# rshbvl

lvr: 48
pgn: 2
dfh: a
trm: לפני אידיהן של עובדי כוכבים ג' ימים אסור לשאת ולתת עמהן
txt:
<span class='five'>לפני אידיהן של עובדי כוכבים ג' ימים אסור לשאת ולתת עמהן. </span>וכולהו משום דאזיל ומודה לעבודת כוכבים ביום אידו: שאלה במידי דהדר בעין כגון בהמה וכלים דכתיב <span class='mareimakom'>(שמות כב)</span> כי ישאל איש מעם רעהו וגו' מלוה במידי דלא הדר בעין כגון מעות דכתיב <span class='mareimakom'>(שם)</span> אם כסף תלוה את עמי דמלוה להוצאה נתנה ומשלם לו מעות אחרים: 


lvr: 48
pgn: 2
dfh: a
trm: יתנו עידיהם ויצדקו
txt:
<span class='five'>יתנו עידיהם ויצדקו. </span>השתא סלקא דעתיה דבעובדי כוכבים כתיב ואתמוהי מתמה יתנו עובדי כוכבים עידיהם יבואו עבודות כוכבים שעבדו ויעידו עליהם ויצדיקום: 


lvr: 48
pgn: 2
dfh: a
trm: ישמעו
txt:
<span class='five'>ישמעו. </span>עובדי כוכבים את העדות שמצות מעידות ויאמרו אמת דין הוא שראוין ישראל להצטדק: 


lvr: 48
pgn: 2
dfh: b
trm: ולאום מלאום
txt:
<span class='five'>ולאום מלאום. </span>מתרגמינא ומלכו ממלכו ועוד יאמץ לא שייך אלא במלכות וס'ת מסיפיה דקרא נפקא לן לקמן מי (בכם) יגיד זאת: 


lvr: 48
pgn: 2
dfh: b
trm: ומי איכא ערבוביא קמיה
txt:
<span class='five'>ומי איכא ערבוביא קמיה. </span>והלא כולם נסקרין בסקירה אחת שנאמר היוצר יחד לבם כדאמר בר'ה <span class='mareimakom'>(דף יח.)</span>: 


lvr: 48
pgn: 2
dfh: b
trm: ומשני דלא ליערבבו אינהו
txt:
<span class='five'>ומשני דלא ליערבבו אינהו. </span>לדידיה לא מהניא ערבוביא אבל לדידהו מהניא ערבוביא דמבלבלי ומסתתמי טענותיהם: 


lvr: 48
pgn: 2
dfh: b
trm: דליפוש חרון אף
txt:
<span class='five'>דליפוש חרון אף. </span>של הקב'ה מפני פשעי צבור שמא חס ושלום יפרע מן המלך כל סורחנו מפני החרון: שווקים ומרחצאות וכסף וזהב הוא עסקן של רומיים גשרים וכרכים ומלחמות הוא עסקן של פרסיים: 


lvr: 48
pgn: 2
dfh: b
trm: שיתעסקו ישראל בתורה
txt:
<span class='five'>שיתעסקו ישראל בתורה. </span>שיהא להם פנאי שמוצאין להשתכר בשוק ומוצאין מזונותיהן וצרכיהן בלי טורח ומתעדנין במרחצאות: 


lvr: 48
pgn: 2
dfh: b
trm: מסורבלין
txt:
<span class='five'>מסורבלין. </span>שמינים כמו <span class='mareimakom'>(שבת דף קלז:)</span> קטן המסורבל בבשר ולשון מלבוש הוא כמו כפיתו בסרבליהון <span class='mareimakom'>(דניאל ג)</span> : 


lvr: 48
pgn: 2
dfh: b
trm: אנגריא
txt:
<span class='five'>אנגריא. </span>עבודת המלך המוטלת על יושבי כרכים לעשות מלחמות [ולצאת בצבא] וליטול בהמתן בעבודתו: 


lvr: 48
pgn: 2
dfh: b
trm: אינהו
txt:
<span class='five'>אינהו. </span>פרסיים משתעבדין בישראל בגלות בבל וטיטוס הגלם לרומי ועדיין כולם משועבדים [להם]: 


lvr: 48
pgn: 2
dfh: b
trm: פארן
txt:
<span class='five'>פארן. </span>ארץ ישמעאל דכתיב <span class='mareimakom'>(בראשית כא)</span> בהגר (ותשב) במדבר פארן: 


lvr: 48
pgn: 3
dfh: a
trm: לומר שאם מקיימין כו'
txt:
<span class='five'>לומר שאם מקיימין כו'. </span>התרה זו לא טובתם היא אלא שאין מצווין לקיימן ואם יקיימו לא יקבלו שכר: 


lvr: 48
pgn: 3
dfh: a
trm: אם לא בריתי יומם ולילה
txt:
<span class='five'>אם לא בריתי יומם ולילה. </span>אם לא בריתי שכתבתי שתהא נוהגת יומם ולילה והיינו תורה דכתיב <span class='mareimakom'>(יהושע א)</span> והגית בו יומם ולילה וכתיב <span class='mareimakom'>(דברים כח)</span> אלה דברי הברית: ה' דהששי יתירה וכתבה בסוף מעשה בראשית לדרשה זו והכי משמע ויהי ערב ויהי בקר יום הששי של ששה בסיון שעתידין ישראל לקבל התורה: 


lvr: 48
pgn: 3
dfh: a
trm: נמרוד
txt:
<span class='five'>נמרוד. </span>השליך את אברהם אבינו באור כשדים על שלא קיבל עליו לעבוד עבודת כוכבים שנאסרה לבני נח ואברהם בן נח הוא שלא היה בשעת מתן תורה ועל שם כך נקרא אמרפל בכיצד מעברין <span class='mareimakom'>(עירובין נג.)</span> שאמר והפיל אברהם בכבשן האש: 


