'נ בחולין דריש דכיון דחייש קרא לתקלה לא שנא נדר לא שנא נדבה דבתרוייהו איכא למיחש אי נמי משום דנדר נפקא לן מקרא דכי תחדל לנדור ש'מ דטוב אשר לא תדור לנדבה אתא:  ואם</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 2
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואם </span>לאו יהא נדבה. </span>אע'ג דבפ'ק דר'ה (דף ו.) דריש ליה לענין בל תאחר דלא שייך לאחר שחיטה הכא דריש מפשטיה דקרא דמשמע דקרי ליה לנדר נדבה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 2
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>זבחים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>זבחים </span>בסתם לשמן הן עומדין. </span>ואינו פסול עד שיכוין שלא לשמן [וא'ת בפ'ק דחולין (דף יב:) בעי ר'י אי קטן יש לו מחשבה וכו' ופי' בקונטרס כגון בשחיטת קדשים דיליף בריש זבחים דבעי לשמה ושחט קטן עולה לשמה מי הוי כוונה או לא הא משמע הכא דמסתמא נמי כשר ואינו פסול עד שיכוין שלא לשמן] וי'ל דסתמא דקטן גרע דאין לו דעת להבין שהן קדשים וסבור שהן חולין והוה ליה מתעסק ופסול כדאמר בפרק בית שמאי (לקמן דף מו:) לשם חולין כשירין משום חולין פסולה והאי קטן אפילו אומר יודע אני שהן קדשים ולשמן אני מתכוין מיבעיא לן אי כוונתו כוונה או דילמא לא מהני אם אין מעשיו מוכיחין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 2
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>סתם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>סתם </span>אשה לאו לגירושין עומדת. </span>ואפי' זינתה תחת בעלה מכל מקום לאו להתגרש בגט זה עומדת וגם אם לא ירצה הבעל לא יגרשנה אלא שלא תשמשנו ומתוך הא מילתא מיתרצא מה שמקשים בסוף פרק שני דגיטין (דף כג.) דאמר עובד כוכבים אדעתא דנפשיה עביד ואינו כשר לכתוב את הגט ובפ' שני דעבודה זרה (דף כו:)  אמרי' ימול ארמאי ואל ימול כותי משום דכותי מתכוין לשם הר גריזים [והתם נמי] בעינן לשמה כדדרשינן  (שם דף כז.) מלה' המול (ימול) ואפי' הכי מכשרינן ארמאי דיש לחלק בין גט למילה כמו שמחלק כאן בין זבחים לגט הא סתמא פסול משום דסתם אשה לאו לגירושין קיימא ולכך נמי [בעובד כוכבים] פסול אע'ג דעביד סתם אבל מילה סתמא לשמה קיימא כמו זבחים הילכך עובד כוכבים כשר אע'ג דעביד סתם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 2
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הא </span>לשם פסח וסתמא כשר. </span>פי' בקונטרס ד]  דסוף שחיטה סתמא אישתחיט ותימה כיון דאמר בתחילת שחיטה לשם פסח  וכי כל שעה יש לו לדבר עד שיגמר שחיטתו ונראה לפרש דבשתי עבודות איירי כגון דשחיט לשם פסח וקיבל סתם ומיהו בפרק תמיד נשחט (פסחים דף נט:) מיבעי לן אי בעבודה אחת תנן או בשתי עבודות ועבודה אחת היינו כדפירש הקונטרס ויש ליישב דאפילו אם תימצי לומר לשם פסח וסתמא פסול [אפ'ה] אין צריך לדבר כל שעה אלא שבתחילת שחיטה יאמר שעושה כל השחיטה לשם שחיטת פסח: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 2
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אתנו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אתנו </span>בית דין דלא לימא לשמה דילמא אתי למימר שלא לשמה. </span>בשמעתא קמייתא דגיטין (דף ג.) דמפרש דלכך לא תיקנו לומר בפני נכתב לשמה למ'ד לפי שאין בקיאין לשמה משום דאי מפשת ליה לדיבורא אתי למיגזייה לא הוי מצי למימר דילמא אתי למימר שלא לשמה דמי הוא שוטה כל כך שנותן גט לאשה זו שנכתב לשמה והוא אומר שלשם אחרת נכתב אבל אדם השוחט קרבן פעמים שטועה וסבור שהוא קרבן אחר וכן המקבל ומוליך וזורק:  </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 2
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>קיימי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>קיימי </span>בית דין ומתני כו'. </span>יש תימה למה לו להאריך כל זה הא בהדיא אמר סתמא כשר ונראה לפרש דמי שלא היה בלבו היינו שלא אמר בהדיא לשם אחד ה] מכל אלו אבל חישב בלבו למה שדינו להיות הא סתמא פסול להכי [דייק] מתנאי בית דין וכי מתנו בית דין דלא לימא בהדיא ובמחשבה סגי ושמא אתי לידי פסול שלא יחשב כלל וישחוט סתמא ויפסל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 2
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>בסופרים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בסופרים </span>העשויין להתלמד עסקינן. </span>ואפילו למאן דאמר בפרק קמא דעירובין (דף יג.) גבי מגילת סוטה דמוחקין אותה מן התורה אף על גב דבעינן לשמה ואף על גב  דתורה</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 3
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כתב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כתב </span>לגרש את אשתו ונמלך כו'. </span>תימה מה ענין זה אצל סתם ויש לומר יא] דס'ד כיון דנמלך אם כן מסתמא כתבו מתחילה שאם יחזור בו יגרש מי שירצה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 3
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הכותב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכותב </span>טופסי גיטין כו'. </span>כל הנך משניות בפ' כל הגט  (גיטין דף כו.) ותימה דלא קתני בהך יתר על כן דעל כרחין יתר הוא דמכל הנך קמייתא לא מצי למידק סתמא פסול אלא מהך ויש לומר דמשום דאמר ללבלר דקתני ברישא  דהך יתר כמו כן דדייקינן מזאת [סתמא] ודייקינן מינה אין ברירה  וקשה לה'ר יצחק דפ'ק דפסחים  (דף יד.) תנן הוסיף ר'ע אף ע'ג דלמאן דמוקי מילתא דר' חנינא בולד [וולד] הטומאה דרבנן לא שמעינן לה ממילתיה דר' עקיבא דמיירי בפסולא [דאורייתא] מיהו יש לומר  אע'ג דקתני הוסיף אי לא הוה תני ליה לא הוה [קמשמע לן] מידי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 3
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואמר </span>רב יהודה אמר שמואל אף צריך שיניח כו'. </span>איצטריך לאיתויי דרב יהודה משום דמינה דייקינן בגיטין דאתיא כרבי אלעזר דאמר עדי מסירה כרתי דקי'ל כוותיה ואיכא דמוקי לה התם כר'מ ומפרש מפני התקנה משום קטטה ולדידיה ליכא למידק מינה סתמא פסול יב] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 3
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואפילו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואפילו </span>לשם עובדת כוכבים נמי פסול. </span>מדקתני שנכתב שלא לשם אשה דמשמע (על) [כל] נשים בכלל ולא דמי לשלא לשמן דכל הזבחים דלא אמרינן אפי' חולין בכלל דהתם איכא לפרושי שנזבחו שלא לשם זבח זה אלא לשם זבח אחר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 3
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ורמינהו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ורמינהו </span>תוכו ולא תוך תוכו ואפי' כלי שטף מציל. </span>מפרש בקונטרס שרץ בחיצון ואוכלין בפנימי לא מיבעיא כלי חרס דאין מיטמא מגבו אלא אפי' כלי שטף דמיטמא מגבו אין אוכלין שבתוכו יג]  [טמאים] שגם כלי שטף אינו מקבל טומאה מאויר כלי חרס כדאמר בפ' קמא דפסחים (דף כ:) אוכלין מקבלין טומאה מאויר כלי חרס ואין כלים מקבלים טומאה מאויר כלי חרס וקשה לפירושו דאם כן מה חידוש יותר בכלי שטף מכלי חרס ועוד דאיכא חידוש יותר בכלי חרס כגון אם שרץ באויר כלי חרס פנימי ואוכלין בכלי חרס חיצון יד] טהורין אע'פ שהפנימי טמא טו] ונראה לפרש דכל רבותא של כלי שטף היינו משום דלאו מינה הוא וס'ד דלא מחריב בה וטמא קמ'ל טז] [ודוקא בכלי שטף שאינו מינו היה טמא אי לאו קרא] אבל תוך תוכו שהכל הוא של חרס מינו פשיטא שהוא טהור בלא פסוק דתוך דוקא אמר רחמנא וכן מוכח לקמן דכלי שטף דוקא איצטריך קרא דפריך ומי אמר רבא חטאת ששחטה על מי שמחוייב עולה כשירה אלמא לאו מינה לא מחריב בה והתניא תוכו ולא תוך תוכו ואפי' כלי שטף מציל ומשני ארבעה תוכו כתיבי חד תוכו ולא תוך תוכו פי' אפי' לא כתב אלא תוך הוה מיעטנא כלי חרס פנימי שאין אוכלין שבתוכו מקבלין טומאה ע'י שרץ שבחיצון שהרי אין השרץ תוכו ודוקא כלי חרס פנימי דהוי דומיא דידיה מעיטנא דמינה מחריב בה וחוצץ להכי כתב וי'ו של תוכו למימר דאפי' לאו מינה כגון כלי שטף מחריב בה ומציל יז] ותימה אמאי לא שני בשמעתין נמי הכי שאני התם דאמר קרא תוכו ולא תוך תוכו ולא איצטריך אלא לכלי שטף וי'ל דעדיפא משני הכא דקאי על חטאת לשם חולין כשירה ועל זה תירץ עשו חולין אצל קדשים דאינן מינם כלל ולכך לא מחריב בה כמחיצה אצל תנור יח] כמו מחיצה וכמו כוורת הקש פחותה שאינה כלי כלל ואינה מצלת כלל אבל כלי שטף קרוי מינו קצת שיש לו שם כלי עליו ולכך מחריב ומציל אבל לקמן קאי על חטאת ששחטה לשם מחוייב עולה כשירה דאע'ג שהוא קדשים קרוי אינו מינו ולא מחריב בה ועל זה פריך מאי שנא מכלי שטף שהוא כלי ואינו מינו ומחריב ועל זה צריך לתרץ משום קרא תוכו ולא תוך תוכו אבל לא מצי לתרץ עשוהו כמחיצה אצל תנור דההוא אינו כלי כלל והשתא הכא ולקמן מתרץ דומה בדומה (ודוקא בכלי שטף שאינו מינו היה טמא אי לאו קרא אבל תוך יט] שהכל חרס טהור בלא פסוק דחד תוך אמר רחמנא):  שכן</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 3
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שכן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שכן </span>חולקין אוהלים. </span>פי' בקונטרס שכן דרך בני אדם לחלוק אהלים במחיצה הילכך אהל אחרינא הוא אבל תנור אין דרך לחלקו משמע לפירושו דפליגי אף בתנור שחצצו בנסרים או ביריעות ובתורת כהנים משמע דבכוורת פחותה ופקוקה ומשולשלת לאויר תנור דוקא פליגי ולא כשחצצו בנסרים וטעמא משום דכוורת שיש לה ד' מחיצות חייצא דדמי לכלי ולכך מטהר אבל מחיצה אחת בתנור מודה ר' אליעזר דלא חייצא וטמא והכי איתא בפרשת ויהי ביום השמיני גבי תוכו ולא תוך תוכו כיצד חבית שנתנוה בתנור ופיה למעלה מן התנור כו' מיכן אמרו כוורת שהיא פחותה כו' ור' אליעזר אומר מצלת אמר ר' אליעזר אם הצילה במת חמור לא תציל בכלי חרס הקל אמרו לו אם הצילה במת חמור מקום שהמחיצה מצלת תציל בכלי חרס הקל שאין  כז] מחיצה מצלת משמע דשכן חולקים אהלים דאמרו לו דשמעתין היינו נמי פירושו דאמרו לו דתורת כהנים לכך נראה לרבינו הקדוש לפרש הכי אם הציל כוורת פחותה ופקוקה באהל המת שכן חולקין אהלים פירוש שכן מחיצה אחת המפסקת מצלת תאמר בכלי חרס שתחוץ כוורת שאין חולקין אהלים פי' שמחיצה אחת המפסקת בתנור אינה חוצצת אלמא בתנור שחצצו לא פליגי והא דמסיים בתורת כהנים בתר הכי כח] וקתני בלשון שמועתינו שאמר לו ר' יוחנן בן נורי [אם הציל אוהלים מיד אוהלים במת כט] חמור שכן חולקים אוהלים יצילו אוהלים מיד  ל] אוהלים בשרץ שכן אין חולקים כלי חרס אמר רבי יוסי אמרתי לר' יוחנן בן נורי] תמיה אני אם קיבל ממך רבי אליעזר תשובה מפני שהוא הנדון פירש לא] ר'ש שגם שם פליג ר' אליעזר ועל זה צ'ע ונראה לי ברוך גם מהכא משמע לב] בפירוש דחולקים אהלים דקאמר ר' יוחנן בן נורי לג] היינו מחיצה של תנור ועל זה אמר לו רבי יוסי הלא גם שם פליג רבי אליעזר והשתא פירכא דאמרו לו ופירכא דר' יוחנן בן נורי הכל אחד אלא דמר אמר בהאי לישנא ומר אמר בהאי לישנא ואין להפך לד] הגירסא כמו שיש [מקצת ספר] בתורת כהנים ולגרוס באמרו לו שכן חולקים אהלים ולפרש כפי' ר'ש ועל ר' יוחנן בן נורי נגרוס שכן מחיצה מצלת ועל זה יתיישב ר' יוסי שאומר הלא הוא הנדון אין לומר כן שהרי בתוספתא דמסכת כלים לה] מוכחא כי ליכא מילתא דאמרו לו כלל כי אם דברי ר' יוחנן בן נורי שכן חולקין אהלים ועלה א'ר יוסי הלא הוא הנדון והתם אין לשנות הגירסא כיון דאמרו לו לא איירי התם ש'מ דחולקין אהלים הוי פירושן לו] גבי כלי חרס מחיצה המפסקת בתנור כמו פירכא דמחיצה [מצלת] דאמרו לו ששניהן סוברין שרבי אליעזר לז] הודה [במחיצה] גבי תנור ועל זה אמר ר' יוסי הוא הנדון גם שם פליג ר'א. ברו'ך:  לח] </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 3
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הכא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכא </span>נמי נימא קל וחומר קדשים מחללין קדשים כו'. </span>יש תימה דעד השתא אסיקנא איפכא מתוך הסברא דאדרבה בשביל שהם קדשים ומינה לכך מחריב בה אבל חולין דלאו בר מינה לא מחריב ונראה לפרש דעביד קל וחומר משום דמה קדשים שאין מחללין כגון בשוחט חטאת סתם וכסבור שהיא עולה דכשירה ואפ'ה מחללין קדשים בשוחט לשם עולה חולין שמחללין כגון בכסבור שהן חולין דאמר בסוף בית שמאי (לקמן דף מו:) משום חולין פסולה לא כל שכן שמחללין קדשים בשוחטן לשם חולין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 3
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לא </span>יחללו את קדשי בני ישראל. </span>אע'ג דהאי קרא כתיב בטבל ובתרומה כדמוכח לקמן  (דף יא:) בגמרא דשמעון אחי עזריה דילמא קדשי מיותר קדריש דהוה מצי למיכתב ולא יחללו את אשר ירימו:  מה</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 4
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>לזביחה שכן פוסל שלא לשם אוכלין בפסח. </span>וא'ת זריקה נמי תפסול מק'ו דשחיטה שאינו פוסל בשינוי בעלים אלא על מנת לזרוק ופוסלת על מנת שלא לשם אוכלין ק'ו זריקה שפוסלת בזורק שלא לשם בעלים שתפסול שלא לשם אוכלין וי'ל דאיכא למיפרך מה לזביחה שכן טעונה צפון וישנה בחטאות הפנימיות מיהו אכתי לא קמא ליה הך פירכא עד בסמוך לכך י'ל דהכא לא יליף מזביחה אלא קבלה והולכה. ברו'ך. ועוד נראה דבפ' תמיד נשחט  (פסחים דף סא.) ממעט שאר עבודות שלא [פסול] לשם אוכלין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 4
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>לזריקה שכן חייב עליה זר כו'. </span>וא'ת ונילף קבלה והולכה משחיטה וזריקה וי'ל מה להנך שכן חייבין בחוץ כדלקמן בשמעתין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 4
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דהולכה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דהולכה </span>לא תפקה מכלל קבלה. </span>וזריקה לא אתיא מכולהו שישנן בחטאות הפנימיות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 4
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>בא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בא </span>ללמד תודה ששחטה לשם שלמים כשרה. </span>תימה דבסוף כל הפסולין (לקמן דף לו.) דרשי' מיניה מנין לרבות שלמי נזיר ושלמי פסח ת'ל שלמיו פי' דנאכלין ליום ולילה וי'ל דהתם דריש מדכתביה גבי אכילה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 4
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ש'מ
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ש'מ </span>תרתי. </span>וא'ת ואימא כוליה [להכי] הוא דאתא שתהא זביחה לשם תודה וי'ל דאיכא לרבויי חטאת ואשם מדכתיב ביה אכילה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 4
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וישנן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וישנן </span>לאחר מיתה. </span>אבל שינוי בעלים אינן לאחר מיתה בפסחים (דף סא.) הקשה רבינו (דלמא מאחר) דשיעבודא לאו דאורייתא כמו כן אין שינוי קודש לאחר מיתה דמאי נפקא מינה דלא עלו לשם חובה הא לא מיחייבי יורשין להביא אחר דפלוגתא היא בקדושין בפ'ק (דף יג:) גבי האשה שהביאה חטאתה ומתה יביאו יורשין עולתה דקאמר שמואל והוא שהפרישתה מחיים ורב אשי אמר אפי' שלא הפרישתה מחיים והל'ל הכא למ'ד שיעבודא [לאו] דאורייתא שאין שנוי קודש לאחר מיתה תרתי מיהא דווקא ויש לומר דנפקא מינה אם הפריש שתי שלמים או שתי עולות לאחריות ופירש שאם אחת מתה או אבודה השניה תהיה קריבה עולה כדין הראשונה ואם קרבה הראשונה כתקונה השניה תהיה חולין וכי מתו בעלים ועשה יורש אחת שלא לשמה הרי היא כאילו נאבדה וקרבה שניה תחתיה ואם עשה הראשונה כתיקנה אז השניה חולין אבל אם לא פירש כלום אלא סתם הפריש שתים לאחריות אז אפילו נעשית הראשונה כתיקנה הוי שניה רועה ודמיה קרבי עולה כמו גבי מפריש שתי חטאות לאחריות כדאיתא לקמן (דף יא:)  מותר חטאת קרב עולה והכי נמי הוי בהפריש שתי שלמים או שתי עולות לאחריות ועי'ל דלאחר מיתה הוי [איסור] בשינוי קודש כשמשנהו אבל ליכא איסורא בשינוי בעלים כיון דליכא בעלים מיהו אכתי לא ידע דרשא דמוצא שפתיך דמינה נפקא איסור לשינוי קודש מדמייתי לה בסמוך. הגה'ה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 4
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וישנן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וישנן </span>בציבור. </span>משא'כ בשינוי בעלים דאם שחט לשמו התמיד הרי הוא בעליו ואפי' לשם עובד כוכבים לא מיפסיל דבעינן חבירו דומיא דידיה מחוייב כפרה כמותו. ברו'ך:  מחשבה</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 4
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מחשבה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מחשבה </span>בעלמא. </span> ואפי' יהא צריך דיבור כיון דליכא מעשה הוי כמחשבה בעלמא ויש תימה דהכא משוי להו ובפ' תמיד נשחט (פסחים סב:) משמע שיש חילוק דמפרש מה בין כד] לשמן לשלא לשמן לאוכליו ושלא לאוכליו זה פסולו בגופו וזה אין פסולו בגופו וי'ל דכיון דלא מיפסיל אלא מפני שאין יכול לאכול כזית כגון לשם חולה וזקן  [א] חשיב טפי פסולו בקודש מחמת דבר אחר כיון דאם היה יכול לאכול היה כשר וקשה דעל כרחין שלא למנוין ולערלים ולטמאין צריך לומר דלא חשיבי פסולן בגופו כי היכי דלא תיקשי לן נמי מה בין לשמן ושלא לשמן למנוין ושלא למנוין למולין ולערלים לטמאין ולטהורים וי'ל דשינוי בעלים חשבינן פסולו בגופו משום דתלוי [ב] בזריקה כה] (בכפרה) ושם בעלים [על הכפרה] אבל שלא לאוכלין ושלא למנויין תלוי בשחיטה ואין שם בעלים על השחיטה אי נמי שלא לאוכלין כו] [ושלא למנויין] יכול לקיים מחשבתו בהיתר [באותן] שיהיו מנויין עליו כז] אם אינם חולים וזקנים אבל שלא לשמה אינו יכול לקיימו לכך קרוי פסולו בגופו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 4
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הגה'ה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הגה'ה </span>ה'ג במגילה (דף ח.) מאי [משמע] אמר רב יצחק בר אבדימי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>רב </span> אשי כח] (אמר) מונרצה לו קאמר. תימה למה לי קרא לשינוי בעלים בזריקה הא אפי' שאר עבודות לא מיפסלי אלא בשוחט על מנת לזרוק כ'ש זורק כט] עצמו [דבעינן] שם בעלים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>שכן </span> עבודה וחייבים ל] . פירוש עבודה שחייבין עליה בחוץ: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>שקולים </span>הם ויבאו שניהם. </span>אע'ג דהכא תרתי והכא חדא חשיב להו שקולין והקשה הרב רבי חיים דהשתא משמע דהיכא דלא ידע הי מינייהו לרבויי מרבי תרוייהו וכן בריש ב'ק (דף ג.) דמרבי מושלח שן ורגל משום דשקולין הן וכן בפ'ק דערכין  (דף ד:) גבי נפשות ואילו בפרק כל האסורים (תמורה דף כח:) ופרק שור שנגח ארבעה וה' (ב'ק דף מ:) דרשינן מן הבהמה להוציא את הרובע ומן הצאן להוציא את הנוגח וקאמר מפני שיש ברובע מה שאין בנוגח ויש בנוגח מה שאין ברובע הוצרך לומר רובע והוצרך לומר נוגח ותירץ דהיכא דאיכא משמעות בריבוי מרבינן כל השקולים כי הכא דזבח משמע לרבויי כעין זביחה כל שהיא עבודה וכן ושלח יש במשמע רגל ושן ונפשות נמי משמע הכל אבל מן לא משמע למעוטי שניהם : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 4
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אימא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אימא </span>היכא דשחיט שלא לשמן ליפסלו. </span>תימה הא בכל דוכתא בעינן בקדשים לא] [שינה] לעכב והכא לא שינה וי'ל דפריך משינוי קודש דאיכא תרי קראי ואמרי' לעיל אם אינו ענין לשינוי קודש תנהו ענין לשינוי בעלים ופריך לב] דהשתא אימר תרוייהו בשינוי קודש ולעכב וקשה מאי משני אמר קרא מוצא שפתיך דלמא ההוא קרא אתא לשינוי בעלים דלא אשכחן ששינה בהן הכתוב ולא קשה מידי דמוצא שפתיך לא משמע שינוי בעלים. [הג'ה] [ג] ונראה דפריך מכח סברא כעין קושיא דר'ל לג] דלקמיה דאימא דליפסלו כיון דאמרת דלא עלו לשם חובה או נימא דיעלו דאם כשרין הן ירצו ואם אין מרצין למה באין  לד] [ומיהו] לא דמי דריש לקיש פריך יהו כשרין גמורין כמו שאר קדשים דלא שנה לעכב לה] בו ליפסלו והכא לא הוה ליה למיפרך שלא לשמה ליפסלו אלא הוה ליה למימר וליתכשרו ויעלו לחובה כשאר  קדשים</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 5
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הג'ה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הג'ה </span>מצינו בבאין לאחר מיתה שכשרין ואין מרצין. </span>וא'ת מי דמי הני לא עלו אבל באין לאחר מיתה עלו לגמרי לשם חובה דלמ'ד שיעבודא דאורייתא אם היה הקרבן נפסל היו היורשין זקוקין להביא אחר ואפילו למ'ד לאו דאורייתא אם הפריש שניהם לאחריות אם נפסל הראשון חייבין להקריב את השני נמצא דבאין לאחר מיתה מרצין לענין שעולין לשם חובה משא'כ בשינוי קודש י'ל דמ'מ דמיא קצת להדדי לענין דאין מרצין ריצוי גמור דאין כפרה למת ולאו בר חיוב הבאה הוא אלא שנתחייב מחיים ובשינוי קודש ובעלים נמי אין רצוי גמור וא'ת ומה ראיה מייתי מבאין לאחר מיתה אטו מי ילפינן מינה בכל מקום שלא שנה הכתוב דאינו אלא למצוה דנימא כשרין ולא עלו וי'ל דדוקא שנוי קודש ושנוי בעלים יז] דוקא מדמי דהוי באין לאחר מיתה שאין לו בעלים וכמו שלשם כשר ואינו מרצה כמו כן כאן ששנה אותו מבעליו והוי כאין לו בעלים יח] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 5
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>עולתה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עולתה </span>ומתה לא יביאו יורשין חטאתה. </span>משמע אבל אם היתה יט] יכולה להביא חטאתה אחר עולתה עלתה לה עולתה לשם עולה וכן משמע בתורת כהנים בפרשת אשה כי תזריע שאם הביאה עולתה תחילה תביא חטאתה ממין עולתה וכן במס' קינים (ספ'ב) ותימה דבפרק תמיד נשחט (פסחים דף נט.) אמרי' זה בנין אב שכל חטאות קודמות לעולת  כ] העוף אפי' חטאת העוף לעולת בהמה ואפי' דיעבד קאמר דפסול מדמשני שאני עולת מצורע דרחמנא אמר והעלה שהעלה כבר והיינו דיעבד דלכתחילה חטאת קודמת כדכתיב בהדיא בקרא כא] ש'מ דבעלמא דיעבד לא ותירץ ה'ר חיים דה'ה דבעלמא כשר דיעבד והא דבעי קרא במצורע משום דכתיב ביה הוויה זאת תהיה בהוויתו יהא דמשמע עיכובא כדאמר פ'ק דמנחות (דף ה.) ונראה לי דילפי' חטאת ועולה של יולדת מחטאת ועולה של מצורע דגילה הכתוב דאם עשה עולה תחלה כשירה מוהעלה כדאיתא בפ' תמיד נשחט (פסחים נט.)  ואי לא קרא דוהעלה דמכשר היה פוסל בכל מקום מטעם דיש מחוסר זמן לבו ביום שאמר הכתוב להקריב חטאת קודם לעולה אפי' בעלמא דליכא תהיה דמשמע עיכובא תדע דתניא בפ'ק דמנחות (דף ה.) הקדים חטאתו לאשמו לא יהא אחד ממרס בדמו אלא תצא לבית השריפה וקאמר הא דמיפסיל לאו משום תהיה דהא לא קאי אשחיטה משום דלאו עבודה היא אלא מטעם דיש מחוסר זמן לבו ביום שאמר הכתוב להקדים אשם תחילה וזה הטעם למה לא יהיה גבי חטאת ועולה בעלמא ולכך איצטריך והעלה במצורע להכשיר וגמרינן מיניה בעלמא (פסחים דף נט.) להכשיר אם הקדים עולה לחטאת אבל לא גמרינן מיניה בחטאת ואשם כי אם קרבנות כמותם. ברוך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 5
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לא </span>יביאו יורשין חטאתה. </span>הגירסא משובשת בתורת כהנים ופירשתי במנחות בפ'ק (דף ד:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 5
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אשם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אשם </span>דלא אתא לאחר מיתה מנא לן. </span>תימה כיון דעולה ושלמים ניחא ליה נילף אשם מינייהו בהיקישא דזאת התורה ולמה לי מוצא שפתיך וי'ל דאדרבה הוה אמינא איפכא דנילף שאר קדשים מאשם דלא אתו כלל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 5
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אשם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אשם </span>לא ליתי כלל. </span>תימה הא לא איצטריך מוצא שפתיך כלל אלא לאשם דלשאר קדשים אתו מסברא כדאמרינן דלא צריכי קרא דהא אתו לאחר מיתה וי'ל דהשתא הדר ביה מההוא טעמא דאע'ג דאמר ליה מודינא לך בעולה לא היה אומר כן אלא מתוך דוחק: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 5
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הא </span>שאר כל הקדשים אפילו שלא לשמן כשירין. </span>ואם תאמר ל'ל אותה הא מדצריכי קראי לעכב בפסח וחטאת מכלל דשאר קדשים כשרין וכי תימא נילף מינייהו מה להנך שכן צד כרת ובהיקישא דזאת התורה נמי לא אתו דא'כ לא ליכתוב עיכובא אלא באחד בפסח או בחטאת ואידך לייתו מהיקשא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 5
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>לשלמים שכן טעונין נסכים. </span>לא גרסינן סמיכה דאשם נמי טעון סמיכה כדאמר לקמן בפירקין (דף יא.) וה'ר חיים פירש דמשום אשם מצורע מצי למינקט סמיכה למ'ד בריש כל הפסולים (לקמן דף לג.) כב] סמיכה לאו דאורייתא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>תודה </span> כג] יוכיח. אע'ג דאשכחן עולה שבאה בנדבת ציבור שמקייצין בהן את המזבח  (תודה) ושלמים לא אתו בנדבת ציבור דהא ממעטינן להו בתורת כהנים בפרשת ואם מן הצאן קרבנו לזבח שלמים:  חטאת</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 5
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>חטאת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חטאת </span>נמי מיקרב קרבה מותרה. </span>ואפי' הכי פסולה שלא לשמה כיון דאינה באה לאחר מיתה לשם חטאת כי אם לשם עולה אשם נמי כיון דאינו קרב להדיא לשם אשם אלא לשם עולה לא דמי לשאר קדשים : [ומקשה] חטאת אע'ג דקרב מותרה מיעט רחמנא הוא למסקנא זו משמע שעומד מוקשה דלימא ליה ר' אליעזר אשם נמי כו' נ'ל דגרס וחטאת בוי'ו וכל זה מדברי רב ששת וה'פ וחטאת אע'ג דקרב מותרה מיעט רחמנא הוא שלא תכשירנה מדאתיא לאחר מיתה כמו מחיים ומשום הכי איצטריך לריש לקיש לעיל אותה והא דפריך אשם נמי כתיב ביה הוא לאו לסתור דבריו של רב ששת קאתי אלא הכי קאמר היכי ממעטת ליה מפסול שלא לשמן מאותה הא כתיב בה הוא יט] לפוסלן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 5
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מיעט
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מיעט </span>רחמנא היא. </span>בכמה מקומות משמע דמדכתיב היא בחטאת נפקא לן עיכובא דלקמן בגמ' (דף י:) דרבי אליעזר אומר אף האשם כ] א'ל ר' יהושע חטאת נאמר בה היא בשחיטה [וכו'] ובפ'ק דמנחות  (דף ד.) כא] חטאת טעמא מאי דכתיב בה היא ותימה דלקמן בפירקין (דף ז:)   כב] גמרא חוץ מן הפסח והחטאת ויליף לה מקראי אחריני וה'ר חיים מפרש דצריכי תרי קראי חד לחטאת ששחטה לשם עולה וחד לחטאת חלב ששחטה לשם חטאת נזיר ומצורע אע'ג דכולן שמן חטאת מ'מ פסולה כיון דאינן באין לכפר דינן כמו עולות כדאמרינן לקמן ולא דמי לחטאת חלב ששחטה לשם חטאת [דם] דכשרה וקצת קשה מהא דפריך בריש מנחות (דף ג:) גבי חטאת חלב לשם חטאת נזיר ומצורע ליתכפר דכתיב זאת תורת ומאי פירכא והלא גלי קרא דכתיב בה היא ונראה דאיצטריך היא גבי חטאת לגלויי אמנחת חוטא ואמנחת קנאות כג] ואשמה דכתב בה היא וכמו בפסח (והיינו) דאמר לקמן גבי פסח אלא הוא למה לי לכדתניא כל מקום שנאמר בו הוא כו' ורבינו ש'י מוחקו משום דליתיה בברייתא דלקמן ובחנם מחק דשמא היא ברייתא בתוספתא ומיהו קצת תימה אמאי צריך תרי כד] קראי חד לחטאת וחד כה] לפסח וה'ר יצחק מפרש חד לחטאת נקבה דלא אתי מותרה גופה עולה אלא תרעה עד שתסתאב ויביא בדמיה עולה ולהכי פסולה בשנוי קודש וחד בשעיר נשיא דהוי זכר ומותרו גופיה הוי עולה כי הפריש שתים לאחריות ואימא דלא ליפסול בשלא לשמן ויש שום צריכותא דלא מצינן למילף חד מחבריה דאי הוי כתיב בנשיא בדידיה סגי וצ'ע: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 5
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הגה'ה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הגה'ה </span>ניתק אין לא ניתק לא אמר קרא הוא בהוייתו יהא. </span>משמע הכא דניתק לרעייה דאורייתא ותימה דבפסחים בסוף אלו דברים (דף עג.) משמע דהוי דרבנן דמפרש התם דוקא שחטו סתם דיעבד אבל לכתחלה לא גזירה לאחר כפרה אטו לפני כפרה ולא קאמר גזירה לאחר ניתוק אטו קודם ניתוק וי'ל דה'פ בהווייתו יהא קודם כפרה הלכך כו] איכא כפרה נמי בעי ניתוק גזירה אטו לפני כפרה ור'ת לא גריס כאן ניתק אין לא ניתק לא כז] וכן בפ'ק דמנחות (דף ד.)  ולקמן ליתיה בפ' פרת חטאת (קטו:) ולא בתמורה פ' ואלו קדשים כח] (דף יח.) ובא לפרש טעם למה הוא כשר כיון דגמירי דבאשם רועה ומפרש משום דכתיב הוא דמשמע בהווייתו יהא פירוש בהווייתו מה שסופו להיות דהיינו עולה שסופו עומד לכך כשיסתאב ויפלו דמיו לנדבה ואין לחוש אי קאי קרא אהלכתא כט] דכי האי גוונא אשכחן בפ' הלוקח עובר פרתו (בכורות דף טז.) דאיצטריך קרא ואיצטריך הלכתא והשתא הא דנקט בכל דוכתא כל שבחטאת מתה באשם רועה לא נקט רעיה אלא לפי שתיקנוה חכמים וכי גמירי הכי גמירי כל שבחטאת מתה באשם קרב עולה דרעיה דרבנן היא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 5
dfh: b
trm: אמר רחמנא.