lvr: 48
pgn: 3
dfh: a
trm: שלא נחשד על הגזל
txt:
<span class='five'>שלא נחשד על הגזל. </span>דכתיב מה מצאת מכל כלי ביתך אפי' סכין אפילו המנק אפילו מחט והחתן הדר בבית חמיו עשרים שנה כשיוצא אינו נוטל עמו כלי קטן ובני נח נצטוו על הגזל ויעקב קיים: 


lvr: 48
pgn: 3
dfh: a
trm: ביוסף שלא נחשד על העבירה
txt:
<span class='five'>ביוסף שלא נחשד על העבירה. </span>אשת איש נאסרה לבני נח דכתיב ודבק באשתו ולא באשת חבירו <span class='mareimakom'>(סנהדרין דף נח.)</span> ויוסף קיים: 


lvr: 48
pgn: 3
dfh: a
trm: ואליהו בן ברכאל
txt:
<span class='five'>ואליהו בן ברכאל. </span>לא גרסינן דישראל הוה כדמפרשינן בבבא בתרא בהשותפין <span class='mareimakom'>(דף טו:)</span>: 


lvr: 48
pgn: 3
dfh: a
trm: מקדיר
txt:
<span class='five'>מקדיר. </span>[לשון נוקב כלומר] מנקבת בכח חום גדול כמו מקדרין בהרים דעירובין <span class='mareimakom'>(דף נח.)</span> ענין נקב וחתך: 


lvr: 48
pgn: 3
dfh: a
trm: בתקופת תמוז
txt:
<span class='five'>בתקופת תמוז. </span>שנוהגת ומושכת עד שלשה חדשים עד יום תקופת תשרי הויא תקופת תמוז: 


lvr: 48
pgn: 3
dfh: a
trm: ננתקה את מוסרותימו
txt:
<span class='five'>ננתקה את מוסרותימו. </span>על ה' ועל משיחו קאמר לע'ל כדכתיב למה רגשו גוים ולאומים יהגו ריק כלומר ננתקה מצות סוכה שהטילו עלינו:  דמשכא


lvr: 48
pgn: 3
dfh: b
trm: אלא שנעשו גרים גרורים
txt:
<span class='five'>אלא שנעשו גרים גרורים. </span>מאיליהן מתגיירין ואנן לא מקבלינן דמשום גדולתן דישראל קא עבדי דכתיב <span class='mareimakom'>(ישעיהו נד)</span> מי גר אתך בעניותיך עליך יפול בעשירותיך: 


lvr: 48
pgn: 3
dfh: b
trm: [יושב ודן
txt:
<span class='five'>[יושב ודן. </span>כרבי יוסי דאמר במסכת ר'ה אדם נידון בכל יום דכתיב דבר יום ביומו]: 


lvr: 48
pgn: 3
dfh: b
trm: ביצי כנים
txt:
<span class='five'>ביצי כנים. </span>מינא הוא דמתקרי ביצי כנים ודקין הן והוא אינב'א בלשון ארמית ובלע'ז לינטרי'ס: 


lvr: 48
pgn: 3
dfh: b
trm: עתיקי
txt:
<span class='five'>עתיקי. </span>כמו <span class='mareimakom'>(איוב ט)</span>  המעתיק הרים לשון סילוק: 


lvr: 48
pgn: 3
dfh: b
trm: ובלילה שירו עמי
txt:
<span class='five'>ובלילה שירו עמי. </span>ובלילה נוהג שירו (למעלה) עמי למטה שאף דוד לא היה מנמנם אלא כשינת הסוס וכל הלילה מתעסק בשירות ותושבחות ובתורה כדאמרינן בריש מס' ברכות <span class='mareimakom'>(דף ג:)</span>: 


lvr: 48
pgn: 3
dfh: b
trm: חוץ מצנים פחים
txt:
<span class='five'>חוץ מצנים פחים. </span>צנים צנה פחים חולי הבא ע'י חום כמו <span class='mareimakom'>(שיר ב)</span> עד שיפוח היום:  היום


lvr: 48
pgn: 4
dfh: a
trm: ויצאתם ופשתם
txt:
<span class='five'>ויצאתם ופשתם. </span>סיפא דוזרחה לכם הוא ופשתם לשון שומן וריבוי ועובי כמו <span class='mareimakom'>(תרגום בראשית א)</span> פושו וסגו וכמו <span class='mareimakom'>(איוב לה)</span> ולא ידע בפש מאד: 


lvr: 48
pgn: 4
dfh: a
trm: ר' אחא בר חנינא אמר תרוייהו בישראל
txt:
<span class='five'>ר' אחא בר חנינא אמר תרוייהו בישראל. </span>וה'ק אע'פ שבעל חימה אני חימה אין לי כבר נשבעתי מקצוף עליך: 


lvr: 48
pgn: 4
dfh: a
trm: שמיר ושית
txt:
<span class='five'>שמיר ושית. </span>לשון ארץ גזירה וחורבן ודוגמתו <span class='mareimakom'>(איכה ג)</span> השאת והשבר: 


lvr: 48
pgn: 4
dfh: a
trm: ואם לאו אשמידם
txt:
<span class='five'>ואם לאו אשמידם. </span>ובדין אפקוד עליהם ולא בחמלה כי אם בדקדוק כדאמרינן לעיל מקדיר עליהם חמה מנרתקה אולי יבעטו: 


lvr: 48
pgn: 4
dfh: a
trm: עוה עוה עוה אשימנה
txt:
<span class='five'>עוה עוה עוה אשימנה. </span>עיווי עיותה ולעוה אשימנה וכן תרגום יונתן חוביהון חבו בחוביהון אתפרע מינהון: 


lvr: 48
pgn: 4
dfh: a
trm: כפיד
txt:
<span class='five'>כפיד. </span>ניקור ביקדור'א בלע'ז שמנקרין מעט מעט וכן נפרע מהן מעט מעט בהסתר פנים בוהיה לאכול לפדותם מעונותיהן כדי שיזכו לעוה'ב: 