txt:
<span class='five'>אמר רחמנא. </span>ומשמע דמנפש קדריש וכן בסוף המנחות והנסכים (מנחות קד:) קתני הכל בא בשותפות חוץ ממנחה דכתיב נפש ותימה דבתורת כהנים דריש נפש ולא ציבור קרבנו ולא שותפין ונראה דרישא דקרא מייתי בכל מקום: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>ולא </span>קניא להו והאמר רבי יוחנן. </span>דרבי יוחנן אדרבי יוחנן הוי מצי לאקשויי:  אחד</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 6
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אחד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אחד </span>מימר ואין שנים ממירין. </span>משמע דלרבי יוחנן יורש מימר ותימה דבפ' מי שהוציאהו (עירובין מו:) קאמר רבי יוחנן רבי מאיר ורבי יהודה הלכה כרבי יהודה ובריש תמורה (דף ב.) וערכין (דף ב.)  פליגי בה רבי מאיר ורבי יהודה וקאמר רבי יהודה יורש אינו מימר וי'ל משום דר' יוחנן אית ליה הלכה כסתם משנה ובריש תמורה וערכין אומר הכל ממירין לאתויי יורש: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 6
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מתכפר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מתכפר </span>עושה תמורה. </span>והא דתניא בפ' קמא דתמורה (דף ט.) לא יחליפנו בשל אחרים הא מפרש התם כגון דאמר מריה דבהמה דהקדש כל הרוצה להמיר בבהמתו ימיר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 6
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מקופיא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מקופיא </span>מכפרא. </span>תימה דבפ' קמא דתמורה (דף י.)  ילפינן דמתכפר עושה תמורה מנזיר וההיא כפרה קבועה היא וי'ל דלא יליף מנזיר אלא דמפריש אינו מימר אבל מתכפר עושה תמורה אפי' מקופיא וא'ת דיורש בקופיא גרידא כב] קרי מתכפר ומימר וכי הוו שנים יורשים מיקרו שותפין ולא ממירין והא ביומא פרק הוציאו לו  (דף נ:) קבעי בפר כה'ג שאחיו הכהנים מתכפרים אי בקביעותא מתכפרין והוו שותפין ולא מצי ממיר או מקופיא מתכפרין וכולו של כהן גדול ומצי מימר דיחיד הוא אלמא לא חשיב מתכפר כשהוא מקופיא מדכהן גדול מימר ולא מיקרו שותפין מה שאחיו מתכפרין בו בקופיא וי'ל כג] דבשמעתא שניהם היורשין הוו מקופיא לכך מיקרו שותפין ולא ממירין אבל התם כיון דאיכא השתא בהאי קרבן כפרת כהן גדול דקביעא לא חשיבא לגביה אחיו כמו שותפין על ידי כפרת קופיא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 6
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דאי </span>ס'ד כיפרו שני למה הוא בא. </span>תימה כמה קרבנות אדם מתנדב ומביא זה אחר זה מיד אע'פ שכיפר הראשון שנעשה לשמו וי'ל דפריך שני למה חייב להביא ואם תאמר מאי קאמר שני למה הוא בא דלמא קאתי לכפר אמחשבה דשלא לשמן דחשיב עשה לאחר שחיטה כמו סמיכה דבסמוך ומיהו כד] יש לומר דמחשבה תלויה בעובד וקרבן לא מכפר אלא על בעליה ונראה דמאשם קדייק שאינו בא נדבה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 6
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>מאי לא כיפרו למה הוא קרב. </span>צ'ע דהיינו קשיא דריש לקיש דאם כשירין הם ירצו ואם אינן מרצין למה הן באין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 6
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>או
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>או </span>דלמא לא דמיא לחטאת. </span>תימה דנפשוט ממתני' דפ'ק דשבועות  (דף ב:) דאפי' לר' שמעון דלית ליה  (שם יא:) לב בית דין מתנה עליהן שעיר שלא קרב כה] עליו ברגל זה יקרב ברגל אחר אע'פ שמרגל שעברו נתכפרו כבר אטומאת מקדש וקדשיו דקודם הפרשה כו] דקאתי האי שעיר מכפר אטומאה שאחר כך ויש לומר כיון שאבד וקרב אחר תחתיו איגלאי מילתא שלא היתה הפרשתן הפרשה עד רגל אחר דשחטי ליה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 6
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והלא </span>אין כפרה אלא בדם. </span> כז] בפרק תמיד נשחט (פסחים נט:)  אמרי' כל כמה דלא אכלי כהנים בשר לא מצי מכפר דכתיב ואכלו אותם אשר כופר בהם מלמד שהכהנים אוכלין בשר ובעלים מתכפרים כח] אבל מכל מקום עיקר כפרה אינה אלא בדם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 6
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לאחר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לאחר </span>שחיטה לא קא מיבעיא לן. </span>בסוף הסוגיא בעי רבי ירמיה אפילו לאחר שחיטה:  לא</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 6
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לא </span>כיפר מתנות הראש. </span>פי' בקונט' ויביא לוג אחר ויתן מתנות הראש ולר' עקיבא צריך להתחיל בבהונות ותימה דבסוף הוציאו לו (יומא דף סא.) משמע דלכולי עלמא אין מתנות הראש מעכבות ואפילו נשפך הלוג דפליגי התם ר'א ור'ש ורבנן בנתן מקצת מתנות שבבהונות ונשפך הלוג וקתני סיפא גמר מתנות שבבהונות ונשפך הלוג דברי הכל מתנות שבראש אינן מעכבות טז] כלל דאין צריך להביא אחר דבענין אחר אי אפשר לפרש וזהו דלא כתנאי דהכא וצ'ל דלר' יוחנן בן נורי נמי אין מעכבות כלל ואין צריך לעשותן ומעיקרא ס'ד לא כיפר קמי שמיא אפילו מה שעשה כבר כגון מתנות בהונות עצמן אע'פ שנתנן אין בהן ריצוי גמור לפי שחיסר מתנות הראש אע'ג דלא מעכבי כמו שאמר לעיל שקרבן שעשה לא כיפר קמי שמיא בשביל סמיכה שלא עשה אע'ג דלא מעכבת והדר מסיק יז] ומתן בהונות שכבר עשה כיפר לגמרי שיש בהן ריצוי גמור אבל מתנות הראש לא כיפר קמי שמיא ואין צריך לעשותן דכתיב והנותר וגו' וכן הקרבן כשר וכיפר על כל עשה שקודם לכן אבל סמיכה לא כיפר דהויא לאחר הפרשה עד שיביא קרבן אחר אבל קשה על זה דלא הוי ליה לתרץ רק התם כתיב והנותר וגבי סמיכה לא כתיב והנותר וצ'ל דהתם ה'פ מתנות הראש לא מעכבי דכיון שקיבל מדם האשם ומן השמן על הבהונות אינו קרוי עוד מחוסר כפורים אלא מותר לאכול בקדשים וליכנס למקדש דמתן שמן נמי קרוי קרבן כדאמר פרק בית שמאי (לקמן מד:) לכל קרבנם לרבות לוג שמן של מצורע ולכן לכל הפחות  צריך ליתן על הבהונות קודם שיהא מותר בקדשים. ברוך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 6
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>וליקו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וליקו </span>ולימא ליה לקרא דכי כתיבא בזה אחר זה כתיבא. </span>הא לא פריך דלימא ליה לקרא שלא חייב להביא שנים אלא כשהפריש בזה אחר זה אבל הפריש שנים בבת אחת יח] [אינו חייב] שזו אינו קושיא דאפי' הפריש שנים בבת אחת נהי כשקרב האחד לא מהני השני שהופרש עמו מכל מקום יכול  יט] להפריש אחר כן ולהקריב ומועיל דלעולם חייבה תורה להביא שנים אלא הכי פריך דאטו מי לימא ליה לקרא כ] דכי משתעי [שצריך להקריב ב' דוקא כשמפריש בזה אחר זה וקשה ליפרך נמי דאטו מי לימא ליה לקרא דכי משתעי] ע'י לב ב'ד ונראה דבלאו קרא הוה קשיא ליה משעירי עצרת שעושין כל שנה שדוחק הוא להעמידם ולומר שהיו מפרישין אותן בזה אחר זה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 6
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>סכין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>סכין </span>מושכתן למה שהן. </span>בסוף פרק קמא דשבועות (דף יב:) אמרינן דשמואל סבר להא דר' יוחנן כא] דהתם ובסמוך מייתי לה (ה) אמר רבי יוחנן תמידין שלא הוצרכו לצבור לדברי ר'ש אין נפדין תמימים פירוש אלא מקיצין בגופן את המזבח כדקאמר התם לר' שמעון ופי' שם בקונט' דשמואל סבר לה להא דאמר רבי יוחנן כב] לדברי ר'ש אין נפדין תמימים ומקיצין בהן את המזבח דאמר שמואל סכין מושכתן למה שהן פי' סכין כג] השוחטן סתם מושכתן לקרבן שהופרשו מתחילה  כד] כגון עולת תמיד לעולת קיץ אע'פ שאין זה אותו קרבן כיון דמעיקרא עולה והשתא עולה והשתא קשה מאי מייתי התם תניא נמי הכי מברייתא הלא ממתני' דהתם הוה ליה לאיתויי ועוד דבהדיא מוכח בשמעתין דמילתיה דשמואל דווקא כרבנן דפליגי עליה דרבי שמעון דאית להו לב בית דין מתנה עליהן ויש פירושים ברש'י שמוגה בהן נראה בעיני דלא גרסינן הא דשמואל הכא דהא בפרק קמא דשבועות מוקמינן לה אליבא דמאן דלית ליה לב בית דין מתנה עליהן וזהו דוחק למחוק כל מילתיה דשמואל מן הספרים ועוד נראה שדברי הקונטרס סותרים זה את זה שפירש סכין מושכתן למה שהן ראויין ועומדין כגון תמידין שלא הוצרכו לצבור שנקחו מתרומה ישנה והגיע אחד בניסן מקיצין בהן את המזבח ואף על גב דלשם תמידין נלקחו ולא לשם עולות נדבת צבור הואיל ולא חזו תו לציבור קרבי למאי דחזו משום דלב בית דין מתנה עליהן אם הוצרכו הוצרכו ואם לאו יקיצו בהן אלמא לפירושו לא מהני תנאי בית דין למיקרב תו לתמידין ואחר כך פירש לדברי חכמים נפדין תמימים דאית להו לב בית דין מתנה עליהן להכשירן לתמידי שנה הבאה שאם לא הוצרכו יהיו לדמיהן שיפדו אותן ממעות חולין בלא מום ויוציאום לחולין ויפלו דמיהן למותר תרומה ואחר כך יקחו אותן מתרומה חדשה ויוכשרו לתמידים ונראה כפירוש הערוך וזה לשונו סכין מושכתן למה שהן פירוש למה שהן אם תמידין אם מוספין סכין מושכתן להיות כן אבל טרם שמושכתן הסכין אין לומר איזה תמיד ואיזה מוספין אלא תלויין ועומדין בתנאי לב בית דין שכך מתנה עליהן לב בית דין אף על פי שאמרו שהן תמידין אם ירצו להקריבן לשם זבח אחר רשאין לפי שבזמן שמשך כה] הסכין לשחיטת התמיד הרי הוא תמיד ובזמן שמשך זה הסכין לשל מוסף הרי הוא מוסף וזה סייעתא לר' יוחנן [דאמר] שאם לא הוצרכו להן [אליבא דרבנן] נפדין תמימים שלא משכתן סכין (ו) לעולם והשתא להאי פירושא לא גרסינן תניא נמי הכי דמילתא דשמואל כרבנן אלא גרסי' תניא מודה ר' שמעון כו'  וטעמא</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 7
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דלמא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דלמא </span>אם תימצי לומר קאמר. </span>ורבי זירא נמי שהשיב נמי לרבי ירמיה על טומאה שאירעה בין זו לזו כמו כן אם תימצי לומר קאמר וקושיא ראשונה ומי אית ליה לרבי שמעון לב בית דין מתנה לא חש לתרץ דאיכא למימר דאפרשינהו בזה אחר זה ואינו חושש בקושיא דליקו ולימא ליה לקרא כו' ועוד דהיכא דלית ליה תקנתא ברעייה אית ליה לרבי שמעון לב בית דין מתנה כדמוכח במנחות פ' התודה (עט:) ומיהו הא מוכח דהיכא דאית ליה תקנתא ברעייה לית ליה לב בית דין מתנה וכאן אית ליה תקנתא ברעייה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 7
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>תודה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תודה </span> ששחטה לשם תודת חבירו ל] כשרה. ועולה לשם חובה משום שנוי בעלים לא מיפסלא דאין שינוי בעלים אלא (א'כ) בזריקה ורב חסדא אמר פסולה פירוש לא עלתה לשם חובה משום דהוי שינוי קודש כשאמר תודת פלוני לשם תודה אחרת של פלוני אבל אמר תודה זו לשם פלוני כשרה גמורה לפי שהוא שינוי בעלים בשחיטה דכשירה גמורה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>הגה'ה </span>רב חסדא אמר פסולה. </span>נראה דוקא בתודה פליג משום דכתיב  לא] בהן קרא שלמיו ובקונטרס פירש דהוא הדין בשאר קרבנות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 7
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>רבא חטאת ששחטה לשם חטאת כשרה. </span>פירש רבינו תם דרבה כרב חסדא ס'ל דהא דרבה אידחי וטעמא דתודה משום  שלמים משמע דר'ל דאיירי ששחטה לשם חטאת חבירו ונראה דלאו בהכי מיירי מדלא קאמר בהדיא חבירו אלא מיירי בחטאת חלב לשם חטאת דם לב] כדאמר רבא לקמן בפירקין  (דף ט:) חטאת חלב ששחטה לשם חטאת דם לשם חטאת עבודת כוכבים כשרה לשם חטאת נזיר לשם חטאת מצורע פסולה הני עולות נינהו ואם תאמר ותרתי דרבה למה לי ויש לומר דהך דהכא נקט לאשמועינן דשינוי קודש איפכא משינוי בעלים אע'ג דרבא לא פירש הפסוקים כדבריו מדאמר בריש פירקין (לעיל דף ג:) דרב יוסף בר אמי רמי שינוי קודש לג] ומשני [והא] דלקמן נקט לחלק בחטאות וגם משום בעיא דאחר כך דבעי רבא חטאת חלב ששחטה לשם חטאת דטומאת מקדש וקדשיו מהו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 7
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>חטאת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חטאת </span>ששחטה על מי שמחוייב עולה כשרה. </span>וכגון שלא הפרישה עדיין דאי הפרישה הוה ליה כעל מי שאינו מחוייב כלום אם תימצי לומר דלא מכפרא אעשה דלאחר הפרשה דמסתמא עולה יביא ויכפר על הכל א'נ דאמר הרי עלי עולה דכשיפרישנה יכפר על כל עשה שעבר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 7
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>על
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>על </span>מי שאינו מחוייב כלום פסולה. </span> אי דגרסינן בהא מימרא עולה דגבי עולה נמי כתיב לכפר עליו דאי גרסינן הכא חטאת ל'ל אידך מילתא דרבא דחטאת מכפרת על חייבי עשה מהכא שמעינן לה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 7
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>על
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>על </span>חייבי עשה לא כל שכן. </span>מהאי קל וחומר הוה לן למימר דאפילו מקיבעא מכפרא אלא דאינה מכפרא הואיל ועיקרא למילתא אחריתי קאתיא ואהני קל וחומר לקופיא:  עולה</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 7
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>עולה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עולה </span>דורון היא. </span>אע'ג דאעשה מכפרת יותר מחטאת דהא מכפרא מקיבעא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 7
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ריצה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ריצה </span>פרקליט. </span>אע'ג דאיכא עולת יולדת ומצורע ונזיר דלא מייתי קרבן אלא לאישתרויי בקדשים כדאמר בפרק בתרא דכריתות (דף כו.) ואפילו הם חטאתם קודמת לעולה דלא חלקה תורה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 7
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואמרתם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואמרתם </span>זבח פסח. </span>האי קרא כתיב ברישא ושמור את חודש האביב הוה ליה לאוקומי כ] [בשינוי בעלים] באם אינו ענין אלא משום דכייל בה כל עבודות דכתיב ועשית פסח כא] [דמשמע] מסתמא כל עשיות הלכך מוקי ליה לשינוי קודש כב] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 7
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>וזבחת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וזבחת </span>פסח. </span>בסוף התודה (מנחות פב.) דריש לה במשנה לדבר שבחובה [שהיא באה מן החולין] והתם בגמרא כג] נמי מייתי דרשא דהכא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 7
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ומאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומאי </span>ניהו שלמים. </span>דעולה ליכא למימר דאינה באה מכל צאן ובקר כדפי' בקונטרס דאינה באה נקבה ועוד איכא לקמן תלתא קראי וההוא דאם כבש מוכח בהדיא דהוי שלמים ועוד דדוחין קדשים קלים אצל קדשים קלים ולא אצל קדשי קדשים כדלקמן (דף ט.) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 7
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>וזבחת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וזבחת </span>פסח לכדרב נחמן. </span>בסיפרי פרשת עשר תעשר דריש כולהו בשנוי קודש והכי איתא התם וזבחת אין לי אלא זביחה שאר עבודות מנין כד] ואשינוי [קודש] קאי ת'ל ועשית יכול אף הקטר חלבו ת'ל וזבחת ואין זה בסוגיא שלנו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 7
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הוא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הוא </span>לעכב בין הכא בין הכא. </span>בשינוי קודש בכל עבודות בשינוי בעלים בזביחה אע'ג דהוא בזביחה כתיב כה] בפרשת בא אל פרעה וקרא דועשית בפרשת ראה אנכי מכל מקום משמע הוא בהוייתו כשהוא עשוי כמצותו כדפי' בקונטרס והשתא הא דקאמר אשכחן זביחה שאר עבודות מנא לן אשינוי בעלים קאי עוד יש לפרש דבין בשינוי קודש בין בשינוי בעלים קבעי מנא לן לעכב דהוא קאי דוקא אזביחה ומדאפקיה רחמנא לשינוי בעלים בלשון שינוי קודש אית לן לאוקומי  כו] הא דזביחה לעכב בין בשינוי בעלים בין בשינוי קודש ושינוייא דהואיל וגלי גלי לא ניחא להאי פירושא כמו לפירוש קמא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 7
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>שלמים בין בזביחה בין בשאר עבודות לא חלקת בהן. </span> וא'ת כיון דכתיב ועשית פסח לעכב בשינוי קודש בכל עשיות לשתוק קרא כז] מזביחה ותיתי משלמים דמה שלמים לא חלקת בין בשינוי קודש לשינוי בעלים למצוה אף לפסח לא תחלוק לעכב: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 7
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>הוא למה לי. </span>לקמן בפרק בית שמאי (דף לז:)  ובפסחים פרק מי שהיה טמא (דף צז.) דריש הוא דפסח למעוטי תמורת פסח ותרי הוא כתיבי ובפסחים בסוף תמיד נשחט (דף סב:) דריש רבי אליעזר מהוא דפסח לא הוא כשר לשם אחרים ולא אחרים כשרין לשמו ורבי אליעזר לטעמיה דאית ליה עכובא באשם ולא מוקי ליה למימר אבל אשם לא נאמר בו הוא כו': </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 7
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כל </span>מקום שנאמר הוא בזביחה. </span>פירש בקונטרס ולא גרסינן ליה משום דליתיה בברייתא דלקמן ואין למחוק בשביל כך הספרים דאפשר שהיא בברייתא בשום מקום בתוספתא כח] :  זריקה</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 8
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>זריקה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>זריקה </span>מנלן מוכפר עליו הכהן מחטאתו. </span>הרבה יש תימה דהני קראי דשחיטה וקבלה ושחט אותה לחטאת ולקח הכהן כתיבי בסתם חטאת כגון חטאת חלב בפרשת ויקרא גבי כשבה והאי קרא דוכפר עליו הכהן מחטאתו כתיב בחטאת דשמיעת קול וביטוי שפתים אבל בחטאת חלב לא כתיב מחטאתו אלא על חטאתו כתיב ובתורת כהנים באותה פרשה עצמה דחטאת חלב דריש מקרא דמחטאתו אע'ג דלא כתיב בההיא פרשתא וזהו תימה דשביק קרא דעל חטאתו דכתיב בההיא פרשתא ושמא משום דעל חטאתו לאחר הקטרת אימורים הוא דכתיב אבל תימה דלקמן משמע דכל הני קראי דהכא בחטאת חלב כתיבי דקאמר אשכחנא חטאת חלב  כב] אבל חטאת דשמיעת קול וביטוי שפתים מנא לן וי'ל דהכי קאמר לקמן אשכחנא חטאת חלב עכובא שחיטה וקבלה בשנוי קדש ושאר עבודות נילף כדאמר לעיל מה שלמים לא חלקת בין זביחה לשאר עבודות למצוה אף כאן לא תחלוק לעכב וקבלה נמי לא הוצרך לכתוב אבל שמיעת קול מנא לן דאע'ג דכתיב ביה וכפר עליו מחטאתו ודרשינן לעיל לשם חטאת היינו שנוי קדש בזריקה ולא חלקת לא נימא בזריקה לפי שהיא עיקר כפרה ושנוי בעלים בחטאת חלב נגמר משמיעת קול דליכא פירכא וי'מ דמחטאתו דקאמר היינו בשעיר נשיא דכתיב ביה נמי מחטאתו כג] וקאי גם אחטאת חלב וקשה דכתיב לאחר הקטרת אימורים נראה לי. ברו'ך. ועוד נ'ל דלא הוה מצי למדרש מוכפר על חטאתו אשר חטא דכתיב בחטאת חלב משום דהכי קאמר על פשעו אשר חטא כד] (ולא בשמיעת קול מיירי בחטאת קרבנו) ולא כה] משעיר נשיא דכתיב מחטאתו ונסלח לו והיינו מפשעו וחטאתו שלו ונסלח לו אבל בשמיעת קול לא כתיב כו] זה ולא זו אלא מחטאתו היינו מקרבנו. ברו'ך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 8
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וזריקה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וזריקה </span>בשנוי בעלים בין למצוה בין לעכב. </span>תימה דמהאי קרא כז] וכפר עליו הכהן מחטאתו דרשינן תרווייהו זריקה בשנוי קדש ושנוי בעלים ואם כן מחטאת חטאתו תיפוק ליה נמי עכובא בשנוי קדש כמו בשנוי בעלים דאתרווייהו קאי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 8
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ועשה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ועשה </span>את חטאתו שיהו כל עשיותיו לשם חטאת אשכחנא שנוי קדש שנוי בעלים מנ'ל אמר רב הונא בריה דרב יהושע חטאת חטאתו. </span>כך גירסת הקונטרס ולגירסא זו מוקי ברישא לעכב בשנוי קדש קודם שנעמיד למצוה בשנוי בעלים באם אינו ענין ואינו משמע כן בכולי פירקא לעיל גבי שלמים ופסח דקאמר אשכחנא שנוי קדש שנוי בעלים מנא לן ומוקי ברישא בשנוי בעלים באם אינו ענין קודם שיעמיד קרא לעכב ומיהו י'ל דשאני הכא דכבר אשכחנא קרא לזריקה בשנוי בעלים ואית ספרים דגרסי אם אינו ענין לשנוי קדש דנפקא ליה מהתם תניהו ענין לשנוי בעלים אשכחנא למצוה לעכב מנא לן אמר רב הונא בריה דרב יהושע חטאת חטאתו ולגירסא זו לא צריכינן תו לקרא דלעיל בזריקה וניחא נמי הא דגרסינן לעיל כדאמר רב הונא בריה דרב יהושע חטאת חטאתו דמשמע דעיקר מילתא לא אתמר אההיא והיינו משום דלבסוף לא קיימא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 8
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מנחתם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מנחתם </span>ונסכיהם בלילה מנחתם ונסכיהם אפי' למחר. </span>לאו מהאי קרא [קדריש]: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 8
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הילכך
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הילכך </span>מצוה משלמים והנך קראי לעכב. </span>וא'ת למה לי למכתב בכולהו לכתוב כח] בהך ואינך כולהו אתו מדכתיב זאת תורת החטאת תורה אחת לכל החטאות כדלקמן בשמעתא דמבוג ויש לומר דבמסקנא  לא</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 8
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>חטאת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חטאת </span>דעבודת כוכבים אתיא מחטאת חלב שכן כרת כמותה. </span>יש ספרים שכתוב בהן חטאת דעבודת כוכבים וטומאת מקדש וקדשיו ואינו נראה דאע'ג דכרת כמותה מכל מקום איכא למיפרך מה לחטאת חלב שכן אינה באה בדלות כדפרכינן לעיל גבי חטאת מצורע: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 8
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שמיעת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שמיעת </span>קול. </span> דלא כתיב לחטאתו גבי עבודה מנלן עכובא אבל כתיב לחטאת על דברים אחרים ואין בכך כלום:  כ] (ה'ג) </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 8
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הנך
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הנך </span> כולהו אתיין במה הצד כא] . הקשה רבינו תם מה להנך שכן אין באין בדלי דלות תאמר בהנך ותירץ כיון דדלי דלות גופיה פסולה שלא לשמה כב] היינו מנחת חוטא דפסולה שלא לשמה כדתנן בריש מנחות (דף ב.) ומפיק לן מדכתיב כי חטאת היא אין סברא שמה שבאין בדלי דלות יגרום להם בעשירות להיות כשירין שלא לשמן כיון שהדלי דלות עצמן פסול וקשה א'כ לעיל דפריך גבי מצורע מה להנך שכן אינן באין בדלות תאמר במצורע מאי קושיא והלא דלות כג] היינו חטאת העוף וחטאת העוף פסולה שלא לשמה כדתנן בפרק קדשי קדשים (לקמן דף סד:) ומפיק ליה בתורת כהנים מחטאת היא וכיון דפסולה בדלות היאך יש לה לגרום בעשירות הכשר שלא לשמה כד] ואם תאמר והא בחטאת חלב למדה משלמים בהיקש למצוה והיכי ילפי' שאר חטאות במה הצד הא בעיא היא לקמן פרק איזהו מקומן (דף נ.) אי דבר הלמד בהיקש חוזר ומלמד בבנין אב לאו פירכא היא כלל דכולהו חטאות נמי ילפי' למצוה משלמים ולעכב הוא דילפינן בשאר חטאות מהנך דכתיב עכובא בגופייהו ואם תאמר וחטאות הצבור כגון שעירי ראשי חדשים ומועדות מנלן הא לא אתו במה הצד דמה להנך שכן שנוי בעלים פוסל בהן מה שאין כן בקרבן צבור כדאמר לעיל (דף ד.) דשנוי בעלים ליתא בצבור כביחיד אע'ג דלא שייך שנוי בעלים בצבור מ'מ פירכא טובה היא כדאשכחן בפ'ק דקדושין (דף ה:) מה לכסף שכן פודין בו הקדשות ומעשר שני תאמר בחופה וכן פרק החובל (ב'ק דף פח.) מה לאשה שאינה במילה ועוד קשה חטאות פנימיות לרבי שמעון דאמר כל שאינו על מזבח החיצון אין בו משום פיגול איכא למיפרך מה להנך שכן פיגול פוסל בהן תאמר בחטאות הפנימיות ויש לומר דבפר העלם דבר של צבור כתיב חטאת הקהל היא ודריש מינה בת'כ שפסול שלא לשמו אם כן אשכחן צבור וגם פנימי לעכב ולמצוה ילפינן משלמים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>הגה'ה </span>בשאר ימות השנה לשמו פסול. </span>היינו קודם הפסח דבעי עקירה או כגון דנדחו בעלים לפסח שני אבל אח'כ לא דפסח בשאר ימות השנה שלמים ושלמים לשם פסח קשחיט כה]  כדאמר בפ' תמיד נשחט (פסחים דף סד.) ובפ' שני דחולין (דף ל.) ומיהו איכא למ'ד בסוף אלו דברים (פסחים דף עג:) דבעי עקירה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 8
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לשמו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לשמו </span>פסול. </span> (כתוב) בקונטרס דלא חזו כו] למילתייהו ורבינו ש'י הגיה כדאמר בפסחים (דף סא.) שחטו קודם חצות פסול שנאמר בין הערבים וכמה פעמים שנה הכתוב בקביעות זמנו בארבעה עשר בין הערבים וסוגיא דהש'ס נמי משמע לקמן בגמרא   כז] הפסח ששחטו שחרית דמבין הערבים נפיק ואין לומר דנפיק מדדרשינן הכא לזבח שלמים שצריך שיעקרנו לזבח שלמים דדילמא הני מילי למצוה אבל לעכב לא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 8
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואם </span>מן הצאן קרבנו. </span>פי' בקונטרס לאו קרא יתירא דריש אלא ממשמעות דקרא משמע ליה הכי וזהו תימה דאי לא כח] מייתי קרא יתירא מנא ליה לאוקומי בפסח ונראה דמייתורא דריש דלא הוה צריך למכתב לזבח השלמים דאשלמים קאי [ועי'ל] דבסמוך דריש כשב לרבות פסח לאליה ופירש רבינו ש'י דמיותר דמדכתיב בתר הכי בשלמים ואם מן העז קרבנו מכלל דעד השתא איירי בכשב וה'נ י'ל מדכתיב לעיל אם מן הבקר קרבנו מכלל דהכא בצאן מיירי אם כן (י) הצאן מיותר הוא למותר פסח. ברוך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 8
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אי </span>הוה כתב לזבח השלמים כדקאמרת. </span>הוה ליה למימר אי הוה כתב כט] לזבח כדקאמרת דשלמים לא צריך כלל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 8
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>לזבח רבויא הוא. </span>משמע ליה לגמרא שהוא רבויא כדאמר (ב'ק דף סג.) בכל כללא כל רבויא דמשמע ליה לחלק בין כל לבכל הילכך לא דרשינן ליה בכללא ופרטא אלא בריבה ומיעט ובקונטרס האריך בפירושו:  דוחין</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 9
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דוחין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דוחין </span>קדשים קלים. </span>נראה דבין ר' יוסי בר' אבין ורבי אבין איכא בינייהו בכור דלרבי אבין ליכא למיפרך מבכור דאין נאכל לכל אדם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 9
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דלא </span>ליבעי נסכים. </span>הוה מצי למימר דלא ליבעי תנופת חזה ושוק: כ] </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 9
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>למאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>למאי </span>נפקא מינה למילקא עליה בלא יגאל. </span>תימה היכי לקי אחר שחיטה כא] אלא יגאל הא אמרינן בבכורות בפרק כל פסולי המוקדשין (דף לב:) דלאחר שחיטה מדרבנן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 9
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>העשירי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>העשירי </span>זה מעשר. </span>אכתי דרשינן מינה (ב'מ דף ז.) עשירי ודאי ולא עשירי ספק: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 9
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אי </span>נמי דליתביה לכהנים. </span>הוה מצי למימר נמי דלא בעי סמיכה כדדרשינן בת'כ וסמך ידו על ראש קרבנו ולא בכור ומעשר ופסח (מנחות דף צב:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 9
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דילמא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דילמא </span>במותר אשם כתיב. </span>תימה הא כתיב הכא לזבח השלמים ואילו מותר אשם קרב עולה  כב] וי'ל דהאי דכתיב לזבח השלמים לאו שיהיה לזבח השלמים אלא שיעקור שם אשם ממנו לשוחטו לשם שלמים או לשם זבח אחר כדדרשינן ליה (לעיל דף ח:) בכלל ופרט ולעולם קרב עולה ואתא קרא למימר דבעי עקירה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 9
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ושלמים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ושלמים </span>הבאין מחמת פסח לכל מצות שלמים. </span>פי' בקונטרס חגיגת ארבעה עשר וכן לקמן סוף כל הפסולים (דף לו.) גבי תודה שנאכלת ליום ולילה מנין לרבות שלמי נזיר ושלמי פסח ת'ל שלמיו ופי' בקונטרס שלמי פסח חגיגת י'ד וקשה דבפסחים באלו דברים (דף עא:) דריש מקרא בהדיא דחגיגת י'ד נאכלת לשני ימים ולילה אחד  כג] [ובת'כ בפ' בשר זבח תודת שלמיו מרבי חגיגת י'ד לשני ימים ולילה אחד] ושלמים הבאין מחמתו ליום ולילה ונראה דודאי שלמי פסח דכל הפסולין (שם) היינו מותר הפסח כד]  כי ההוא דת'כ ובפסחים פ' האשה  (דף פט.) גבי חמשה שנתערבו עורות פסחיהם דקאמר ונייתי מותר הפסח דנאכל ליום ולילה ובפ'ק דר'ה (דף ה.) קרי למותר הפסח שלמי פסח דחשיב פסח לבל תאחר ופריך פסח זימנא קביעא ליה כו' ומשני מאי פסח שלמי פסח סד'א הואיל ומחמת פסח קאתו ועל כרחיה לאו היינו חגיגת י'ד דכיון דקתני פסח לא שביק מותר הפסח דמיקרי פסח טפי דהיינו פסח ממש ומוקי לה בחגיגת י'ד ושלמים הבאין מחמת הפסח דשמעתין נמי היינו מותר הפסח אע'ג דכבר תנא פסח שעיברה שנתו האי שלמי פסח הוי לא עיברה שנתו כה] ולא זמנו או עיברה זמנו ולא שנתו אע'ג דמקרא אחרינא נפקי הכי רגילות התנא כמו (ב'מ דף ל.) והתעלמת דדריש פעמים שמתעלם כגון זקן ואינה לפי כבודו וכהן והוא בבית הקברות כו]  [ושלו מרובה משל חבירו אע'ג] דקרא לא אתי אלא לזקן ואינה לפי כבודו ובפ' מי שהיה טמא (פסחים דף צו:) פי' בקונטרס דהיינו תמורת פסח עצמו ואע'ג דדרשינן התם הוא קרב ואין תמורתו קריבה הא מוכח התם דכל היכא דפסח קרב גם תמורתו קריבה ולקמן פרק ב'ש (דף לז.) בתחלתו כז] נדקדק וכן משמע דפריך מותר הפסח ליהוי תודה למאי כח] להטעינו לחם מי איכא מידי כו' ולימא להיות נאכל ליום ולילה כמו תודה אלא ש'מ מותר פסח נמי בלאו הכי נאכלים ליום ולילה דהיינו שלמי פסח. נ'ל ברו'ך:  חד</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 9
dfh: b
trm: לעיברה שנתו וזמנו.