lvr: 48
pgn: 4
dfh: a
trm: להם שוע
txt:
<span class='five'>להם שוע. </span>אני נותן להם פדיון כמו <span class='mareimakom'>(שמות יד)</span> ויושע ופרק וכמו <span class='mareimakom'>(ב'ק דף פ.)</span> ישוע הבן פדיון: 


lvr: 48
pgn: 4
dfh: a
trm: והיינו דא'ר אבא
txt:
<span class='five'>והיינו דא'ר אבא. </span>אפדם לישראל בממונם והיינו כפיד של תרנגולין פורעין מעט מעט ונוגשיך בצדקה: 


lvr: 48
pgn: 4
dfh: a
trm: ידעתי
txt:
<span class='five'>ידעתי. </span>אהבתי כמו <span class='mareimakom'>(תהלים א)</span> יודע ה' דרך צדיקים וכמו <span class='mareimakom'>(שמות לג)</span> ואדעך בשם: 


lvr: 48
pgn: 4
dfh: a
trm: ברחמיה מסיק ליה
txt:
<span class='five'>ברחמיה מסיק ליה. </span>מעלהו על אוהבו והנם זועפים <span class='mareimakom'>(בראשית מ)</span> מתרגמינן נסיסין לשון אחר סוסיא סוס שעסקו רע את אוהבו מעלין עליו כדי שימות: 


lvr: 48
pgn: 4
dfh: a
trm: נפרע ממנו מעט מעט
txt:
<span class='five'>נפרע ממנו מעט מעט. </span>כן ישראל נפרע מהן הקב'ה את כל עונותיהן בעוה'ז כדי שיזכו ליום הדין ועובדי כוכבים אינו נפרע מהן כלל כדי לטרדן מן העוה'ב ופקידה משמע מעט מעט כאדם שפוקד את חבירו לפרקים: 


lvr: 48
pgn: 4
dfh: b
trm: סורייקי
txt:
<span class='five'>סורייקי. </span>נוקייש לשון לע'ז כמו חוטין חוטין ולשון ישמעאל קורין לחוט סוריאק: 


lvr: 48
pgn: 4
dfh: b
trm: צבורא מצלו
txt:
<span class='five'>צבורא מצלו. </span>שחרית בכל מקומות. תפלת מוספין הואיל וזמנה כל היום והיא שיחת שחרית וצהרים יש שמתפללין אותה בבקר ויש מאחרין: 


lvr: 48
pgn: 4
dfh: b
trm: דין לא כתיב ביה אמת
txt:
<span class='five'>דין לא כתיב ביה אמת. </span>והא דכתיב <span class='mareimakom'>(תהלים יט)</span> משפטי ה' אמת במשפטים הכתובים בתורה וציום לישראל קא משתעי דלעיל מיניה כתיב פקודי ה' ישרים: מוספי כל השנה הן שבח וסיפורי מעשה אבל מוסף ראש השנה מתוך שהוא מתפלל מלכיות זכרונות שופרות מיפקד דינא טפי ואל יפרוש אדם עצמו מן הצבור: 


lvr: 48
pgn: 4
dfh: b
trm: לא עשו ישראל את העגל
txt:
<span class='five'>לא עשו ישראל את העגל. </span>כלומר גבורים ושליטים ביצרם היו ולא הי' ראוי להתגבר יצרם עליהן אלא גזירת מלך היתה לשלוט בם כדי ליתן פתחון פה לבעלי תשובה שאם יאמר החוטא לא אשוב שלא יקבלני אומרים לו צא ולמד ממעשה העגל שכפרו ונתקבלו בתשובה: 


lvr: 48
pgn: 5
dfh: a
trm: מלפפתו
txt:
<span class='five'>מלפפתו. </span>מעטפתו לשון מלבוש כמו מלפפין את התינוק בשבת <span class='mareimakom'>(שבת דף קכט:)</span>: 


lvr: 48
pgn: 5
dfh: a
trm: עד שיכלו וכו'
txt:
<span class='five'>עד שיכלו וכו'. </span>אוצר יש ושמו גוף ומבראשית נוצרו כל הנשמות העתידות להולד ונתנם לשם: 


lvr: 48
pgn: 5
dfh: a
trm: כי לא לעולם אריב
txt:
<span class='five'>כי לא לעולם אריב. </span>לאחר זמן הגאולה ולא לנצח אקצוף מלגאול כי רוח אשר לפני נשמות שבגוף יעטוף הוא המאחר כמו העטופים ללבן <span class='mareimakom'>(בראשית ל)</span> ונשמות שאני עשיתי: 


lvr: 48
pgn: 5
dfh: a
trm: כמי שלא באנו לעולם
txt:
<span class='five'>כמי שלא באנו לעולם. </span>לפי שהן חיים לעולם וכל זמן שהן קיימין אין אנו חשובין כלום: 


lvr: 48
pgn: 5
dfh: a
trm: הא לא קבלו ישראל את התורה
txt:
<span class='five'>הא לא קבלו ישראל את התורה. </span>הוי שומע מכאן שלא קבלוה לקבל שכר היום בעולם הזה אלא שלא תהא אומה ולשון שולטת בהן וזו היא טובה הכתובה כאן למען ייטב להם: 


lvr: 48
pgn: 5
dfh: a
trm: דתן ואבירם
txt:
<span class='five'>דתן ואבירם. </span>דאמר מר <span class='mareimakom'>(נדרים דף סד:)</span> כל מקום שנאמר נצים נצבים אינן אלא דתן ואבירם והכא במבקשי נפשו כתי' נצים היינו אותן עברים שהלשינו עליו: 


lvr: 48
pgn: 5
dfh: a
trm: וכן הוא אומר לו עמי שומע לי
txt:
<span class='five'>וכן הוא אומר לו עמי שומע לי. </span>שהקב'ה מתחנן לפניהם שישמרו את התורה לו עמי היינו תחינה כמו הן לו יהי כדברך <span class='mareimakom'>(בראשית ל)</span> : 