txt:
<span class='five'>לעיברה שנתו וזמנו. </span>ה'ה שנתו בלא זמנו ואע'פ שבשעה שהקדישו לא היה ראוי לפסח דכשיגיע זמנו תעבור שנתו דאפי'  לג] מפריש נקיבה לפסחו או זכר בן שתי שנים תורת שלמים עליו כדתנן במי שהיה טמא (פסחים דף צז:) ירעה עד שיסתאב וימכר ויביא בדמיו שלמים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 9
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>איתיביה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>איתיביה </span>רב משרשיא לרבא כו'. </span> לד] תימה מאי קושיא הא רבא הוא דמפרש טעמא דר'ש בריש מנחות (דף ג:) מזאת תורת ואומר ר'ת דהכא גרסי' רבה ורבה לטעמיה דמשני התם כאן בשינוי קודש כאן בשינוי בעלים ועוד י'ל דאפי' גרסינן רבא רוצה ליישב דברי רב לכולהו אמוראי דהתם ולפי' ר'ת קשה דנראה דרב משרשיא תלמידו של רבא היה ולא של רבה ועוד י'ל שרוצה רבא ליישב דברי רב משמיה דמבוג אפי' כרבנן דפליגי עליה דר'ש דלית להו זאת תורת ורב משרשיא כשהקשה לו מר'ש היה יכול להקשות ממתני' דמנחות אלא ניחא ליה למיפרך מברייתא דאפי' לר'ש דמכשיר לא מזאת תורת מכשיר וכן משמע מפי' הקונטרס ואע'ג דבפ' דם חטאת (לקמן דף צב.)  דרשינן תורה אחת לכל החטאות וליכא מאן דפליג היינו במידי דכתיבא בהדיא בחטאת גופה דרשינן ליה לכ'ע כגון לה] הני דפרק דם חטאת אבל שינוי קודש לא כתב בחטאת ובריש איזהו מקומן (לקמן דף מח.)  דדריש תורה אחת לכל האשמות וקאמר הניחא למאן דאית ליה תורת אלא למאן דלית ליה תורת היינו לר'ש ולרבנן לו] בריש מנחות (דף ג:)  לרבא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 9
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לשם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לשם </span>חטאת נזיר לשם חטאת מצורע. </span>לעיל (דף ז.) איכא שמעתא אחריתי לז] דרב דמחלק בין שוחט [לשם חטאת] לשוחט לשם עולה ושם פירשתי תרתי דרבא למה לי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 9
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ושחט
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ושחט </span>אותה לחטאת. </span>לעיל בפירקין דרשינן ליה למילתא אחריתי ושמא הכא דריש מדלא כתיב ושחט לחטאת אותה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 9
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>על
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>על </span>מי שמחוייב חטאת דטומאת מקדש וקדשיו מהו. </span> מיהו גרע ממי שאינו מחוייב כלום: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 9
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מחשבין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מחשבין </span>מעבודה לעבודה. </span>כדאמר כגון משחיטה לזריקה  לח] (כמו שינוי בעלים) אבל משחיטה לקבלה לא דהא מפיגול יליף לה וק'ו לט]  דרב אשי דיליף משינוי בעלים לא הוי אלא משחיטה לזריקה כמו שינוי בעלי'  ותימה</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 10
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ריש
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ריש </span>לקיש אמר מותרת. </span>מודה ר'ל דחייב מיתה כדאמרינן בפרק ארבע מיתות (סנהדרין סא.)  מידי דהוה אמשתחוה להר דהר מותר  כו] ועובדו בסייף ושחיטת מומר לא חשיב כדפי' בפ'ק דחולין (דף יד.)  גבי שוחט בשבת ואין לתמוה והיאך נהרג דילמא מימלך ולא זריק לעבודת כוכבים כדאמר בפרק ד' מיתות (סנהדרין סא.) כז] דניסת שאמר אלך אעבוד פטור דמימלך ולא עביד דהכא ודאי לא מימלך כיון דעבד מעשה ששחט על מנת לזרוק ועוד הכא אפילו ידוע ודאי שלא יזרוק חשיב עובד עבודת כוכבים בשחיטה  [זו] כששוחט ע'מ לזרוק: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 10
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מקום
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מקום </span>שאם אמר הריני שוחט שלא לשמן כו'. </span>וא'ת שוחט שלא לשם אוכלין בפסח יוכיח דשוחט שלא לשם אוכלין פסול ושוחט ע'מ לזרוק שלא לשם אוכלין כשר ויש לומר דלא דמי כח] התם דזורק עצמו שלא לשם אוכלין כשר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 10
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לא </span>תאמר בזריקה ותיתי בק'ו משחיטה וקבלה. </span>תימה  כט] אמאי לא פריך שכן טעונות צפון וישנן בחטאות הפנימיות וכ'ת משום דבשלמים ל] קיימא אם כן מאי צריך למילף מבינייא ניליף בק'ו לא] מקבלה שאין חייבין עליה בחוץ ואפילו הכי פסלה בה מחשבה ועוד למה לי קרא בזריקה לשינוי בעלים דדרשי' לכפר עליו תיתי מבינייא משחיטה וקבלה ועוד קשה אמאי אין מחשבת אוכלין בפסח בזריקה תיתי בק'ו משחיטה שכשירה בזר כיון דלא פרכינן מצפון וחטאות הפנימיות ומיהו דילמא לב] (תכוסו) מיעוטא הוא ואע'ג לג] דשלא למנויין דהיינו שינוי בעלים כתיב נמי לד] [א] (תכוסו) ולא ממעטי זריקה לא דמי (עיין פסחים דף סא.) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>והדר </span> ביה לה] רבה לגבי דרב נחמן מקל וחומר דרב אשי.  לו] [היינו] [ב] לרבנן דאליבא דר' שמעון ליכא קל וחומר דאיכא למיפרך מה לשינוי בעלים שכן נוהג במנחות תאמר בשינוי קודש שאינו נוהג במנחות לרבי שמעון (מנחות דף ב:) :  חטאת</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 10
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>חטאת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חטאת </span>נאמר בה היא. </span>בכמה מקומות משמע דמדכתיב היא נפקא לן עכובא ותימה דלעיל נפקא לן מקראי אחרינא ולעיל (דף ה: ) פירשתי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 10
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הרי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הרי </span>הוא אומר כחטאת כאשם. </span>באשם  מצורע כתיב והוה מצי למילף אשם מחטאת בגזירה שוה לג] דעון עון מחטאת דשמיעת קול דהא למותרת נדבה גמירי לד] ואין ג'ש למחצה כדאמר בריש מנחות (דף ד.) אלא אי לאו היקשא לה] הוה ממעט אשם מאותה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 10
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>להצד השוה שבהן שכן צד כרת. </span>ואע'ג דאשם תלוי נמי בא על כרת אינו בא לכפר אלא להגן ולכי מתיידע מייתי חטאת וה'נ הוה מצי למימר שכן באין בצבור: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 10
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מחטאת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מחטאת </span>דשמיעת הקול. </span>וליכא למיפרך מה לשם חטאת שכן כרת דחדא מחדא לא פרכינן כל דהו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 10
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ומה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומה </span>עולה שהיא כליל כו'. </span>תימה כיון דאתי האי ק'ו ומפיק מהיקישא אם כן תהא עולה פסולה שלא לשמה ק'ו מחטאת שאינה כליל וכי תימא מה לחטאת שכן מכפרת פסח יוכיח ומיהו כיון דכתיב אותה בחטאת לא קשה. ותימה (ח) לסברתו דעביד קל וחומר מעולה שהיא כליל שלא לשמו נמי ליכשר באשם לו] ותו לימא חטאת יוכיח: הג'ה </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 10
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כל </span>דמים שנכנסו להיכל לכפר פסולים. </span>לא דמי להא דאמר לז] (לקמן דף סג. ומנחות דף ח. ושם) לח] [שלמים ששחטן] בהיכל כשירות לא יהא טפל חמור מן העיקר דהני מילי היכא דכתיב אל פתח אהל מועד שתלה לט] הכשירו בהיכל:  אשם</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 11
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אשם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אשם </span>שאינו כליל לא כל שכן. </span>לא שייך למימר חטאת תוכיח דאיכא למימר מה לחטאת שכן דמה למעלה ושכן צד כרת ושכן באה בצבור: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 11
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מנחת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מנחת </span>חוטא הרי היא כחטאת. </span>אין זה למד מלמד דאע'ג דחטאת ילפינן למצוה משלמים לעיל מכל מקום עכובא בגופיה כתיבי ומנחת נדבה כאשם לאו משום דמאשם ילפא כא] למצוה דמנחה גופה איתקש לשלמים כאשם אלא למימרא דלא הוי כחטאת: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 11
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>בא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בא </span>לעובדה ביד עובדה בימין כחטאת. </span>דכתיב בה אצבע דילפינן מגזירה שוה ממצורע דאצבע הוי ימין וא'ת הלא איבעיא לן פרק איזהו מקומן (לקמן דף נ.) אי ילפינן היקש מג'ש ואי מצורע חולין  כב] [הוא] הוה אתי שפיר כג] [ולא] קשה למ'ד דבעי למד קדש ומלמד קודש פרק איזהו מקומן (גם זה שם) :  כד] </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 11
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הכי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכי </span>גרסינן עיקר קרא לכדר' יהודה בריה דרבי חייא הוא כו'. </span>תימה דבריש מנחות (דף ב:) משמע דאידך דרשא עיקר דפריך אביי מכדי מחשבה דפסיל רחמנא היקישא הוא : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 11
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הורעתה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הורעתה </span>כח פסח ונתת כח בשלמים. </span>דבזמן שלמים פסח לשם שלמים כשר ואילו בזמן הפסח שלמים לשם פסח פסולים והלא יש פסוק בפסח לפסול שלא לשמו ואילו בשלמים אין פסוק:  אמר</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 11
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>ר' אליעזר לא אם אמרת בחטאת. </span> יט] דין הוא שאחרים כשרים לשמו [וקשה] נהי דלא דמי לפסח מ'מ ק'ו איכא וא'כ כ] [תימא] יפסלו נמי מהאי דינא מותר חטאת בא עולה כמו דינא דמותר פסח בא שלמים וי'ל דאעיקר טעמו סמיך כא] כדאיתא בפסחים (דף סב: ) וצ'ל דהא לא אם אמרת דקאמר רבי אליעזר לדברי רבי יהושע קאמר אליבא דרבי יוחנן  כב] ורבינו תם מצא בספר ישן ברישא דשמעתא כג] רבה אמר באחרים לשם חטאת כד] ומצא ובאחרים בוי'ו ורבה לא בא אלא לפרש דברי רבי יוחנן ור' יוחנן עצמו מודה דבאחרים לשם חטאת פליגי ולא אמר אמרו דבר אחד אלא כה] באחרים לשם פסח: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 11
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הג'ה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הג'ה </span>אי איפלוג בלשמן כו'. </span>ותימה השתא נמי דפליגי בשלא לשמן אני יכול לטעות כו] כר'י לבן בתירא שיפסול י'ד לשמו שחרית ולפרש טעמו משום דמקצתו ראוי וי'ל דמזה אינו חושש משום דשום תנא לא מכשיר פסח שחרית אלא כז] זה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>הג'ה </span> אחד בבקר ולא שנים בבקר.  בעלמא</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 12
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ובין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ובין </span>הערבים דכתיב בקטורת ונרות למה לי. </span>בין הערבים דתמיד ניחא ליה כג] לכדאמר בריש תמיד נשחט (פסחים דף נח.)  דזימניה מכי ינטו צללי ערב: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 12
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואם </span>איתא כוליה ראוי הוא. </span>ולא מצי לתרץ דנקט מקצתו ראוי משום רבי יהושע משום דהכי פריך מנא ליה לר' אושעיא דבן בתירא מכשיר פסח שחרית אי משום דפסול שלא לשמו דלמא טעמא משום דמקצתו ראוי דהא חזינן הכא דטעם טוב הוא אבל לדברי ר' אושעיא דאינו תופסו לטעם טוב א'כ מאי פריך רבי לרבי יהושע הלא בכולו ראוי הוא תליא מילתא כד] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 12
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הג'ה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הג'ה </span>אי דאפרשיה האידנא דחוי מעיקרא הוא. </span>דלא דמי למחוסר כפורים כה] דלא חשיב דחוי קודם הבאת קרבנו דאין זמנו עד שיטהר ויטבול אבל האי לא חזי לפסח ושלמים אע'פ שהיה זמן שלמים כו] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 12
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>רב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רב </span>פפא אמר אפילו תימא מאורתא לילה אין מחוסר זמן. </span> כז] בריש מנחות (דף ה.) משמע דרב פפא ס'ל יש מחוסר זמן לבו ביום וצריך לחלק בין מחוסר זמן דהכא להתם כח] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 12
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לילה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לילה </span>אין מחוסר זמן. </span>וכן משמע בברייתא ובחגיגה (דף ט:)  לרבי יוחנן וכן במנחות פרק שתי הלחם (דף ק.) ובנזיר (יח:) וביומא פרק אמר להם הממונה (דף כט:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 12
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לילה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לילה </span> לקדושה כט] יום להרצאה.  הקשה ל] הרב רבי יוסף דבתמורה (דף י.) משמע דתם במעי תמימה קדוש דקדושה חלה אעובר במעי אמו והיאך קדוש בין לבר פדא בין לר' יוחנן והא לילה לקדושה דוקא אבל קודם לכן לא לא] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>יום </span>להרצאה. </span>תימה תיפוק לי מביום צוותו ולמה לי דכתיב לב] ביום השמיני וי'ל דאי לא כתיב אלא והיה שבעת ימים תחת אמו הוה אמינא אם שחט בלילה אם עלו לא ירדו והשתא קמשמע לן דהוי מחוסר זמן ותרד לג] [אפילו לר'ש] דאין פסולו בקודש ובפ' בתרא (לקמן קיב:) נמי לד]  תנן מחוסר זמן ששחטו בחוץ אינו בכרת דאם עלו לא ירדו מוכח התם דקרי מתקבל לפתח אהל מועד וחייב כרת בחוץ לה] ולר'י דאמר (לקמן דף פד.) בשחיטת לילה אם עלה לו] תרד י'ל למ'ד בפרק בתרא (שם קכ.) אין לילה בבמה השתא שהוא מחוסר זמן אם שחט לז] לילה אחר שביעי פסול אף בבמה וקשה למאן דאמר יש פסול לילה בבמה יש לומר דמודה אף ר'י דבבמה שחיטת לילה לא תרד לח] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 12
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הג'ה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הג'ה </span>קדושה ואינה קריבה. </span>לא דמי לרגלה של זו עולה דתמכר לצורכי עולה (תמורה דף יא:) דהתם אינה דחויה כיון דבידו לקדשה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 12
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ש'מ
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ש'מ </span>בעלי חיים נדחין. </span>וא'ת מאי קמ'ל ר' יוחנן מתני' היא בפ' מי שהיה טמא (פסחים צז:) המפריש נקבה לפסחו כו' ואמרי' עלה בגמ' (צח.) ש'מ תלת וכי תימא משום דאיכא פלוגתא דתנאי בבעלי חיים נדחין בפ' שני שעירי (יומא דף סד.) ואשמועינן ר' יוחנן דבעלי חיים נדחין הא א'ר יוחנן חדא זימנא וי'ל דמפריש נקבה דחייה בידים ואפי' לט] [רב] מודה התם דבעלי חיים נדחין ומיהו קשה מאכל חלב והמיר דתו דהוי דחייה בידים ועוד דהוי נראה ונדחה ולמה ליה לרבי יוחנן לאשמועינן וצריך לדקדק בכל הנך מימרות דר' יוחנן הנך תלת דבעלי חיים נדחים ובשני מקומות דפליגי רב ור' יוחנן בההיא דבפרק שני שעירי ובההיא דלקמן פ' קדשי קדשים (דף נט.) גבי מזבח שנפגם : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 12
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ושמע
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ושמע </span>מינה יש דיחוי בדמים. </span>פי' בקונט' בדבר שאין בו אלא קדושת דמים  מ] לא תימא שאין דחוי מעיקרא (אין בו) אלא בקדושת הגוף וא'ת א'כ דחוי מעיקרא ודחוי בדמים הכל אחד דכל דחוי מעיקרא אין בו אלא קדושת דמים מא] וי'ל דמשכחת לה בקבל דם בכלי שיש בו מים דראשון ראשון דחוי מב] וחזר ונהפך למראה דם ובפ' התערובת (לקמן דף עח.) אמרי' דדם לתוך מים ראשון ראשון בטל ולענין כיסוי אינו כן דאין דחוי אצל מצות וה'ר חיים מפרש יש דחוי בדמים שדוחה תמורה שלא לקרב מג] ואמרי' כאן דאין קדושה אלא לדמים לא אלימא להתפיס התמורה לדחותה מקדושתה לעשותה כיוצא בה וכפי' זה משמע מתוך גירסת הספרים דכריתות דגרסי' התם (דף כח.) כך ש'מ בעלי חיים נדחין דקתני ואינה קריבה וש'מ קדושת דמים מדחה דקתני ותמורתה כיוצא בה וש'מ יש דחוי בדמים דקתני קדושה למאי לדמים ודחוי מעיקרו לא קתני התם ומיהו ה'ר חיים גריס דחוי מעיקרו ולא גריס יש דחוי בדמים וכן יש כמה ספרים ולפי' קשה מההיא דמפריש נקבה לפסחו דלא קאמר התם תמורתה כיוצא בה ואמרי' עלה יש דחוי בדמים וכן מד] בפ' בתרא דכריתות (דף כח.) דקאמר ר' אלעזר אמר ר' אושעיא מטמא מקדש עשיר שהפריש קן לכבשתו והעני כו' דקאמר ש'מ תלת ולא שייכא תמורה מה] [דאין תמורה בעופות] ורבינו ש'י פי' בתשובה כמו שפי' מו] וכתב דבר זה למדתי פירושו ממס' כריתות דגרסי' התם בלשון זה ש'מ קדושת דמים מדחה כלומר ש'מ אפי' מז] שלא קידשה מתחילה להקרבת גופו אלא מח] קדושת דמים כגון הקדיש חציה וחציה שני חולין מט] והכי נמי פרשינן ליה יש דיחוי בדמים כגון נקבה לפסחו לא חזיא גופא לפסח אלא לדמיה וכי אקדשה לדמים אקדשה ואיידי דדחויה היא דלא חזיא לאקרובי גופא לדבר שהוקדשה לה אמרי' תדחה  מלקרב</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 12
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>וש'מ
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וש'מ </span>דחוי מעיקרו הוי דחוי. </span>תימה דגבי לא] הדס אמרינן פ' לולב הגזול (סוכה דף לג:) היכא לב] (דאשכחן) דאשחור מערב יו'ט דדחוי מעיקרא לא הוי דחוי וי'ל דשאני התם דבידו לתקנו תדע דגבי  לג] לולב שנקטם ראשו [מעי'ט] ועלתה בו תמרה [בי'ט] מיבעיא ליה אי יש דחוי אי לאו לד] [ולא] פשטינן לה מהא משום דנקטם אין בידו לתקנו וא'ת מ'ט דר' יוחנן דאמר דחוי מעיקרו הוי דחוי לילף ממחוסר זמן דלא הוי דחוי כדאמר בפ' שני שעירי (יומא דף סד.) וי'ל דשאני מחוסר זמן דחוזר  לה] [ונראה] ממילא וא'ת אמאי איצטריך לרבי יוחנן מיעוטא דמום בם הני הוא דכי עבר לו] מומם ירצו הא כל הדחויים אם עבר מומם לא ירצו הואיל ונידחו אידחו הא לז] מום עובר לא ילפינן [דלדחי] דלא הוי דחוי דהתם ממילא הוי וי'ל דאיכא מום דאינו עובר אלא על ידי רפואה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 12
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הכא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכא </span>קרבן אידחי. </span>וגרע מדאידחי גברא והא דמשמע איפכא בהוריות פ' בתרא (דף יא.) גבי נשיאות מהו שתפסיק לא דמי דהתם לא אידחי קרבן מן החלב שאכל דעדיין הוא חייב קרבן ור'ת פירש לח] איפכא דגבי הורו ב'ד לא היה דחוי דגברא אידחי שאינו יודע אם פטור אם לאו קרבן לא אידחי דאי לא דהתירו ב'ד היה קרב ונמצא שלא היה דחוי אלא ע'י טעותו אבל הכא אפילו קרבן נמי אידחי דכיון שהוא שוטה או מומר פטור הוא לכולי עלמא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 12
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>בן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בן </span>עזאי בק'ו מייתי לה. </span>אף ע'ג דפסול שלא לט] לשמן מוציאו מידי פגול דבעינן שיהיו כל מתירים בכשרות לא דמיא להא דאמר בפ'ק דפסחים (דף יא) כל דין שתחילתו להחמיר וסופו להקל אינו דין תימה ובן עזאי אי דריש אותה לשמה כשרה שלא לשמה פסולה הא שאר קדשים כו' קל וחומר מאי אהני ליה ואי לא דריש א'כ אשם ליעכב מהיקישא דכחטאת וכאשם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 12
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>להצד השוה שבהן שכן יש בהן צד כרת. </span>תימה ולר'א דפסל חטאת ואשם ליפסול נמי עולה ותיתי מחטאת ואשם [ופסח] וי'ל דשייך קצת צד כרת באשם משום דאיכא אשם תלוי ומיהו לא שייך כמו בחטאת ופסח כדמוכח לעיל:  אתה</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 13
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אתה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אתה </span>אומר זו קבלת הדם כו'. </span>לעיל (דף ד.) פי' בקונט' דמוקמינן והקריבו בקבלה ולא בהולכה משום דוהקריבו נאמר מיד אחר שחיטה וקבלה היא עבודה ראשונה שאחר שחיטה ולפירושו קשה היכי בעי למימר הכא או אינו אלא זריקה אלא נראה דמוקמי' לה בקבלה או בזריקה לפי שהן עבודות חשובות שאי אפשר לבטלן מה שאין כן בהולכה : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 13
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>בכהן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בכהן </span>כשר ובכלי שרת. </span>פירש בקונטרס כלי שרת בגדי כהונה וקשה דהא נפקא לקמן בפרק שני (דף יז:) מקרא דאין בגדיהם עליהן אין כהונה עליהן והוו להו זרים ואפילו בעבודה דלא מעכבא כפרה ויש לומר דאי לאו גזרה שוה דהכא הוה אמרינן מה שהקפידה תורה אמחוסר בגדים היינו היכא דכתיבי בגדים אבל היכא דלא כתיבי בגדים לא וגבי נתינת אש וסידור איברים לא הוה בעינא בגדים מכהן בכיהונו אלא מדגלי רחמנא גבי קבלה גזרה שוה ילפינן בכל דוכתא דהכהן הוי בכיהונו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 13
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דיקא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דיקא </span>נמי דקתני שהזבח נפסל. </span>במסקנא לא חיישינן להאי דיקא דבקבלה נמי איכא פסול פיגול  ויש</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 13
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>על
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>על </span>מנת לשפוך שיריים למחר. </span>צ'ע בפרק קמא דמעילה (דף ז.) דמיבעיא לן חישב לנשפכין מהו ופי' רבינו דהתם מיירי שנשפך מן הכלי על הרצפה ומיבעיא ליה אם מוליך אותו מקצת דם הנשאר בכלי על מנת לזרוק מאותן נשפכין חוץ לזמנו שהרי ראויין לאוספן או דלמא כיון דבכוס איתיה דם וההוא דעל הרצפה הולך לאיבוד לא פסלה בהו : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 13
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הג'ה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הג'ה </span>תהי בה ריש לקיש כלום למדנו אלא משלמים. </span>תימה הא ריש לקיש גופיה קאמר לקמן (יד.) מודה רבי שמעון בהולכת (אברים) חטאות הפנימיות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 13
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אי </span>מה שלמים כו'. </span>זה אין שייך לומר דמחשבת יום שני לא יפסול בחטאת כמו בשלמים דפשיטא דבכל חד אזלינן בתר חוץ לזמנו דידיה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 13
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>מאי אית לך למימר דבר הפוסל בהן כו'. </span>השתא מסיק דמסברא יש לנו לומר כן דדבר הפוסל מוציא מידי פיגול ודבר המעכב בה מביא לידי פיגול כמו בשלמים ואין שייך להקשות שכן נוהג בכל הזבחים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 13
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>זה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>זה </span>הכלל כל הקומץ ונותן בכלי. </span>בהגשה אין פיגול דקמיצה כנגד שחיטה ואין לו פיגול קודם שחיטה:  מודה</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 14
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מודה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מודה </span>היה לפסול מקל וחומר. </span>מכאן מתרצים ההיא דפ' הנזקין  (גיטין דף נד: ושם) דקאמר ר' יוסי כהן גדול ביום הכפורים יוכיח דכי אמר פיגול מהימן ור' יוסי סבירא ליה כר'ש בפ' הקומץ זוטא  (מנחות דף יד.) דאין פיגול אלא בדבר הנעשה על מזבח החיצון ולמאי דאמר הכא דמודה הוא לפסול ניחא דפיגול לאו דוקא ועוד יש לפרש היינו שלא לשמה ולא נהירא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 14
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ומה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומה </span>שלא לשמן כו'. </span>תימה מה לשלא לשמן שכן נוהג בד' עבודות תאמר בחוץ לזמנו שאינו נוהג אלא בזריקה וכי האי גוונא פריך לעיל (דף ד.) כח] (מה לחוץ לזמנו שכן כרת) ויש לומר דאי הוה פריך הכי הוה עביד ק'ו משנוי בעלים כט]   דהוי כפיגל בזריקה ומיהו קשה מה לשנוי בעלים שכן פוסל בזביחה בפסח  ל] או בזריקה לחודיה וי'ל דשלא לשמן יוכיח וילפינן במה הצד משנוי קדש ושנוי בעלים לא] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 14
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הג'ה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הג'ה </span>תוך עזרה מקדש. </span>טעמא דרבי יהודה לקמן בפרק קדשי קדשים (דף נט.) וצריך לדקדק לר' יהודה כיון דעזרה מקדש  היכי משכחת לה בפסולין דאם ירדו לא יעלו וי'ל דמשכחת לה [באותם] דירדו בלשכה או באולם או על גבי דף ועדיף מאויר דאמר פ'ב (לקמן כו.)  תלה ושחט פסול א'נ שחט על הרצפה ואח'כ נתן על הדף דהשתא ירדו  וצ'ע דלקמן (דף קכ.) מבעיא להו ירדו מהו שיעלו [וי'ל דשחט על הרצפה ואח'כ נתן על הדף] ועוד יש לומר דמודה רבי יהודה בדמים לקמן דבעי מזבח והדם לא עלה ברצפה ותו דלשון אם עלו דנקט היינו לדינא דקודם דאתא דוד וקדיש רצפה וקודם בנין שלמה. הג'ה לב] :  שיכור</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 14
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שיכור.
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שיכור. </span>פירש בקונטרס שתוי יין ולא משמע כן בפרק מומין אלו פסולין באדם (בכורות דף מה:) אלא שיכור בשאר דברים המשכרים יח] ודלא כר' יהודה דאמר מחלי עבודה מיהו שיכור דתנן התם ודאי לא הוי שתוי יין כדפרי' התם בהדי מומין דמחלי עבודה בעי למיחשבה אבל שיכור דהכא פשטיה משמע שתוי יין והא כדאיתא והא כדאיתא ולכולי עלמא מחלל לעבודה כדפריך התם בפשיטות אחולי מיחל עבודה הוא : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>והא </span>שחיטה שאי אפשר לבטלה וכשרה. </span>פרש'י אלמא לאו באפשר לבטלה תלי ואת אמרת לרבנן פסול ותימה דמאי פירכא לרבנן ודאי לא בהא תלי והא דפסלי בהולכה משום דמקבלה ואילך מצות כהונה אלא פריך דמכשיר לר' שמעון משום דאפשר לבטל הא לא תלי בהא מדמכשר זר בשחיטה אע'ג דאי אפשר לבטלה ובסמוך דפריך מהולכת אברים לרבי שמעון פריך וכן יט] דמייתי אמר ר' אלעזר הולכה בזר פסולה  כ] לרבי שמעון: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 14
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הג'ה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הג'ה </span>שחיטה לאו עבודה היא. </span>פירש בקונטרס מדאתכשרו בה כל הפסולים ואי אפשר לומר כן כא] דאהכשר זר גופה מייתי לה כב] [הכא] ובפ'ק דמנחות (דף ו:)  ומיהו יש ליישב פירושו דכיון דבשום מקום לא בעי כהן בשחיטה לאו עבודה היא ולהכי פריך עלה מפרה וה'ר יעקב דאורלינ'ש מפרש לאו עבודה היא לפי ששוה בחולין ובקדשים א'כ לאו מטעם עבודה צוה המקום שחיטה ולי נראה לאו עבודה היא מדמכשרינן לקמן בפ' שני (דף כו.)  עומד בדרום והושיט ידו לצפון ושחט בקדשי קדשים ובמקבל פסול דדרשינן אותו בצפון ולא שוחט בצפון אבל  כג] מקבל בצפון ובשלמים מכשירין עומד בחוץ והושיט ידו לפנים ושחט ואם קבל קבלתו פסולה דדרשינן בפ' כל הפסולין (לקמן דף לב:) בן הבקר לפני ה' ולא שוחט לפני ה' אבל קבל קבלתו פסולה משום דכתיב לעמוד לפני ה' לשרתו אלמא כל שירות לפני ה' ש'מ כד] מדמכשיר רחמנא עומד בחוץ והושיט ידו לפנים ושחט מכלל דשחיטה כה] לאו עבודה היא ועוד מדאמר בההיא שמעתא בפ'ב  (דף כו.) כו] נתלה ושחט שחיטתו כשרה דשחיטה על ירך אמר רחמנא ולא שוחט על ירך (אמר רחמנא) אלמא דשחיטה לאו עבודה היא דאי עבודה היא לא הוה מכשר רחמנא בכי האי גוונא דהא כז] נתלה וקבל אמרינן דקבלתו פסולה משום דאין דרך שירות בכך ומדפריך הכא ובפ' חטאת העוף (לקמן דף סח:) ובפ'ק דמנחות (דף ו:) מפרה דאמר רב שחיטת פרה בזר פסולה משמע קצת כפי' הקונטרס מיהו גם לפי מה שפירשתי יש ליישבו אבל קשה לי לפירושו דא'כ לשמעון התימני דבעי פרק כל הפסולין (לקמן דף לב:) שיהא כח] ידיו של שוחט לפנים מן הנשחט הויא שחיטה עבודה : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 14
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שאני
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שאני </span>פרה דקדשי בדק הבית היא. </span>בפ'ק דחולין (דף יא.) פירשתי : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 14
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>והרי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והרי </span> הולכת אברים לכבש דאפשר לבטלה ופסולה בזר דכתיב והקריב הכהן את הכל המזבחה ואמר מר כו' כט] שאני הכא דגלי קרא. הקשה ה'ר אליהו מאברוויקא הקדוש דבפ'ב דיומא (דף כז. ) אמרינן מדאצטריך למכתב כהן בהולכת אברים לכבש פי' לגופיה לא אצטריך אלא לגלות דהולכת עצים למזבח לא בעי כהן ומדאצטריך מעוט להולכת עצים א'כ סידור ב' גזרי עצים בעי כהונה ל] (בלאו קרא מטעם) וא'כ רבי שמעון דבעי ב' כהנים התם (דף כו:) לשני גזרי עצים מנא ליה דהא כהן דכתב גבי הולכת אברים אצטריך לגופיה משום דאפשר לבטלה וי'ל דרבי שמעון לטעמיה דאמר התם (דף מה.) הצתת אליתא לא צריך למכתב ביה כהן דוכי תעלה על דעתך שזר קרב למזבח ורבנן אפשר דעביד במפוחא וא'כ רבי שמעון ע'כ שני גזרי עצים בעו כהונה בלא קרא מטעמא דוכי תעלה על דעתך כו' דכמו דלית ליה במפוחא לית ליה אפשר להו בזריקה אבל לרבנן אית להו בזריקה כמו דאית להו במפוחא וכהן דגבי הולכת אברים לגופיה לא אצטריך דהא לית לא] טעמא דאפשר לבטלה אלא לגלות על שני גזרי עצים דבעי כהונה ובפ' הקומץ רבה (מנחות דף כ.) לב] אמר לא מלח כהן אלא זר פריך וכי תעלה על דעתך שזר קרב יש לומר דאפילו לרבנן דאית להו במפוחא וזריקה פריך שאין יכולין למלוח בטוב על ידי זריקה: לג] (כל זה בהג'ה דאיבעיא להו) </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>איבעיא </span>להו הולכה שלא ברגל שמה הולכה או לא. </span>פרש'י לפסול בה מחשבה וגם בזר דאי שמה הולכה מחשבה שלא לשמו או פיגול פוסלת בה ואי לא שמה הולכה לד] אינה קרויה עבודה וצריך להחזיר המזרק אחריו ולעשות הולכה ברגל וגם אם עשאה זר או יושב אין בכך כלום ויכול לתקנה לה] בכהן [בהולכת רגל] דכהן או אם זר מוליך [בהולכת רגל] פסולה [ואינו] יכול לתקנה בכהן להחזירה ולהוליכה כהן וקאמר ת'ש וכן יושב פסול הא עומד דומיא דיושב שאינו זז ממקומו כשר אלמא הויא הולכה ועשה עבודה כתקנה ולכך נמי כי עשאה מיושב פסול דכתיב לעמוד לשרת אבל מיושב פסול לא מצי מוכח דהויא הולכה עבודה בלאו דיוקא [משום] דדלמא לאו עבודה היא ויושב פסול היינו כי לא תקנה ולא החזיר הדם לאחוריו לעשות הולכה אחרת:  הולכה</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 15
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הולכה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הולכה </span>שלא ברגל מחלוקת ר'ש ורבנן. </span>יש מפרש פירוש אחר אבל פירוש הקונטרס עיקר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 15
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>חטאת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חטאת </span>העוף דפסלה [הזאה] היכי משכחת לה. </span>כיון דמכשיר ר'ש בהולכה שלא ברגל אלא ודאי אפכא מסתברא ותלוי הדבר באפשר לבטלה דרחוק מן המזבח הולכה זו [אפשר לבטלה] דאי בעי הוה שחיט בצד המזבח ולא פסלה בה מחשב' אבל שחט קרוב למזבח דהולכה זו של הושטת יד לא אפשר לבטלה פסלה בה מחשבה ולהכי בחטאת העוף פסלה מחשבה בהזאה מכי נפיק עד דמטא למזבח דלא אפשר לבטל דבר זה אבל לאידך דלא תליא באפשר ולא אפשר אלא הולכה שלא ברגל לא חשיבא והוי כאילו איתעביד אם כן בחטאת העוף נמי כאילו אתעביד מצותו ומשני דרחמנא מחשבה זו מחשבה שלימה. ברו'ך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 15
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>חטאת העוף דפסלה בה מחשבה היכי משכחת לה. </span>אי אמרת בשלמא בהולכה (שלא ברגל) פליגי אבל בזוטרתי דלא אפשר לבטלה פסלה מחשבה משכחת לה מיקמי דתיפוק דם משום דדם הנתון בצואר כנתון בכלי שרת ולא דמי לבעיא דרבי אבין בריש דם חטאת  (לקמן דף צב:) דאיבעיא ליה אי צואר ככלי שרת אי לא אבל אי בזוטרתי לא פסלה לר' שמעון היכי משכחת לה אבל מכל זריקה דעלמא לא קשיא ליה  לח] אי מיקמי דליפוק דם מן הכלי לאו כלום הוא ואי בתר דנפק הא איתעביד ליה מצותו משום לט]  [דמדמפריש] ליה עד דמטא לא איתעביד מצותו מ] אבל בהזאה סד'א דלא צריך מזבח מידי דהוה אהזאה דפרוכת ובין הבדים דהויא הזאה אע'פ שלא נגע מא] . הגה'ה:  הדרן עלך כל הזבחים</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 15
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>זר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>זר </span>ואונן. </span>הא דלא תנא בעל מום ושתויי יין ופרועי ראש משום דכתיב בהן חילול בהדיא : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 15
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>טבול
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>טבול </span>יום. </span>אח'כ תני טמא וזו ואין צריך לומר זו קתני ומשום דאיכא תרי קראי תני תרוייהו והא דלא תני טמא ברישא דניחא ליה למיתני טמא בהדי ערל כדאשכחן בפרק הערל (יבמות דף ע.) ובחגיגה  (דף ד:) ועוד איכא תנא דמרבי ליה לערל כי טמא ומיהו סוגיא דגמ' דלא כוותיה מדמצרכי ליה תרי קראי וכי תימא דאצטריך לערל בקרבן צבור דאילו טמא שרי כג] דהא כי מרבי  ר'ע לערל כי טמא היינו כד] בזב ומצורע דמההוא קרא דריש דכתיב איש איש מזרע אהרן והוא צרוע או זב ואותה טומאה לא הותרה בצבור: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 15
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>למעוטי עובדי כוכבים השתא ציץ לא מרצה. </span>הקשה הרב רבי יום טוב דהכא משמע דהאי בני ישראל לא אתא למעוטי עובדי כוכבים ולקמן אמרינן בפ' ב'ש (דף מה.) קדשי עובדי כוכבים אין חייבין עליהם משום נותר דילפינן חילול מטומאה ובטומאה כתיב בני ישראל ולא עובדי כוכבים ואין לומר דמבני ישראל דכתיב גבי אכילת קודש בטומאה קדריש שזהו פסוק שני לו בפרשת אמור אל הכהנים דלא משמע הכי בתורת כהנים ובריש תמורה (דף ג.) דמייתי התם בהדיא קרא דוינזרו ועוד דגבי וינזרו כתיב חילול ולא גבי אכילת קודש בטומאה וי'ל דקרא דוינזרו מיירי בכל שימוש בין בכהן טמא ששימש בין בזר ששימש וגם איירי בכל טומאה בין באכילת קדשים בטומאה בין בטמא ששימש ופשיטא ליה דלמעוטי קדשי עובדי כוכבים מאכילה בטומאה לחודיה לא אתא דמבני ישראל דכתיב בתריה גבי אכילה בטומאה נפקא ואתא למידרש זר מבני ישראל ולא יחללו כה] ובאכילת טומאה דכתיב הכא לאשמועינן  כו] דכתיב ביה חילול לאגמורי אנותר וא'ת א'כ במכות (דף יד:) ובשבועות  (דף ז.) ובפרק הערל (יבמות דף עה.)  אמאי דחק ר' יוחנן כז] אזהרה לאכילת קודש בטומאה תיפוק לן מהכא ויש לומר משום דהאי קרא הוי לאו שבכללות דאתא נמי לטמא ששימש מיהו קשה בפרק אלו הן הנשרפין (סנהדרין דף פג.) דיליף טמא ששימש במיתה מחילול חילול מתרומה ופריך לילף חילול חילול מנותר דבכרת ולא במיתה ומשני חילול דרבים עדיף ולא יחללו מלא יחללו אבל נותר כתיב כי את קדש ה' חילל בל' יחיד והשתא אכתי הוה ליה למילף מאכילת טומאה דבכרת דבהאי קרא גופיה ועוד כיון דמחד קרא נפקי נקיש חילול דשימוש לחילול דאכילה ועוד דלקמן שילהי פ' בית שמאי (דף מו.)  אמרינן ולא יחללו בשני חלולין הכתוב מדבר אחד פסול נותר ואחד פסול טומאה ומקשי אהדדי אם כן בנותר נמי איכא חילול דרבים ולא יחללו וי'ל דיליף טמא ששימש במיתה מחילול דכתיב בתרומה גבי מיתה ומתו בו כי יחללוהו ופריך נילף כרת מחילול דנותר דכתיב גבי כרת כי את קדש ה' חלל ונכרתה ולכך משני היינו חילול דיחיד אבל לא יחללו דקרא דוינזרו אע'ג דמיירי בטמא שאכל וגם בנותר ההוא חילול לא כתיב עונש בהדיה. ז'ה עיקר ברו'ך. ועוד י'ל דבהאי קרא דלא יחללו משמע טמא ששימש וזר ששימש ואכילת קודש ונותר ולא ידעינן להי מינייהו נקיש אי לזר דבמיתה או לאכילת קודש ונותר דבכרת לכך צריך ג'ש ומיהו קשה לתנא דבי ר' ישמעאל דלא נפקא לן זר מהאי קרא ועוד קשה אדנפקא לן ליה בעל מום ששימש במיתה מטמא ששימש נילף מאכילת קודש דבכרת וחילול דרבים וקשה לרבינו זצ'ל דלקמן דיליף דאין חייבין על קדשי עובדי כוכבים על עון דנותר דיליף מחילול חילול דטומאה דכתיב בני ישראל ולא עובדי כוכבים הלא ההוא קרא גופיה בנותר מישתעי כדתני לוי בשני חילולין הכתוב מדבר ועוד קשה לי כח] מנלן ללוי דדריש שני חילולין חילול נותר וחילול טומאה הלא לוי גופיה בשמעתין מוקי לקרא בשני חילולין אחריני חילול טומאה וחילול זרות י'ל כיון דטומאה וזרות כתיב בקרא אפילו לא כתיב אלא חד חילול ממילא הוה קאי אתרוייהו ותימה לי הא אצטריך חילול לשון רבים לאגמורי מיתה בטמא ששימש פרק הנשרפין (סנהדרין דף פג.) . ברו'ך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 15
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אתיא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אתיא </span>בקל וחומר מבעל מום. </span>מיושב שאוכל לא מצי למילף דמה ליושב שכן פסול לעדות כדקאמר בסמוך וממחוסר בגדים ושלא רחוץ ידים ורגלים נמי דהני לא פסלי אלא מטעם זרות כט] אבל קשה דנילף בק'ו משתויי יין (דלקמן) ופרועי ראש (ועומד על גבי כלים) [וי'ל] דלא קשיא מידי משתויי יין דלקמן מפיק שתויי יין דחילל מחוקה חוקה ממחוסר בגדים ומחוסר בגדים לא נפקא לן דחילל אלא מטעם דזרות וזר אכתי לא קמ'ל וגם מפרועי ראש לא קשיא מידי דשילהי פרק שני דסנהדרין (דף כב:) אמרינן דפרועי ראש למיתה גמירי אבל למיחל לא גמירי ואפילו למאן דאמר התם דמחלל היינו משום דאיתקש לשתויי יין דמחלי מטעם זרות וצ'ע אמאי לא יליף מק'ו דיושב דאינו במיתה וגם זר דאינו במיתה בקבלה לפי שאינה עבודה תמה ומחללי כל שכן פרועי ראש דבמיתה דמחללי. ברו'ך:  זר</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 16
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>זר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>זר </span>שאינו אוכל כו'. </span>ואין לומר דטמא בקרבן צבור וכהן גדול אונן  יח] יוכיח שאינן אוכלין ועובדים דמה להנך שכן אינן מוזהרים תאמר בזר דמוזהר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 16
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>לטמא שכן מטמא. </span>לא מצי למיפרך שכן עשה בו קריבים כמקריבים [כדפי' בקונטרס]: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 16
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אף
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אף </span>אני אביא זר שמוזהר כו'. </span>לכך צריך לטעמא דאזהרה משום דלא תימא טמא בקרבן צבור וכהן גדול אונן יוכיח כדפרישית ומהאי טעמא נמי צריך לקמן בערל הלכתא גמירי לה דלא אתי בק'ו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 16
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>היכן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>היכן </span>מוזהר. </span>תימה נימא מוהקריבו בני אהרן דדרשי' (לקמן דף לב.) מקבלה ואילך מצות כהונה מיהו עדיפא יט] משני לאו גמור מוכל זר לא יקרב: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 16
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הג'ה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הג'ה </span>דלמא שרי בבמה. </span>והאי דלא חשיב אונן לקמן בסוף מכילתין (דף קיג.) בדברים שבין במה גדולה לבמה קטנה כדחשיב כיהון ובגדי שרת דילמא תנא ושייר דשייר נמי יושב: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 16
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ומה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומה </span>יושב שאוכל. </span>כגון במורם מקדשים כ] ובכור : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 16
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>ליושב שכן פסול לעדות. </span>צריך ליזהר שלא לדון ע'פ עדות דמיושב ובגט אשה צריך ליזהר יותר ושמא דיעבד אין לחוש דאמר בירושלמי פרק ד' מיתות גבי מברך את השם והדיינין עומדין על רגליהם מיכן לדיינין שקבלו עדות מעומד שדנין על פי עדותן ומשמע התם דכי היכי דאין עכובא בישיבת הדיינין אע'פ שיש להם לישב מן התורה ה'נ אין עכובא בעמידת העדים אע'פ שיש להם לעמוד מן התורה הקשה ה'ר אפרים כהן גזלן יהא פסול לעבודה קל וחומר מבעל מום שכשר לעדות ואם עבד חילל ולייתי מבעל מום ומחד מהנך ולאו קושיא היא דכיון דגזלן אינו מוזהר לא אתי מינייהו כדפרישית לעיל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 16