lvr: 48
pgn: 5
dfh: b
trm: בלחם הקלוקל
txt:
<span class='five'>בלחם הקלוקל. </span>קל הוא המן ומפני שהיה נבלע בכל אבריהם ואינן יוצאין לחוץ קראוהו קלוקל ורגנו על כך והיא היתה להם טובה גדולה שלא היו צריכין לטרוח ולצאת שלש פרסאות לפנות דתניא <span class='mareimakom'>(ברכות דף ס)</span> כשהן נפנין אין נפנין לא לצידיהן ולא לפניהן אלא לאחריהן ומחנה ישראל ג' פרסאות היה: 


lvr: 48
pgn: 5
dfh: b
trm: אשר נתתה עמדי
txt:
<span class='five'>אשר נתתה עמדי. </span>לשון גנאי הוא שתולה הקלקלה במתנתו של מקום והוא עשאה לו לעזר: 


lvr: 48
pgn: 5
dfh: b
trm: לא רמזה
txt:
<span class='five'>לא רמזה. </span>לתוכחה זו אלא לאחר מ' שנה במשנה תורה בערבות מואב אמר להם ולא נתן לכם לב לדעת שתהיו יודעים לשאול מה היה מבקש מכם [אלמא] אף משה רבינו לא נזכר לתת על לבו דבר זה עד מ' שנה: 


lvr: 48
pgn: 5
dfh: b
trm: לא קאי איניש אדעתיה דרביה
txt:
<span class='five'>לא קאי איניש אדעתיה דרביה. </span>לדעת סוף דעתו ותבונתו עד מ' שנה שהרי משה לא רמזה לישראל עד מ' שנה: 


lvr: 48
pgn: 5
dfh: b
trm: משלחי רגל
txt:
<span class='five'>משלחי רגל. </span>משלחים ומשליכין רגלי יצר הרע הבא על האדם מעליהם יצר הרע קרוי אורח כדכתיב ויבא הלך לאיש העשיר <span class='mareimakom'>(שמואל ב יב)</span> : 


lvr: 48
pgn: 5
dfh: b
trm: ומי בעינן כולי האי
txt:
<span class='five'>ומי בעינן כולי האי. </span>דחיישינן דזבין לה עובד כוכבים להאי בהמה לצורך יום אידו ג' ימים קודם לכן: 


lvr: 48
pgn: 5
dfh: b
trm: בהני ד' פרקים
txt:
<span class='five'>בהני ד' פרקים. </span>מחזקינן ליה לאינש דכל מאן דזבין בהמה שחיט לה ביומיה ומשום הכי קאמר אמה מכרתי לשחוט ואל תשחט אתה את הבת שאמכור משום אותו ואת בנו דביום אחד מחייב האחרון ואלו ימים א'א בלא בשר וקונין הכל: 


lvr: 48
pgn: 5
dfh: b
trm: ערב יו'ט האחרון של חג
txt:
<span class='five'>ערב יו'ט האחרון של חג. </span>מפני שהוא יום השלמת קרבנות החג דתנן מי שלא חג וכו': 


lvr: 48
pgn: 5
dfh: b
trm: בגליל
txt:
<span class='five'>בגליל. </span>היו רגילין להרבות שמחה יותר קתני ערב יום טוב אלמא לא זבין איניש מקמי סעודה אלא חד יומא ואילו מכרה אתמול לא היה מזהיר לו היום דהא אין אדם קונה ג' ימים קודם לכן צרכי סעודת יום ג': 


lvr: 48
pgn: 5
dfh: b
trm: דאסור לבני נח
txt:
<span class='five'>דאסור לבני נח. </span>להקריב לגבוה ודומיא דקרבנות שנהגו אבותיהם לשמים הן נוהגין לעבודת כוכבים שלהן: 


lvr: 48
pgn: 5
dfh: b
trm: ומכל החי
txt:
<span class='five'>ומכל החי. </span>על שם שהיה עתיד נח להקריב מהן דכתי' ויקח מכל הבהמה הטהורה וגו' <span class='mareimakom'>(בראשית ח)</span> :  תמים


lvr: 48
pgn: 6
dfh: a
trm: לצוותא בעלמא
txt:
<span class='five'>לצוותא בעלמא. </span>לעמוד עמו י'ב חדשים בתיבה ומיהו טריפה לא תעייל שלא תמות ובטל הצוותא אבל זקן וסריס שפיר דמי קמשמע לן: 


lvr: 48
pgn: 6
dfh: a
trm: תנא נמי שלשה לאחריהן
txt:
<span class='five'>תנא נמי שלשה לאחריהן. </span>אע'ג דליתנהו אלא שנים דהא חשבינן לאיד בהדי קמאי קרי להו לבתראי נמי ג' וקא חשיב לאיד בהדייהו: 


lvr: 48
pgn: 6
dfh: a
trm: יום א' לדברי רבי ישמעאל לעולם אסור
txt:
<span class='five'>יום א' לדברי רבי ישמעאל לעולם אסור. </span>לעשות עמהן משא ומתן ג' ימים לפני יום א' וג' ימים לאחריו הרי כל השבת כולה: 


lvr: 48
pgn: 6
dfh: a
trm: אחור וקדם צרתני
txt:
<span class='five'>אחור וקדם צרתני. </span>אחור כתיב ברישא ומתניתין נמי האיד דלאחר התקופה תנא ברישא: 


lvr: 48
pgn: 6
dfh: a
trm: עשרה ימים הוו
txt:
<span class='five'>עשרה ימים הוו. </span>להו ואמאי קתני שלשה עשרה בעי למתני מאחר דקי'ל דשמונה ימים מושך ימי האיד: 


lvr: 48
pgn: 6
dfh: a
trm: ליתני אידיהן של עובדי כוכבים שלשה ימים
txt:
<span class='five'>ליתני אידיהן של עובדי כוכבים שלשה ימים. </span>אסור לשאת ולתת עמהם דמשמע הכי כשמגיעין ימי אידיהן אסור שלשה ימים משאם ומתנם ולמה לי למיתני לפני דמשמע לפני האיד שלשה: 


lvr: 48
pgn: 6
dfh: a
trm: וכי תימא להכי תנא לפני
txt:
<span class='five'>וכי תימא להכי תנא לפני. </span>למעוטי לאחר דאי הוה תני סתמא לא הוה ידעינן הנך שני ימים לבד האיד מתי אי לפני אי לאחר ולהכי תנא לפני למעוטי לאחר: 


lvr: 48
pgn: 6
dfh: a
trm: ליתני אידיהן של עובדי כוכבים שלשה ימים לפניהם אסורין
txt:
<span class='five'>ליתני אידיהן של עובדי כוכבים שלשה ימים לפניהם אסורין. </span>דלישתמע דתנא דידן באידיהן איירי אלא מדלא אדכר במתני' לאסור כלל ש'מ כל הנך ג' דקתני במתני' אלפני קאי ואידיהן ממילא משתמע דכ'ש דאסור והן בלא אידיהן קתני: 


lvr: 48
pgn: 6
dfh: a
trm: משום הרווחה
txt:
<span class='five'>משום הרווחה. </span>דרווח ואזיל ומודה לעבודת כוכבים ועבר ישראל משום לא ישמע על פיך <span class='mareimakom'>(שמות כג)</span> : 


lvr: 48
pgn: 6
dfh: a
trm: ולפני עור
txt:
<span class='five'>ולפני עור. </span>דמזבין ליה בהמה ומקריבה לעבודת כוכבים ובני נח נצטוו עליה דהיא אחת משבע מצות בד' מיתות בסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף נו.)</span> ונהי דאמרן עמד והתירן מיהו אל יעברו על ידיך שהרי עתידין הן ליתן את הדין על שאין מקיימין אותן ואע'פ שאין להן שכר בקיומ' (ואהני) קא עבר ישראל משום ולפני עור לא תתן מכשול (בחילול שבת משום ממצוא חפצך ודבר דבר): 


lvr: 48
pgn: 6
dfh: a
trm: דאית ליה בהמה
txt:
<span class='five'>דאית ליה בהמה. </span>לעובד כוכבים להקריב ואי לא מזבין ליה ישראל אפ'ה פלח ליה בדידיה:  לא


lvr: 48
pgn: 6
dfh: b
trm: ואבר מן החי לבני נח
txt:
<span class='five'>ואבר מן החי לבני נח. </span>לפי שנאסר להן דכתיב אך בשר וגו' <span class='mareimakom'>(בראשית ט)</span> : 


lvr: 48
pgn: 6
dfh: b
trm: דקיימא בתרי עברי נהרא
txt:
<span class='five'>דקיימא בתרי עברי נהרא. </span>עובד כוכבים מצד זה וישראל מצד זה דאי לא יהיב ליה לא מצי שקיל: 


lvr: 48
pgn: 6
dfh: b
trm: לא אסרו אלא בדבר המתקיים
txt:
<span class='five'>לא אסרו אלא בדבר המתקיים. </span>עד יום אידיהן דחזי ליה קמיה ביום אידו ואזיל ומודה: 


lvr: 48
pgn: 6
dfh: b
trm: מפני שניוול הוא לה
txt:
<span class='five'>מפני שניוול הוא לה. </span>בעודו על פניה ואף על פי כשנוטלתו מאדימה ומצהיל פניה כיון דהנאה זו אינה אלא עד לאחר המועד וניוול בתוך המועד אסור: 


lvr: 48
pgn: 6
dfh: b
trm: בתוך המועד
txt:
<span class='five'>בתוך המועד. </span>כגון שבאה לסוד בתחלת המועד ולבסוף יום או יומים תטלנו ונהנית הימנו בתוך המועד: 


lvr: 48
pgn: 6
dfh: b
trm: דכולהו מיצר עכשיו
txt:
<span class='five'>דכולהו מיצר עכשיו. </span>כל מה שהתירו לעשות במועד מיצר הוא באותה שעה כגון שחיטה ותיקון סעודה והתירו לו משום שמחה דלאחר זמן שבתוך המועד: 


lvr: 48
pgn: 6
dfh: b
trm: מלוה בשטר אין נפרעין מהן
txt:
<span class='five'>מלוה בשטר אין נפרעין מהן. </span>לפני אידיהן מפני ששמח הוא לאחר זמן ביום אידו דכיון דנקט שטרא ישראל עילויה כל שעתא מסתפי מיניה:  נותן


lvr: 48
pgn: 7
dfh: a
trm: נותן לו הצבע דמי צמרו
txt:
<span class='five'>נותן לו הצבע דמי צמרו. </span>נותן לו צבע זה דמי צמר לבן כבתחלה אם ירצה דסבירא ליה לר'מ כל המשנה מדעת בעליו נקרא גזלן וקנאו בשינוי וכדמפרש בבבא קמא בהגוזל עצים ונוטל הצמר לעצמו אע'פ שהוא מעולה עכשיו בדמים: 


lvr: 48
pgn: 7
dfh: a
trm: ואם השבח שהשביח הצמר יתר על היציאה
txt:
<span class='five'>ואם השבח שהשביח הצמר יתר על היציאה. </span>שהוציא הצבע נותן לו בעל הצמר את היציאה סמנים ועצים ושכר פעולה כשכיר יום ולא שכר שלם כמו שהתנה עמו ואם היציאה יתירה על השבח כו': 