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מיושב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מיושב </span>תלמיד חכם. </span>א'כ הא דאמרי' (שבועות דף ל:)  דתלמיד חכם לא ליזל אסהודי לקמיה דזוטר מיניה לאו משום דצריך לעמוד אלא משום זילותא דהא אי אזיל לאסהודי (מנפשיה) מעיד מיושב ותו דאמרינן בפרק שבועת העדות  (שם) הני מילי לממונא אבל לאיסורא ילך להעיד אין חכמה ואין תבונה לנגד ה' ותימה בסנהדרין (יט.) דאמרו לו לינאי עמוד על רגליך ויעידו בך והא מלך עדיף מתלמיד חכם דמלך אין יכול למחול על כבודו ותלמיד חכם יכול למחול וי'ל דלא דמי דטעמא דמחיל תלמיד חכם משום דתורה דידיה היא אבל מלך כתיב שתהא אימתו עליך אין זה שלו אלא של אחרים ואין יכול למחול זה ולגבי מצות יכול למחול דאם מוחל על כבודו כא] בשביל כך לא יניח שלא תהא אימתו עליך ועוד יש לומר דעובדא דינאי דיני נפשות הוה ובדיני נפשות אפילו תלמיד חכם עומד ואם תאמר היכי גמר מיושב תלמיד חכם מה ליושב תלמיד חכם שכן פסול לחליצה דחליצה בעי מעומד כדאמר שילהי מצות חליצה (יבמות קו.) בתי עמודי וטעמא משום דכתיב ועמד ואמר ומיהו כב] טעמא על כרחין דחליצה מעומד לאו משום ועמד ואמר דמי כתיב ויעמד ויאמר כדדייק פ' בתרא דמועד קטן (דף כא.) גבי קריעה אלמא טעמא משום דהוי כמו דין ויכול תלמיד חכם לישב כג] ובדיעבד אם חלצה מיושב כשרה תדע דהא תניא חלצה בין עומד בין יושב בין מוטה כשרה ואי מקרא דועמד ואמר בעינן מעומד אם כן ליהוי עכובא מקרא דככה אלא מטעם דין הוי כדפרישית ובספרי דדריש עומד מקרא דועמד ואמר אסמכתא הוא כד] : הגה'ה ואם תאמר מה ליושב שכן אסור בעזרה כדאמר (יומא דף כה.) אין ישיבה בעזרה אלא למלכי בית דוד ושמא אינו מן התורה תדע דאי דאורייתא אמאי צריך קרא לקמן (דף כג:) ליושב למצוה תיפוק ליה דאפילו כה] בלאו עבודה אין ישיבה ומיהו איצטריך קרא לעובד בהשתחוואה : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 16
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>קסבר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>קסבר </span>מפני טומאה נשרפה. </span>הוה מצי למימר כדבסמוך לתנא דבי רבי ישמעאל דקסבר מפני אנינות נשרפה והן הקריבו כו] אתי לאזהרה  שאמר</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 16
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>והיכן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והיכן </span>מוזהר כו' אלא מהן הקריבו וקסבר מפני אנינות נשרפה. </span>שלא היו יד] אוכלין כל היום ולילה שאחרי כן ולמחרתו יהיה טו] [נותר] ונשרף בו ביום בלא עבור צורה דקסבר אנינות לילה נמי אסור ואפי' נקבר המת וכשאמר לו אהרן מפני אנינות נשרפה טעה משה שלא הבין מפני אנינות דקאמר אהרן שזהו שלא היו ראויין לאכול מחמת אנינותם אלא טז] קסבר שהקריבו אוננים ואמר להו משה שמא יז] באנינות הקרבתוה ומיהו חילול לא יליף ר' ישמעאל מיניה דאי לאו קרא אחרינא הוה אמינא דכי נמי יח] דאמר להם באנינות אקרבתוה לא למימר דאי עבוד הכי שפיר אשתרוף אלא כשאמרו לו מפני אנינות שרפנוה אמר להם שמא עברתם על אזהרה והקרבתם אוננים ואמר יט] אהרן וכי הן הקריבו כך פי' בקונט' וקצת צריך להוסיף על פירושו דכשאמר להם שמא עברתם על אזהרה והקרבתם אוננים כ] רוצה לומר וטעיתם לשורפה על כך כא] דאי לאו הכי מה ענין זה אצל כב] (זה) שריפה ועל זה השיב אהרן הן הקריבו אני הקרבתי ומפני אנינות שאמרתי לא מפני הקרבתם באנינות אלא מפני שלא יכולנו לאכול מפני אנינות וא'ת בפ' כיצד צולין (פסחים פב.)  ולקמן בפרק התערובת (דף פג.)  דדרשינן חטאת שנכנס דמה לפנים פסולה מהן לא הובא את דמה כג] היכי דריש ליה דלמא הכי קאמר ליה שמא  כד] טעית לשורפה מפני שנכנס דמה לפנים וי'ל דלא דמי דלמה היה לו להזכיר למשה הנך פסולין דיוצא ונכנס דמה לפנים דבשלמא גבי אנינות היה סבור שמא טעה לפי שאמר לו אהרן מפני אנינות נשרפה וה'ר חיים תירץ דאנינות לא אמר לו משה בפירוש אלא מתוך תשובתו של אהרן אבל הן לא הובא את דמה אמר משה בפי' משמע בהדיא דאם הובא שפיר אישתרוף: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 16
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שכן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שכן </span>לא הותרו מכללן. </span>פירש בקונטרס וזר דהותר בבמה אין זה הותר מכללו שהרי לא נאסר שם מעולם והקשה ה'ר חיים דבהקומץ רבה (מנחות כה.) קרי  כה] עון יוצא הותר מכללו כו] בבמה ותירץ דשאני גבי ציץ דכתיב לרצון להם בכל מקום שמרצה ועוד י'ל דאפילו מיקרי הותר מכללו מ'מ פרכינן הכא שפיר שכן לא הותרו מכללן במקום שנאסרו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 16
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שם </span>טומאה מיהא אישתראי. </span>וא'ת מה להנך זר בעל מום טמא שכן במיתה תאמר באונן וכו' וי'ל דסבר לה כרבנן דאמרי (סנהדרין פג.) בעל מום ששימש באזהרה ולא כרבי [דאמר] במיתה וא'ת מה להנך שכן פסולין בפרה בעל מום זר וטמא תאמר באונן (לקמן דף יז:) וי'ל טבול יום יוכיח: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 16
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אתיא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אתיא </span>בק'ו מיושב. </span>תימה מה ליושב שכן לא הותר מכללו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 16
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אבל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אבל </span>בקרבן צבור מרצה. </span>תימה הרי חטאת דאהרן דהיינו שעיר דר'ח דקיימא לן פרק טבול יום (לקמן קא.) ובשמעתין דאם הקריבוה באנינות פסולה וי'ל כיון דלא ילפינן אלא מטומאה דינו כטומאה דאינו מרצה אלא כז] באימורין אבל הקרבן אינו נאכל ועוד דבלאו הכי סתר ליה שפיר להאי ק'ו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 16
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ומה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומה </span>טומאה. </span>תימה אי אנינות לילה דאורייתא איכא למיפרך מה לטומאה שכן הותרה בפסח הבא בטומאה באכילה תאמר באנינות שלא הותר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 16
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ולא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ולא </span>תותר אנינות כו'. </span>תימה מה לטמא שכן מטמא כח] ויש לומר דאינו ק'ו גמור אלא סתירת דברים כט] :  </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 16
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כל </span>חדא וחדא תיקום בדוכתיה. </span> ל] צ'ע פ'ק דחולין (דף כב:) גבי ק'ו דכשר בתורים פסול בבני יונה וגבי כשר שבפרה פסול בעגלה (שם כג:) וגבי ויהיו כל הכלים מקבלין טומאה מאוירן מק'ו (שם כה.) ובפר' ואלו מנחות (מנחות עה.) גבי חלות ורקיקים וכן פר' כל המנחות (שם דף סב:) גבי שלמי יחיד שטעונין סמיכה ובפ' השוכר את הפועלים (ב'מ פח:) גבי שור אוכל במחובר ובפרק כיצד הרגל (ב'ק כה:) דקאמר ותהא שן חייבת ברשות הרבים מק'ו ובפ'ק דקדושין (דף יד.) ותהא יבמה יוצאה בגט מקל וחומר ובנזיר פרק שלשה מינין (דף מד.) גבי טמא כמיטמא ובסוף יש מותרות (יבמות פז:) דנעשה מתים כחיים מק'ו צריך לדקדק בכולן אמאי לא אמר כל חדא וחדא תיקום בדוכתיה ושמא שאני הכא משום  דהני</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 17
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>טבול
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>טבול </span>יום מנא לן. </span>תימה תיפוק לי מדכתיב גבי טבול יום ובא השמש וטהר מכלל שהוא טמא כדדריש לקמן מחוסר כפורים מדכתיב וטהרה מכלל שהיא טמאה כג]  ותירץ ה'ר חיים דגבי טבול יום איכא למידרש וטהר טהר יומא כד] כדדרשינן בשמעתא קמייתא דברכות (דף ב:)  אבל וטהרה לא שייך למידרש הכי ואע'ג דבפ' הערל (יבמות עד:) דרשי' וטהרה כה] לטבולת יום ארוך ההיא מחוסרת כפרה היא ועל ידי מכלל שהיא טמאה לא אתי מיניה טבול יום גרידא ומיהו קשה דאיכא קרא אחרינא בקדשים לא יאכל עד אשר יטהר דמוקמינן בפרק הערל (שם)  בזב בעל שתי ראיות דלאו בר קרבן הוא ולענין תרומה ונימא מכלל שהוא טמא ויש לומר דרבי סימאי דדריש הכא טבול יום מקרא אחרינא  סבר לה כתנא כו] [דפליג התם אתנא] דבי רבי ישמעאל דמוקי ליה התם בזב בעל שלש ראיות ומאי עד אשר יטהר עד דמייתי כפרה ומיהו קשה דגבי כז] נגיעת כלי כתיב במים יובא וטמא עד הערב וטהר כח] [מכלל שהוא טמא] וצריך לומר דאי לאו קרא דר' סימאי דהכא דדריש טבול יום מולא יחללו לא הוה דרשינן מחוסר כפרה מוטהרה מכלל שהיא טמאה ולא טבול יום מוטהר מכלל שהוא טמא משום דקלישא טומאתייהו אבל מכיון דאשכחן קרא בהדיא לטבול יום ואע'ג דקלישא טומאתיה תו דרשינן שפיר מוטהרה מחוסר כפרה  כט] ותימה במים יובא וטמא הלא מפורש בהדיא ל] לטבול יום דאיקרי טמא וי'ל דצריך קרא גבי עבודה לא] דלא יחללו דשמעתין וגבי אכילת תרומה וקדשים קרא אחרינא בפרק הערל (שם) ולא ילפינן מהדדי אבל וטהרה דכתיב גבי יולדת לב] דרשינן מיניה מחוסר כפורים דאסור בקדשים פרק הערל וגבי דמחלל עבודה לקמן בפרקין דאשה כשרה לשחוט קדשים כדתנן ריש כל הפסולין א'כ שייך בה חילול עבודה ותימה דגבי זב וזבה ובעל קרי ושכבת זרע כתיבי כמה פעמים ורחץ במים וטמא עד הערב אלמא טבול יום איקרי טמא בין לעבודה בין לקדשים דקראי סתמא כתיבי ואיקרי טמא לכל מילי ועוד קשה דבפ' שלשה מינין (נזיר מה.) ובפ' אלו הן הגולין (מכות דף ח:) אמרינן טמא יהיה לרבות טבול יום עוד טומאתו בו לרבות מחוסר כפורים לענין ביאת מקדש והשתא ל'ל קרא הא איקרי טמא לענין עבודה ולאכילת קדשים וכי תימא דלא נילף ביאת מקדש מנייהו (ועוד) קשה שהרי קרא דורחץ במים וטמא עד הערב סתמא כתיב דטבול יום איקרי טמא לכל מילי ואפי' לביאת מקדש ועוד תימה כיון דדרשי' טבול יום מטמא יהיה למה איצטריך תו עוד טומאתו למחוסר כפורים תיפוק לי מוכפר עליה הכהן וטהרה כדדרשינן לקמן בפירקין מכלל שהיא טמאה לענין עבודה ובפ' הערל (יבמות דף עד:) לענין אכילת קדשים נדרוש נמי לענין ביאת מקדש דקרא בכל מילי מיירי שהיא טמאה קודם כפרה ואין לתרץ נמי דאי לאו אלא חד רבויא הוה מוקמינא ליה במחוסר כפורים משום דמחוסר מעשה ולא בטבול יום משום דשמשא ממילא ערבא דאם כן הוה ליה למימר איפכא טמא יהיה לרבות מחוסר כפורים עוד טומאתו בו לרבות טבול יום ונראה לתרץ דלענין ביאת מקדש לא הוה דרישנא מחוסר כפורים מוטהרה מכלל שהיא טמאה משום דבכרת דטומאת מקדש כתיב איש אשר יטמא ולא יתחטא דמיירי בטומאת מת אבל מחוסר כפרה דלא שייך במת לא ליהוי בכרת ועוד י'ל דצריך קרא לרבות טבול יום לג] [משום דבכרת דטומאת מקדש כתיב ולא יתחטא] דמשמע אבל נתחטא שהזה ושנה וטבל דלאו מחוסר מעשה הוא כגון טבול יום לא הוי בכרת ומהני טעמי אתי שפיר דליכא למימר למה לי קרא הא איתקש קדש למקדש דהא קרא דביאת מקדש מישתעי לפטורא וקרא ובא השמש וטהר איצטריך משום דכתיב בשרץ דקיל טפי מנדה ושכבת זרע לד] : 


lvr: 51
pgn: 17
dfh: a
trm: הג'ה
txt:
<span class='five'>הג'ה </span>ולמאי דפרישית דמוטהרה מכלל שהיא טמאה לא הוה מרבינן מחוסר כפורים אי לאו דאשכחן טבול יום מקרא דרבי סימאי קצת קשה הא דקאמר בסמוך דאי כתב רחמנא במחוסר כפורים טבול יום לא אתי מיניה הא לא אתי לן מחוסר כפורים אי לאו דאשכחנא קרא בטבול יום לה] וי'ל שרוצה לומר אי כתב רחמנא מחוסר כפורים בפירוש וכי האי גוונא לו] בפרק כיצד (יבמות דף כג.) גבי שפחה ונכרית ומיהו קשה אי להאי אתיא א'כ ניכתוב רחמנא טבול יום ומחוסר כפורים בהדיא ולא ליכתוב טמא וי'ל דכיון דלא לז] משכחת צריכותא בהני לא חש לדקדק: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 17
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>רמז
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רמז </span>לטבול יום שאם עבד חילל מנין. </span>הוה מצי למילף מיושב או מבעל מום וחד מהנך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 17
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דגמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דגמר </span>חילול חילול מתרומה. </span>הקשה ה'ר חיים כיון דטבול יום יליף מתרומה אם כן טבול יום שאכל תרומה יהא במיתה ובפ' הנשרפין (סנהדרין פג.) לא חשיב טבול יום ושמא הוא הדין א'נ כי היכי דממעטי התם (דף פד.) רבנן בעל מום ששימש מדכתיב בו ולא בעל מום ה'ה ומתו בו דכתיב בתרומה בו ולא בטבול יום ומיהו טמא ששימש אין למעט מדכתיב בו דלהכי אהני גז'ש דחילול חילול וכן טבול יום ששימש נמי הוי במיתה כדאיתא הכא והתם והיינו טעמא דדמי לטמא טפי מבעל מום ונראה דה'ה לתרומה דלא ממעטינן טבול יום וכן פירש בקונטרס בהדיא דטבול יום שאכל תרומה במיתה ויש ליתן טעם דלא חשיב ליה התם משום דטמא וטבול יום מחד קרא נפקי דהכי כתיבי קראי בפרשת אמור אל הכהנים ובא השמש וטהר ואחר יאכל מן הקדשים וגו' והדר כתיב ולא ישאו עליו חטא ומתו בו כי יחללוהו וקצת תימה היכי יליף התם בסנהדרין מחוסר כפורים ששימש במיתה משום דאיקרי טמא וטמא ילפינן חילול חילול מתרומה לח] נימא דפסול בתרומה במיתה ודלא פסול בתרומה לא כדאמרינן הכא דפסול בתרומה מחיל עבודה כו' ויש לומר כיון דמחיל עבודה לט] מטעמא דנפקא לן מוינזרו ולא יחללו כל דאיקרי טמא מ] [סברא היא דגמרינן] בגזירה שוה דחילול חילול מתרומה פרק הנשרפין דהוי במיתה אע'ג דטהור לתרומה:  קסבר</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 17
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>קסבר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>קסבר </span>רבה מחוסר כפורים דזב כזב דמי. </span>הכי נמי אית ליה פרק שני דכריתות (דף י.) ופירש בקונט' לענין קדשים שלא הותר  י] אצלן הוה ליה כאילו לא טבל ואם אכלן חייב כרת או אם נגע בהן טמאן למנות בהן ראשון ושני וקשה לפירושו דאם כן למ'ד לאו כזב דמי לית ביה כרת ובריש מסכת כלים תנן בהדיא דמחוסר כפורים שנכנס למקדש  חייב יא] דתנן עזרת ישראל מקודשת ממנה שאין מחוסר כפורים נכנס לשם וחייב חטאת וכן בההיא דפרק אלו הן הגולין (מכות דף ח:) ושלשה מינין  (נזיר מה.) טמא יהיה לרבות טבול יום עוד טומאתו בו לרבות מחוסר כפורים ובהקומץ רבה (מנחות דף כז:) מחוסר כפרה שנכנס לפנים ממחיצתו לעזרה בשוגג חייב חטאת במזיד ענוש כרת ואיתקש קודש למקדש בהערל (יבמות עה.) ובמכות (דף יד.) ובשבועות (דף ז.) ודוחק לומר דכל הני אתיין כמאן דאמר מחוסר כפורים דזב כזב דמי ועוד דבההיא סוגיא דנזיר יב] וטמא יהיה לרבות טבול יום דכ'ע מחוסר כפורים דזב לאו כזב דמי ואפילו הכי מרבה התם כרת למקדש במחוסר כפורים ומיהו פלוגתא דאמוראי יג] איכא ריש פ' כל הפסולין (לקמן לב: לג:) אית דאמרי הא דאיתקש קודש למקדש היינו אפילו לכרת דביאה במקצת  יד] שמה ביאה כמו נגיעה ואית דאמרי לענין מלקות דוקא איתמר ומוקי לה בכל קדש לא תגע אזהרה לנוגע לקודש דליכא אלא לאו אע'ג דאל המקדש לא תבא הוי בכרת ועוד מה שפי' בקונטרס לענין למנות בו ראשון ושני לקדש תימה הלא טבול יום אין מונין בו ראשון ושני לטומאה טו] [וכ'ש מחוסר כפורים] ועוד הא תנן במסכת מעילה (דף ח.) חטאת העוף כו' הוכשר ליפסל בטבול יום ובמחוסר כפורים ודייק בגמ' ליפסל אין לטמויי לא ורבינו תם היה אומר דלא נקט פסול במחוסר כפורים אלא אגב טבול יום והקשה לו הרב רבינו חיים מהא דבסוטה פרק כשם (ד' כט.) אמרי' מנין לרביעי בקודש שהוא פסול ומה מחוסר כפורים שמותר בתרומה פסול בקודש משמע פסול אין טמא לא ועוד אי מונין בו ראשון ושני א'כ יעשה רביעי חמישי בקודש מק'ו ומיהו יש לומר בזה דחמישי אין ללמוד דמן הדין הוה למימר דיו כתרומה אי לאו משום דמפרך ק'ו ודי לנו במעלה אחת יותר מתרומה שיעשה רביעי ומיהו עוד קשה מהא דתנן בפ' בתרא דנדה (דף עא:) היושבת על דם טוהר (היתה) מערה מים לפסח חזרו לומר הרי היא כמגע טמא מת לקדשים ומוקי לה בגמ' כאבא שאול דאמר טבול יום תחלה לקודש משמע אבל לרבנן לא טז] ודוחק לומר דכולהו ההיא דמעילה ודסוטה ורבנן דאבא שאול סברי כמ'ד מחוסר כפורים דזב לאו כזב דמי ומפרש הרב ר' חיים דנפקא מינה לענין פסח הבא בטומאה דתנן (פסחים דף צה:) לא יאכלו ממנו זבין וזבות דלמ'ד מחוסר כפורים דזב כזב דמי אין שוחטין וזורקין עליו דלא אישתראי בצבור אלא טמא מת וה'ה טמא שרץ דאין טומאה יוצאה מגופו בק'ו ממת כדאיתא לקמן ומ'ד לאו כזב דמי שוחטין והכי מוכח בהדיא בפרק שני דכריתות (דף י.) ועוד דנפקא מינה לענין טומאה דחוייה בצבור יז] (לקמן דף לב:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 17
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שרפה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שרפה </span>אונן ומחוסר כפורים כשרה. </span>פי' בקונט' דפרה קדשי בדק הבית היא וקשה דמ'מ אית בה כל פסולין שבקרבן כגון יח] שלא לשמה דאמר בהקומץ רבה (מנחות כז:) ושבע הזאות שבפרה שעשאן שלא לשמן פסולות ונפקא לן בסיפרי משום דחטאת קרייה רחמנא ומהאי טעמא נמי אמרינן בפ'ק דחולין (דף יא.) דטרפות פוסל בה ונראה דהיינו טעמא יט] הכא משום דטבול יום כשר בפרה ואתי אונן ומחוסר כפורים בק'ו מטבול יום שאסור בנגיעת תרומה ומותר בפרה כ] ולמ'ד מחוסר כפורים דזב כזב דמי לא אתי בק'ו דמה לטבול יום דמת שמותר לאכול בפסח הבא בטומאה מה שאין כן במחוסר כפורים והאי כא] דטבול יום כשר מן התורה אפשר דמדרבנן פסול דהא אמרינן דאפי' בגדי אוכלי קודש מדרס לחטאת כל שכן טבול יום והא כב] [דאמרי' במסכת פרה (פ'ג) מטמאין היו כהן השורף את הפרה להוציא מלבן של צדוקים שאמרו] במעורבי שמש היתה נעשית לאו היינו טבול יום ממש אלא אחיו הכהנים היו מניחין ידיהם על ראשו ומאותה נגיעה היה טבול יום כדתניא בתוספתא ואיכא כג] בהו היכרא לצדוקים ועוד יש לפרש דטבול יום ממש היה כשר בה והא דבגדי אוכלי קודש מדרס לחטאת משום היסח הדעת דשאר טומאות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 17
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>והזה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והזה </span>הטהור. </span>ואף על גב דהזאת מי חטאת כשרה בזר ושרפה כד] פסול מכל מקום יליף שרפה מהזאה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 17
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אונן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אונן </span>וטבול יום של טמא שרץ דקילי אתו מק'ו מטבול יום דמת. </span>ואין להקשות מה לטבול יום שכן מותר במעשר מה שאין כן באונן דמנגיעה ילפינן כדאמר בפ' הערל (יבמות עב:) ערל שהזה הזאתו כשרה מידי דהוה אטבול יום שאע'פ שאסור בתרומה כשר בפרה ופריך מה לטבול יום שכן מותר במעשר ומשני אטו אנן לאכילה קאמרינן לנגיעה קאמרינן ומה טבול יום שאסור בנגיעה דתרומה מותר בפרה ערל שמותר בנגיעה דתרומה אינו דין שמותר בפרה וה'נ ילפינן אונן וא'ת מחוסר כפורים ובעל מום יוכיחו שמותרין בתרומה ואסורין בפרה אף אני אביא ערל ואונן ומיהו אאונן לא קשיא דמה להנך שכן לא הותרו מכללן תאמר באונן שהותר מכללו אצל כ'ג אבל אערל קשה כה] ונראה לי דמה למחוסר כפורים שאסור ליגע בקדשים אבל ערל ואונן מותרין אבל מבעל מום קשה. ברו'ך. ועוד מה לטבול יום שכן אינו מחוסר מעשה תאמר בערל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 17
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אין </span>בגדיהם עליהן אין כהונתן עליהם. </span>מהכא ילפינן מיתה בפרק הנשרפין  (סנהדרין דף פג:) דקאמר אין בגדיהם עליהם הוו להו זרים ואמר מר זר ששימש במיתה והקשה הרב רבי יעקב מאורלינש והא מיתה כתיבא בהדיא בפרשת ואתה תצוה ותירץ דאף על גב דכולהו בגדים כתיבי התם מכל מקום מיתה אמכנסיים דוקא כתיבא כדמשמע פשטא דקרא וקרא דוחגרת דכתיב בפרשה שאחריה דדרשינן מינה דאין בגדיהם עליהם אין כהונתן עליהם איצטריך לשאר בגדים ומיניה לא הוה ילפינן מכנסיים דמכנסיים לא כתיבי התם ועוד יש לומר דקרא דוחגרת צריך לחילול עבודה דמקרי זר . ברו'ך:  תלמוד</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 18
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>תלמוד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תלמוד </span>לומר חוקה חוקה לגזירה שוה. </span>מכאן אומר ר'ת דהא דאמרינן במנחות (דף יט.) כל מקום שנאמר תורה וחוקה אינו אלא לעכב לאו חד טעמא נינהו דחוקה מגזירה שוה ותורה ממשמעות : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 18
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אתיא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אתיא </span>חוקה חוקה ממחוסר בגדים. </span>בפ' הנשרפין  (סנהדרין דף פד.) אמרינן דאונן באזהרה דכתיב ומן המקדש לא יצא ולא יחלל הא אחר שלא יצא חילל ולא ילפי' שיהא במיתה [בג'ש] חילול חילול מתרומה משום דחילול בגופיה לא כתיב מכללא [דכ'ג] הוא דקאתי הוי דבר הבא מן הכלל וכל דבר הבא מן הכלל אין דנין אותו בגזירה שוה וקשה מהך דשמעתין דהא כד] אין בגדיהם עליהם אין כהונתן עליהן אינו כתיב בפי' וילפינן חוקה חוקה ממחוסרי בגדים וכן בכל הנך דכתיב ולא יחללו דדייקינן הא עבד חיללו וילפינן מיתה חילול חילול מתרומה ובתורם מן הרעה על היפה דלא ילפינן דלהוי במיתה בגזירה שוה דחטא חטא תירץ ה'ר יעקב מאורלינ'ש משום דהוי דבר הבא מן הכלל כה] [וצריך לחלק אמאי הוי דבר שבכלל] טפי מהני ותימה לי דבפ' הנשרפין (שם פג:) בעי שתויי יין ושלא רחוץ ידים ורגלים במיתה מנא לן וקאמר דבגופייהו כתיב בהו מיתה בהדיא והשתא למה לי למיכתב מיתה תיפוק ליה מגזרה שוה דחוקה חוקה ממחוסר בגדים כדילפינן חילול בהו מהתם מיהו לקמן בפירקין (דף כד.) אמרינן דהוו שלשה כתובין הבאין כאחד ואין מלמדין מחוסר בגדים ושתויי יין ושלא רחוץ ידים והשתא אתי שפיר גם קושיית ה'ר יעקב דהשתא בשלשתן כתיב מיתה מיותר למימר בהני (זרים) דווקא דמקריין זרים בגזירה שוה דחוקה איכא מיתה אבל יושב אע'ג דקרוי זר אינו במיתה אבל שאר פסולין כגון ערל ואונן לא איצטריך קרא למעוטינהו ממיתה כיון דלא איקרו זרים. ברו'ך:  כו] חוזרני לומר דקושית ה'ר יעקב קיימת דהא למ'ד נמי דבעי' שלשה כתובין הבאין כאחד ליכא מיותר כי אם השנים ואחד הוי לגופיה וא'כ תרי קראי במחוסר בגדים למה ובתרוייהו כתיב חקה [א] ומיהו וחגרת דדרשינן מינה חוקת עולם אצטריך משום חילול דאע'ג דממילא שמעינן מדאיקרי כז] [זר מ'מ] זר במכנסים לא כתיב ולעולם בפרשה דלעיל קאי מיתה אכולהו בגדים כח] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 18
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הג'ה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הג'ה </span>כהן גדול שלבש בגדי כהן הדיוט ועבד עבודתו פסולה. </span>ואם תאמר הא דאמר רבי יוסי כט]   (יומא דף יב:) שני אינו ראוי לא לכהן גדול ולא לכהן הדיוט כהן גדול משום איבה כהן הדיוט משום מעלין בקודש ולא מורידין מדקאמר משום איבה משמע דמן הדין כהן גדול הוא וא'כ כהן הדיוט תיפוק ליה משום מחוסר בגדים ואין לפרש דלאחר מיתת הראשון קאמר דלא הוי כהן גדול משום איבה דהא מודה ר' יוסי (שם יג.) דאם מת ראשון שני חוזר לעבודתו ויש לומר דכהן גדול ל] נתמנה לעבודתו בפה ומסתלק בפה  [ב] (ובפ' קמא דיומא לא] (דף יב) דריש ליה מקרא ובירושלמי) ומסתברא שהדבר תלוי במלך ואחיו הכהני' כמו שמצינו בפ' הבא על יבמתו (יבמות סא.) ביהושע בן גמלא דאוקמיה ינאי מלכא ואמרינן לב] בירושלמי ובפ'ק דיומא (דף יב:) ובתוספתא (דיומא פ'א) ביוסף בן אלם מצפורי שאירע פסול בכה'ג ושימש תחתיו וכשיצא אמר למלך אדוני המלך פר ושעיר  שקרבו היום משל מי [משלי או משל כה'ג א'ל המלך לא דייך ששימשת שעה א' לפני מי שאמר והיה העולם] כו' וידע לג] שהוסר מן הכהונה:  מסולקין</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 18
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מסולקין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מסולקין </span>כשרין. </span>הא דתניא בפ' תמיד נשחט (פסחים סה:) מדו בד כמדתו פי' הקונטרס דהיינו למצוה ולא לעכב: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 18
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואידך
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואידך </span>אשר לא דריש. </span>משמע הכא דאיכא דמרבה כסות דסומא ולא מרבה בעלת חמש ומקשה ר'ת דבפ' התכלת (מנחות דף מג.) גבי פלוגתא דר' שמעון מרבי התם רבי שמעון כסות סומא מאשר תכסה ובעלת חמש מאשר ולאו פירכא היא דההיא סוגיא כמאן דמרבי הכא בעלת חמש ומיהו קשה כג] אההיא דמנחות ולקמן בפ' בית שמאי (דף מ.)  אמרינן דר'ש אשר לא דריש ויש לומר דהכי אמרינן אשר כי האי לא דריש וטובא איכא כי האי גוונא בפ' קמא דבכורות (דף ו:) דדריש ר'ש את הגמל ובפ'ק דמנחות (דף יא:) לא דריש את: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 18
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>והתניא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והתניא </span>משוחקין כשרין. </span>תימה דביומא (דף יב:) דרשינן מה ת'ל ילבש לרבות את השחקין ואמאי צריך רבוי : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 18
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואימא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואימא </span>עמרא. </span>ה'ר אפרים היה מדקדק דקנבוס דתנן שילהי כלאים שמותר עם צמר אין זה מה שאנו קורין קנב'א בלע'ז מדלא פריך ואימא קנבוס שעולה בד בבד והיה אומר דקנבוס הוא כד]  פשתן ואסור עם הצמר משום כלאים כה] והשיב לו רבינו חיים כהן דהאי דלא פריך ואימא קנבוס משום דבגדי כהונה אי אפשר להיות אלא מצמר ופשתים דכל בגדים האמורים בתורה סתם היינו צמר ופשתים  כו] ועוד דכל קנבוס אינו עולה בד בבד דפירש בקונטרס בד בבד קנה יחידי מכל גרעין ואין שני קנים עולים מגרעין אחד ואפשר דקנבוס אינו כן אלא כז] כמו חיטין שכמה שבלין עולין מחיטה אחת :  כורך</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 19
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כורך
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כורך </span>עליה גמי במקדש אבל לא במדינה. </span>פי' בקונט' גמי מרפא ואסור משום שחיקת סמנים ונראה לפרש גזירה אטו להוציא דם וכן בכל הנהו (דעירובין (דף קג.) יש לפרש טעמא) דאסירי במדינה משום איסורא דקתני בתר הכי כאן וכאן אסור ומיהו בירושלמי משמע דטעמא משום שחיקת סמנין דמסיק פרק כל כתבי הקודש גבי רבי שלקה באצבעו בשבת ונתן עליה ספוג יבש וקשר עליה גמי מבחוץ וקאמר התם דלמדנו כא] דספוג אינו מרפא אלא משמר גמי לפי שהוא מן המוכן ובסמוך נמי קאמר קא משמע לן דגמי מסי משמע דהיינו טעמא דאבל לא במדינה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 19
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מאי </span> איריא גמי לשמועינן צילצול קטן כב] . תימה הא איצטריך לאשמועינן גמי משום אבל לא במדינה דטעמא דשחיקת סמנים לא שייך בצילצול דהא לא מסי וי'ל דמ'מ הוה ליה לאשמועינן צילצול דהוי חידוש גדול יותר דלא הוי ייתור בגדים מלאשמועינן איסור של גמי במדינה ומשני דקמ'ל דגמי מסי משום לשון חכמים מרפא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>תפלין </span>מהו שיחוצו. </span>פירש בקונטרס למיהוי ייתור בגדים ואי אפשר לומר כן דהא קאמר כג] לימוד ערוך דתפילין חוצצות ובשל יד איירי דבשל ראש הא אמרינן בסמוך דאין חוצצות ואי משום ייתור בגדים אפי' דראש נמי ומיהו למאן דאמר לעיל לא אמרו ייתור בגדים אלא במקום בגדים אבל שלא במקום בגדים לא ניחא דשל יד הוי במקום בגדים ולא של ראש כד] ומשום חציצה ממש נראה טפי כה] כדדריש בסמוך על בשרו שלא יהא דבר חוצץ מיהו הא דתניא אינן חוצצות ואוקמינן לה בשל ראש לא הוי שום חידוש שלא כו] יהא חציצה כי אם שאינן [משום] ייתור בגדים אם לא דתאמר דקמ'ל דשערו היה נראה א'נ קמ'ל דלא חציצי תחת פתילי הציץ:  וחוקה</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 19
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>וחוקה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וחוקה </span>כתיב בהו ליעכבו. </span>אפי' למאן דאמר (יומא דף ס.) דלא כתיבא חוקה אלא יח] [בדברים הנעשים] בבגדי לבן בפנים לכל הפחות קידוש דהוי בין בגדי זהב לבגדי לבן ליעכב דצורך פנים כפנים כדאמר שילהי הוציאו לו (שם דף ס:) דקטרת שחפנה קודם שחיטת הפר פסולה דצורך פנים כפנים דמי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 19
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אי </span>הכי דצפרא נמי. </span> תימה מאי קושיא כיון דהוי במיתה אתי בקל וחומר מיושב שאינו במיתה ואם עבד חילל וכי תימא מה ליושב כו' ונילף מיושב וחד מהנך ועוד דשם יושב לא פריך ואמאי חשיב ליה וי'ו אאופתא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 19
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>וחבירו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וחבירו </span>מסייעו. </span> יט] במסכת תמיד  (דף כח. פרק א מ'ד) משמע דאותו [שהיה הולך לתרומת הדשן] היה  כ] מהלך יחידי וההיא פליגא או היה שם דבר שהיה מסייעו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 19
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>עמידה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עמידה </span>מן הצד איכא בינייהו. </span>לרבנן לא שמיה עמידה מן הצד ונראה כא] כשקורין בתורה שלא לסמוך משום דאמר (רבי) במגילה פרק הקורא את המגילה עומד (דף כא.) דבתורה בעי עמידה ובירושלמי נמי אמרינן דאסור לסמוך משום דכשם שניתנה באימה כך נוהגין אותה באימה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 19
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>וליתב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וליתב </span>מיתיב וליקדש. </span>לאו ישיבה ממש קאמר דאין ישיבה בעזרה אלא סמיכה : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>אלא </span> כב] האי בגשתם מיבעי ליה לכדרב אחא בר יעקב. אף על גב דביומא משמע דרבי נמי אית ליה דרב אחא בר יעקב  כג] דקסבר דתרתי שמע מינה:  מיתיבי</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 20
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מיתיבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מיתיבי </span>ראוהו אחיו הכהנים כו'. </span>למאי דס'ד לה] דלא מיירי בכהני חדתי יש תימה דלא פריך מרישא דתני לו] קידוש בתורם את הדשן ויש לומר דפשיטא דההוא דתרומת הדשן הוי בכהני חדתי וקצת קשה דאמאי ס'ד דלא הוו חדתי דבמתניתין דתמיד  (דף לג.) משמע דכולהו הוו חדתי שהעזרה היתה ננעלת והם היו באין ממקום שהיו ישנים שם בבית  לז] המוקד [הג'ה ויש לומר דסלקא דעתיה דמאן דלא פסיל בלינה לא פסיל בהיסח הדעת ומאן דפסיל בהאי פסיל בהאי והני כהני הוה להו היסח הדעת שהיו ישנים בבית המוקד. ע'כ הג'ה]:  יציאה</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 20
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>יציאה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>יציאה </span>מהו שתועיל בקידוש ידים ורגלים. </span>פירש בקונטרס כדרך שפוסלת בכל הקדשים שקדשו בכלי שאם יצאו נפסלין ביוצא ואי אפשר לומר כן אלא כדמפרש טעמא משום דכיון דפריש אסוחי מסח דעתיה מיניה דמשום קידוש כלי לא מיפסל ביוצא במידי שלא נעשה בו עבודה עדיין כדמוכח בפ'ק דמנחות (דף ט.) ובפ' התודה (שם דף עח) דאמר בללה חוץ לחומת העזרה רבי יוחנן אמר פסולה וריש לקיש אמר כשרה אלמא לרבי יוחנן לא פסיל אלא משום יז] (דס'ד דמאן דלא פסיל בלינה לא פסיל בה הסח הדעת ומאן דפסיל פסיל בהאי והני כהני הוו להו הסח הדעת שהיו ישנים בבית המוקד. הג'ה) עבודה בחוץ אבל משום יציאה לא יח] [וכן משמע] בפרק התכלת (שם מז.) גבי שתי הלחם דלא קדוש ליפסל ביוצא אלא בשחיטת הזבח אע'ג דכבר נתקדש בכלי דרבי סבירא ליה דתנור מקדש בפרק רבי ישמעאל (שם עב:)  ומיהו יש לדחות דבאין עם הזבח שאני דהא נסכים הבאין עם הזבח לא מיפסלי בלינה כי אם בשחיטת הזבח כדאמר זעירי בפרק התודה  (שם עט.) ואילו באין בפני עצמן תנן קדשו בכלי נפסלין בלינה ויש עוד ראיה יט] מהא דתנן במעילה פרק ב' (דף ט.) גבי מנחות ושתי הלחם קרמו בתנור הוכשרו ליפסל במחוסר כיפורים ובלינה כ] אבל יוצא לא קתני ואע'ג דגבי עופות וזבחים הוה מצי למיתני יוצא אגב כא] אחרים לא תני אגב שתי הלחם ולחם הפנים ומנחות כב] והא דאמר בפרק כל שעה  (פסחים לו.) גבי לישה דמנחות נהי דבזריזין ליתא במקום זריזין איתא אורחא דמילתא נקט שדרך לעשותם במקום זריזין והא דאמר פרק המזבח מקדש (לקמן פח.) כלי שרת אין מקדשין ליקרב אבל מקדשין ליפסל היינו בטבול יום ובמחוסר כיפורים ובלינה אבל לא ביוצא וצ'ע מה שפירש בקונטרס פ' שתי מדות (מנחות פז:)  גבי שלחן אבל מקדשין ליפסל בלינה וביוצא ולקמן בסוף המזבח מקדש  (דף פח.) פירש בקונט' אבל מקדשין ליפסל ביוצא אם יצא חוץ לקלעים או נגע בו טבול יום והא כג] דאמר פרק שתי הלחם (מנחות צה:) [א' שתי הלחם וא'] לחם הפנים לישתן ועריכתן בחוץ אלמא מדת יבש לא נתקדשה וכן בסוף כל המנחות באות מצה (שם סג.) דריש ר'ש תנור תנור שתי פעמים שתהא אפייתן בתנור ושיהא הקדשן בתנור ופריך והתנן ר'ש אומר לעולם הוי רגיל לומר שתי הלחם ולחם הפנים כשרות בעזרה וכשירות בבית פאגי לאו משום דאי נתקדשה הוה מיפסלא ביוצא אלא משום דדבר מכוער להוציא לחוץ לאחר שנתקדשה ואם תאמר וכיון דבקדושת כלי לא מיפסלא ביוצא מנחת כהנים וחביתי כ'ג דלית בהו קמיצה אימתי מיפסלי ביוצא ושמא באותן מועיל קידוש כלי כד] ומהאי טעמא יתכן פי' הקונט' דהכא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 20
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>קידש
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>קידש </span>בכלי שרת בחוץ כו'. </span> כה] תימה דמשמע הא הכניס בכלי שרת בפנים וקידש עבודתו כשרה אלמא לא מיפסלא ביציאת המים  כו] וי'ל דלא שייך הסח הדעת במים כמו בידים ועוד דאין כלי מקדש ליפסל ביוצא אלא בפנים כדמשמע בההיא דסוכה  (דף נ.) דפריך ונייתי במקודשת ועוד כדפירשנו כז] דאין כלי מקדש ליפסל ביוצא עד שנעשית מצוותו והיינו הקידוש כמו מנחה עד שעת קמיצה כח] ולכן מיבעיא ליה בקידוש ידים ורגלים טפי מבמים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 20
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כל </span>המטיל מים בעי קידוש ידים ורגלים. </span>תימה דתיפשוט מהכא דאין יציאה מועלת דמשמע כט] הא בחנם לא פסלה יציאה וי'ל דודאי אי נפיק בשעת עבודה לא מיפסל בהכי כיון דאין שוהא אלא מעט:  מי</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 21
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מי </span>כיור נפסלין למתירין כמתירין. </span>פי' לדם וקומץ נפסלים מימיו בשקיעת טז] [החמה] כמו שהמתירין נפסלין בשקיעת החמה כדאמר באיזהו מקומן (לקמן דף נו.) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 21
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כיור
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כיור </span>כיון ששקעו אין מעלהו. </span>למאי דס'ד השתא דהעלאת לילה יז] פוסלן לכל עבודות יש תימה דתיקשי ליה כמה משניות דמסכת תמיד (דף כח.) שהיה מקדש לתרומת הדשן ואחיו הכהנים שהיו מקדשים כמו כן בלילה ומיהו איכא לאוקמינהו כר' אלעזר בר'ש וכמאן דפשיט לעיל כמחלוקת בזו כך מחלוקת בזו יח] והא כרבי אבל קשה אכתי היאך היו עושין תרומת הדשן לרבי וי'ל בכהנים ישנים שניעורו כל הלילה ואין צריכין לקדש ומתני' דיומא (דף כב.) דמוכחא שהיה תרומת הדשן בכהני חדתי דקאמר עלה דלכך לא  יט] הוה פייס בתחילה בתרומת הדשן משום אונס שינה כר' אלעזר בר'ש אי נמי י'ל שהיה להם מים בכלי שרת אחר כדי קידוש של תרומת הדשן ועוד יש לומר דמקידוש תרומת הדשן לא קשיא מידי דפסול עבודת לילה דרבנן ויש עוד טעם להכשיר בתרומת הדשן טפי [ד] מבכולה לילה כדפירש בקונטרס בסמוך עוד יש לומר דניחא ליה למיפרך מדר' יוחנן אדר'י טפי ממתניתין דתמיד משום דאיכא לדחויי דסבירא ליה למתני' דמקרות הגבר עד צפרא לא פסלה לינה אפי' במים אע'ג דסוגיא דשמעתין ודאי לאו הכי סבירא ולהאי פירוש ניחא השתא דלא מצי לאקשויי מברייתא דלעיל דפליגי בה רבי ורבי אלעזר בר'ש דקתני קידש בלילה צריך לקדש ביום דמשמע הא בלילה מיחזי חזי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 21
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כיור
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כיור </span>כיון ששקעו. </span>פירוש האי דמהני שיקוע למים היינו קודם שנפסלו דלאחר שנפסלו אמרי' בפ' כל שעה (פסחים דף לד:) דאין זריעה להקדש: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 21
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כיור
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כיור </span>שלא שקעו. </span>השתא ס'ד דלאו דוקא כ] אלא אפילו שקעו מעלהו [ומקדש] לעבודת לילה אלא רבותא נקט הכי אע'פ שלא היה משוקע כא] בשקיעת החמה כשר לעבודת לילה אבל לבסוף דמשני ומסיק דאיכא ביניהו גזירת שיקוע ניחא דנקט שלא שקעו דאם איתא דשקעו אין מעלהו עד תרומת הדשן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 21
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מאי </span>אין מעלהו דקאמר לעבודת היום. </span>פי' שיהא כשר לקדש לענין שיועיל לו קידוש לעבודת יום כגון קומץ ודם אבל לעבודת לילה כגון לאיברים חזי ופריך היינו דר' חייא בר' יוסף ומשני איכא בינייהו גזרת שיקוע כלומר כב] לר'י אסור להעלותו גזירה שמא יפשע ולא יחזור וישקיענו דר' יוחנן אית ליה גזירת שיקוע ולהכי נקט שלא שקעו דאם שקעו לא יעלהו עד תרומת הדשן דלמא פשע אבל אם לא שקעו או שקעו והעלהו מקדש ממנו ור' חייא בר יוסף לא גזר וסבירא ליה דמעלהו כל שעה שירצה ולא חיישינן דלמא פשע וא'ת ולמה היו משקעין אותו כלל בערב כג] היה להם להמתין עד סמוך לעמוד השחר [ה] כיון שהיו יכולין כד] [להעלות] כל הלילה לקדש לאברים וי'ל (דלמא) לא רצו להמתין זמן שיקועו עד סמוך לזמן פסולו דלמא פשע ולא משקע ליה בעמוד השחר וה'ה שהיו יכולין לקבוע זמן שיקוע בתחילת הלילה או באמצעה כה] דכדי שיהא זכור בעמוד השחר אלא לפי שהוא זמן פסול מתירים של דם וקומץ קבעו זמנו בערב ולר' יוחנן אע'פ שעל כו] כרחן יש להן להעלותן לתרומת הדשן לא דמי כדפי' בקונטרס [לקמן וז'ל] דלא סגיא ליה בלאו קידוש זה שזכה לפייס של תרומת הדשן ולגזירת שיקוע ליכא למיחש דכיון שמצאו שקוע והעלהו ועכשיו הגיע זמן הסמוך לפסולו לא פשע כז] ליה והדר משקע ליה ולא דמי למעלהו בלילה שמניחו לקדש כהנים הבאין תמיד להקטיר ואתי למיפשע וא'ת ויפסול מימיו ומה בכך והא השתא נמי כשמשקעו בעמוד השחר וחוזר ומעלהו ביום לא היה יכול לקדש במימיו למתירין דכבר נפסלו ולא מהני להו זריעה אלא לאברים היה יכול לקדש ומי הוא שוטה שיכול לקדש ביום קידוש גמור שיועיל לכל העבודות והוא עומד ומקדש קידוש שאינו מועיל אלא לאברים וי'ל דכיון כח] דקידש להו המים בכלי שרת מצוה לשומרן כשאר קדשים שלא יפסלו כדפי' בקונטרס בהך דשמעתין אי נמי כדי שלא יבואו כט] לידי נותר ויטמאו את הידים וכשמעלין את הכיור ביום היו מערין מימיו בכלי שרת דפעמים שמקדשין הרבה כהנים בכל דדין ומי שיש לו לקדש לאברים מקדש מן המים שבכלי שרת ושנים עשר כהנים [ו] שהיו מקדשין בבת אחת מן הכיור לצורך התמיד אף על פי שהיה פייס של תמיד קודם ע'ה כדמוכח במסכת תמיד (פ'א) מ'מ לא היו מקדשין בלילה עד שהיה יום ומעלין הכיור ונותנים מימיו בכלי שרת וממלאין אותו מים חדשים ומקדשים מהם שהרי היה זורק דם התמיד ונפסלו מימיו למתירין ולא מהני להו זריעה ל] והא דפסלה להו לינה במים בכולה שמעתין היינו כרבי ולא כרבי אלעזר בר'ש למאי דפשיט אילפא לעיל כמחלוקת בזו כך מחלוקת בזו [וכולהו אמוראי דלעיל מודו דלכל הפחות ספיקא הוי והכא מפשט פשט ועוד צריך לומר דהא דאמר אביי לעיל דמקרות הגבר עד צפרא לא פסלא לינה היינו קידוש אבל במים פוסלת לא] והאי דפסלה נמי לינה במים אינו אלא מדרבנן דכיון דלא פסיל בקידוש לא פסיל במים דהכל [אחד] כדאמר לעיל כמחלוקת בזו כך מחלוקת בזו] ורבינו פי' בענין אחר וזה לשונו ומאי אינו מעלהו דקאמר משום חשש עבודת היום שאם יעלהו לעבודת לילה קודם תרומת הדשן יהיו סבורים העולם לב] שמשקעין אותו בשקיעת החמה שלא יפסלו המים למתרין וקודם השחר שלא יפסלו לאברים לג] ויבא לקדש ממנו למחר למתירין אף על פי שלא היה משוקע  כל</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 21
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אי </span>משקע ליה. </span>שהיה למעלה וכרב חסדא כה] ומורידין לבור הלא אין קולו נשמע וא'ת לישני דנשמע קולו דקתני היינו בהעלותו וי'ל היינו  כו] [ח] דקא אמר דמשקע ליה בגלגלא (כגון) לבור והקול שנשמע היינו בהוציאו מן הבור ומעלהו ואי בעית אימא דמשקע  [ט] בחומרתיה דהיה בגלגלא אף השיקוע כדי להשמיע קול הרבה בהורידו ובהעלותו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 21
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הגה'ה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הגה'ה </span>איכא בינייהו גזירת שיקוע. </span>פירש רש'י משקעו בערב שלא ישכח לשקעו בעמוד השחר אבל לילה אינו פוסלו כלל לעבודת דם למחר אם משקעו בעמוד השחר ולרבי חייא לילה פוסלו וקשה אם כן איכא בינייהו טובא דלרבי יוחנן לילה אינה פוסלת ולרבי חייא פוסלת ועוד דליפרך מיד היינו דרב חסדא ועוד דבסמוך פריך מכח למחר אינו צריך לקדש אלמא למתירין חזי היינו דרב חסדא משמע דבלאו ההיא דלמחר וכו' לא הוה מצי למפרך מידי לכך נראה לי גזירת שיקוע ואם לא שיקעו יהא פסול מדרבנן לעבודת דם משום כז] לילה אפילו שקעו בעמוד השחר ולר' חייא יהא פסול מן התורה ולכך פריך למחר אינו צריך לקדש אלמא אפילו מדרבנן כשרה לעבודת דם ואין לילה פוסלן ואם כן היינו דרב חסדא וקאמר איכא בינייהו מצות שיקוע. ברו'ך:  בין</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 22
dfh: a
trm: שאין בהן רביעית.
txt:
<span class='five'>שאין בהן רביעית. </span>למאי דקס'ד בלא קודח יש תימה דגרע מנטילת ידים ויש לומר דנטילת ידים נמי כשיש בו רביעית נוטלין אפילו לשנים והכא בדהוה ביה רביעית מעיקרא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>והא </span>ממנו אמר רחמנא. </span>פי' בקונטרס דאמתניתין יט] (פריך) דאמר כל כלי שרת ראויין לקדש פריך וקשה תיקשה ליה מתניתין [דיומא]  (דף מג:) דקתני דכהן גדול מקדש בקיתון של זהב ונראה דקאי אהא דשני בקודח מתוכו כ] [ופריך] והא ממנו אמר רחמנא דאין לקדש אפי' קודח אלא אם כן יהא כמוהו שיהא בו כשיעור: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 22
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>קודח
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>קודח </span>מתוכו. </span>פי' שנוטל כא] ממימיו בכלי קטן וכשירה לקדש כיון דבאין מכלי גדול וכה'ג לקמן אם קדח בו רביעית מטבילין בו מחטים וצנוריות כב] דמהכשירות דמקוה אתו ובקונטרס לא פירש כן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 22
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ק'ו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ק'ו </span>מכנו. </span>משמע שיש לו תוך ועשוי כמין תיבה פרוצה למעלה והכיור יושב עליו כג] ורבי' פי' כעין יורה כפוייה על פיה ונפחתו כד] שוליה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 22
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לרביעית
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לרביעית </span>אינו משלים. </span>פי' בקונטרס לרביעית לנטילת ידים וקצת כה] תימה והיה נראה לפרש לרביעית היינו להטביל מחטין וצנוריות דבהכי מיירי בסוף שמעתא ומיהו נראה כפירוש הקונט' דבימי ר'ל כבר בטלו רביעית דמקוה כדמוכח בנזיר בפרק שלשה מינים (דף לח.) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 22
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>למעוטי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>למעוטי </span> טיט  הנדוק. אע'ג דמשלים למי מקוה אין מטבילין בו כדאמר בפרק קמא דסוכה (דף יט.) גבי אויר מצטרף ואין ישינים תחתיו ופריך מי איכא מידי דאיהו לא חזי ומצטרף וקאמר טיט הנדוק יוכיח ולא כמו שפירש שם בקונטרס דאע'ג דמשלים כדתנן במסכת מקואות פ'ז אלו מעלין ולא פוסלין מי השלג והברד וטיט הנדוק מכל מקום אם עשה מקוה שלם מטיט הנדוק לא עלתה לו טבילה דלפירושו אין זה יוכיח דטיט הנדוק בשעה שהוא משלים חזי לטבילה ולא דמי  כו] [לאויר] דאין ישינים תחתיו אפי' בשעה שהוא משלים לפיכך נראה [דטיט הנדוק נמי] אפי' בשעה שמצטרף אין מטבילין בו והכי תנן במסכת מקואות פ'ב (מ'י) מקוה שיש בו מ' סאה כז] וטיט רבי אליעזר אומר מטבילין במים ואין מטבילין בטיט רבי יהושע אומר בטיט ובמים באיזה טיט אמרו בטיט שהמים צפין על גביו ואם היו המים מצד אחד מודה רבי יהושע שמטבילין במים ואין מטבילין בטיט באיזה טיט אמרו בטיט שהקנה יורד מאיליו כח] בתוכו דברי רבי מאיר רבי יהודה אומר מקום שאין קנה המדה עומד אבא כט] אליעזר [בן דילאי] אומר מקום שהמשקולת יורדת רבי אליעזר אומר היורד בפי חבית רבי שמעון אומר ל] היורד בשפופרת הנוד רבי אליעזר ברבי צדוק אומר הנמדד בלוג והיינו טיט הנדוק דסוכה (דף יט:) דאמר יוכיח לא] [דכשהטיט מצד א' מצטרף לכ'ע ואין מטבילין בו]: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>אפילו </span>לרביעית. </span>כאן פי' בקונטרס דאמרינן פרק כל הבשר  (חולין דף קו.) מים שנפסלו משתיית בהמה בין בכלים בין בקרקע פסולין הא לא נפסלו כשירים ואינו כן דהתם תניא בהדיא בקרקע כשירים ופליגי התם באפסקא בבת בירתא אבל במקומן כשירין לכולי עלמא ואפי' מקוה והא דקאמר הכא אי אין פרה שוחה ושותה ממנו אפילו למקוה נמי אינו משלים לא קשיא מידי דהתם במים צלולים מיירי בלא טיט אלא שהם סרוחים ונפסלו משתיית בהמה והכא מיירי במים עבים שנפסלו על ידי טיט המעורב בהן ויש תימה מנא ליה האי שיעורא דכל הני תנאי דמסכת מקואות (פ'ב) לא מיירו בשתיית פרה לב] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 22
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>נתן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נתן </span>סאה כשר. </span>במי פירות מיירי כדפי' פרק הערל (יבמות דף פב:)  אבל מים שאובין אפי' כל היום כולו לג] [כשר דראשון ראשון] בטל ויש תימה דגבי קרב וכרעים דרשינן במים ולא במזוג והכא גבי לד] כיור כתיב במים ומכשרינן במזוג: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>והא </span> תנא  רבי שמואל. פי' בקונטרס לא ידענא אהיכא קאי ומיהו בתורת כהנים תניא לה] [והקרב והכרעים ירחץ במים ולא ביין ולא במזוג במים לרבות שאר מים] יכול שאני מרבה אף מי תותין תלמוד לומר מים מים שאין להם שם לווי יצאו מי תותים שיש להם שם לווי :  יצאו</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 22
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>יצאו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>יצאו </span>מי כיור שיש להם שם לווי. </span>הא דאמרינן בסוכה (דף יג.)  ובחולין (דף סב:) כל שנשתנה שמו קודם מתן תורה ובאה תורה והקפידה עליו זהו שם לווי לא קשיא מידי דכך שמו מי כיור בשעת מתן תורה: 


lvr: 51
pgn: 22
dfh: b
trm: ערל.
txt:
<span class='five'>ערל. </span>מפרש רבינו שלמה יט] בכל מקום שמתו אחיו מחמת מילה ור'ת מפרש דמומר לערלות וקרי ליה לבו לשמים לפי שאינו עושה אלא מדאגת צער המילה ובריש הערל (יבמות דף ע.)  פירשתי : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 22
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>משום
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>משום </span>דאין לבו לשמים. </span>אפילו שב בשעת עבודה אמרינן בסוף מנחות (דף קט.) דאין קרבנו ריח ניחוח ואע'ג דהשתא לבו לשמים מתחילה לא היה לבו לשמים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 22
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אבל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אבל </span>טמא מת. </span>פירוש קודם שביעי מרצה אפי' בקרבן יחיד על ידי ציץ מתוך שמרצה בלא ציץ והא דאמר עון הקדשים ולא עון מקדישים מוקמינן להו בטומאת שרץ וכן כל טומאת מת דשמעתין היינו קודם שביעי שלו אבל בשביעי היינו כמו טמא שרץ דאינו מרצה ביחיד לפי ששוחטין וזורקין עליו וגם אינו מרצה בצבור טמא מת בשביעי [נמי] לפי שיכולין לעשות ע'י שלוחין טהורים ולאורתא מצו אכלי הפסח בטהרה. ברוך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 22
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אי </span>הכי טמא שרץ נמי. </span>בקונטרס לא גרס אי הכי כ] דאפי' לית לן מתוך שמרצה כו' מצי לאקשויי הך פירכא טמא שרץ לירצי בצבור מקל וחומר מטמא מת ויש ליישב אי הכי דקאמרת מתוך שמרצה וכו' וילפת יחיד בדיעבד מצבור לכתחילה א'כ טמא שרץ נמי לירצי ביחיד דהא מרצה הוא בציבור מק'ו דטמא מת אבל אי לאו מתוך לא הוה קשיא מידי דאמינא דמתני' דפסלה טמא מיירי בין בטמא מת בין בטמא שרץ ועוד יש לפרש כי נמי אמרינן מתוך הוה לכו לאוקמי מתני' בזב ומצורע מי שטומאה יוצאת מגופו אבל טמא מת ושרץ לא דמרצו ביחיד בדיעבד הואיל ומרצו בצבור לכתחילה ושרץ מקל וחומר ומשני טמא שרץ אינו מרצה בציבור לכתחילה שהרי מכפרין כמתכפרין ובמתכפרין טמאי שרץ אינן עושים פסח בטומאה שהרי שוחטין וזורקין על טמא שרץ וכל שאין היחיד נדחה אין צבור עושין בטומאה אלא שולחין שלוחיהן הטהורים ועושים פסחיהן בשבילם וא'כ איכא למיפרך מה לטמא מת שכן מרצה בצבור מה שאין כן בטמא שרץ: [הגה'ה] . ורבינו תם גרס אי הכי ומפרש דבמועדו אפי' בטומאה היינו בין במת בין בשרץ בין דפסח בין דתמיד והא דקאמרי זקני דרום לא שנו אלא טמא שרץ אבל טמא מת מתוך שמרצה בצבור מיירי בריצוי של אכילה בטומאה כלומר מתוך שמרצה ריצוי גדול שנאכל בטומאת בעלים במת מרצה נמי ביחיד ששימש בטומאת מת אבל טמא שרץ נהי דיש לו ריצוי בצבור כגון היכא דנטמאו הכהנים או הסכינים בשרץ דעבדי בטומאה דבמועדו אמר רחמנא ואפילו בטומאה וכל שביחיד נדחה בצבור עבדי בטומאה מ'מ אין לו ריצוי גדול כמו מת ואילו נטמאו צבור בשרץ כא] אין להם לאכול בטומאה כמו שאמר לבסוף ופריך אי הכי טמא שרץ נמי כיון דאמרת דבטומאת מת מרצה ביחיד מטעם דמרצה בצבור דאכלי בטומאת מת א'כ טמא שרץ נמי בקרבן יחיד לירצי מקל וחומר מטמא מת כב]  דיחיד ומשני קסברי זקני דרום מכפרין פירוש דיחיד כמתכפרין דטמא מת אין טמא שרץ לא ואם תאמר ומנ'ל דבמועדו איירי אף בטומאת שרץ אי ממשמעותא דמועדו אם כן אפילו זב ומצורע אי מקל וחומר דמת שטעון שלישי ושביעי מה לטומאת מת שכן אישתראי לאכול בטומאת בעלים תאמר בשרץ דאם נטמאו בעלים בשרץ לא אכלי כג] [ויש לומר דהאי דלא אכלי] לאו משום חומר דשרץ אלא משום דשוחטין וזורקין עליו [ולא] איפטר ליה מפסח וכה'ג במת בשביעי שלו אם היו רוב צבור טמאים בשביעי שיכולים ליטהר לערב לא הוו אכלי בטומאה וקשה לפירוש ר'ת כי היכי דאמר מכפרין כמתכפרים כד] [למעוטי טומאת שרץ דלא לירצי ביחיד] הכי נמי נימא בציבור ודווקא טמא מת ולא טמא שרץ ואי משום דאתי קל וחומר ומפיק מהיקישא  הכא</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 23
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>זקני
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>זקני </span>דרום לא מקשי. </span>וזקני דרום תנאי הוו ופליגי אמתני' דתמיד נשחט (פסחים דף סא.) דתנן השוחט לערלים ולטמאים פסול יח]  אי נמי סבירא להו כר' נתן ולית להו הא דקאמר הש'ס יט] בכיצד צולין  (שם דף עח:) דמודה ר' נתן היכא דגברא לא חזי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 23
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מפני
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מפני </span>שאמרו נזיר ועושה פסח. </span>אע'ג כ] דפרשי' זקני דרום תנאי היא אפירכא דסיפא סמיך דנטמא טומאת התהום מרצה  [א] (דכולי עלמא אית כא] להון טומאת התהום מרצה) דהילכתא גמירי לה כדאיתא פרק כיצד צולין (פסחים פ:)  וכן ברייתא דר' חייא לא אמרו טומאת התהום אלא למת בלבד דפריך מינה התם לרבי יוסי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 23
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span> בטומאת מת כב] בבעלים וקתני אין הציץ מרצה. וקשיא לזקני דרום דאמרו איש איש למצוה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>לא </span>למעוטי טומאת התהום דזיבה. </span>וא'ת מ'מ קשיא ברייתא דר' חייא דלא אמרו טומאת התהום אלא למת בלבד הא  כג] איטמי כהן טומאה ידועה לא מרצי ותירץ ה'ר חיים דמיירי במת בשביעי והוי כטומאת שרץ דשוחטין וזורקין ולא מרצי משום דמכפרין כמתכפרין והשתא חמיר בשביעי דלא מרצי וטמא מת בראשון מרצי והיינו טעמא דבשביעי יכול לעשות בטהרה על ידי שליח וחזי למיכל לאורתא אבל בראשון לא אפשר לתקנו ולעשותו בטהרה לכך בדיעבד כשר ומיירי ברייתא דר' חייא כד] [בטומאת התהום דאי איטמי] כהן בטומאת ודאי של שרץ או במת בשביעי שלו אינו מרצה ביחיד אפי' בדיעבד (שהרי אינו מרצה בציבור בתמיד) דהא מכפרין כמתכפרין וציבור טמאי שרץ או בשביעי של מת לא עבדי בטומאה אלא שולחים קרבנותיהם על ידי טהורין כיון דחזו לאורתא אבל בטומאת התהום מרצה כהן ביחיד אבל בבעלים לא מתוקמא ברייתא דר' חייא דכיון דשוחטין וזורקין על טמאי שרץ ושולחים קרבנותיהם ביד טהורים איזה ריצוי ציץ שייך וגם טומאת התהום נמי לא שריא להו למיעבד אינהו גופייהו כיון דשוחטין וזורקין עליהן ומצו למיעבד ע'י טהורין ועוד יש לפרש דמיירי בכהן שקיבל הדם בטומאת התהום דמת שמרצה לכתחילה לזרוק ולא מהדרי' אטהורין אפי' איכא כהן טהור הא טומאה ידועה לא מרצה לכתחילה אלא מהדרינן אטהורין דטומאה דחויה היא בציבור וכי האי גוונא צריך לפרש בפרק כיצד צולין (שם פא.) דבעי התם כהן המרצה בתמיד הותרה לו טומאת התהום או לא הותרה ומאי קמיבעיא ליה הא קיימא לן במועדו אפי' בטומאה אלא אי יכול לזרוק בטומאה לכתחילה קמיבעיא ליה כדפרישית ואפי' איכא טהורין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 23
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>טומאת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>טומאת </span>התהום דזיבה. </span>פ'ה כגון ראה בין השמשות כה] של י'ג ספק כולה מן היום או מן הלילה ואין כאן אלא ראייה אחת ספק חציה מן היום וחציה מן הלילה ויש כאן שתי ראיות דזב מטמא בימים ובראיות וקשה דבפרק כיצד צולין (ג'ז שם) לא מצי משכח לרבי יוסי טומאת התהום  כו] ולימא כי האי גוונא ונראה לי ברו'ך דבעינן שהספק לא יהא נודע עד לאחר שחיטה [ב] ואם אמרו לו לאחר שחיטה ראית בין השמשות סוף יום שלשה עשר הא בעינן כז] טומאת התהום שלא יהא אחד מכיר בסוף העולם לכך בעי התם בשלמא לרבנן משכחת לה דשחטו על זב בשביעי שלו דשוחטין וזורקין על טמא שרץ ואח'כ ראה וסותר אבל לר' יוסי דאמר מקצת היום ככולו ומכאן ולהבא מטמא ולא סתר מידי כח] [היכי משכחת ליה] ורבינו הקשה לימא שראה לפני שחיטה ושחטו עליו וחזר הזב וראה שניה דסתר אפי' לר' יוסי וצריך למנות שבעה דזב תלוי בראיות וליכא לא תחילת היום בטהרה ולא סוף היום ולדידי אתי שפיר דכיון דראה בצפרא מיד היה ספק אולי יראה עוד כט] ביום והוי כנודע הספק קודם ל] שחיטה ורבינו מתרץ בזה דכיון דראייה ראשונה אינה מטמאה במשא א'כ מועיל לו מה ששחטו וזרקו עליו אע'ג דראייה שנייה מצטרפת לראשונה לחייבו מנין שבעה מכל מקום לעולם היה קרוי טמא שרץ בשעת עשיית הקרבן וגם אחר כן לא פקע שמו ויצא ידי פסחו וקשה [ג] על לא] פירושו משמעתין (כהן המרצה [ד] בציבור היא) וי'ל כגון שראה אחת בי'ג וטבל והעריב שמשו ושחט למחר הפסח ואחרי כן ראה שנייה ומצטרפת ואין זה קרוי נודע הספק קודם שחיטה כיון שטהור גמור בשעת שחיטה וליכא למימר אולי יראה [ה] לשני ימים ומצטרפין דלר' יוסי אינה מצטרפת לראשונה. ברו'ך:  אם</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 23
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אם </span>עון פיגול הרי כבר נאמר לא ירצה ואם עון נותר הרי כבר נאמר לא יחשב. </span>כך כ] פי' הקונטרס משום דאמרי' לקמן בפירקין (דף כח.) דאיסור רבה דחוץ לזמנו שהוא בכרת מקרא רבה ופרשה רבה בצו את אהרן ואיסורא זוטא דחוץ למקומו דליכא כרת מקרא זוטא ופרשתא זוטא בפרשת קדושים תהיו והביא ראייה מתורת כהנים ורבינו תם מקיים גירסת הספרים דגרסינן איפכא בפיגול לא יחשב ובנותר לא ירצה דלקמן בפירקין מסקינן דתרוייהו [ב] מקרא אחרינא נפקי דכתיב ביה לא ירצה ולא יחשב ומה שנזכר פיגול קודם לנותר אף ע'ג דבקרא כתיב כא] נותר ברישא דהיינו חוץ לזמנו משום דלשון פיגול כתיב בקרא בהדיא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 23
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אם </span>עון נותר הרי כבר נאמר כו'. </span>לאו נותר ממש  [קאמר] כדאמרי' לקמן בפירקין (דף כט.) לאחר שהוכשר יפסל אלא במחשבת נותר דהיינו מחשב לאוכלו חוץ לזמנו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 23
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הא </span>אינו נושא אלא עון טומאה שהותרה מכללה. </span>וא'ת תיפוק לי דלא משכחת מידי דמיתוקם ביה קרא אלא בטומאה ואומר רבינו תם משום דכתיב גבי ציץ לרצון להם דמשמע דבר שהוא לרצון במקום אחר ולהכי דחיק לאשכוחי הותר מכללן מכל הני דפריך מינייהו (במנחות דף כה.) יוצא ושמאל ובעל מום כב] [וא'ת]  (א'כ) נותר ופיגול היכן הותרו מכללן דאיצטריך ליה לא ירצה ולא יחשב ואומר רבינו תם דפיגול הותר מכללו בבמה דלא שייך שם מחשבת חוץ למקומו והא דפריך בהקומץ רבה  (מנחות דף כה.) אימא עון יוצא שהותר מכללו בבמה כג] אמר קרא לרצון להם לפני ה' עון דלפני ה' אין עון דיוצא לא חוץ למקומו חשיב שפיר לפני ה' שהמחשבה בפנים ואין לומר דבבמה לא קרינן ליה הותר מכללו כיון דהכשירו בכך כדקאמר התם גבי שמאל דכיון דאסור בפנים אין זה קרוי הכשירו בכך ונותר כדי נסבה ואגב פיגול נקט נותר הואיל ומשכח ביה קרא אע'ג דלא צריך אי נמי נותר הותר מכללו בראשו של מזבח דאיכא למאן דאמר אין לינה מועלת בראשו של מזבח בריש תמיד נשחט  (פסחים ד' נט.) ובפ' המזבח מקדש (לקמן ד' פז.) ומיהו פלוגתא דאמוראי היא וקשיא [ג] למ'ד [דאית ליה] לינה מועלת מהך ברייתא ונראה דנותר יש ללמדו עון עון מריצוי ציץ ופגול נמי מצינן למילף כד] ואפי' לא משכחת בהו הותר מכללן ולרצון להם איכא לאוקמי כדדרשי' בפ' הבא על יבמתו (יבמות דף ס:) כה] [להם לרצון ולא לפורעניות] אבל לעובדי כוכבים אפי' לפורענות ועוד י'ל דנותר הותר מכללו במנחת כהנים ומנחת כהן משיח וקומץ וכל דבר שאין לו מתירים  כו] אין חייבים עליהן משום פיגול כדתנן פ' ב'ש (לקמן דף מג:) ואפי' פסולא נמי נראה דליכא מדאמר לעיל בסוף פ'ק (דף יד.) דמודה ר' שמעון בהולכת חטאות הפנימיות ופריך והא'ר שמעון כל שאינו על מזבח החיצון אין חייבין עליו משום פגול ומשני מודה ר' שמעון דפסול מק'ו ומה שלא לשמו הכשר בשלמים פסול בחטאת חוץ לזמנו הפסול בשלמים א'ד שיפסל בחטאת משמע דאי לאו ק'ו  כז] הוה אמינא דאפי' פסולא ליכא א'כ במנחת כהנים ובמנחת נסכים דליכא ק'ו דלא מיפסל בזו שלא לשמן ליכא פסולא כלל אלמא אשכחן נותר דהותר מכללו לגמרי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 23
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לאו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לאו </span>כגון שנטמאו בעלים במת. </span>תימה מאי קשיא ליה לוקמה בטומאת הדם שנטמא הדם הציץ מרצה דגבי טומאת דם מייתי לה בכולי הש'ס (לקמן מה.) דדם שנטמא וזרקו בשוגג הורצה ותנן נמי בפסחים (דף עח:) נטמא כח] הדם והבשר קיים זורק הדם וי'ל דס'ל להאי לישנא דלית ליה למימר דנושא עון טומאה אלא בכי האי גוונא שהותרה בצבור דהיינו בטומאת בעלים דהותרה לאכול בטומאת הגוף למאי דלא מסיק אדעתיה השתא עון קדשים ולא עון מקדישים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 23
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אי נימא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אי נימא </span>טומאת שרץ בבעלים היכא אישתראי. </span>דאי סבר שוחטין וזורקין על טמא שרץ וכן טמא מת בשביעי שלו דחשיב כטמא שרץ הא לא עבדי צבור בטומאה כיון דאין יחיד נדחה צבור נמי לא עבדי בטומאה אלא עושין שליח לשחוט בעבורם כיון דאינהו אכלי לאורתא ואי סבר אין שוחטין וזורקין על טמא שרץ דהשתא צבור עבדי בטומאה א'כ אין הציץ מרצה על היחיד דהא אין שוחטין וזורקין עליו כט] אלא נטמאו בעלים במת וקודם שביעי מרצה ליחיד שהביא פסחו וסייעתא לזקני דרום דאמרי איש איש למצוה וקשה מאי פריך היכא אישתראי לוקמה בכהן שנטמא בשרץ דמרצה בצבור מק'ו דלעיל לרמי בר חמא דלית ליה כמו זקני דרום מכפרים כמתכפרין ועוד כי משני לעולם בשרץ ושם טומאה בעולם הא כיון דשוחטין וזורקין על טמא שרץ א'כ ריצוי ציץ ל'ל הא קרב בטהרה כדפירש רבינו שלמה בסמוך ואי סבר אין שוחטין על טמא שרץ א'כ לא יועיל ציץ כדפירש לעיל אי בשרץ היכא אישתראי וי'ל דמעיקרא בעי לאוקומה בטומאת בעלים בשרץ והוה מצי למפרך ל'ל ריצוי ציץ אלא שפיר פריך היכא אישתראי וכי משני לעולם בשרץ רוצה לומר ולא בטומאת בעלים אלא בטומאת כהן גרידא וכ'ש בטומאת מת וסבר רמי בר חמא טומאת מת מרצה בכהן ביחיד וקצת קשה דלא ה'ל למימר שם טומאה בעולם משמע דטומאת מת בצבור קאמר והלא טומאת שרץ נמי הותרה לכהן מק'ו דלעיל אלא משום דעיקר היתר צבור בטומאת מת כתיבא להכי נקט ליה. ברו'ך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 23
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אימא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אימא </span>מה זר במיתה אף יושב במיתה. </span>פי' בקונטרס דניגמר במה מצינו מה זר מחלל עבודה וחייב מיתה אף יושב שמחלל עבודה במיתה וקשה דגבי ערל ואונן נמי היה לן להקשות כמו כן דליהוי במיתה מבנין ל] אב ונראה דפריך משום דדרשי' לעמידה בחרתיו ולא לישיבה שלא בחר בכהנים יושבים אלא נחשבים כמו ישראלים זרים לכך מחלל עבודה לא] כזר [ומש'ה גם במיתה להוי כזר] ומשני משום דהוי מחוסר בגדים ושלא רחוץ ידים ורגלים לב] [שני כתובים הבאים כאחד דבמחוסר בגדים כתיב ביה מיתה ולא ישאו עון ומתו ובשלא רחוץ ידים ורגלים] נמי כתיב ביה מיתה ולא ימותו ובחנם נכתבה דהא ילפי' חוקה לגזירה שוה אלא למימרא דלא ילפי' מיתה מהא דקרי' רחמנא זר וניחא השתא דהלא  זר</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 24
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הואיל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הואיל </span>ורצפה מקדשת. </span>דוד קידשה כדפירש בקונטרס ואע'ג דשלמה בנה הבית דוד קידשה כדאמר לקמן בשמעתא כי קדיש דוד וכו' ובירושלמי דפרק ב' דשבועות אמרינן דוד זה מלך גד זה נביא יז] ומה שפירש בקונטרס שקידשה בשתי תודות ובשיר אינו כן דעזרה אינה מקדשה בשתי תודות אלא בשירי מנחה כדאיתא בשבועות (דף טו.) יח] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 24
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הואיל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הואיל </span>ורצפה מקדשת. </span>פירוש דמקדשת האדם לעבוד עבודה שם דאינו יכול לעבוד במקום אחר וכלי שרת פירוש בגדי כהונה מקדשין האדם לעבוד עבודה מה כלי שרת לא יהא דבר חוצץ בינו לבין כלי שרת דהא כתיב על בשרו כדאמרינן לעיל (דף יט.) ובגדי כהונה קרי להו כלי שרת כדאמר לעיל (דף יג.) שתהא בכהן כשר ובכלי שרת ובקונטרס פי' שבכלי שרת ממש שלא יהא דבר חוצץ בין כהן לכלי שרת  יט] בקבלת הדם כדכתיב ולקח הכהן שתהא לקיחה בעצמו של כהן ואם תאמר מדחשיב ליה הכא חציצה ולעיל נמי דפריך ותיפוק לי משום חציצה וגבי ההוא דכריך ידיה בשיראי  (פסחים דף נז.) אלמא לקיחה ע'י ד'א לא שמה לקיחה ובפ' לולב הגזול  (סוכה דף לז.) קאמר רבא דלקיחה ע'י דבר אחר שמה לקיחה ויש לומר דהתם (ב) כ] [לא] מיירי כגון דכריך ידיה בסודר ונוטל לולב דהא ודאי לא הוי לקיחה אלא דכריך ליה ללולב בסודרא ונוטלו ובאותו ענין מייתי רבא ראיה מאזוב וכן צריך לומר מתוך שמעתא דהתם דקאמר רבא גופיה מין במינו אינו חוצץ הא בשאינו מינו חוצץ ואמאי והא לקיחה ע'י דבר אחר שמה לקיחה ושמא חד מינייהו רבה ולמאי דפרישית ניחא דכי כריך ליה ללולב בסודר אף על פי שאינו חיבור גמור הוי כמו בית יד ולהכי חשיב ליה לקיחה וקצת קשה מההיא דיומא (דף נח.) דקאמר הניח מזרק בתוך מזרק מהו מאי קא מיבעיא ליה הא כי האי גוונא הויא לקיחה על ידי ד'א שמה לקיחה דליהוי חיצון בית יד לפנימי ויש לומר דאי אחיז ליה חיצון בדופניו שמטלטל הפנימי על ידו הכי נמי דהויא לקיחה מטעם בית יד אלא הכא במאי עסקינן כגון שנושא החיצון מתחתיו דלא מהני כלל לפנימי :  במקרא</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 24
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>במקרא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>במקרא </span>נדרש לפניו ולאחריו קמיפלגי. </span>הא דפליגי אמוראי בפרק השואל (ב'מ דף צה.) במקרא נדרש לפניו ולא לפני פניו ופריך ממתני' דהשואל לא מצי למימר דההיא ר'ש דלא דריש קרא לפניו דהתם הוי מטעמא דהוי'ו מוסיף על ענין ראשון ומודה ר'ש כדאמר בהקומץ רבה  (מנחות דף יט.) היינו טעמא דר'ש והביא וי'ו מוסיף על ענין ראשון וגבי ולקח ונתן לא אמרינן וי'ו מוסיף על ענין ראשון וא'כ לילף קבלה מנתינה בימין כדפי' התם בקונטרס דאצבעו הפסיק הענין בין ולקח לונתן יח] ופ' קמא דקדושין (דף טו:)  משמע דכולי עלמא יט] דרשינן מקרא לפניו בלא וי'ו מוסיף כ] על ענין [וא'כ איכא] למילף קבלה מנתינה דפריך ונקיש מזוזה לתלמוד תורה ובפ'ק דראש השנה (דף ט:)  דרשי כולי עלמא מקרא לפניו ובלפני פניו ולאחריו פליגי ובסמוך קשה טפי דקאמר רבי אלעזר בר'ש כל מקום שנא' אצבע בנתינה שינה בנתינה פסול בקבלה כשר כגון ולקחת מדם הפר ונתת על קרנות המזבח באצבעך וקסבר מקרא נדרש לפניו ולא לפני פניו כא] ולאחריו נימא וי'ו מוסיף על ענין ראשון ושמא רבי אלעזר בר'ש לית ליה וי'ו מוסיף א'נ לא דרשינן וי'ו מוסיף כדי לדרוש המקרא לפני פניו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 24
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>והרי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והרי </span>זריקה ותנן זרק בשמאל פסול. </span>אפילו בשאר זבחים ולא פליג ר'ש אמר אביי פליג בברייתא ופרש'י זרק בשמאל בשאר קרבנות אבל בחטאת מודה ר'ש דבעי ימין כדאיתא בברייתא לעיל והקשה הרב ר' יעקב מאורלינש מאי קושיא ואמאי כב] פליג ר'ש בברייתא נהי דלא כתב אלא כהונה מ'מ אתיא מהיקשא דזאת התורה דאמר לקמן סוף דם חטאת (דף צח.) ובמנחות סוף התודה (דף פג.) מה חטאת אינה באה אלא מן החולין וביום ובידו הימנית אף כל וכו' ופריך ידו הימנית מדרבה בר בר חנה נפקא דכל מקום שנאמר אצבע וכהונה אינה אלא ימין ומשני כדי נסבה אי נמי סבר לה כר'ש דכהונה בעיא אצבע משמע בהדיא דר'ש יליף שאר קרבנות כג] מחטאת והשיב לו ר'ת דלא גרסינן והרי זריקה דאינה משנה בשום מקום אלא גרסינן והרי מליקה ומשנה היא לקמן בפרק חטאת העוף (דף סח.) דתנן כל הפסולין שמלקו מליקתן פסולה ואין מטמאין בגדים אבית הבליעה מלק בשמאל או בלילה  כד] כו' והש'ס הביאה בקוצר שכן דרך הש'ס לקצר כמה משניות והסופרים טעו וכתבו במקום מליקה זריקה ועופות לא אתו בהיקשא דזאת התורה אבל זריקה בשאר קרבנות פסל שפיר בשמאל דיליף בהיקשא דזאת התורה כדמשמע שילהי דם חטאת (לקמן דף צח.)  ובסמוך נמי גרסינן בברייתא מלק בשמאל פסול ור'ש מכשיר ועוד אומר ר'ת דאפילו גרסינן זרק מצינו למימר דההוא תנא דוזאת התורה דמפיק ימין מחטאת סבר לה כר'ש דכהונה בעיא אצבע אבל ר'ש לא סבר לה כוותיה כה] למילף ימין בזריקה בשאר קרבנות מחטאת משום דזריקה לא ילפינן מהזאה וקשה על זה מעיקרא כי פריך והרי זריקה דלא פליג ר'ש כו] דילמא היינו משום דיליף מהיקישא ויש לומר דעדיפא משני פליג בברייתא וקשה לפר'ת דאפילו גרס בברייתא מלק על כרחיך אמת הוא דמכשיר ר'ש זריקה בשמאל כדמוכח בסמוך ובפ'ק (לעיל דף יא.) דאמר ומאי טעמא דר'ש בא לעובדה בכלי עובדה בשמאל כאשם והיינו בזריקת אשם כז] דבקבלה לא איירי דאפי' חטאת נמי לא בעי ימין בקבלה לר'ש דאמר לעיל וכי נאמרה יד בקבלה (לר'ש) כו' וצריך לתרץ דהאי תנא סבר לה כוותיה בחדא ואם תאמר לפירוש רבינו תם נמי דגרסינן מלק הא מליקה נפקא לן בפ'ק דחולין (דף כב.) ימין אפילו לר'ש מדכתיב ואת השני יעשה עולה כמשפט דרשינן כמשפט חטאת בהמה כח] דאינה באה אלא מן החולין וביום ובידו הימנית והתם נמי פריך ימנית מדרבה בר בר חנה נפקא ומשני כר'ש דכהונה בעיא אצבע וי'ל דמליקה שהיא כנגד שחיטה לא נפקא והתם בהזאה מיירי דבעיא ימין אבל מהיקישא לא ילפינן עופות מחטאת בהמה ולכך איצטריך נמי כמשפט התם א'נ ההוא תנא סבר כתנא דפליג עליה דר'ש לעיל ופוסל קבלה בשמאל משום דמקרא נדרש לפניו ולאחריו ומוקי אצבעו דכתיב גבי חטאת גם על קבלה ולדידהו ילפינן שפיר מליקה בימין מחטאת דקבלה לא שייך למילף דליתיה בעוף וילפינן מליקה אבל ר'ש דאמר קבל בשמאל כשר ולית ליה ימין בחטאת בהמה אלא בהזאה לחודה בעולת  העוף</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 25
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>גורעין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>גורעין </span>ומוסיפין ודורשין. </span>לא שייך למיפרך סכינא חריפא אפסקא קראי אלא כשמחסר תיבה אחת כי ההיא דיש נוחלין (ב'ב דף קיא:) ואם תאמר תיפוק לי מדממעטינן דם סכין כל שכן שעל הרצפה ויש לומר דדילמא דם סכין גרע משום דנתקבלה בפסול אי נמי אי לאו טעמא דגורעין ומוסיפין ודורשין הוה אמינא דמדם הפר ולא מדם הפר ודבר אחר אתא למעוטי שעל הרצפה אבל דסכין שפיר דמי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 25
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>בשפת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בשפת </span>מזרק. </span> לא] [פירש'י] בחוץ ולא שיפול [לתוכו פי'] בתוך המזרק דאם כן הוה ליה דבר אחר [ואין להקשות] דגבי הזאה דפרה אמרינן גמר להזות מקנח לב] ידיו בגופה של פרה בפרק קמא דמנחות (דף ז:) אבל הכא לא מקנח ליה לסכין בגופה של פרה לפי שאז היה הסכין מלא נימין ולא היה עוד נאה לשחוט ומיהו בההיא שמעתא גופה גבי פרה אמרינן בשלמא ידו מקנח לה בגופה של פרה אלא אצבעו במאי מקנח אמר אביי בשפת מזרק והשתא ידו נמי ליקנח בשפת  מזרק</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 25
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>זאת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>זאת </span>אומרת אויר כלי ככלי דמי. </span>מהכא הוה מצי למיפשט לעיל וצ'ע פרק המזבח מקדש (לקמן דף פז:)  גבי אויר כבש ככבש דמי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 25
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>קדשים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>קדשים </span>קלים מנין. </span>ותימה דלעיל גבי מדם הפר [ולא מדם העור] לא קאמר קדשים קלים מנין ויש לומר דכיון דגלי הכא ה'ה התם:  שחט</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 26
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שחט
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שחט </span>ואח'כ חתך פסולה. </span>דדם פסול אינו בטל ברוב כדמוכח פ' התערובת (לקמן דף עט:) יח] דגזרי' גזירה במקדש: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 26
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>חתך
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חתך </span>ואח'כ שחט כשרה. </span>ובסמוך דקאמר והביאום כתיב שתהא כולה לפנים היינו לכתחלה ע'כ: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 26
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שמע
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שמע </span>מינה דם המובלע באברים דם הוא. </span>פי' בקונט' ונפקא מינה שחייבין כרת על אכילתו ואי אפשר לומר כן דהא קי'ל בכריתות  (דף כא:) דדם האברים בלאו ואין לפרש דמיירי הכא להתחייב עליו משום דם קודם שנפרש מן האבר דפשיטא דשרי באכילה כדפירשנו בחולין (דף יד. ) מכמה ראיות ונראה לפרש דאיירי הכא ליפסל ביוצא ואפי' למ'ד אין יוצא בבשר יט] בקדשים קלים היינו משום דסופה לצאת אי נמי לענין דאין מועלין בו ואין חייבין עליו משום פיגול או לענין דם חטאת שניתז על הבגד: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 26
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דילמא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דילמא </span>באליה ויותרת הכבד. </span>וא'ת מ'מ תיפשוט דאימורי קדשים קלים שיצאו לפני זריקה פסולין ולקמן בפרק כל התדיר  (דף פט:) רוצה לומר דכשרין וי'ל דמכאן אין ראיה דדלמא כר' אליעזר ס'ל דפסיל כ] ביוצא התם (תוספות) דא'ר אליעזר אימורי קדשים כא] שיצאו לפני זריקה פסולים ביוצא ואין חייבין עליהן משום פיגול וכו' אבל רבי עקיבא מחייב וקשה לרב פפא דאמר התם בדעיילינהו לגואי בשעת זריקה לא פליגי פירוש דאינם פסולין הלא הכא קאמר פסולה וליכא לפרושי הכא דחזרה לאחר זריקה דדומיא דלעיל בכשרה הוי דמיירי בחזרה קודם קבלה וי'ל דה'פ עיילינהו לגואי לא פליגי פירוש דודאי חייבין עליהם משום פיגול דזריקה מועלת לחייב משום פיגול על יוצא כי האי דלפני זריקה והיה לפנים בשעת זריקה אבל מכל מקום נפסל ביוצא לכולי עלמא כדאיתא בשמעתין כי פליגי בעיילינהו בתר זריקה אי חייבין משום פיגול דהא עיילינהו או לאו כב] :  אמר</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 26