lvr: 48
pgn: 7
dfh: a
trm: מחלוקת
txt:
<span class='five'>מחלוקת. </span>דרבי מאיר ורבי יהודה בהגוזל בב'ק. ואחר כך סתם לן תנא בבבא מציעא כר' יהודה וכל מחלוקת שנחלקו תנאים ואח'כ סתם לנו במשנתנו כאחד מהן הלכה כמותו דכיון דסתמיה אחר המחלוקת ש'מ דקמו רבנן בטעמייהו ומסתברא טעמא דהאיך: 


lvr: 48
pgn: 7
dfh: a
trm: אין סדר למשנה
txt:
<span class='five'>אין סדר למשנה. </span>סידרא דמתניתין לאו דוקא ושמא משנה אחרונה היא נשנית ראשונה בבית המדרש: 


lvr: 48
pgn: 7
dfh: a
trm: כל מחלוקת ואחר כך סתם נמי כו'
txt:
<span class='five'>כל מחלוקת ואחר כך סתם נמי כו'. </span>אלמה קיימא לן כל מחלוקת ואחר כך סתם הלכה כסתם ביבמות בפ' החולץ <span class='mareimakom'>(דף מב:)</span>: 


lvr: 48
pgn: 7
dfh: a
trm: ואיבעית אימא
txt:
<span class='five'>ואיבעית אימא. </span>להכי אהדרינהו רב יוסף לאפיה דאי נמי אין סדר למשנה לא איצטריך לומר הלכה כרבי יהודה דודאי הלכתא כי האי סתמא דכל המשנה לא הוה שייכא למיתנייה התם בהשוכר דהא לא איירי בההוא פירקא בשינוי אלא בחזרה ומדתניא התם ש'מ הלכתא קא פסיק ואזיל: 


lvr: 48
pgn: 7
dfh: a
trm: הנראה
txt:
<span class='five'>הנראה. </span>עתה נראה לשון הבוא נבוא <span class='mareimakom'>(בראשית לז)</span> לא יאמר לו בשבת הנראה אם תעמוד עמי לערב לעשות במלאכתי לערב: 


lvr: 48
pgn: 7
dfh: b
trm: שובבים
txt:
<span class='five'>שובבים. </span>משמע מזידים ופרהסיא לשון מרד וגאוה כמו וילך שובב בדרך לבו <span class='mareimakom'>(ישעיה נז)</span> : 


lvr: 48
pgn: 7
dfh: b
trm: ת'ק סבר הן בלא אידיהן
txt:
<span class='five'>ת'ק סבר הן בלא אידיהן. </span>כדדייקינן לעיל דקתני לפני אידיהן של עובדי כוכבים שלשה ימים ש'מ שלשה לפניהם לבד האיד קאמר: 


lvr: 48
pgn: 7
dfh: b
trm: ורבנן בתראי
txt:
<span class='five'>ורבנן בתראי. </span>דלא יהבו סימנא איכא למימר הואיל ולא אשכחן מידי ביניהן איכא למימר בהא אתו לאפלוגי דהן ואידיהן ג' קאמר: 


lvr: 48
pgn: 7
dfh: b
trm: רבנן בתראי סברי נשא ונתן אסור
txt:
<span class='five'>רבנן בתראי סברי נשא ונתן אסור. </span>סתמא קאמרינן ולא קתני אסור לשאת ולתת כתנא קמא דמשמע לכתחלה הוא דלא הא דיעבד שפיר דמי: 


lvr: 48
pgn: 7
dfh: b
trm: בגולה
txt:
<span class='five'>בגולה. </span>אין העובדי כוכבים אדוקין כל כך בעבודת כוכבים כדאמרינן <span class='mareimakom'>(לקמן)</span> עובדי כוכבים שבחוצה לארץ לאו עובדי עבודת כוכבים נינהו כו' ועוד דמסתפינן מינייהו: 


lvr: 48
pgn: 7
dfh: b
trm: רבנן בתראי לית להו דשמואל
txt:
<span class='five'>רבנן בתראי לית להו דשמואל. </span>דכיון דלא מסיים בהדיא במאי פליגי איכא למימר לטפויי אתו דשמעינן לתנא קמא דקאמר לפני אידיהן אסור לשאת ולתת עמהם וסתמא דמילתא כשאין יד עובדי כוכבים תקיפה על ישראל קא אמר ואתו אינהו למימר לפני אידיהן לעולם אסורין ואיפכא ליכא לשנויי דתתריץ שפיר דסתם תנא בתרא לטפויי אתא : 


lvr: 48
pgn: 7
dfh: b
trm: מוכרין להן סוס זכר זקן
txt:
<span class='five'>מוכרין להן סוס זכר זקן. </span>בתוך המלחמה שאינו אלא לקלקל ומלתא דלא שכיחא הוא ולא אתי למילף מינה למכור בהמה אחריתי דהא דאמרי רבנן אין מוכרין להן בהמה גסה לא אסרו אלא משום שאלה או שכירות כדאמר בפירקין דלקמן <span class='mareimakom'>(ד' טו.)</span> והכא במלתא דלא שכיחא לא גזור רבנן: 


lvr: 48
pgn: 7
dfh: b
trm: בן בתירא מתיר בסוס
txt:
<span class='five'>בן בתירא מתיר בסוס. </span>לפי שמלאכתו לרכוב אדם עליו ואין במלאכה זו חיוב חטאת שהחי נושא את עצמו דתנן במשילין פירות <span class='mareimakom'>(ביצה לו:)</span> אלו הן משום שבות לא רוכבין על גבי בהמה: 


lvr: 48
pgn: 7
dfh: b
trm: מתעשר זרע וירק וזירין
txt:
<span class='five'>מתעשר זרע וירק וזירין. </span>בין שלקטו כשהוא ירק בין שלקטו כשהוא זירין דולדיילש'א בלע'ז ובין שהניחו עד שצמחו גרעיני זרעו בתוכו והוקשו וחבטן צריך לעשר את הזרע מדרבנן דאורחיה למיכליה זרע וירק וזירין הלכך כולהו הוו להו גמר פירי: 


lvr: 48
pgn: 7
dfh: b
trm: בדגנוניתא
txt:
<span class='five'>בדגנוניתא. </span>הגדל בגנה דראוי לאכול זרע וירק וזירין אבל הגדל בשדות אינו נאכל ירק אלא זרע כעין חרדל: 


lvr: 48
pgn: 7
dfh: b
trm: באשלי רברבי
txt:
<span class='five'>באשלי רברבי. </span>חבלים עבים וחזקים ויש אומרים באילנות גדולות כמו ויטע אשל <span class='mareimakom'>(בראשית כא)</span> כלומר הא לאו כוותיה אתון עבדין פלוגתא דרבנן נמי היא כדקתני לקמן וחכ'א כו': 


lvr: 48
pgn: 7
dfh: b
trm: כי יעטוף
txt:
<span class='five'>כי יעטוף. </span>עטיפת נפשו ודאגת לבו יתפלל תחלה והדר לפני ה' ישפוך שיחו שמונה עשרה: 


lvr: 48
pgn: 7
dfh: b
trm: עטיפה
txt:
<span class='five'>עטיפה. </span>לשון כאב ופריחת לב מתוך צרה כמו בהתעטפם כחלל <span class='mareimakom'>(איכה ב)</span> : 


lvr: 48
pgn: 7
dfh: b
trm: לשוח בשדה
txt:
<span class='five'>לשוח בשדה. </span>תפלת המנחה תקן בפרק תפלת השחר <span class='mareimakom'>(ברכות כו:)</span>: 


lvr: 48
pgn: 7
dfh: b
trm: יסדר אדם שבחו של הקב'ה
txt:
<span class='five'>יסדר אדם שבחו של הקב'ה. </span>שלש ברכות ראשונות אבות גבורות וקדושת השם שאין בהן תפלה אלא שבח ואח'כ בשאר ברכות יש דברי תחנה ותפלה:  ר'


lvr: 48
pgn: 8
dfh: a
trm: ר' יהושע סבר ילפינן ממשה
txt:
<span class='five'>ר' יהושע סבר ילפינן ממשה. </span>להסדיר שבח תחלה הלכך יתפלל י'ח תחלה דאיכא שבח בתחלתן: 


lvr: 48
pgn: 8
dfh: a
trm: דרב גובריה
txt:
<span class='five'>דרב גובריה. </span>גדולת מעשיו וחכמתו רבה ונאה לו לשבח ולהעדיף בשבחו של מלך מלכי המלכים אבל איניש בעלמא מיחזי כיוהרא: 


lvr: 48
pgn: 8
dfh: a
trm: מעין כל ברכה וברכה
txt:
<span class='five'>מעין כל ברכה וברכה. </span>אם היה משכח תלמודו מאריך בחונן הדעת אם בעל תשובה הוא מאריך בהרוצה בתשובה וכן כולן: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 48
pgn: 8
dfh: a
trm: יש בה עבודת כוכבים
txt:
<span class='five'>יש בה עבודת כוכבים. </span>כלומר אותו היום עובדין עבודת כוכבים והוא להן יום איד וכן משנה לשנה כל ימי בנו ובכל הנך דחשבינן הכא חשיבי ליה ואסור ג' ימים לפניהן: 


lvr: 48
pgn: 8
dfh: a
trm: אבל יום תגלחת זקנו כו'
txt:
<span class='five'>אבל יום תגלחת זקנו כו'. </span>שאין זמן קבוע לרבים אלא כל אחד ואחד כשמגלח עושה יום איד: 


lvr: 48
pgn: 8
dfh: a
trm: בלוריתו
txt:
<span class='five'>בלוריתו. </span>כשמספר פעמים הרבה מניח בלורית מאחריו ומגלחה משנה לשנה ויום שמגלחה עושה יום איד: 


lvr: 48
pgn: 8
dfh: a
trm: ויום שעלה מן הים
txt:
<span class='five'>ויום שעלה מן הים. </span>מקריב זבחים לעבודת כוכבים על דבר שניצל ובכל הנך אינו אסור אלא אותו היום ולא לפניו ולא לאחריו דלא חשיבי כולי האי: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 48
pgn: 8
dfh: a
trm: שקרנותיו קודמות לפרסותיו
txt:
<span class='five'>שקרנותיו קודמות לפרסותיו. </span>דאמר מר כל מעשה בראשית בקומתן נבראו שור עם קרניו מגודלין וכיון שיצא ראשו תחלה נמצאו קרנותיו קודמות לפרסותיו: 


lvr: 48
pgn: 8
dfh: a
trm: [ותיטב לה' משור פר
txt:
<span class='five'>[ותיטב לה' משור פר. </span>אמר דוד ותיטב לה' תפלתי משור שביום שהיה שור דהיינו אותו יום שנולד כדכתיב שור או כשב וגו' הרי עשוי ונגמר כפר שהוא בן ג' שאפילו מקרניו לא חסר]: 


lvr: 48
pgn: 8
dfh: a
trm: רומי שעשתה קלנדא
txt:
<span class='five'>רומי שעשתה קלנדא. </span>תקנו אותו יום להקריב זבחים וכל עיירות הסמוכות לה לרומי יודעין אנו שהן משתעבדות לה לרומי ליתן המס ולהביא להן כל צרכיהן אבל אותן עיירות אין עושין קלנדא מי הוי אסור לשאת ולתת עמהם דנימא הואיל ומשועבדות לרומי יש לומר מה שהן קונין עכשיו יביאו לרומי להקריבן בני רומי: 


lvr: 48
pgn: 8
dfh: a
trm: אלא אותו האיש למעוטי מאי
txt:
<span class='five'>אלא אותו האיש למעוטי מאי. </span>פשיטא דמי שלא גילח היום ושאר עובדי כוכבים שלא עלו בו ביום מן הים מותרין: 