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span> שמואל טז] פסול בשר אבל בעלים נתכפרו. נראה דקאי אניתנין למעלה שנתנן למטה ולמטה שנתנן למעלה אבל אניתנין על גבי הכבש לא קאי דבהא כולי עלמא מודו יז] בשלא במקומו דלאו כמקומו דמי אע'ג דבפ' המזבח מקדש (לקמן פז.) מרבה כבש כמזבח לענין קידוש דאם עלו לא ירדו ובפ' כל המנחות (מנחות נז:) לענין הקטרה דהמעלה מכולן ע'ג הכבש לר' יוחנן חייב מ'מ לענין דמים לא מצינו בשום מקום כבש כמזבח דלקמן בפ' קדשי קדשים (דף סד:) גבי עולה וגבי חטאת ממעטינן מדכתיב קיר המזבח ולא קיר הכבש ועל כרחין שמואל לאו אכולה יח] מילתיה קאי דניתנין בפנים שנתנן בחוץ ובחוץ שנתנו בפנים לכ'ע לאו כמקומן דמי כדמוכח פ' כל הפסולין לקמן בסופו (דף לה:)  דא'ר יהודה חישב להניח דמו למחר פסול דסבר מחשבה כמעשה ופריך  (שם לו.) וליפלוג בסיפא על ניתנין למטה שחשב ליתנן למעלה שיהא פסול ומשני קסבר ר' יהודה שלא במקומו כמקומו דמי יט] (תוספות) והשתא אמאי הדר פריך וליפלוג ר' יהודה בנתן הניתנין בפנים בחוץ ובחוץ בפנים אלמא  דהני [לכ'ע] שלא במקומו כ] מיקרי (ע'כ) ומיהו לקמן פירש בקונטרס דמהניתנין בחוץ שחישב ליתן בפנים דוקא קמקשי דהתם ודאי אי הוה יהיב חטאת חיצונה בפנים מיפסלא דכתיב וכל חטאת אשר יובא וגו' אבל מחישב ליתן הניתנין בפנים בחוץ לא פריך וכן מוכיח מדקמשני קסבר רבי יהודה בעינן מקום כא] שהוא משולש בדם ובבשר ובאימורים פירוש דגבי מחשבת חוץ למקומו כתיב שלישי ודרשינן שיהא אותו כב] (שלישי) חוץ למקומו משולש בדם ובשר ואימורים שהיה מותר בו דהיינו חוץ לעזרה ממש שבשעת היתר הבמות נשתלש בכל אלה (תוספות) והותר שם לאפוקי פנים שלא הותרו מעולם ליכנס שלשתן דדם חטאת אסור דכתיב וכל חטאת אשר יובא מדמה וכן אימורין כתיב ועולה לא יעלו עליו (ע'כ) ואניתנין בפנים שנתנן בחוץ לא שייך האי שינוייא ומיהו מצינו למימר דבעי' נמי שיהא המחשבה במקום משולש תדע דאי כג] לאו הכי למ'ד שלא במקומו לאו כמקומו דמי מאי הוה משני מבפנים אחוץ מיהו ר' יהודה אית ליה כמקומו דמי ונראה (תוס') ור' יוחנן דאמר בסמוך שלא במקומו לאו כמקומו דמי היינו דוקא לרבנן אבל לר' יהודה אית ליה כמקומו דמי אפי' לר' יוחנן כדמשני פרק כל הפסולין  (גם זה שם) על ניתנין למעלה למטה ולמטה למעלה וה'ה דסבר כן בניתנים בפנים שנתנן בחוץ והתם לא פריך אלא מניתנים בחוץ שנתנן בפנים דוקא כדפי' רש'י משום דנפסל בשעה כד] שהובא בהיכל וא'כ מצי שמואל קאי אכולהו אבל לא מצי למימר כמקומו דמי על בחוץ שנתנו לפנים שנפסל בביאתו בהיכל קודם שנתנן על מזבח הזהב (ע'כ): (הגה'ה) ועוד נראה דעל כרחין כבש נמי כמקומו דמי מדלא פריך לקמן דליפלוג ר' יהודה אחישב ליתנו על גבי כבש וכי תימא משום דיאספנו ואין כאן בית מיחוש כה] מחשבה דהרי בחשב לשפוך מן הכלי על הרצפה יאספנו לכ'ע הא לקמן אמרי' דלר' יהודה לא יאספנו היכא דקלטי' מזבח וא'כ מהאי טעמא לא יאספנו מעל גבי כבש דכבש מקדש פסולין כמזבח ומיהו כיון דפרישית לעיל דלענין דמים לא הוי כבש כמזבח לא קלטיה ויאספנו ומיהו על כרחיך אכבש נמי קאי שמואל דלקמן בשמעתין פריך ור' יוחנן אי שלא במקומו לאו כמקומו דמי א'כ זריקתו אינה כלום ליהוי כנשפך מן הכלי על הרצפה ויאספנו משמע לשמואל ולריש לקיש דאמרי שלא במקומו כמקומו דמי ניחא ואמאי לדידהו נמי תיקשי מניתנין על גבי הכבש ומניתנין בפנים שנתנן בחוץ כו] אבל על ניתנין בחוץ שנתנן בפנים דמודו כולהו דשלא כמקומו דמי לא שייך למיפרך אמאי (לדידהו נמי תיקשי מניתנין על גבי כבש ומניתנים בפנים בחוץ תוס') פסול נימא יאספנו שהרי בלא ניתנין על מזבח הזהב כבר נפסל בביאתו בהיכל ואפי' נשפך שם לא יהא כשר כז] לאספנו. ע'כ הג'ה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>לכפרה </span>נתתיו ולא לדבר אחר. </span>בעלמא (לקמן דף מו.) דרשינן לכפרה נתתיו ולא למעילה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 26
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואי </span>שלא במקומו כמקומו דמי למה לי יחזור הכשר ויקבל. </span>תימה דלקמן בפ' התערובת (דף עט:) תנן הניתנין למטה שנתערבו בניתנין למעלה ר' אליעזר אומר יתן למעלה ורואה אני את הניתנין למטה כאילו הן מים ויחזור ויתן למטה דייק מינה בגמרא דר' אליעזר סבר יש בילה והשתא אמאי יחזור ויתן למטה הרי כבר נתכפר וי'ל כיון דאית ליה רואים כאילו הן מים לא הוי כמכופר כח] ולא יהיב ליה לשם כפרת התחתון ומיהו קשה לרבנן דלית להו רואין ומשמע התם דלרבנן יחזור ויתן למטה דקתני נתן למעלה ולא נמלך (כשר): </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 26
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הכא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכא </span>במאי עסקינן דיהביה פסול. </span> כט] תימה אם כן אפילו נתן במקומו נמי וי'ל דהאי פסול היינו טמא דאיירי ביה לעיל ל] ואי יהביה במקומו כולי עלמא מודי דהוי דחוי ולא יחזור כשר ויקבל כדאמר בפ'ק דמעילה (דף ה:) דאין לך עושה שירים ופסול אלא טמא הואיל ומרצה בקרבן ציבור וחוץ לזמנו וחוץ למקומו הואיל ומרצה לפיגולו לא] :  ואי</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 27
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואי </span>שלא במקומו כמקומו דמי כו'. </span>תימה ואי לאו כמקומו דמי לאלתר אמאי כשר וי'ל דהוה מצי למימר וליטעמיך והשתא ניחא הא דקאמר לקמן בסוף כל הפסולין (דף לו.) ר' יהודה לטעמיה דקאמר שלא במקומו כמקומו דמי ופירש שם בקונטרס דשמעינן ליה כא] דהכא בברייתא דמוקמינן כוותיה בשמעתין (תוספות) ומנא ליה לקמן דר' יהודה סובר כן בעלמא דקאמר ר' יהודה לטעמיה אי ברייתא דשמעתין דלמא סוברת דלאו כמקומו דמי אלא דסמיך אהא דקתני לאלתר כשר א'כ על כרחין כמקומו דמי וסיפא דלמחר פסולה אתיא כרבי יהודה כמו מחשבת הינוח (ע'כ): </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 27
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>יצא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>יצא </span>זה שאין פיגולו גרם לו. </span>וא'ת אמאי איצטריך לקמן  (דף כט:) לא יחשב לומר שמחשבות מוציאות זו מזו תיפוק ליה מהכא מי שפיגולו גרם לו יצא זה שאין פיגולו גרם לו כב] ועוד קשה לרבא דמסיק בסוף פ'ק דמנחות (דף יב.) לדברי האומר שירים שחסרו בין קמיצה להקטרה מקטיר קומץ עליהן וקיי'ל דאותן שירים אסורים באכילה  דמהניא להו הקטרה למיקבעינהו בפיגול ולאפוקי מידי מעילה וי'ל דהא דמיתסר באכילה אין מחמת כג]  מיעוט ההקטרה של קומץ הלכך לא ממעטי ליה מאם האכל יאכל כד] מי שפיגולו גרם לו משמע דאי לא הוי המחשבה הוי הזריקה מעלייתא ומשתריא בשר יצא זה שאין פיגולו גרם לו דאפי' לא הוי המחשבה לא הויא זריקה מעלייתא דהא לא שריא בשר באכילה (תוספות) וי'ל דמי שפיגולו גרם לו משמע באותה עבודה עצמה דאי לא הויא מחשבה הויא הזריקה מעלייתא ומשתריא בשר באכילה יצא זה שנתן למטה למעלה שאין פיגולו גרם לו ואפילו לא הויא המחשבה לא הויא זה זריקה מעלייתא דהא לא שרייא בשר באכילה אבל אם שחט חטאת שלא לשמה או במחשבת חוץ למקומו והדם קיבל או זרק חוץ לזמנו סד'א ליהוי פיגול ובכרת דכיון דבאותה עבודה דפיגול ליכא מחשבה אחרת קמ'ל לא יחשב אי נמי אימא הני מילי כי נפסל תחלה לא הדר תו מיקבע בפיגול בעבודה שאחריה אבל כי נקבע בפיגול בעבודה כה] אחת ובעבודה שניה שאחריה חשב שלא במקומו לא פקע שם כרת מיניה קמ'ל לא יחשב וקשה לר' יהודה דאזיל בתר מחשבה שקדמה כדתנן בפירקין כו] ולאלתר דכשר במסקנא אתיא כרבי יהודה דסבר שלא במקומו כמקומו דמי ותימה כיון דמחשבה כמעשה לרבי יהודה א'כ לאלתר כשר היינו בעלים נתכפרו אבל בשר פסול כדאמר שמואל לעיל וא'כ חזר וחישב חוץ לזמנו בעבודה שניה אמאי פיגול להתחייב כרת הא זריקה דלא שריא בשר באכילה לא מייתי לידי פיגול כמו בסיפא למחר פסול ולא פיגול מהאי טעמא ונראה כז] דר' יהודה לא עביד מחשבה כמעשה אלא היכא דבמעשה פסול גמור ולא נתכפרו בעלים ואם כן לאלתר כשר היינו כשר גמור ושריא בשר באכילה דאי לאו הכי ליפלוג בניתנין למעלה למטה שיהא פסול בשר באכילה כמו במעשה. ברו'ך ע'כ: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 27
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>דבר אחר גרם לו. </span>והקשה ה'ר חיים מידי דבר אחר כתיב כדאמר בבבא קמא (דף כה.)  מי שקרויו גרם לו יצא זה שאין קרויו גרם לו אלא דבר אחר גרם לו ופריך מידי דבר אחר כתיב וי'ל דסמיך אקרא דלא יחשב לא יערב בו מחשבות אחרות אע'ג דצריכי תרוייהו מ'מ סברא הוא שדבר אחר  יגרום לו כח] [פיסול להפקיע מידי פיגול] כיון דאשכחן מחשבות שמוציאים זו את זו אי נמי קרא יתירא קדריש הכא והא דאמר פרק גיד הנשה (חולין קא.) מי שגידו אסור ובשרו מותר יצא זה שגידו ובשרו אסור לא דמיא להכא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 27
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וריש
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וריש </span>לקיש אמר כו'. </span>אע'ג דלריש לקיש צריכי לשנויי כדרבא ובפ'ק דמנחות (דף ה:) משמע דלא סבר ליה כוותיה בדבר הראוי לעבודה מ'מ באינך סבר ליה כוותיה שפיר:  לאו</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 27
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לאו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לאו </span>משום דקלטיה מזבח וש'מ לא יאספנו. </span>פי' בקונטרס יד] והא ליכא למימר משום דסבר שלא במקומו כמקומו דמי ומשום דכיפרה הוא דהא דומיא דשאר זריקות פסולות קתני לה וקשה דהא בסוף כל הפסולין (לקמן לו.) מסקינן דר' יהודה אית ליה שלא במקומו כמקומו דמי טו] ונראה לפרש דהאי דקא'ר יהודה כמקומו דמי לא לענין דנתכפר אלא לענין מחשבה דווקא הוי כמקומו דכיון דמהניא הזריקה לענין דאם עלו לא ירדו מהניא נמי שלא לפסול במחשבה ולכך טז] מיד לאלתר כשר ומיהו קשה דא'כ בתר דשני כמקומו דמי מאי קפריך התם מחישב ליתן הניתנין בחוץ בפנים ובפנים בחוץ הא התם נמי קלטי' מזבח דאם עלו לא ירדו וה'ר יוסף מפרש דהכי מייתי סייעתא מ'ט לאו משום דקלטיה מזבח דאפי' בפנים וחוץ קאמר רבי יהודה דקלטיה מזבח אע'ג דפני' ודחוץ לכ'ע לאו כמקומו ואפי' הכי קאמר רבי יהודה דקלטיה מזבח לענין דאם עלו לא ירדו הכי נמי קלטיה מזבח לענין דלא יאספנו ומיהו לא יתכן פי' זה למאי דפרישי' לעיל דמאן דאית ליה כמקומו דמי אפי' בפנים וחוץ קאמר מדפריך לר' יוחנן ואי שלא במקומו לאו כמקומו להוי כנשפך מן הכלי ויאספנו ולשמואל ולריש לקיש לא פריך (תוספות) ורבי חיים בה'ר מרדכי מפ' דמוכח יז] מנתנו בחוץ שנתנו בפנים ולכולי עלמא לאו כמקומו דמי ואין זריקתו כלום לפי שנפסל מקודם שנכנס להיכל ונהי דאין תקנה באסיפה לפי שנפסל קודם הזריקה כ'ש דהוה לן למימר דהוי כנשפך הדם מן הכוס על הרצפה דאמר ר' יהודה תרד דכל זבח שלא נזרק כלל אם עלו אימורין ירדו לר' יהודה ואפי' הכי אמר דקלטיה המזבח לזריקתו ואמרינן לא ירדו ה'ה בניתנין למטה למעלה דאמר ר' יוחנן דלא כמקומו דמי ולא כיפר כלל דנימא דמהניא הזריקה וקלטיה מזבח שלא יאספנו עוד להועיל זריקה אחרת. ברו'ך ע'כ: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 27
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>האי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>האי </span>רצפה והאי כלי שרת. </span>ועדיף יח] מכלי שרת דלא מקדשי פסולין ליקרב ומזבח מקדש:  אמר</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 28
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>שמואל הא מני ר' אליעזר היא. </span>וסבר לה כההוא תנא דאמר בריש הקומץ רבה (מנחות דף יז.) דלר' אליעזר הוי בכרת ולא סבר לה כרבי ירמיה דמוקי בסוף פירקין (דף לא:) סיפא כרבי אליעזר דלא תיקשי רישא וסיפא כר' אליעזר ומציעתא כרבנן וא'ת לרבי אליעזר מאי איריא עור האליה אפילו אליה נמי ואי לאשמועינן יז] עור האליה כבשר תנינא ואלו שעורותיהן כבשרן כדפריך בסמוך וי'ל כיון דעיקרה אתא לאשמועינן כר' אליעזר אין לחוש אי אגב אורחיה אשמועינן דעור כבשר אע'ג דתנינא יח] דאשכחן בשמעתא קמייתא דברכות (דף ב.)  דפריך וליתני צאת הכוכבים ומשני מילתא אגב אורחיה קמ'ל דכפרה לא מעכבא אע'ג דתנינא במסכת נגעים  (פ' י'ד מ'ג) העריב שמשו אוכל בתרומה הביא כפרתו אוכל בקדשים : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 28
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>תנינא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תנינא </span>אלו שעורותיהן כבשרן. </span>הקשה ה'ר יעקב מאורליינש טובא קמ'ל דבפ' העור והרוטב (חולין דף קכב:) אמרינן אל תקניטני שבלשון יחיד אני שונה אותה גבי עור הראש של עגל הרך דפליגי רבנן משום דסופו להקשות ועור האליה הוי לכ'ע כבשר ועוד קשה היכי דייק מעור הראש דיחידאה היא מברייתא דאלעזר בן יהודה יט] הא פשיטא לן מדפריך תנינא הא קחשיב עור האליה דהוי לכולי עלמא כבשר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 28
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>להביא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>להביא </span>עור של בית הבושת. </span>פי' בקונטרס וזה לבדו יש לך עוד להביא אצל קדשים מכל השנוים שם ותימה הא איכא נמי עור השליל ופי' בקונטרס בחולין (דף נו.) דלא חשיב שליל משום דאינו נוהג בעולה ותימה והרי כ] בית הבושת דאין נוהג בעולה ונראה דלא קתני שליל משום דאמר פרק כל הפסולין (לקמן דף לה.) דפיגל בשליל לא נתפגל הזבח כא] ולא קאמר להביא כב] אלא  דבר שאינו לגמרי בעולה ומשום דמיירי ברייתא בעולה לא תנא בית הבושת בהדיא וקאמר להביא : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 28
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>בשלמא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בשלמא </span>לרב הונא היינו דקתני עולה. </span>תימה דבתוספתא קתני זבח וי'ל דרב הונא הוה מוקי לה כרבי אליעזר דאמר מחשבין מאכילת מזבח לאדם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 28
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>לרב חסדא מאי איריא דקתני עולה ליתני זבח. </span>לשמואל לא מקשה כג] למה לי למיתני עולה ליתני זבח דאי תני זבח הוה מוקמינן ליה כרבי אליעזר:  מסתברא</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 28
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מסתברא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מסתברא </span>נותר אית לן לאוקומי בכרת למיגמר עון עון לחוץ לזמנו דדמי ליה בז'ב. </span>פי' בקונטרס אי מוקמת ליה להאי יז] בנותר איכא למילפיה לגזירה שוה שפיר דדמו אהדדי בשני דברים הללו ששניהם נפסלים בזמן זה בזמן ממש וזה במחשבת זמן ושניהם נוהגין בבמה כדתנן בפ' בתרא  (לקמן דף קיג.) יח] וכי פרכת ונילף עון עון דטומאת בשר דכתיב ונשא אהרן את עון הקדשים מה להלן לאו ולא כרת אף כאן לאו ולא כרת אמרינן מנותר הוה ליה למילף דדמי ליה בז'ב אבל אי מוקמת להאי כרת לחוץ למקומו כי גמרת [ליה] חוץ [לזמנו] מיניה בגזירה שוה ופרכת ליה ונילף עון עון מטומאה ליכא לתרוצי מחוץ למקומו הוה ליה למילף דדמי [ליה] בז'ב דהא אין יט] נפסלים בזמן ואינו נוהג בבמת יחיד שאין שם מחיצות (עד כאן לשונו) ופירוש זה תימה גדול דמה סברא היא זו ומנין לנו דנוקי קרא בנותר כדי ללמוד ממנו חוץ לזמנו מעון עון כ] כדי שלא נלמוד מטומאה ועוד הא לענין במה שוה נמי נותר לטומאת בשר כדאמרינן בסוף מכילתין (גם זה שם) אבל הפיגול והנותר והטמא שוין כא] זה בזה וכן טמא ששימש ליכא למימר דהוא נמי לא הותר בבמה כדאמר לעיל מה להצד השוה שבהן שכן לא כב] הותרו בבמה ועוד כשמקשה אדרבה חוץ למקומו הוה ליה לאוקומי כו' דדמי במקד'ש בלאו כג] דומיא דמקד'ש אית לן למילף חוץ לזמנו מחוץ למקומו טפי מטומאה כדאמרינן בפ' בית שמאי  (לקמן דף מה:) שכן הותר ציץ טהור  כד] (בקרא) חוץ לזמנו וחוץ למקומו לא הותרו מכללם ואין ציץ מרצה ושניהם טהורין ושניהם כה] [לא] עשה קרב כמקריב מה שאין כן בטומאה דמאי דחוץ למקומו הותר מכללו בבמה אין זה קרוי הותר כו] מכללו על כן נראה לפרש דגזירה שוה זו ניתנה בסיני למילף עון עון הנך קראי דהכא זה מזה ולכך מסתברא לן לאוקומי טפי בנותר מבחוץ למקומו משום דדמי לחוץ לזמנו בז'ב דאית לן לאוקומי קרא במילתא שיהיו דומין זה לזה מה שאנו למידין בגזירה שוה ולא משום שלא נלמוד מטומאה כדפירש  כז] [רש'י] ופריך אדרבה חוץ למקומו דמי ליה במקד'ש וכי האי גוונא הויא סוגיא דלעיל בריש פירקין (דף יז.) דפסיל בתרומה מחיל עבודה דלא פסיל בתרומה לא מחיל עבודה וא'ת דמוקמינן קרא בדדמי טפי לג'ש טומאת בשר תיהוי בכרת בג'ש דעון עון וי'ל דממעט כח] ליה קרא מכרת כדאמר לקמן פרק ב'ש (דף מג:) וטומאתו עליו מי שטומאתו פורחת ממנו כט] (יוצא עליו מגופו) יצאת טומאת בשר שאין טומאה פורחת ממנו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 28
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואיפוך
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואיפוך </span>אנא. </span>תימה ל] הא כתיב קרא שלישי והא דמוקמינן ליה בחוץ למקומו באם אינו ענין לחוץ לזמנו מוקמינן ליה בחוץ למקומו א'כ קרא קמא לא] היינו קרא אריכא אית לן לאוקומי בחוץ לזמנו לב] ודוחק לומר דסבר המקשה אין מוקדם ומאוחר בתורה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 28
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>שלמים מפגלין ומתפגלין. </span>תימה מהיקישא דזאת התורה נפקא לן לקמן בפ' דם חטאת (דף צח.) ובמנחות פרק התודה (דף פג.)  וכמה דרשות דרשינן מההוא היקישא אע'ג דנפקי מקראי אחריני:  למקום</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 29
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>למקום
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>למקום </span>שיהא משולש בדם ובבשר ואימורים. </span>פירש בקונטרס פרט למחשב לאכול בהיכל דלא פסול דבעינן יד] שחישב על מקום המשולש בדם ובשר ואימורים דהיינו חוץ לעזרה בשעת היתר הבמות לאפוקי היכל שאין בו הקטרת אימורים ולא אכילת בשר ובזה לא דק בקונטרס דאכילת בשר מצי משכחת בהיכל כדאמר לקמן (דף סג.)  שאם הקיפו עובדי כוכבים את כל העזרה שכהנים נכנסים בהיכל ואוכלין שם ק'ק ועוד קשה לפירוש הקונטרס מאי קפריך תיפוק לי מקרא קמא מדאפקיה רחמנא בלשון שלישי הא האי שלישי לאו בחוץ למקומו כתיב אלא בחוץ לזמנו ומקום משולש לא שייך בחוץ לזמנו אלא בחוץ למקומו ועוד דקמשני הוה אמינא שלישי פרט הא האי שלישי בחוץ לזמנו טו] [כתיב ופיגול] במקום משולש כתיב ויש מפרשים דמקום משולש היינו דלא פסלה מחשבה אלא במזבח החיצון ששלשתן כשירין בו לאפוקי מזבח הפנימי שאין נותנין בו רק דם וזה אי אפשר דמתנות הפנימיות פלוגתא דר' שמעון ורבנן דרבנן מחייבין בפיגולן כרת וכן ר'מ ורבנן סברי בפ' בית שמאי (לקמן דף מב:) גבי ארבעים ושלש של יום הכיפורים ולעיל בפ'ק (דף יג:)  גבי טבילת אצבע בחטאות הפנימיות דאמרינן דפסול מק'ו טז] ואמר נמי בגיטין (דף נד:) כהן גדול ביום הכפורי' יוכיח דכי אומר פגול מהימן ובמקום שאינו משולש אפילו פסול ליכא כדמוכח לקמן בפ' כל הפסולים (דף לו.)  וי'מ דמקום משולש היינו דבעינן שיעמוד יז] המחשבה במקום משולש פרט לעומד חוץ בעזרה ושוחט בסכין ארוכה ולפירוש זה יח] קשה ממתנות הפנימיות דלאו מקום משולש הוא והוי פיגול (תוספות) ויש לומר חוץ לעזרה אין שלשתן כשרין שהרי דם ואימורין נפסלין שם אבל היכל יש דם שלא נפסל שם כגון דם פנימי ואימורין אם הכניסן שם לא נפסלו בכך מיהו אין נראה דשילהי כל הפסולין (לקמן דף לו.)  קאמר מחשב לניתנין בחוץ שנתנו בפנים דאינו פסול משום דאינו מקום משולש הג'ה ע'כ והרב ר' יום טוב מפרש דמקום משולש היינו שיחשוב לזרוק במקום שדם ובשר ואימורין פסולין כגון מחשב לזרוק יט] קדשים קלים חוץ לירושלים אבל מחשב לזרוק בירושלים לא דאין שום פסול בבשר וקדשי קדשים אפילו בירושלים כיון דבזה כ] המקום שלשתן פסולין שם ולהאי פירושא ניחא הא דקשיא לן לעיל אברייתא דחישב ליתן את הניתנין למטה למעלה למעלה למטה לאלתר כשר דמשמע דאי שלא במקומו לאו כמקומו דמי ניחא ויתיישב לפי' זה משום דלאו מקום משולש הוא ומיהו קשה כא] אם כן למחר פסול אמאי לאו מקום משולש הוא וכי תימא מידי דהוי אמחשבת הינוח ואליבא דר' יהודה הא משמע לעיל דלא צריך להאי טעמא אלא למאי דמסקינן שלא במקומו כמקומו דמי וי'מ דשלישי בחוץ לזמנו איירי ובעינן שיחשוב לזרוק ליום ששלשתן פסולין אפילו לאכול הבשר היינו ליום שלישי דאם חישב לזרוק דם שלמים למחר לא פיגל עד שיהא משולש באכילה דהיינו לשלשה ימים והוא הדין בקדשי קדשים לזרוק דמן למחר כב] פיגול דזמן אכילתו נמי למחר אלא דקרא בשלמים כתיב דזמנו ליום שלישי והכי קאמר ההוא מיבעי ליה למקום משולש דאם חישב לזרוק דם שלמים בחוץ ליום הג' פיגל אבל קודם השלישי לא פיגל והא דאמר בפ' איזהו מקומן (לקמן דף נו:) דקדשים הנאכלין ליום ולילה מחשבים בדמן משתשקע החמה ההוא כמאן דלית ליה מקום משולש דפלוגתא דתנאי היא בפ' כל הפסולין (לקמן דף לו:) ופי' זה לא יתכן כלל דכולה שמעתא כג] מיירי במקום שיהא משולש: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 29
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וכיון
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וכיון </span>שראו סתרו. </span>פי' הקונטרס דזב וזבה שפסקו והתחילו למנות ימי ספורן ומנו ארבעה או חמשה ימים וקשה דאין זה קרוי חזקת טהרה כד] אלא נראה דמיירי בשביעי שלהן לאחר שטבלו (תוספות) דזב וזבה טבילתן ביום ואם טבלו בשביעי ואחר כך נגעו בטהרות או שמשו וראו לאח'כ (או) קודם הערב שמש טמאים למפרע ואם המתינה לשמש עד הלילה ואח'כ ראתה אינה טמאה אלא מכאן ולהבא (הג'ה ע'כ) ומיהו כה] רבי יוסי דאמר פ' כיצד צולין (פסחים דף פא.) דלא מטמא למפרע לא יתכן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 29
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואין </span>מאחר נדרו בלא ירצה. </span>יש תימה דלמה לן קרא דמהיכא תיתי לן דהוי בלא ירצה דאיצטריך קרא כו] דלא ירצה למעוטיה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 29
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>נפקא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נפקא </span>לן מדאחרים. </span>תימה הא רבי אליעזר נמי דריש שאינו נפסל בשלישי ואפילו הכי צריך פסוק שאין כז] כהן נפסל וי'ל דרבי אליעזר כיון דלא דריש לא יחשב לומר במחשבה הוא  נפסל</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 29
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>אם כן מבקשין ממנו ממון ואין לו. </span>פי' בקונטרס ממון שגזל ונראה דמיירי בנדר כדאמר בפ' שני דשבת (דף לב:)  דבעון נדרים אשתו של אדם מתה שנאמר למה יקח משכבך מתחתיך והא דדריש הכא בך חטא ולא באשתך חטא מיירי במשלם אחר כן אלא שעבר על בל תאחר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 29
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מחלוקת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מחלוקת </span>בשתי עבודות. </span>פי' בקונטרס כגון שחיטה והולכה והא דקאמר בתר הכי מדרישא בשתי עבודות סיפא נמי בשתי עבודות פי' בקונטרס דהאי דהדר נקיט ליה לאשמועינן צירוף בחצי זית דלא אשמועינן ברישא וזהו כ] דוחק והיה נראה לפרש שתי עבודות כי ההוא דפ'ק דמעילה (דף ד.) דמפרש סימן ראשון חוץ לזמנו וסימן שני חוץ למקומו כעין שתי עבודות ועבודה אחת היינו סימן אחד וצריך לומר לפירוש זה דאילפא ס'ל ישנה לשחיטה מתחילה ועד סוף ומפגלין בחצי מתיר  כא] דאי אינה לשחיטה אלא לבסוף כך  (יש) לי מחשב בשני סימנים כמו מחשב בסימן אחד כיון דאין המחשבה חלה אלא בגמר רוב שחיטה אבל ר' יוחנן יכול לסבור כאביי דאמר בלחצות מודה רבי מאיר דתרווייהו חיילי דלא שייך ביה הקדמה אבל כזית למחר כזית בחוץ אפילו בסימן אחד פליגי ושייך ביה הקדמה בתחילת סימן ובסופו ולקמן דאמר אביי סימן ראשון וסימן שני נקט דבר המסויים ואליבא דאילפא אבל לר' יוחנן הוי מצי למנקט בסימן אחד בתחילתו ובסופו דהא ר' יוחנן סבר ישנה לשחיטה מתחילה ועד סוף פ' השוחט (חולין כט:) כב] א'כ סובר הכא בסימן אחד נמי מחלוקת ויכול לסבור ר' יוחנן נמי כרבא כג] בלחצות נמי פליגי וכל שכן בסימן אחד דפליג דשייך ביה הקדמה דסבר רבי יוחנן ישנה לשחיטה מתחילה ועד סוף. הג'ה:  אמר</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 30
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>רבי יוסי אם לכך נתכוון מתחילה. </span>פרק מרובה (ב'ק דף עג:) אמרינן תרי תוך כדי דיבור הוו חד כדי שאילת רב לתלמיד דזוטר וחד כדי שאילת תלמיד לרב דנפיש ותוך כדי דיבור קטן מודה רבי יוסי דמועיל דיבורו והכי קאמר אם אמר תמורת שלמים בתוך כדי דיבור קטן של תמורת עולה דהשתא דומה כז] דנתכוון מתחילה לכך ואפי' עומד וצוח שלא נתכוון הואיל ואי אפשר להוציא שתי שמות כאחת דבריו קיימין ונמלך קרי ליה תוך כדי דיבור גדול כשאמרו לאחר כדי דיבור קטן שדומה לנמלך ואפי' אומר שנתכוון מתחלה לשניהם לא אמר כלום: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 30
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דבריו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דבריו </span>קיימים. </span>וא'ת והא אמרינן בפ'ב דקדושין (דף נ:) ובעירובין פרק מי שהוציאוהו (דף נ.) כח] ובפ' נערה המאורסה (נדרים סט:)  כל שאינו בזה אחר זה כט] בבת אחת אינו וי'ל דכיון דמשכחת בזה אחר זה כגון דאמר חציה לדמי עולה וחציה לדמי שלמים ואפילו בקדושת הגוף משכחת לה כגון בבהמה של שני שותפין ועוד דכל שאינו בזה אחר זה בבת אחת אינו מיירי בדבר שאי אתה יכול לקיים את שניהם שסותרים זה את זה כגון מקדש אשה ובתה דהי מינייהו מפקת וכן קיים ליכי ומופר ליכי דנדרים וכן ארבע אמות דעירובין (דף מט:) אבל הכא מקיימי תרווייהו וכן בפרק השולח בגיטין  (דף מב.) הכותב כל נכסיו לשני עבדיו קנו ומשחררין זה את זה ולא אמרינן כל שאינו בזה אחר זה אפי' בבת אחת אינו משום דהתם בזה אחר זה א'א לקיים את שניהם דבזה אחר זה קמא קני נפשיה וקני חבריה ובתרא לא קני כלל אבל בבת אחת אפשר לקיים את שניהם ואמרי' קנו ומשחררין זה את זה והא דאמרינן בפ'ק דקדושין  (דף ז:) חצייך בחצי פרוטה וחצייך בחצי פרוטה דאינה מקודשת וקמבעיא ליה שני חצייך בפרוטה מהו לא שייך למימר תפשוט מדרבה דאמר כל שאינו בזה אחר זה אפי' בבת אחת אינו דכל שאינו בזה אחר זה מיירי בדבר שאין השני יכול לחול מחמת שחל הראשון תחלה כגון שתי אחיות ושתי תרומות ושתי מעשרות הלכך בבת אחת אינו משום דהי מינייהו ל]  מפקת אבל גבי קדושין בזה אחר זה אינו לא זה ולא זה אבל בבת אחת תפסי תרווייהו והא דאמר בסוף פ'ק דמנחות (דף יא.) היכי דמי ריבה שמנה כגון שהפריש לה שני לוגין ומשמע קצת מתוך הסוגיא שיש בהן קדושת הגוף וגבי חסר לבונתה לא] דדייק התם הא יתר כשרה [והתניא יתר פסולה] ומפרשי שם כגון שהפריש לה שני קמצים ואכשרה קאי לב]  כדפרישית התם והשתא היכי קדשי הא אמרי' כל שאינו בזה אחר זה בבת אחת אינו ונראה לפרש כגון דאמר יקדש קומץ אחד מתוך שני קמצים כדאמר בפרק התודה (שם עח:) ובפ'ב דקדושין (דף נא.) גבי תודה ששחטה על שמונים חלות הכל מודים היכא דאמר ליקדשו מ' מתוך שמונים דקדשי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 30
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לחצות
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לחצות </span>מהו. </span>פי' בקונט' דאמר הרי בהמה זו לחצותה לעולה לג] ושלמים ואין זה דומה לחציה עולה וחציה שלמים דפליגי בהדיא לד] בתמורה (דף כו.) ובפרק כיצד מערימין (דף נט)  אבל בפ' תמיד נשחט (פסחים פג.) לא דקדק בקונטרס שהביא הך דשמעתין ופי' לחצות כגון דאמר חציה תמורת עולה וחציה תמורת שלמים ור'ח מפרש לחצות כגון דאמר לחצי היום תיהוי עולה ושלמים א'נ עולה ושלמים תהוי לחצי היום: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 30
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>אביי בהא ודאי מודה ר'מ. </span>ופריך והרי שחיטה דכי לחצות דמי דכיון דאינה לשחיטה אלא לבסוף לה] היכי הוציא שני הדיבורים קודם שיהא סוף שחיטה והוי כאילו אמר לו] לבסוף שחיטה יהא כזית חוץ לזמנו וכזית חוץ למקומו לז] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 30
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>[סימן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>[סימן </span>ראשון חוץ לזמנו.] </span>ודווקא סימן אחד דהוי דבר המסויים ומפגלין בחצי מתיר אבל אם אמר משהו ראשון חוץ לזמנו ומשהו שני חוץ למקומו לא הוי פיגול אע'ג דמפגלין בחצי מתיר כיון דלא הוי דבר המסוים ולא דמי לפסיעות וא'ת דמשמע הכא דרבא סבירא ליה אינה לשחיטה אלא לבסוף והיינו כריש לקיש דפרק שני דחולין (דף כט:) ושמעינן ליה לרבא בפרק החולץ (יבמות לו.) דבכולי הש'ס הלכתא כרבי יוחנן לגבי ר'ל בר מתלת ויש לומר דשאני לח] הכא מדקאמר לה ר'ל משמיה דלוי סבא ויש לתמוה רבא דפריך ליה לאביי וס'ד דס'ל אינה לשחיטה אלא לבסוף תיקשי ליה לט] מתני' דהקדים מולים לערלים כשר ערלים למולים פסול הרי בסוף שחיטה חל דיבור ראשון ולא שני דאי הוו חיילי תרווייהו הא קיימא לן דמקצת ערלה לא פסלה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 30
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והרי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והרי </span>קמיצה דכי לחצות דמי ופליגי. </span>תימה דלא פריך ממליקה דחטאת העוף דפליגי מ] דחטאת העוף הכשירו בסימן אחד וליכא שני מתירין ויש לומר דאיכא שתי מתירין כגון מפרקת וסימן אחד:  אמר</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 30
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>ליה אביי והאמר רבה בר בר חנה כו'. </span> כו] לתרוייהו לית להו תפוס לשון ראשון כדמפרש לקמן והלכך רבי מאיר דתמורה בשחיטה לא כרבי יהודה סבירא ליה כז] דשחיטה הויא כמו לחצות דאמר אביי דמודה רבי מאיר ולא כרבי יהודה ותימה דמאי מקשי ליה רבא לאביי לעיל והרי שחיטה דכי לחצות דמי ופליגי הלא ר' יהודה ודאי הוא דאית ליה תפוס לשון ראשון אבל רבי מאיר לא דלית ליה לאביי רבי מאיר בשיטת רבי יהודה אלא מדאמר  תמורה כו' שמע מינה מהדר קהדר ביה ואפילו אמר מתחלה נתכוונתי לומר שניהם לא מהימנינן ליה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 30
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כזית
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כזית </span>כזית תנן אבל כזית וכזית דברי הכל עירוב מחשבות הוי. </span>מכאן הגי'ה רבינו תם הספרים דגרסינן בשבועות בסוף שבועת הפקדון (דף לח.) דלא לך לא לך אינו חייב אלא אחת דכללא הוי ואילו לא לך ולא לך חייב על כל אחת ואחת דהוי פרטא והכא משמע איפכא דטפי הוי עירוב מחשבות כזית וכזית מכזית כזית וכן משמע התם בירושלמי דמדמי שאילת שלום בגט ללא לך ולא לך וגבי שאילת שלום אמרינן בגיטין  (דף פז.) שאילו פסול ושאילו כשר. ברוך: קשה לי מלמחר בחוץ דאמר רבי מודה רבי יהודה בעירוב מחשבות והיינו כמו לחצות ולעיל דאמר רבא  כח] דלחצות פליגי ומייתי ראיה לאביי משחיטה דרבי יהודה ומאי ראיה הא רבי יהודה מודה ועוד דסבר רבא אינה לשחיטה אלא לבסוף וכיון דאין המחשבה חלה עד משהו אחרון כך שוה כזית למחר כזית בחוץ כמו כזית למחר כט] וכזית בחוץ ופליגי לרבא ועוד תמורת עולה ושלמים דפליגי לרבא. ברו'ך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 30
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>א'כ
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>א'כ </span>מרתח רתח. </span>שלא היה לו להניח כזית וכזית ולשאל מכזית למחר בחוץ דמשמע דמדשבקיה דפשיטא ליה דפרטא הוא:  ויקץ</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 31
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ויקץ
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ויקץ </span>כישן הפיגול. </span>לא שייך הכא מצא מין את מינו וניעור ל] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 31
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>עירוב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עירוב </span>מחשבות הוי. </span> לא] שאין הפסול מניח הפיגול ליפרד מעליו לב] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 31
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הא </span>חזר ועירבן ראשון הוי. </span>תימה מה ענין זה אצל זה דגבי קרבן כשאמר חצי זית חוץ למקומו וחצי זית חוץ לזמנו הרי כבר נפסל הקרבן ואינו חוזר ונעשה פיגול אבל חצי ביצה ראשון וחצי ביצה שני שנתערבו דנעשה שני אין הטעם לפי שנתבטל חצי ביצה הראשון אלא משום דאין לו כח לטמאות לג] בפני עצמו הלכך כשיצטרף עמו חצי ביצה ראשון למה לא יהא ראשון: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 31
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>נפלו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נפלו </span>שניהם כאחד עשאוה שניה. </span>למ'ד יש נוגע חוזר ונוגע: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 31
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>התם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>התם </span>איכא שיעורא. </span>פי' בקונט' מעיקרא שיעור שלם הוה ונחלק הלכך כשחזר וערבו שמו חזר עליו אבל הכא מעיקרא חצי זית פיגול וחצי זית פסול לא נקרא שם פיגול עליו כי אם שם פסול הלכך כי הדר אתי חצי זית דזמן לא פקע שם פסול למיחל שם פיגול ולפירוש זה הוה ליה למימר התם הוה ביה שיעורא הכא לא הוה ביה שיעורא ומפרש ר'ת לד] איכא שיעורא שיש מן השני כשיעור לפיכך מניח לו לראשון להפרד מעליו לה] והלך לו להתחבר אצל ראשון אחר הכא ליכא שיעורא מן הפסול ואין מניח לו לפיגול להפרד מעליו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 31
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>רב המנונא מנא אמינא לה דתנן האוכל שנטמא באב הטומאה. </span>שהיה בו כביצה ושנטמא בולד הטומאה שהיה בו כמו כן כביצה מצטרפין זה עם זה אם יש חצי ביצה מן הראשון וחצי ביצה מן השני מצטרפין לטמא בקל שבשניהם מאי לאו אע'ג דהדר מלייה שלקח מן הראשון ושם עליו אלמא כיון דליכא שיעורא מן השני אין מניח לו לראשון להפרד מעליו לילך לו אצל ראשון חבירו ומשני דלמא דלא הדר מלייה ואין לדמות זה לטומאה שבטלה  לו] חזרה וניעורה דהכא לא בטלה והכא טעמא משום דאין לז] להפרד ממנו ולפי' רבינו תם שפירשתי לא צריכא למה שפירש בקונטרס דאוכל מקבל טומאה בכל שהוא והארכתי בפרק המצניע [שבת דף צא. ד'ה אי לענין] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 31
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>חישב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חישב </span>שיאכלוהו כלבים למחר פיגול. </span>בסוף כל הפסולין  (לקמן דף לו.) אמרינן דחישב שיאכלוהו טמאים לא הוי פיגול וצריך לפרש טעם אמאי גרע מאכילת כלבים : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 31
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואת </span>איזבל יאכלו הכלבים. </span> לח] הא פשיטא ליה דשייכא ליה גבי בהמה בדבר הראוי לה כדכתיב תהיה כל תבואתך לאכול אלא מאכילת בשר מייתי ראיה לט] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 31
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דכתיב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דכתיב </span>תאכלהו אש לא נופח. </span>תימה דלא מייתי קרא דאם האכל יאכל דבשתי אכילות הכתוב מדבר אחת אכילת אדם ואחת אכילת מזבח (לעיל יג:) וכתיב (ויקרא ו) אשר תאכל האש את העולה וי'ל דאש דגבוה פשיטא ליה דשמה אכילה מ] ובכל מקום אין אכילה והקטרה מצטרפין אבל השתא דאמרת דכל אכילת אש שמה אכילה קשיא ליה אמאי אין מצטרפין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 31
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שאין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שאין </span>אכילה והקטרה מצטרפין. </span>מרישא הוה מא] מצינא למידק דקתני להקטיר דבר שדרכו להקטיר הא דבר שאין דרכו להקטיר לא אלמא אכילת אש לא שמה אכילה:  הא</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 31
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הא </span>לאכול ולאכול דומיא דלאכול ולהקטיר מצטרף. </span>וא'ת דלמא לעולם לא יד] יצטרף ואתא למידק דלאכול ולאכול בחד גברא מצטרף ואפי' ביתר מכדי אכילת פרס וכן בתר הכי דדייק אביי דלאכול ולאכול ביתר מכדי אכילת פרס מצטרף מדקתני לאכול ולהקטיר דלמא אתא למידק דלאכול ולאכול בשני בנ'א מצטרף ויש לומר דדייק מדתלי טעמא שאין הקטרה ואכילה מצטרפין משום דהאי אכילה והאי הקטרה הא אי חשיבא הקטרה כאכילה הוה מצטרף טו] (אי חשיבא הקטרה) אע'ג דהוי כעין שני בני אדם וביתר מכדי אכילת פרס: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 31
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ביתר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ביתר </span>מכדי אכילת פרס מהו. </span>וא'ת לוכח מדתנן חצי זית בחוץ חצי זית למחר פסול וי'ל דדלמא בלהקטיר אע'ג דרישא קתני לאכול כזית בחוץ כזית למחר שמא בבא דחצי זית מיירי בלהקטיר דווקא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 31
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ומאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומאי </span> קמ'ל אי לאכול ולאכול טז] שדרכן לאכול כו'. תימה טובא קמ'ל כדדייק אביי גופיה לעיל לאכול ולאכול בשני בני אדם וביתר מכדי אכילת פרס:  הדרן עלך כל הזבחים שקבלו דמן </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>כל </span> הפסולין ששחטו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>שהשחיטה </span>כשרה בנשים. </span>בגמרא מוכח דנשים שוחטות אפי' לכתחילה יז] הא דתנן ששחטו דיעבד משום דבעי למיתני טמאים דלכתחילה לא ולא קאמר משום דבעי למיתני נשים דקתני ברישא יח] מיכן תשובה למה שכתבו בהלכות א'י דנשים לא ישחטו מפני שדעתן קלה ועוד כתוב בהן שחט ולא בירך וערום ששחט שחיטה פסולה ונראה שהם חומרות בעלמא שהיה אומר אותו החכם יט]  שכתב הלכות ארץ ישראל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>ובטמאים. </span>מפרש בגמרא דלכתחילה אין שוחטין שמא יגעו בבשר ואע'ג דדם קדשים אינו מכשיר חיבת הקודש מכשרת או כשהעבירה בנהר ועדיין משקה טופח עליה כדאמר בפ'ק דפסחים (דף כ.) וא'ת תיפוק ליה דלמא אתיא לאימשוכי בפנים כ] ואפי' טהור גמור לבן זומא דאמר (יומא ל.)  הנכנס למקדש טעון טבילה כא] אין יכול לשחוט בסכין ארוכה דלמא אתי לאמשוכי כב] כדאמר בפ' אמר להם הממונה (שם דף לא.) וי'ל דבטהור שייך למיגזר טפי דלמא אתי לאימשוכי אבל טמא מיזהר זהיר ומידכר ומשום הכי לא נקט נמי שמא יכניס ידו לפנים אע'ג דאיכא איסורא כג] למאן דאמר (לקמן לב:) ביאה במקצת שמה ביאה ומיהו איכא למימר דנקט טעמא דהוי לכולי עלמא והקשה ה'ר אפרים כד] והיאך במוקדשין שוחט דאע'ג דמוקי לה בגמ' בסכין ארוכה אין יתכן שיהא כל כך ארוכה כה] מהר הבית עד עזרת ישראל כדתנן במסכת כלים (פ'א מ'ח) החיל מקודש כו] מהר הבית שאין עובדי כוכבים וטמאי מתים נכנסין לשם עזרת נשים מקודשת כז] הימנה שאין טבול יום נכנס לשם ואפי' כח] אי האי סוגיא בטמא שרץ ומותר ליכנס בחיל מ'מ עזרת נשים ארוכה קל'ה אמה והיאך יתכן שתהא סכין ארוכה כל כך כט] וי'ל דהיכא דנטמא בעזרת נשים לא  החמירו</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 32
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ת'ל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ת'ל </span>והקריבו מקבלה ואילך מצות כהונה. </span>ואם תאמר תיפוק ליה מהיקישא דסמיכה ושחיטה דמה סמיכה בזרים אף שחיטה בזרים כדדריש ר'ש בריש הקומץ רבה (מנחות יט.) וי'ל דאי לאו דרשא דהכא הוה ממעטינן שחיטה מדכתיב תשמרו את כהונתכם דמשמע אפי' שחיטה בכלל ואע'ג דאיצטריך לן לעיל ספ'ק (דף יג.) והקריבו בני אהרן הכהנים לגז'ש שתהא בכהן כשר ובכלי שרת מ'מ דריש מיניה שפיר מקבלה ואילך מצות כהונה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 32
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מאי </span>שנא סמיכה דבטהורים דכתיב לפני ה'. </span>פי' בקונטרס דהיינו מדכתיב ושחט את בן הבקר לפני ה' וכיון דבעינן תיכף לסמיכה שחיטה אין סמיכה מבחוץ ושחיטה מבפנים אלא אף הסמיכה מבפנים ואין טמא נכנס לעזרה והקשה הרב רבי יעקב דאורלינ'ש דבפ' בתרא (דף ) משמע דכתיב בסמיכה גופה לפני ה' דקאמר דאין סמיכה בבמה משום דכתיב לפני ה' ואי לא כתב בה לפני ה' אלא מקרא דשחיטה הא שחיטה גופה ישנה בבמה והתם פירש בקונטרס דהיינו קרא דכתיב בפר כהן משיח לפני ה' וסמך ומיהו לקמן בשמעתין (דף לג.) משמע כפירוש הקונט' דהכא דפריך למאן דאמר תיכף לסמיכה שחיטה לאו דאורייתא מדתניא וסמך ושחט מה סמיכה בטהורים אף שחיטה בטהורים ואי אמרת לאו דאורייתא בטמאין נמי משכחת לה משמע בהדיא דלא ידעינן סמיכה לפני ה' אלא משום דתיכף לסמיכה שחיטה וצריך לדחוק ההוא דלקמן דפ' בתרא (גם זה שם) ומיהו יש ליישב ההיא דלקמן בשמעתין משום טז] ההיא סוגיא כמאן דאמר ביאה במקצת לאו שמה ביאה דאי משום לפני ה' אפשר דמעייל ידיה וסמיך אבל אי אמרת תיכף לסמיכה שחיטה לא אפשר יז] דמרחק צפון מיהו וסמך ושחט דכתיב גבי עולה דטעונה צפון דריש בתורת כהנים בפרשת ויקרא מה סמיכה בטהורים אף שחיטה בטהורים ובהדיא דריש התם מקרא דלעיל דכתיב יקריב אותו לרצונו לפני ה' וסמך יח] מדכתיב ממש וסמך אצל לפני ה' דריש לפני ה' ולא כפי' הקונטרס דפרק בתרא דדריש לה מקרא אחרינא דפר כהן משיח תדע דמפר כהן משיח היכי מצי למילף שאר סמיכות לפני ה' יט] שאני התם דקדושה חמורה היא חטאות הפנימיות:  ורבי</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 32
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ורבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ורבי </span>יוחנן אמר דבר תורה אפי' עשה אין בו. </span>לפרושי ברייתא קאתי ולאו לאיפלוגי דר' יוחנן לאו תנא הוא כדמוכח בפ'ק דכתובות (דף ח.) גבי חתנים מן המנין ומשני רב תנא ופליג ואר' יוחנן לא משני הכי תדע דאי דאורייתא אם כן היה לנו לאסור מפתח הר הבית שכל זה מחנה לויה כדאיתא בסוף מכילתין (דף קטז:) ובהדיא תנן במס' כלים (פ'א מ'ח) עזרת נשים מקודשת הימנו שאין טבול יום נכנס לשם אבל בהר הבית ובחיל מותר  יג] ותני נמי בתמיד (דף כו.) דבא וישב לו אצל אחיו הכהנים ומיהו מתוך פירכות הללו מיתרצא פירכא קמייתא דאע'ג דר' יוחנן לאו תנא הוא דלמא סבר לה כמתני' דתמיד יד] וכלים ולמאי דפירש בקונט' טעמא דברייתא דאין טבול יום של טומאת קרי נכנס להר הבית משום דקסבר טבול יום דזב כזב דמי ואמרינן פ' אלו דברים  (פסחים סז:) זב וכל זב לרבות בעל קרי ור' יוחנן דאמר אפילו עשה אין בו משום דקסבר טבול יום דזב לאו כזב דמי אתי שפיר דפלוגתא דתנאי היא טו] ואיכא למ'ד טבול יום דזב לאו כזב דמי ומיהו קשה דאי קסבר האי תנא טבול יום דזב כזב דמי אם כן איכא לאו דלא יטמאו את מחניהם ואין עשה דוחה את לא תעשה ועשה ועוד קשה מדאמרינן פרק ג' מינין (נזיר דף מה.) טמא יהיה לרבות טבול יום עוד טומאתו בו לרבות מחוסר כיפורים ואי טבול יום אסור טז] למחנה לויה למה לי קרא לרבות במחנה שכינה ומיהו מצי למימר משום כרת איצטריך דאיירי ביה קרא שאין ענוש כרת אלא מחומת העזרה ולפנים ועוד קשה דאי טעמא דרבי יוחנן משום דקסבר דטבול יום דזב לאו כזב דמי והא רבא אית ליה הך דרבי יוחנן בפסחים פרק האשה (דף צב.) ושמעינן ליה לרבא בכריתות פרק שני (דף י.) דמחוסר כיפורים דזב כזב דמי יז] אלא ודאי הא דאמר דטבול יום דזב כזב דמי לאו לענין ביאת מקדש קאמר אלא לענין פסח הבא בטומאה לא יאכלו ממנו זבים וזבות כדפי' לעיל בריש פרק שני (דף יז:) בשם ה'ר חיים ומיהו סוגיא דנזיר (דף מה.) קשה למה שפי' דטבול יום שרי במחנה לויה דמשמע התם דאפי' נאמר דטבול יום דזב לאו כזב דמי אסור ליכנס למחנה לויה דקאמר התם מה אהל מועד מחוסר כיפורים לא עייל אף התם נמי במחנה לויה מחוסר כיפורים לא עייל ומקרא דריש יח] התם דקתני התם בברייתא ובא לפני ה' אל פתח אהל מועד לשער נקנור אימתי הוא בא בזמן שטבל ועשה הערב שמש ונראה דדווקא בטבול יום דזב יט] שלש ראיות שהוא טבול יום ומחוסר כיפורים דאיכא תרתי קאסר במחנה לויה וכי מסיק התם אלא אמר אביי טבול יום דזב לאו כזב דמי ואפי' הכי כיון דמחוסר כיפורים לא עייל כלומר דאיכא תרתי ולאו מלשון  כ] זבח דריש דאם כן גבי נזיר דכתיב יביא שתי תורים וגו' הוה לן למידרש הכי כדאמר התם אבל טבול יום דזב בעל שתי ראיות ודבעל קרי שרי דלאו מחוסר כפרה והא דאמר הכא כשראה קרי בו ביום וטבל דנכנס אע'פ שהוא טבול יום וגם מחוסר כיפורים אין אלו שני הדברים על טומאה אחת אלא טבול יום משום קרי ומחוסר כפרה משום צרעתו ולפי' הקונטרס ניחא דנקט בברייתא וראה קרי ולא טמא שרץ ונבילה דטמא שרץ ואפילו טמא מת נכנסין להר הבית כדדרשינן בפסחים פ' אלו דברים (דף סז.) ובסוטה פרק היה נוטל (דף כ:) ויקח משה את עצמות יוסף עמו במחיצתו אבל לפי מה שפירשתי דרבי יוחנן לא פליג כא] אברייתא ולא אסור אלא מדרבנן כולהו טמאים נמי אסירי כדתנן בפ'ק דכלים החיל מקודש הימנו שאין עובדי כוכבים וטמאי מתים נכנסין לשם וכל שכן בעזרת נשים כדתני התם שאין טבול יום נכנס לשם כב] וכולהו טבול יום אפילו דטמאי מת דשרץ ונבילה [איירי] דאיירי ביה לעיל ונראה לפרש דלרבותא נקט וראה קרי דאף על גב דמשתלח חוץ לשתי מחנות התירו לו משום פסח: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 32
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שחידשו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שחידשו </span>בה דברים ואמרו טבול יום אל יכנס למחנה לויה. </span>וא'ת מנלן שחידשו מטבול יום אימא שחידשו ממת עצמו או מטמא מת ויש לומר דמשמע דלא חידשו אלא על חצר וחצר היינו עזרת נשים כדמוכח ביחזקאל (מ) ואילו מת וטמא מת מצינו דאסורין אפילו בחיל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 32
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>א'ל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>א'ל </span>מטונך. </span>פירוש ממשאך שבאת להכביד עלי אכביד עליך דאדרבה משם סייעתא לדברי כג] דשאני מצורע וכו' מדנקט וראה קרי בו ביום משמע דווקא בו ביום דיצא בשעת היתר דצרעת ואיכא למימר מתוך שהותר לצרעתו הותר לקירויו אבל כד] מאתמול לא ואי ביאה במקצת לא שמה ביאה אפי' מאתמול נמי והשתא אתי שפיר הא דאמר בפ'ק דיבמות (דף ח.) מי לא מודה עולא שאם ראה קרי בליל כה] (שלישי) [שמיני] שאינו מכניס ידיו שלא יצא בשעה שהיא ראויה להביא קרבן מנא ליה דמודה עולא אלא מדנקט בו ביום דייק דטעמא דעולא משום דהואיל והותר לצרעתו הותר לקיריו ובענין זה יש לפרש מטונך דפ' הזרוע והלחיים (חולין דף קלב.) דקאמר התם עולא יהיב מתנתא לכהנתא אלמא דקסבר עולא כהן ואפילו כהנת כו] והכתיב וכל מנחת כהן כליל תהיה ואמר ליה רבי מטונך אהרן ובניו כתובים בפרשה כלומר משם אכביד עליך  שהיא</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 33
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הגה'ה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הגה'ה </span>מכלל דתרוייהו סבירא להו טומאה דחויה היא בציבור. </span>והא דאמר רב תחליפא משמיה דרבא זאת אומרת הותרה היא בציבור בפ'ק דיומא (דף ו:) זאת אומרת ולא סבירא ליה : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 33
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וליעבד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וליעבד </span> פשפש כז] הכל בכתב כו'. והא דמוסיפים על העיר ועל העזרות היינו היכא דאיכא למימר קרא אשכחו ודרוש כי ההיא דסוכה (דף נא:) ומיהו קשה דהכא נמי אין לך קרא גדול מזה דניעביד פשפש לקיים מצות סמיכה דרחמנא אמר וסמך כח] ולמאי דמסיק דסמיכת אשם מצורע לאו דאורייתא ניחא אבל לטעמא דשמא ירבה בפסיעות קשה דניעבד פשפש דליכא למיחש ומיהו כט] דשמא ירבה בפסיעות גזירה דרבנן בעלמא היא וקרי כאן הכל בכתב והא דאמר בריש כיסוי הדם (חולין פג:) דכיסוי הדם אינו נוהג במוקדשין משום דלא איפשר דהיכי ליעביד לבטליה קא מוסיף אבניין וכתיב הכל בכתב אין זה חשוב כמו קרא דכיון דלא כתב בהדיא בקרא שינהוג כיסוי הדם במוקדשין:  ל] </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>ניעול </span>וניסמוך. </span>כיון דלא איפשר בענין אחר ולא מקיימין סמיכה בטהרה ולא דמי לשאר [טמאים] שמשלחין קרבנותיהם ולא אמרינן ניעול וניסמוך דמקיימא סמיכה דידהו בטהרה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 33
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>סמיכת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>סמיכת </span> אשם מצורע לאו דאורייתא לא] . ואמרינן אקפו ידייכו דלא תיהוי עבודה בקדשים ומתוך הך שמעתא אתי שפיר הא  לב] דאמר בריש התערובת (לקמן דף עו.) גבי ספק מצורע שמביא אשמו ולוגו עמו ואומר אם מצורע הוא זה אשמו כו' ואותו אשם טעון סמיכה לג] ובהונות והשתא למה לי למיתני סמיכה בין יהא אשם בין לא יהא [אשם] בעי סמיכה אלא משום דסמיכת אשם מצורע לאו דאורייתא לד] וקאתי לאשמועינן דטעון סמיכה (דאורייתא) משום ספיקא דשלמים וכן לעיל בריש מכילתין (דף ד:) גבי אשם דפריך מה לשלמים שכן טעונין סמיכה משום אשם מצורע נקט סמיכה ולא כפי' הקונטרס דלא גריס סמיכה כדפרישית בפ'ק והא דתנן בפ' כל התדיר (לקמן צ:) כל אשמות לה] באין בני שתי שנים ובכסף שקלים חוץ מאשם נזיר ואשם מצורע לא מצי למיתני כל אשמות טעונין סמיכה חוץ מאשם נזיר ואשם מצורע כיון דמדרבנן מיהא טעון סמיכה והא דתנן בפ' כל המנחות באות (מנחות דף סא.) רבי שמעון אומר שלשה מינים טעונין שלש מצות שתים בכל אחד ואחד והשלישית אין בהן אשם מצורע טעון סמיכה ותנופה חי ואין בו תנופה שחוט לאו משום שתהא סמיכה דאורייתא והא דפריך בגמ' ויהא אשם מצורע טעון תנופה שחוט מקל וחומר ומה זבחי שלמי יחיד שאין טעונין תנופה חיים טעונין לו] תנופה כו' לא שייך למיפרך מה לשלמי יחיד שכן טעונין סמיכה דאורייתא כיון דמתנופה אתנופה עביד קל וחומר ומיהו קשה דפריך התם ויהו שלמי ציבור טעונין סמיכה לז] מקל וחומר ומה שלמי יחיד שאין טעונין תנופה חיים טעונין סמיכה מקל וחומר כו' אמאי לא קאמר אשם מצורע יוכיח שטעון תנופה מחיים ואין טעון סמיכה ובתורת כהנים בפרשת צו את אהרן עביד נמי קל וחומר כי האי גוונא וקאמר אשם מצורע יוכיח ודבר תימה הוא אמאי לח] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>איפוך </span>סמיכת אשם מצורע לאו דאורייתא. </span> לט] לעיל בפ'ק (דף יא:) ילפינן שאר אשמות מדכתיב כחטאת וכאשם מה חטאת טעון סמיכה אף אשם טעון סמיכה ואם כן מ] קשה אפילו אשם מצורע נמי ומה שפירש בקונטרס דקסבר אינו בכלל שאר אשמות משום דאינו בא אלא להכשיר קשה הא אמרינן פרק קמא  דיבמות</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 33
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לענין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לענין </span>מלקות איתמר. </span>פירש בקונטרס אבל לא לענין כרת דתותביה יא] מצורע שראה קרי והקשה ה'ר חיים דאכתי איכא לאקשויי דאין עשה יב] דוחה לא תעשה ועשה לאו יג] דנגיעה במקצת וטמא יהיה לרבות טבול יום ועוד קשיא ליה אפילו לאו גרידא היכי דחי ליה הא בעידנא דמיעקר לאו לא מיקיים עשה יד] ויש לומר דעשה שיש בו כרת חמור ודחי טו] להו כדאשכחן בפרק תמיד נשחט (פסחים נט.) דעשה שיש בו כרת דוחה עשה דהשלמה אע'ג דבעלמא אין עשה דוחה עשה ואם תאמר והלא גבי עשה דמצורע דחמיר משום שלום בית ודחי עשה אפילו הכי לא דחי לא תעשה בהדי עשה כדקאמר גבי שילוח הקן (חולין קמא.) לא צריכא טז] שנטל' ע'מ לשלחה דלאו ליכא וי'ל דעשה דמצורע אף ע'ג דחמיר כיון דליכא כרת לא דחי לתרוייהו אבל בפסח איכא כרת יז]  הכי גרסינן רבי יוחנן אומר אינו לוקה גבי חומרות דתרומה דקאמר שכן מחפ'ז הוה מצי למיחשב נמי נגיעת קודש דלוקה בתרומה ולא בקודש לרבי יוחנן ועוד יש חומרות הרבה כדפירש' ביבמות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 33
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ההוא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ההוא </span>בתרומה כתיב. </span>הקשה ה'ר חיים מכל מקום לילקי בקודש כדאשכחן בפ'ק דכריתות (דף ד:)  דאוכל חלב המוקדשין לוקה שלש משום וכל זר לא יאכל קודש אע'ג דבתרומה כתיב כיון דכתיב לשון קודש יח] ותירץ דהתם איכא מעילה שהוא נהנה ילפי' חט חט מתרומה כדאמר גבי הזיד יט] במעילה ובכל דוכתא ילפינן מעילה חט חט מתרומה אבל לענין שאר לאוין לא ילפינן ללקות על קודש כמו על תרומה כ] דחטאה בשגגה במעילה כתיב ובנוגע בקודש ליכא מעילה וה'ר יעקב דאורלינ'ש לא גריס וכל זר לא יאכל קודש אלא וזר לא יאכל כי קודש הם [דכתיב גבי קודש עצמה ומתרומה לא ילפינן] :  </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 33
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אזהרה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אזהרה </span>לאוכל בשר קודש מנין. </span>תימה תיפוק ליה מלא תוכל לאכול בשעריך כי היכי דנפקא לן בפ' הערל (יבמות דף עג:) מעשר וביכורים דאוכלן בטומאת עצמן לוקה מדכתיב לא תוכל לאכול בשעריך ולהלן הוא אומר בשעריך תאכלנו הטמא והטהור יחדו יאכלנו דאפי' טמא וטהור אוכלין בקערה אחת וקאמר רחמנא כא] לך בשעריך תאכלנו הכא לא תוכל לאכול ובין בטומאת הגוף ובין בטומאת עצמן איירי קרא ובההוא שמעתא גופה קשה דקאמר גבי מעשר וביכורים טומאת הגוף בהדיא כתיב ביה לא יאכל מן הקדשים כי אם רחץ ואמאי איצטריך והלא מהאי קרא תיפוק לן תרוייהו טומאת הגוף וטומאת בשר ויש מפרש דלא מצי לאפוקי מהאי קרא אלא טומאה הנוהגת במעשר כב] דכתיבי בקרא הילכך צריך קרא בטבול יום שמותר במעשר שמוזהר על אכילת קדשים וקשה מדאמרינן בפרק כל שעה (פסחים כד.) והבשר אשר יגע בכל טמא לא יאכל למה לי מלא תוכל לאכול בשעריך נפקא הא לא נפקא לן מהתם אלא טומאה הנוהגת במעשר ואיצטריך והבשר לטמאים דטהורים במעשר ושמא קרא דלא תוכל הוה מוקמינא  כג] לדיוקא בטמא האוכל דחמיר טפי אי לאו דכתביה קרא בעלמא ואזהרה לטומאת בשר לא הוה ידענא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 33
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>תניא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תניא </span>כוותיה דריש לקיש בכל קדש לא תגע. </span>תימה דהכא משמע דהך ברייתא מוקמא להאי קרא בקודש ולא בתרומה ובפ' הערל  (יבמות עה.) אמרינן ואיבעית אימא נגיעה דתרומה מהכא נפקא דתניא בכל קדש לא תגע ומייתי הך ברייתא ויש לומר דהתם קאי אקראי דנגיעה דמעשר ותרומה כד] דלעיל מיניה מקשי ואיפוך אנא צריך לחלק בין נגיעה לאכילה דתרומה ולהכי מייתי ראייה מהך ברייתא דגבי קודש נגיעה כאכילה והוא הדין בתרומה ועוד קשיא דבההיא שמעתא דהתם ובפרק קמא דשבועות (דף ז.) אמרינן בכל קודש לא תגע לרבות את התרומה וברייתא היא בתורת כהנים ובאכילה דתרומה מיירי כדמוכח שמעתא דהתם דקאי אהא דקאמר אי סלקא דעתך לתרומה גיורת ושפחה בנות מיכל תרומה נינהו ואי במגע הא ודאי בנות מגע נינהו אלא באכילה מיירי והשתא ההיא דרשא כמאן לא כריש לקיש כה] דמוקי ליה לאזהרה לטמא שאכל את הקדש מדאיתקש קודש למקדש ומדאפקיה כו] בלשון נגיעה אפקיה לאזהרה לנוגע בקודש ומרבויא דבכל אזהרה לאוכל לפני זריקה אבל כז] לתרומה לא מוקי ליה כלל אלא נפקא ליה כח] לאזהרה לאוכל תרומה מאיש איש ורבי יוחנן מוקי לא תגע אזהרה לנוגע בתרומה אבל לאוכל לא מוקי ליה ותירץ ה'ר אפרים האי דמוקי ליה ביבמות [דף עה. ושם ד'ה והכתיב]  אזהר' לאוכל תרומה היינו למאן דמוקי קרא דאיש איש מזרע אהרן בזב בעל שלש ראיות ולא יאכל עד אשר יטהר עד דמייתי כפרה ולקודש כדקאמר התם ואם כן אזהרה לאוכל תרומה מנא ליה אלא מבכל קודש לא תגע אע'ג דהתם פריך לתנא דמוקי ליה בזב בעל שתי ראיות מכל מקום פריך שפיר דהא איכא מאן דמוקי ליה בתרומה אע'ג דגיורת ושפחה לאו בנות מיכל תרומה נינהו אף על גב דבאכילת קדשים מצרכינן תרי קראי חד בזב וחד ביולדת כט] [גבי תרומה לא] צריכי כיון דחזינן כבר באכילת קודש דזב ויולדת שוין ה'נ גבי אכילת תרומה ועוד יש לומר דבתרומה דלא תליא בכפרה לא בעי תרי קראי לזב ויולדת אלא דווקא למקדש שצריך להמתין הכפרה:  והבשר</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 34
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והבשר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והבשר </span>לרבות עצים ולבונה. </span>מהכא נפקא לן דחיבת הקודש מכשרת ומקשים הא דאמר בפ' קמא דפסחים (דף טז.)  משקי בי יד] מדבחיא דכן כגון יין ושמן אמאי ליתכשרו בחיבת הקודש כמו עצים ולבונה י'ל דחיבת הקודש מהניא לשוויי אוכל מוכשר מידי דדמי לאוכל כגון עצים ולבונה שהוא דבר עב וקשה כעין אוכל אבל לשוויי המשקה כאוכל מוכשר לא מהניא חיבת הקודש ואם תאמר הא דאמר בפ' כל שעה (פסחים כד.) והבשר אשר יגע בכל טמא לא יאכל למה לי אם אינו ענין לגופו דנפקא ליה מלא תוכל לאכול בשעריך תנהו ענין לכל איסורין שבתורה הא איצטריך לגופיה דלקי אעצים ולבונה ויש לומר כיון דאיתרבאי עצים ולבונה מייתורא דוהבשר ממילא טו] אשמעינן דלקי מלא תוכל לאכול בשעריך ודברי תימה הוא מנלן דאתא לרבות עצים ולבונה דילמא דווקא לבשר קאתי דמהניא ליה חיבת הקדש ולא טז] בעיא הכשר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 34
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואפי'
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואפי' </span>הכי רבינהו קרא. </span>משמע שהיא דרשא גמורה ולא אסמכתא וכן משמע בפרק שני דחולין (דף לו:) חיבת הקודש דאורייתא ולא כפירוש הקונט' דלקמן בסוף פ' בית שמאי (דף מו:)  דקאמר והאמר מר והבשר לרבות עצים ולבונה ומשני לפסולא בעלמא ופי' בקונטרס מדרבנן וכן בפסחים בפרק כל שעה (דף לד:) דקרי ליה מעלה פירש בקונטרס מעלה דרבנן ואי אפשר לומר כן דהכי נמי הביא כפרתו אוכל בקדשים קאמר התם מעלה יז] דאורייתא הוא דמקראי נפקא לן בפ' הערל (יבמות עד:) והא דקאמר לקמן פסולא בעלמא היינו דליכא מלקות אלא איסור דאורייתא וצריך לדקדק אי אתיא מילתא יח] דאביי דהכא כהני תרי לישני דלקמן פרק ב'ש (דף מו:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 34
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שקדש
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שקדש </span>בכלי. </span>תימה מה קידוש כלי יש בעצים דאי מה שמבקעין אותו בקורדום כשהיו מתליעים אותו הא קורדום אינו כלי שרת כדמשמע בתוספתא כדתניא השואל קורדום של הקדש בקע בו ובא חבירו ובקע בו כולן מעלו נתנה לחבירו וחבירו לחבירו הראשון מעל והשני לא מעל ובעולה אינו כן נתנה לחבירו וחבירו לחבירו כולן מעלו ובקונטרס פירש דמיירי הכא בעצים שחתה יט] במחתת כלי שרת מעל המזבח עם גחלים ואין משמע דבמס' תמיד (דף כח:) משמע שהיה חותה מן המאוכלות הפנימיות כ] ומיהו י'ל לא בתרומת הדשן מיירי אלא ביוה'כ שחותה גחלים לקטרת ונראה דקידוש כלי דעצים היינו כא] דמשכי להו לגיזרין אע'ג דקורדום לאו כלי שרת הוא כדאמר בפרק י'ב דמנחות  (דף קא.) עצים כמה דלא משכי להו לגיזרין לא מיתכשרי והא דאמר בהקומץ רבה (שם כא.) יצאו עצים שאין מקבלים טומאה היינו קודם קידוש כלי : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 34
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אותה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אותה </span>תאכלו. </span> כב] אסיפא סמיך דקתני בתורת כהנים אין לי אלא בעשה בלא תעשה מנין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 34
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שאינו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שאינו </span>כמעביר על דבריו. </span>אע'פ שאין זה מביא אלא חיה לבדה כיון דמרצונו מביא הקרבן אין זה מעביר שהרי תלה בדעתו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 34
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>כמעביר על דבריו. </span>צ'ע במעילה (דף כ:) ובפ' אלמנה ניזונת (כתובות צח:) גבי זבן לי ליתכא ואזיל וזבן ליה כורא:  פסול</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 34
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>פסול
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>פסול </span>מהו שיעשה שירים. </span> יז] לדם שבצואר בהמה ולא יהיה עוד תקנה או יחזור הכשר ויקבל ויזרוק בפסול שקבל לא מיבעיא יח] דהתנן יחזור הכשר ויקבל אלא בפסול שזרק מיבעיא ליה כדפירש בקונטרס וממתני' ליכא למידק קבלו אין זרק לא דאיכא לדחויי כדאמרינן בפירקין דלעיל לא תימא זרקו לא אלא אימא שחטו לא  יט] ומיהו למאן דאמר שלא במקומו כמקומו דמי מוכח לעיל דהוא הדין  בזרק הפסול שיחזור הכשר ויקבל וה'ר אפרים מפרש דהך בעיא  כ] אמתני' דכל הפסולין שעלו לא ירדו קאי דלכתחלה לא יעלו וקמיבעיא  כא] אם זרק פסול מהו שיעשה שירים להיות נשפכין לכתחלה ליסוד כמו בכל שירי הדם או לא ואסור לזורקם לכתחלה וישפכו לאמה וקשה לפי' זה דהוה ליה למימר מהו שיעשה שירים או דחוי כדקאמר באידך בעיא כוס מהו שיעשה את חבירו שירים או דחוי ועוד אמרינן בהדיא בריש מסכת מעילה (דף ה.) גבי חטאת פסולה אין דמה טעון כיבוס הא קמ'ל דאע'ג דקיבל פסול וזרק וקבל כשר וזרק לאו כלום כב] (פסול) מאי טעמא שירים נינהו ופריך והא בעי מיניה ר'ל מר' יוחנן פסול מהו שיעשה שירים  כג] וא'ל אין עושה שירים כי אם חוץ לזמנו כד] מאי לאו אבל שאר פסולין אינן עושים שירים ומאי קשיא ליה הא מודה ריש לקיש דלכל כה] היותר שירים הוי אבל מיבעיא ליה דשמא אפילו דחוי הוי ואם כן ממה נפשך אין טעון כיבוס ול'נ דלא קשיא מידי דאי שירים הוי א'כ הוי כשאר דמים כשרין שהשירים נשפכין ליסוד אבל שירים דקאמר התם דאין דמה טעון כיבוס היינו שירים ופסול אבל קשה כו] (בסיפא) דקאמר מאי לאו בר משאר פסולין ומאי פריך אי שאר פסולין אינן עושים שירים א'כ ליהוי דחוי וכל שכן דאין דמה טעון כיבוס אבל לפי' רש'י אתי שפיר דאי אינו עושה שירים יחזור הכשר ויקבל והוי דם כשר וטעון כיבוס. ברו'ך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 34
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>למעוטי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>למעוטי </span>שירים שבצואר בהמה. </span> כז] והא דאמר (לעיל כה.) דצריך שיקבל כל דמו של פר היינו למצוה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 34
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ולהוי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ולהוי </span>דחוי. </span> כח] תימה אם נתן לפסול מה בכך מעשה איצטבא הוא מי גרע מנתן על האבן שהרי לא פריך הכי אמתניתין דאמר פרק הוציאו לו (יומא נג:)  דקתני יצא והניחו על כן הזהב שבהיכל ועוד תיקשי ליה קרא דמייתי לעיל בפרק קמא (דף יד.)  ויזרקו הכהנים כט] (את הדם) ונראה דהא דפריך וליהוי דחוי לא קאי אונתן לפסול דאין זה אלא מעשה איצטבא בעלמא אלא פריך אנתן לכלי חול ואנשפך מן הכלי על הרצפה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 34
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כל </span>שבידו לא הוי דחוי. </span> ל] ענפיו מרובין מעליו דסוכה (דף לג.) אין זה בידו כיון דאין ממעטין ביום טוב וגבי כסוי הדם  (חולין דף פז.) דקרי ליה דחוי כשכיסהו הרוח ונתגלה כיון דאין מצוה לבטל הדחוי לא] לא חשיב בידו ולא דמי להכא דמצוה לאוספו והפריש קרבן והמיר דת דלעיל לב] בפרק קמא (דף יב:)  אין זה קרוי בידו כיון דאין דעתו לחזור :  אין</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 35
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אין </span>דם מבטל דם. </span>ודם התמצית זרק ליה לשם מים כרבי אליעזר דפ' התערובות (לקמן דף עז.) דאית ליה רואין אי נמי סבר לה כרבי אליעזר דאמר נתערב בדם התמצית כשר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 35
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והתניא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והתניא </span> מדו כמדתו יז] . הך פירכא אליבא דמ'ד אבנט מיגז גייז לעיל בפרק שני  (דף יח.) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>פיגל </span>בזבח נתפגל שליל. </span>כיון דאיכא אינשי דאכלי ליה חייב כרת דירך אמו יח] הוא כו' שאין דרכו לאכול כו' כך פי' בקונטרס וכענין זה  יט] גבי מוראה דלא חזיא לאכילה דפירשא בעלמא היא הלכך מחשבה דידה לא מיפגלא ומיהו היכא דנתפגל העוף ע'י דבר אחר כיון דאיכא אינשי דאכלי חייב עליו כרת ושם דחק בחנם דאפילו חזיא כשאר בשר אינה מפגלת את העוף דמוראה כ] אבית הדשן ואין בה לא אכילת אדם ולא אכילת מזבח והיינו טעמא דחישב בפרים לא נתפגלו אימורים אבל בשליל לא אפשר לומר כך דאע'ג דבפ' כיצד מערימין (תמורה דף כה:) גבי שוחט את החטאת ונמצא בה בן ארבעה חי תני חדא נאכל לכל אדם ובכל מקום ולעולם וא'כ הייתי יכול לומר דהיינו טעמא דלא פסלא ביה מחשבה משום דלאו גופיה דזיבחא הוא אבל ע'כ ר'א סבירא ליה דגופה דזיבחא הוא דהא אמר פיגל בזבח נתפגל שליל וסבר לה כאידך ברייתא דתניא התם דאין נאכל אלא לזכרי כהונה כא] ליום ולילה לפנים מן הקלעים והתם נמי משני להו הלכך צריך לפרש הטעם כמו שפי' בקונט' ויש דוחקים כאן כב] לפרש משום דדרשינן בתורת כהנים בפרשת צו גבי נותר הזבח פרט לשליל ולשיליא ועל כרחין שייך נותר בשליל כדאיתא בתמורה בפרק כיצד מערימין (גם זה שם) גבי שליל שבחטאת דאין נאכל אלא ליום ולילה הילכך אם אינו ענין לנותר תנהו ענין למחשבת נותר ואין נראה פירוש זה דמנא ליה לתנא הא דלמא איצטריך לגופיה למעוטי שליא כג] מנותר ונראה דמדין שריפה קממעט שליל ושיליא דשריפה כתיבא כד] בקרא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 35
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>פיגל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>פיגל </span>באלל נתפגלה מוראה. </span>בפ' העור והרוטב  כה] (חולין דף קכא.) מודו כו'ע דפלטתו סכין היינו אלל בההוא מיירי הכא  כו] ודעולה איירי שקודר להסיר המוראה בנוצתה דאי אפשר שלא יקח מן הושט עם המוראה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 35
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>באכילת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>באכילת </span>פרים ובשריפתן לא עשה ולא כלום. </span>דמחשבת אכילה לא מהניא בהו דדבר שאין דרכו לאכול הוא ומחשבת שרפה נמי לא דאמחשבת אכילת מזבח קפיד רחמנא אבל שרפה לאו לשון אכילה הוא ואע'ג דאמרינן בפירקין לעיל (דף לא.)  חישב שתאכלהו אש למחר כז] הני מילי דחישב בלשון אכילה כדאוקימנא התם כך פירש בקונטרס ובחנם דחק דלעיל מיירי במידי דראוי לאכילת אדם ומחשב שתאכלהו האש דהוי פיגול אבל האי לא שייך ביה לא אכילת אדם ולא אכילת מזבח:  וש'מ</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 35
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>וש'מ
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וש'מ </span>מיגו דפסלה בה לינה פסלה בה מחשבה. </span>תימה דלישני  יט] כדמשני לקמן פרק טבול יום (דף קד:) דלמא מחשבה לא פסלה לינה פסלה וי'ל משום דלא בעי למפשט הא דבעי ר' ירמיה פ' טבול יום לינה מהו שתועיל בפרים הנשרפים כ] ועוד י'ל דקסבר הש'ס דאי לינה מועלת מועיל כא] פיגול לענין דאם פיגל באימורים פיגל הבשר לכל הפחות:  </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 35
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לאכול
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לאכול </span>שליל או שיליא בחוץ לא פיגל. </span>הוא הדין למחר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 35
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הא </span>שליל ושליא חייבין אלא ש'מ כאן מחמת זבח כו'. </span>וא'ת אכתי נותר וטמא קשיא דמשמע הכא  כב] (דוקא) [דיוקא] דאשליל ושיליא חייבין משום נותר וטמא וברייתא דלעיל קתני ואין חייבין עליהם משום פיגול ונותר וטמא וי'ל דלעולם אין חייבין אשליל ושיליא משום נותר וטמא והאי כג] (דשירייה) [דשיירינהו] משום פיגול: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 35
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>בדוקין שבעין הואיל וכשרים בעופות. </span>לאו דוקא דוקין שבעין דה'ה שאר מומין שאינן מחוסרי אבר כדאמר בפרק קמא דקדושין (דף כד:) דוקא יבש גפה כד]  ונסמית עינה אי נמי שאר מומין פסלי מדרבנן ומה שפי' בקונטרס דמחוסר אבר פסול בעוף משום הקריבהו נא לפחתך בחנם פירש דבהדיא דריש לה בקדושין (ג'ז שם)  מדכתיב מן העוף ולא כל העוף:  תרי</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 36
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>תרי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תרי </span>קראי כתיבי בנותר. </span>חד בפסח וחד בתודה ותימה דדריש באם אינו כה] דמפסח היכי ילפי' שאר נותר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 36
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שלמי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שלמי </span>פסח. </span>פירשתי בפ'ק סמוך כו] לתחילתו (לעיל ט.) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 36
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שיאכלוהו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שיאכלוהו </span>טמאים ויקריבוהו טמאים זיבחא גופיה מי מיפסיל. </span>פי' בקונט' דהאי יקריבוהו באימורין קאמר ולא בדם דומיא דיאכלוהו כז] בבשר דאם אכלו טמאין או ערלים זבח שנזרק דמו כהלכתו מי מפסיל קרבן כח] מלרצות וא'ת חישב להניח אימורים למחר או כט] בחוץ אמאי פסול הלא אם הניח אימורים עד למחר או בחוץ כיון שנזרק דמו כהלכתו לא נפסל קרבן מלרצות וי'ל דלא דמי דלהניח אימורין למחר אי עביד  ל] במחשבתו מיפסיל כוליה קרבן בקדשים הנאכלים ליום ולילה דכיון דהוו אימורין בעין כל כמה דלא מיקטרי לא משתרי בשר באכילה וכי מטי למחר מפסיל בשר משום נותר אבל שיקריבוהו טמאים לא מיפסיל בשר חדא דהקריבוהו טמאין אם עלו לא ירדו ועוד נטמאו אימורים או אבדו משתרי בשר באכילה כיון דנזרק הדם כהלכתו  לא] אכתי קשה מלהוציאו לחוץ אי קאי אאימורין אמאי פסיל ר' יהודה הלא אם עשה כן לא נמנע הדם בכך מלרצות וגם בשר מישתרי באכילה דכיון שהוציא אימורים בחוץ הוה ליה כנטמאו אימורים או אבדו לב] והבשר שרי לאכול ואי לא קאי להוציאו רק אדם אתי שפיר  לג] הכי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 36
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>קסבר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>קסבר </span>ר' יהודה בעינן מקום שיהא משולש בדם ובבשר ובאימורין. </span>תימה למאי דלא ידע טעמא דמקום משולש תיקשי ליה לרבנן אמאי לא חשיב [הניתנין בחוץ בפנים] חוץ למקומו דמהאי טעמא ממעטינן ליה בפירקין דלעיל ולקמן בפ' התערובות  (דף פב:) וי'ל דס'ד דרבי יהודה הוא דלא בעי לד] משום דמסקינן טעמא מסברא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 36
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ומי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומי </span>אית ליה לרבי יהודה כו'. </span>צריך ליישב סוגיא זו לכל הלשונות שפי' בפירקין דלעיל (דף כט.) מקום משולש: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 36
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וחטאת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וחטאת </span>שנכנס דמה לפנים פסולה. </span>פי' בקונטרס שלא תזבחנה ע'מ להכניס דמה לפנים ולא בהכנסה ממש קמזהר ליה אלא במחשבת הכנסה דהא בזביחה קאי וקא קרי ליה דבר רע אלמא מיפסיל ועוד יש לפרש דדבר רע משמע ליה לה]  ע'י דבור דהיינו מחשבה ולאו הכנסה ממש: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 36
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וקי'ל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וקי'ל </span>בשכיפר. </span>וא'ת למ'ד שלא במקומו לאו כמקומו דמי אמאי פסיל רחמנא טפי בחטאות משאר קרבנות לו] וי'ל דבשאר דמים כשנתן ממנו על הפרכת ובין הבדים איכא למימר דיאספנו לז] ואם יש עוד דם יזרוק במקומו וכשר ובחטאת אין תקנה לדם הנשאר א'נ תנא דסבר לאו כמקומו דמי יסבור בחטאת דפסול אף בלא כיפר. ברו'ך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 36
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הכא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכא </span>דחשובי חשיב לא כל שכן. </span>תימה א'כ בטלה תורת פיגול דזרק מקצת דם בחוץ או אוכל כזית בחוץ לא מיפסיל ומחשב לח] מחשבה פוסל הכי נמי נהי דמכניס בלא מכפר לא מיפסיל מחשב להכניס ולכפר לט] פוסל וי'ל דבר רע משמע דבר שהוא רע במקום אחר מ] דהוא בכיפר זה אסרתי במחשבה בשעת זביחה הכא דחישב לא כל שכן דכשר דאפילו חישב ליתן בפנים על מזבח הזהב על מנת להתכפר כשר כיון דבמחשבה לא שייכא כפרה כלל אבל נתינה ממש ראויה לכפר בשום מקום:  שיאכלוהו</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 36
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שיאכלוהו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שיאכלוהו </span>טמאים. </span>לא דמי לאכילת כלבים דבטמאים מיפסיל קודם אכילה משעת נגיעה ואפי' תחב לו חבירו מ'מ בהך כב] (מחשבה אכילת) דבר אחר גורם לו שבלא אכילה יכול לפוסלו בנגיעה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 36
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>בשר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בשר </span>פסח שלא הוצלה. </span>הא דתניא בהקומץ רבה (מנחות דף כה:) דשאין ניתר לטהורים אין חייבין עליו משום טומאה היינו בדבר שצריך היתר מזבח כגון בשר שנטמא לפני זריקה ולא דמי לבשר פסח שלא הוצלה ולחמי תודה שלא הורמו וצריך לדקדק דהכא דרשינן אשר לה' לרבות אימורי קדשים קלים לטומאה והתם מוקמינן ליה לרבות לן ויוצא:  הדרן עלך כל הפסולין </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 36
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מנין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מנין </span>לניתנין על מזבח החיצון שנתנן מתנה אחת כיפר כו'. </span>לכאורה אתיא כבית שמאי דבית הלל כג] כיון דמכשרי בחטאת לקמן וכפר אע'פ שלא נתן אלא אחד לא צריך קרא לשאר קרבנות וכן משמע בסוף שמעתין דקאמר וכל הנך תנאי דמפקי ליה להאי ודם זבחיך ישפך לדרשא אחרינא כל הניתנין על מזבח החיצון שנתנן במתנה אחת שכיפר מנא להו סברי לה כבית הלל דאמרי אף חטאת שנתנה במתנה אחת כיפר וילפי כולהו מחטאת ונראה דאתיא אפי' כב'ה וקסבר האי תנא דלא ילפינן מחטאת משום דשתי מתנות שהן ארבע דשאר קרבנות ילפי' בפ' איזהו מקומן  (לקמן דף נג:) מדכתיב סביב כד] והוה אמינא שתים עשאן הכתוב כמתנה אחת ולא כיפר אי נמי משום דטובא סביב כתיבי כה] ושנה לעכב ולקמן נמי אמרי' וכפר וכפר וכפר מפני הדין כו' מה דמים האמורים למטה שנתנן מתנה אחת כיפר אף דמים שלמעלה  כן</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 37
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מתן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מתן </span>דם ליסוד ת'ל ודם זבחיך ישפך. </span>אע'ג דלא כתיב יסוד מצינו שירים שנשפכין ליסוד דכתיב בחטאת ואת דמה ישפך אל יסוד המזבח: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 37
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>תרי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תרי </span>תנאי ואליבא דרבי ישמעאל. </span>דמאן דיליף ליה לפסח בשפיכה לית ליה פסח פוטר את הזבח ולא פליג ר' ישמעאל אדרבי עקיבא כח] דכיון דפסח בשפיכה מהאי קרא תו לית לן למילף מיניה  כט] ניתנין בזריקה כשרין בשפיכה ומאן דאית ליה פלוגתא לית ליה פסח בשפיכה אלא בזריקה כשלמים ומיהו פסח עיקר וזבח טפל לו הלכך אין זבח פוטר לפסח אבל פסח פוטר זבח ובפסחים ירושלמי האי טעמא  ל] אמר בה כך פי' בקונט' ויש תימה מסוגיא דסוף ע'פ (פסחים קכא.) גבי בירך ברכת הפסח פטר את של זבח דקאמר עלה כשתימצי לומר לדברי ר' ישמעאל זריקה בכלל שפיכה ולא שפיכה בכלל זריקה ולדברי ר' עקיבא לא שפיכה בכלל זריקה ולא זריקה בכלל שפיכה אלמא ר' ישמעאל אית ליה תרתי דפסח לא] בשפיכה וזריקה בכלל שפיכה ועוד קשה לפירוש הקונטרס לב] מסוגיא דשמעתין דקאמר לעיל סבר לה כר' עקיבא ולא סבר לה כוותיה לגמרי דרבי עקיבא סבירא ליה דפסח בשפיכה ותנא דברייתא סבר לג] בזריקה  [א] ועוד מאי לד] האי דפריק סבר כר'ע דאמר פסח בשפיכה הלא מאן דאמר פסח בשפיכה היינו מדם זבחיך ישפך דתניא ר' ישמעאל אומר כו' אם כן לא אייתר קרא למתנה אחת כיפר ע'כ לה] ועוד קשה דאמר בפסחים פרק האשה (דף פח:) גבי חמשה שנתערבו עורות פסחיהם והא שלמים בזריקה ופסח בשפיכה ומשני מאי נפקא מינה והתניא מנין לניתנין בזריקה שנתנן בשפיכה שיצא אלמא אית ליה תרתי דפסח בשפיכה וניתנין בזריקה שנתנן בשפיכה שיצא ועוד מדקתני בברייתא מנין לניתנין בזריקה כו' מכלל דאיכא שפיכה ואי פסח בזריקה אם כן כולהו בזריקה לו] [ב] נינהו לז] [ועוד קשה הא אמרי' בספרי ר' יאשיה אומר קודש הם למה נאמר להביא את המעשר ואת הפסח שיטענו שפיכה אחת שלא שמענו להם בכל התורה כולה] ורבי יצחק אומר אין צריך שהרי כבר נאמר ודם זבחיך ישפך להביא את המעשר ואת הפסח שיטענו שפיכה ומה תלמוד לומר קודש הם להביא את המעשר לח] שיטעון הקטר חלבים שלא מצינו בכל התורה כולה משמע דרבי יאשיה שפיכה לט] דרבי יצחק קאמר ואע'ג דדריש ליה מקרא דכתיב גבי בכור מ] בזריקה דלמא מדאתו מריבויא ולא כתבינהו בהדיא מא] קדריש וכי פריך [התם אבא חנן למה נאמר ומה שאר קדשים שלא הושוו במתן דמים היינו] דאתא למעוטי חטאת דבאצבע ונראה דרבי ישמעאל (דפסחים) קסבר דפסח בשפיכה מקרא אחרינא ולא מדם זבחיך וכי פריך הכא [ג] האי מיבעי ליה לכדתניא רבי ישמעאל אומר מתוך מב] הוה מצי למימר דקסבר פסח בשפיכה מקרא אחרינא ולא מדם זבחיך אלא משום דאשכח ברייתא דרבי יוסי הגלילי נקטה ורבינו שמואל בשם רבינו שלמה פי' בענין אחר האי דערבי פסחים (דף קכא.) כשתימצי לומר לדברי רבי ישמעאל זריקה בכלל שפיכה כלומר מתוך דברי רבי ישמעאל  תוכל</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 37
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אחד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אחד </span>תם ואחד בעל מום. </span>אע'ג  יט] דיהיו לך כחזה התנופה ושוק התרומה מוקמינן ליה בסוף איזהו מקומן (שם) ובבכורות (כז:) בבכור תם רישיה דקרא דבשרם לשון רבים נקט משום בעל מום: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 37
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שלא </span> מצינו  כ] לו בכל התורה כולה. פירש בקונט' שלא מצינו לו קרא אחר בכל התורה כולה ונראה לפרש שלא מצינו בכל התורה כענין זה דשאר פסולי המוקדשין אינו מתנה לכהן אלא פודהו ומקריב אחר תחתיו וזה מתנה לכהן ואוכלו במומו כא] כי האי גוונא בפ' שתי מדות (מנחות צא:) שלא מצינו בכל התורה שיהא טפל חמור מן העיקר גבי כב] את הכבש זו עולת יולדת האחד זה אחד עשר של מעשר : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>קודש </span>הם הם קריבין ואין תמורתן קריבה. </span>תימה דבפ'ק דתמורה (דף ה:) בין אביי ורבא מוקמי הם לבכור ומעשר שנתערבו כג] בכל העולין שקריבין לגבי מזבח ואין תמורתן קריבה נפקא להו מדכתיב לה' הוא קרב ואין תמורתו קריבה ועוד קשה דאביי גופיה דריש ליה התם בפרק אלו קדשים (תמורה כא.) מקרא דהכא מדכתיב קודש הם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 37
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שמעתי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שמעתי </span>שתמורת פסח קריבה ותמורת פסח אינה קריבה. </span>מפרש התם כד] בפסח שנמצא קודם שחיטה ירעה וכן תמורתו משום פסח עצמו דלא קרב לא קרבה תמורתו ועוד איכא  כה] למאן דאמר התם דנמצא קודם שחיטה והמיר בו אחר שחיטה תמורתו קריבה שלמים אע'פ שהפסח רועה ואע'ג דדרשינן הוא קרב ואין תמורתו קריבה הכי קאמר הוא קרב כלומר פסח כו] קרב ואין תמורתו קריבה כשהוא מימר בפסח דחזי ללישנא קמא דרבה דבפרק מי שהיה טמא (פסחים צו:) אפילו המיר בו לאחר שחיטה וללישנא בתרא היכא דהמיר קודם שחיטה וההוא לישנא לא קאי דאיתותב התם וקצת קשה הא דדרשינן קודש הם אבכור מעשר ופסח הם קריבים ואין תמורתן קריבה דלא הוי מעין אחד דגבי פסח אם המיר בפסח עצמו שקרב לשם פסח תמורתו נמי קריבה דאם איתא דלא קרב אמאי איתותב התם לשון שני של רבה לימא דברייתא בהכי מיירי ועוד דרשינן התם אם כשב לרבות פסח שעברה שנתו ושלמים הבאים מחמת פסח לכל מצות שלמים ופירש התם בקונט' שלמים הבאין מחמת פסח דהיינו תמורת הפסח עצמו ובענין אחר לא מיתוקם כדפרישית לעיל פ'ק (דף ט.) ובכל מקום שהפסח קרב או לשם פסח או לשם שלמים גם התמורה קריבה כיון דלא אתיא מכח קדושה דחויה וצ'ע אם יכול להקריב התמורה לשם פסח קודם שחיטה דשמא יש לדרוש הוא קרב לשם פסח ואין תמורתו קריבה לשם פסח אבל לשם שלמים קרבה כשקרב הוא לשם פסח: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 37
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הרי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הרי </span>כאן שש. </span>וא'ת בחמש סגי דלאחת לא איצטריך דכפרה בכדי לא אשכחן וי'ל דדילמא ב'ש לית ליה האי טעמא: 


lvr: 51
pgn: 37
dfh: b
trm: לטוטפות.
txt:
<span class='five'>לטוטפות. </span>ואמר רבינו תם דבספרים מדוייקים לא כתיב לטוטפות כלל בוי'ו לבסוף כז] אלא וי'ו דולטטפת דריש ואפילו למאן דלא דריש וי'ו וי'ו למ'ד דריש כדאמר גבי והנותר פ' הערל (יבמות עב:) ויש מפרשים דלטוטפת דריש דכתיב לטוטפת מלא בוי'ו דוי'ו דבין שני הטיתין דריש וקסבר גורעין ומוסיפין ודורשין ואומר רבינו תם דלא אמרינן גורעין ומוסיפין ודורשין באמצע התיבה אלא בתחלת התיבה או בסוף כדאשכחן בפרק הזהב (ב'מ דף נד:)  גבי וחמישיתו וגבי דם מהפר יקבלנו וגבי ונתתם את נחלתו לשארו ביש נוחלין (ב'ב דף קיא:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 37
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>טט
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>טט </span>בכתפי שתים. </span>וא'ת א'כ ליבעי תרי סרי בתי כח] וי'ל כיון דמנין הוא אינך הוו להו כפרשה שנאמרה ונשנית ולא דמו לקרנות שאין המנין כתוב בפירוש וה'ר יהודה מקורבי'ל מפרש דחד טטפת לגופיה ואינך תרתי אתו למנין כט] בתים בלשון כתפי ובל' אפריקי : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 37
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>מעתה בסכת כו'. </span> ל] במס' סוכה (דף ו:) דדרשינן לדפנות וכן בפ' המביא (ביצה ל:) גבי אין נוטלים עצים מן הסוכה אסרינן נמי מן הדפנות מדכתיב חג הסוכות דכשם שחל שם שמים על לא] החגיגה כך חל על הסוכה ותימה דגבי אין מסככין בדבר המקבל טומאה וגבי תעשה ולא מן העשוי לא לב] דרשינן לדפנות:  התם</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 38
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>התם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>התם </span> כד] חד קרא כוליה לגופיה. לא דמי לקרנות דדרשינן תחילות דקרנות משמע מניינא אבל סוכות לא משמע מניין דפנות אלא משמע שתי סוכות הלכך אין לנו לדרוש תחילות וצ'ע גבי אלהים (סנהדרין דף ג:) דמשמע נמי מניין ולא דרשינן תחילות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>ארבעין </span>ותרתין. </span>חצי שבעים וחצי ארבעה עשר:  כה] </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 38
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דכתיב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דכתיב </span>כנדתה. </span>פי' כשיעור נדתה יש לך להוסיף אנקבה יותר מן הזכר כו] ובפ' קמא דסנהדרין (דף ד.) לא מייתי ליה להאי כנדתה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 38
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דנין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דנין </span>חטאת וארבע קרנות. </span>תימה דאפילו חוץ מפנים בעי למילף משום חטאת וארבע קרנות כל שכן פנים מבפנים ולקמן מצריך קרא לכל הפנימים דמעכבי ולא ילפי מהדדי דדריש לפר זה  כז] הפר כהן המשיח להקישו לפר העלם דבר של ציבור לומר דמעכבי וביום הכפורים צריך קרא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 38
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וכפר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וכפר </span>אע'פ שלא נתן למעלה אלא למטה. </span>תימה אמאי איפסיק מסדר שהתחיל לדרוש דהוה ליה למימר וכפר אע'פ שלא נתן כח] למעלה אלא אחת ושלש למטה וי'ל דלא משמע ליה לדרוש שיעשה למטה אלא בהכשר דמים הניתנין למטה ושתים למעלה וב' למטה דקאמר היינו שיעשה למטה כט] אחת שהיא שתים וכן וכפר אע'פ שנתן כולן למטה היינו כדין שאר דמים הניתנין למטה אבל אי אמרת אחת למעלה ושלש למטה הוי למטה אחת שהיא שתים ואחת שהיא אחת ל] פוסל והיינו תרי שינויי שרובה למטה וגם האחת אינו כמשפט דמים של מטה אבל שלש למעלה ואחת למטה אע'פ שאותה אחת אינו כמשפט אין קפידא כיון שהרוב למעלה ע'כ ומשני רבא איזהו דבר שצריך שלש וכפר הוי אומר לא] זה קרנות פירוש דלדידך בתרי וכפר סגי דכיון דלא בעינן קרא לאחת למעלה ושלש למטה לפי שאינו כדין דמים הניתנין למטה אם כן שלש למעלה ואחת למטה נמי אע'ג דרובן למעלה לא ליבעי קרא דאין זה כדין לב] הניתנין למטה שכל הניתנין למטה ממתנות ארבע הויא אחת שהיא שתים ופריך ואימא וכפר אע'פ שלא נתן אלא אחת למעלה ושלש למטה לג] ולא כולן למטה ולא אחוש בסברא זו דטוב להכשיר אחת למעלה לד] מכולן למטה: (הגה'ה תוספת ודברי רש'י יש לה] לפרש דסבירא ליה כיון דוכפר שלישי אתי לשלש למטה כיון דהרוב למטה כשר הוא הדין כולן למטה ומשני איזהו דבר שצריך שלש וכפר כו' ולדבריך ארבע וכפר היה לו ליכתוב והוא הדין שלך אינו טוב והדר פריך ודילמא שלש למטה דוקא כשר ולא כולן מיהו לישנא דצריך שלש דמשמע ולדבריך אינו צריך שלש לו] משמע כפי' התוס'. ע'כ הגה'ה) וצריך לדקדק אמאי לא דרשינן להני לז] וכפר אע'פ שלא נתן לקרנות כלומר בחודה וכפר אע'פ שלא נתן באצבע וכפר אע'פ שלא נתן ארבע מתנות אלא שתים שהן ד' לח] וזה אין להקשות דהכא דרשינן וכפר לגמרי ואפילו בשר שרי באכילה ולעיל בפרק שני (דף כו:) דרשינן לכפרה נתתיו ולא לדבר אחר דיש לחלק בין לכפר בין לוכפר:  לט] </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 38
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כמצליף.
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כמצליף. </span>תימה ומאי ס'ד דמקשה הא בהדיא קתני הכי בסיפא ביומא פ' הוציאו לו (דף נג:) דתנן לא היה מתכוין להזות לא למעלה ולא למטה אלא כמצליף וי'ל שבא לתרץ דהאי כמצליף כמנגדנא והכל במקום אחד וכמו שמפורש בערוך מ] כמנגדנא שמרים ידו ואינו מכה עד שיורד ירושלמי מצליף  מא] כמטברר פי' בערוך שמטה ידו עד טיבורו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>מאי </span>לאו אפלגיה דמזבח. </span>ואם כן מצינו דמים חציין למעלה וחציין למטה דמתחלה נתן מב] אקרנות ואחר כך לחצי המזבח. תוספות. ורש'י מפרש בע'א:  וליתנייה</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 38
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>וליתנייה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וליתנייה </span>גבי קולי בית שמאי. </span>פי' רש'י דסבר דשתי מתנות מפגלות ולא אחת דאין מפגלים בחצי מתיר כד] וא'ת אימא מפגלות היינו באחת מהן ולבית הלל בראשונה דווקא ולכולהו מפגלין בחצי מתיר כה] וא'כ אף בפיגול זימנין דהוי חומרא לב'ש אם נתן ראשונה כתיקנה ושניה חוץ לזמנה הוי פיגול ולב'ה אינו פיגול כדאמר במתני' כו] וצ'ל מדקאמרי בית הלל ראשונה מפגלת מכלל דלב'ש לא מפגלא כז] דהוה ליה למימר בראשונה ולא בשניה ותו י'ל דומיא דמתירות דהיינו דשתיהן דווקא הוי מפגלות וה'ר יצחק כח] כתב דכן מוכח בתוספתא בהדיא א'ר אלעזר בן יעקב דבר זה כט] מקולי בית שמאי ומחומרי בית הלל שתי מתנות שבחטאת מכשירות ומפגלות כיצד אחת שלא ל] בזמנה ונשפך הדם פסול ואין בו כרת דברי ב'ש ובית הלל אומרים פיגול ויש בו כרת אלמא באחת אין בו פיגול לב'ש לא]  ומשמע משום דנשפך הדם ולא קרבו כל מתיריו אבל אם לא נשפך הדם ונתן השניה כתיקנה הוי פיגול דמפגלי' בחצי מתיר ולא כפי' רש'י ולבית הלל פיגל דקרבו כל מתיריו או שמא אפי' לא נשפך ונתן השני' כתיקנה נמי אינו פיגול לב'ש דאין מפגלין בחצי מתיר ונשפך דקתני משום בית הלל אשמועינן דהיינו קרבו כל מתיריו השתא ממה נפשך בין סברי בית שמאי מפגלין בחצי מתיר לב] הוו לקולא אכתי קשיא לי למה תירץ כי איתשיל בהתירא איתשל אפי' כי איתשיל בפיגול הוי בית שמאי לחומרא היכא דלא נשפך ונתן לג] ראשונה כתיקנה והשניה בפיגול דמפגלין בחצי מתיר וליכא למימר דנשפך דווקא הוי מקולי ב'ש דלמה ליה למימר בעדיות קולא דנשפך כיון דבלא נשפך הוי חומרא ויש לומר דהאי גוונא אינו שנוי לא במשנה ולא בברייתא בפירוש אבל לישנא דברייתא בנשפך הוי לקולא לבית שמאי לכך פריך ליתני' בעדיות לד] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 51
pgn: 38
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הגה'ה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הגה'ה </span>הא מני רבי נחמיה היא דאמר שירים. </span> לה] ולפירוש הקונטרס שנדחה סייעתא דרב פפא לו] קשה דהוה ליה למימר אלא ולפום ריהטא שינויא הוא אליבא דרב פפא והיינו טעמא דכיון דאשכחן לרבי נחמיה דטעון כיבוס היכא דחייב בחוץ  לז] לרב פפא נמי כיון דחייב בחוץ בג' מתנות שבחטאת הוא הדין דטעון כיבוס לח] דכיבוס וחיוב חוץ חדא מילתא היא דפשיטא שעל זה לא הוצרך ראייה לט] ופריך אימר דשמעת ליה לר' נחמיה לענין העלאה כו' לענין כיבוס מי שמעת ליה ואם כן לא דייקינן הא מן הראוי ליסוד והוא הדין דלא תידוק הא מן הראוי לקרן ומשני אין והתניא כו' וכולה סוגיא לקיומי סייעתא דרב פפא עד לבסוף דמשני אלא כי תניא ההיא בדמים הפנימים דנדחו דבריו (תוספות) ומיהו מ] כל זה אמר רב פפא לקיים דבריו בחטאות הפנימיות ולהכי מחשבה מועלת בהן ומיירי בשירים כדמשמע לישנא דברייתא דנשפכים ליסוד ולא בשלש מתנות דכיון דאיירי בפנימיות כך שוה כמו מתנה ראשונה כיון דכל ארבע מעכבות לכולי עלמא ולא הוי קרי להו נשפכין ליסוד ובסיפא לא מצי לפלוגי בדמים החיצונים דרבי נחמיה היא דחייב בשיריהם בחוץ ואם כן לא מצי למיתני תלתא פטור מא] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>הגה'ה </span> ויש מב] מפרש הא מני רבי נחמיה היא כו'. ואתיא סיפא דהא מן הראוי ליסוד כמו רבי נחמיה ורישא דהא מן הראוי לקרן כרבנן ואשכחן כי האי גוונא בפ' שתי הלחם  (מנחות דף צה.) מג] דתנא ואפייתו בפנים אלמא תנור מקדש ואין דוחות את השבת איפסלי להו בלינה וכן ברייתא דריש טבול יום (לקמן דף ק:)  דיום שמועה כיום קבורה וכו'. ושקיל וטרי עד אלא כי תניא ההיא בשלש מתנות שבחטאת מד] וגרס אלא בספרים מדוייקים והוי סייעתא דרב פפא מהך בתרייתא ולא מקמייתא ולפי שיטה זו יש ליישב כולה סוגיא ובקונטרס פירש כולה שמעתא בע'א:  הא</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 39
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הא </span>מני רבי נחמיה היא. </span>דאמר שירי הדם שהקריבן בחוץ חייב ולא מיתני כב] תלתא פטורי בהדי תלתא חיובי כולה סוגיא דשמעתא משמע דרבי נחמיה מיירי בדמים החיצונים כג] והקשה הרב רבי יעקב מאורלינ'ש דלקמן בסוף השוחט והמעלה (דף קיא.) אמרינן והשתא דאמר רב אדא בר אהבה מחלוקת בשירים הפנימים אבל בשירים החיצוני' דברי הכל אין מעכבין כד] וכי קאמר ר' נחמיה בשירים הפנימים ועוד קשה דקאמר [א'ר יוחנן] ר' נחמיה כדברי האומר שירים מעכבין והכא אשכחן  כה] חיצונים דמקריבן בחוץ חייב ואינן מעכבין דקאמר הכא לר' נחמיה בדמים החיצונים תרי פטורי וחד חיובא וכיון דאין מחשבה מועלת בהן ואין טעונין כיבוס א'כ לא מעכבי ועוד דאי שירים הניתנין ליסוד בדמים החיצונים מעכבי א'כ מצינו דמים חציין למטה וחציין למעלה ובחד מקום לא אשכחן כדאמר לעיל ועוד מי עדיפי משלש מתנות שבחטאת ועוד אמרינן בסוף השוחט והמעלה (לקמן דף קיב.) גבי חטאת שקיבל דמה בשתי כוסות דמוקי לה כר' נחמיה משל למה'ד כו' ומוקי לה בשעיר נשיא אלמא כו] ר'נ בחיצונות איירי דומיא דשעיר נשיא מיהו הא לא קשיא אע'ג דהמשל איירי בשעיר נשיא מ'מ רישא לא הוי בשעיר נשיא כז] וצ'ל סוגיא דשמעתא אתיא דלא כר' יוחנן וברייתא לא קשיא לר' יוחנן דהא דלא מפליג כח] בדידיה משום דכולה בפנימים קמיירי (תוס') ויש לפרש א'ר יוחנן ר' נחמיה כמ'ד שירים הפנימיים מעכבי ואילו היה עושה אותה בחוץ חייב א'כ יש לחייב אף בחיצונים אע'ג דלא מעכבי דגמרי' מאיברים ופדרים ואי פרכת מה לאיברים ופדרים שכן תחילת עבודה שיריים כט] פנימיים יוכיחו ואי פרכת מה לשיריים הפנימיים שכן מעכבין איברים ופדרים יוכיחו וצ'ע דהא שיריים הפנימיים קורא אותן תחילת עבודה לקמן ל] (הגהה) ר'ת השיב לו לא] דאמת הוא דר' נחמיה אף בשירים (ג) החיצונים מיירי מדקתני שירי הדם סתמא ל'ש פנימים ול'ש חיצונים והכי פי' דשמעתא דסוף השוחט והמעלה (ג'ז שם)  והשתא דא'ר אדא בר אהבה מחלוקת בשירים הפנימים אבל חיצונים דברי הכל לא מעכבי וכי קאמר ר' לב] יהודה בשירים הפנימים פירוש כי קאמר דשירים מעכבי לג] מוכלה מכפר היינו בשירים הפנימים וכי תניא ההיא בשירים החיצונים פי' ההיא דר' נחמיה ור' עקיבא בשירים החיצונים כל זה מדברי רב אדא ולדבריו דרבי עקיבא לד] הש'ס קאמר דמה שאמר ר'ע שירי הדם שירי מצוה הן משמע ל'ש פנימים ולא שנא חיצונים לא קשיא לרב אדא דר'ע לדברי עצמו השיב לה] לך דפליג אדר'  יהודה ואית ליה שירים אין מעכבים אפי' בפנימים ורבי נחמיה ס'ל לעולם דפנימים מעכבין ושירים חיצונים אין מעכבין לו] אפ'ה חייבין בחוץ ור' יוחנן היה סובר דאף חיצונים מעכבין לר' נחמיה ובזה לא היה מוקשה דמצא שום תנא דסבר חיצונים מעכבים דודאי איכא שום תנא דאית לז] ליה האי סברא דחיצונים מעכבין אלא בזה איתותב לח] דרבי נחמיה הוה ס'ל דחיצונים מעכבין וטעמא דר' נחמיה דמחייב בחוץ משום עיכובא הוא דהא ודאי ליתיה וק' לפר'ת דע'כ ליכא שום תנא שיאמר שירים החיצונים מעכבין כדפרישי' דלא מצינו דמים שחציין למטה וחציין למעלה ועוד דלא אפשר לומר לט] כן לר' נחמיה שירים החיצונים מעכבין כדמוכח בסוף הוציאו לו (יומא דף ס.) דפליגי ר' יהודה ור' נחמיה בדברים הנעשין בבגדי לבן בחוץ דלרבי יהודה לא מעכבי ולרבי נחמיה מעכבי דמפרש ר' יוחנן דשניהם מקרא אחד דרשו והיתה זאת לכם וגו' וכתיב זאת וכתיב אחת לר' יהודה חד למעוטי בגדי לבן בחוץ וחד למעוטי בגדי זהב בחוץ ולרבי נחמיה חד למעוטי בגדי זהב וחד למעוטי שירים דלא מעכבי מ] והתם פריך [שפיר] דרבי יוחנן אדרבי יוחנן מההיא דלקמן דקאמר ר' יוחנן דתני ר' נחמיה לדברי האומר שירים מעכבין מא] קשיא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>ועשה </span> מב] לפר כאשר עשה. פי' בקונט' בפר העלם דבר של צבור כתיב ומקרא שאינו צריך הוא שהרי כל עבודותיו נתפרשו בו חוץ מיותרת הכבד ושתי הכליות שהוא צריך ללמוד מפר כהן המשיח האמור למעלה  הימנו</div>                     </div>                 


lvr: 51
pgn: 39
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לפר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לפר </span>זה פר יום הכפורים. </span> יד] לקמן אמר לא נצרכא אלא לאת בדם וטבילה אבל לעכב לא איצטריך דחוקה כתיבא ביה טו] וגם וכלה וכפר דרשינן מיניה אם כלה כפר ותימה ולמה ליה ועשה לכפול בהזאות תיפוק לי מדאיתקש לפר יום הכפורים טז] ועוד קשה דלרבי יהודה דריש לקמן וכלה מכפר אם כלה כיפר ואם לא כלה לא כיפר לומר דמתנות יום הכפורים מעכבות תיפוק לי מהיקישא דפר העלם דבר ומיהו לההוא לישנא דאמר בפרק איזהו מקומן (לקמן דף נב:) ופרק הוציאו לו (יומא דף ס:) דלרבי יהודה שירים מעכבים ניחא אבל יז] להאי דאמר משמעות דורשין איכא בינייהו ושירים לא מעכבי לרבי יהודה קשה דלעכב בהזאות לא צריך וכלה מכפר דמפר העלם נפקא ויש לומר דאיצטריך וכלה לשבע הזאות שעל טהרו דליתנהו בפר העלם יח] (תוספות עד ושעירי ראשי חדשים) ואם תאמר היא גופה נילף בפר העלם דבר בהיקישא וכ'ת דפר יום הכפורים הוא דאיתקש לפר העלם דבר ולא פר העלם לפר יום הכפורים הא ליתא יט] דהא ילפינן יותרת ושתי הכליות בפר העלם מפר כהן משיח דאתו מייתורא דהאי קרא וכן לר'ש בסמוך ילפינן ארבע מתנות בהעלם מכהן משיח הכי נמי נילף עיכובא בהעלם מפר יום הכפורים כ] הילכך נראה לי ועשה דאתי לעיכובא ללמד בכהן משיח ושעירי עבודת כוכבים דכתיבי בהאי קרא מייתורא לומר דמתנותיהם מעכבי דקרבנות דאתי מריבויא דהאי קרא לא כא] ילפינן זה מזה אבל לפירוש רש'י דלקמן אינו יכול להיות תירוץ זה דפירש את בדם לא כתב בהעלם כי אם בכהן משיח וילפינן יום הכפורים ממשיח וכיון דקרבנות דאתו מריבויא כב] גמרינן מהדדי אם כן לישתוק מועשה וניגמר עיכובא מכולהו מפר יום הכפורים מיהו פרש'י אין נראה לר'ת כדמפרש לקמן. ברו'ך. ועוד נ'ל דודאי פר העלם לא ילפינן עיכובא מפר יום הכפורים שהרי אותן פרשיות רחוקות זו מזו אבל פר העלם מפר כהן משיח ילפינן שפיר ליותרת ולשתי הכליות למתן ארבע שסמוכות הפרשיות זו אצל זו. ברוך. לפירוש זה ניחא דלהכי לא ילפינן שבע על טהרו מפר יום הכפורים לפי שהפרשיות רחוקות זו מזו אבל להכי מהני לפר דמיותר למידרש כג] יום הכפורים דילפינן ביה דינין של העלם ולפירוש רש'י נמי דילפינן פר העלם שפיר מפר כהן משיח הא דלא ילפינן שבע דעל טהרו ושמונה דעל הפרכת בפר העלם מפר יום הכפורים היינו טעמא כיון דכתיב ביה והזה שבע כד] על הפרכת וגם ונתן על קרנות אם הוספת לא נתקיים הפסוק ונראה הפסוק שקר אבל ארבע דילפינן בקרנות ממשיח משום דקרנות משמע שפיר טובא לכל הקרנות אחת דהיינו ארבע ובשעירי עבודת כוכבים דיליף משל העלם ויהבינן שבע דעל הפרכת מהיקשא וכן שעירי הרגלים אי לאו מיעוטא משום דלא נכתב בהו כלל עבודת דם אלא כתובין סתם וא'כ אין זה סתירת פסוק ובאימורין דכתיב כל חלבו ואנן מוסיפין יותרת ושתי כליות משום דליכא שום הקטרה בלא יותרת ושתי הכליות. ברו'ך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