lvr: 48
pgn: 8
dfh: a
trm: אלא לאו למעוטי אנשים משועבדים
txt:
<span class='five'>אלא לאו למעוטי אנשים משועבדים. </span>לאותו האיש דמותרין דלא אמרינן מאן דזבני ממטו ליה למפלח: 


lvr: 48
pgn: 8
dfh: b
trm: ובין לא אמר לו
txt:
<span class='five'>ובין לא אמר לו. </span>מסתמא להלולא מכוין ואסור דכל ימי הלולא מקריב לעבודת כוכבים: 


lvr: 48
pgn: 8
dfh: b
trm: ומעיקרא
txt:
<span class='five'>ומעיקרא. </span>קודם שיכניס את אשתו מאימת חיישינן להלולא אם הזמין אנשים לסעוד אצלו: 


lvr: 48
pgn: 8
dfh: b
trm: אסינתי
txt:
<span class='five'>אסינתי. </span>עריבות ששורין בהן שעורין לעשות שכר ל'א נותנין עפר בעריבות וזורעין שם שעורין קודם ימי החופה ומביאין לפני החתן והכלה כשהן צמוחים ואומרים להם פרו ורבו כשעורין הללו שממהרין לצאת מכל התבואה: 


lvr: 48
pgn: 8
dfh: b
trm: בימי קלפטרא מלכתא
txt:
<span class='five'>בימי קלפטרא מלכתא. </span>של אלכסנדריא כדאמר בהמפלת במסכת נדה <span class='mareimakom'>(דף ל:)</span> ונלחמו רומיים עמה ונצחוה ותפסו הם המלוכה: 


lvr: 48
pgn: 8
dfh: b
trm: דיני קנסות
txt:
<span class='five'>דיני קנסות. </span>אונס ומפתה ושלשים של עבד שנתנה תורה קצבה אחת ליקר ולזולל ומאחר שלא ישבו בלשכת הגזית לא דנו ובטלו דיני קנסות דכתיב בתשלומי כפל שהוא קנס אשר ירשיעון אלהים דהיינו מומחין וסמוכין בשם רבי כדאמרינן בסנהדרין ומי שאינו סמוך אינו דן דיני קנסות: 


lvr: 48
pgn: 8
dfh: b
trm: כי היכי דלא ליחייבו
txt:
<span class='five'>כי היכי דלא ליחייבו. </span>רוצחים קטלא דאין דנין דיני נפשות אפילו בסנהדרין קטנה שבכל עיר אלא בזמן שהיתה סנהדרין גדולה בישיבתה ובמקום המיוחד לה והוא לשכת הגזית: 


lvr: 48
pgn: 8
dfh: b
trm: המקום גורם
txt:
<span class='five'>המקום גורם. </span>לחייב הנדון ואם אינם שם לא ידונו והאי קרא בדיני נפשות קאי כי יפלא ממך דבר בפרשת שופטים ושוטרים בזקן ממרא:  מלכות


lvr: 48
pgn: 9
dfh: a
trm: מלכות פרס בפני הבית
txt:
<span class='five'>מלכות פרס בפני הבית. </span>בזמן הבית בעודו בנוי לאחר שבנאו כורש נמשכה מלכותו שלשים וארבע שנים ובטלה ותפשוה בני יון ומלכו מאה ושמונים הרי מאתים וי'ד ובני חשמונאי נטלו מלכות מיונים ומלכו ק'ג והורדוס אחריהם ק'ג הרי ד' מאות וכ' שנה שהיה בית שני בישובו: 


lvr: 48
pgn: 9
dfh: a
trm: צא וחשוב
txt:
<span class='five'>צא וחשוב. </span>והבא למנות סדר חכמים וחייהם או שני שטר חוב או שום מעשה המאורע ימנה לחורבן מעכשיו כך וכך שנים לחורבן הבית אלמא מאתן ושית קודם חורבן הבית פשטה דהא אמרן לעיל דרומיים וישראל נטלו יחד המלכות מיונים וקתני הכא דישראל מלכו קודם חורבן מאתן ושית: 


lvr: 48
pgn: 9
dfh: a
trm: אמטו להכי לא חשיב להו
txt:
<span class='five'>אמטו להכי לא חשיב להו. </span>ר' ישמעאל לעיל בהדי הנך דפשטה על ישראל דהא בהנהו לא שלטה עליהן דשותפי הוו: 


lvr: 48
pgn: 9
dfh: a
trm: ולא ידע
txt:
<span class='five'>ולא ידע. </span>במנין שנים שאחר חורבן הבית כמה שנים טעה בשנה שהוא עומד בה לא ידע אי שנת כ' היא על המאות או שנת כ'א או שתים: 


lvr: 48
pgn: 9
dfh: a
trm: פרטי כמה הוו
txt:
<span class='five'>פרטי כמה הוו. </span>אין אדם טועה במאות אלא טועה בשנה או בשתים דהיינו פרטי דמאות ואלפים הוו כללי: 


lvr: 48
pgn: 9
dfh: a
trm: נשייליה לספרא כמה
txt:
<span class='five'>נשייליה לספרא כמה. </span>לסופר הכותב גטין ושטרות שהוא מונה למלכות יון כדאמר לקמן <span class='mareimakom'>(דף י.)</span> בגולה אין מונין אלא למלכות יון ואין מונין לתחלת מלכותן שהיו שש שנים מקוטעות שלא מלכו אלא בעילם ומשש שנים ואילך פשטה מלכותן ומשם והלאה מונין להן כדאמר לקמן נישייליה האי תנא לספרא כמה פרט השנים יש לו על הכלל שלו: 


lvr: 48
pgn: 9
dfh: a
trm: ונטפי עלייהו
txt:
<span class='five'>ונטפי עלייהו. </span>תנא עשרין שנין אם יש לו לסופר פרט ט'ו על כללו למנין יונים יש לו לתנא ל'ה פרט על כללו למנין שני חורבן: 


lvr: 48
pgn: 9
dfh: a
trm: לחומריה
txt:
<span class='five'>לחומריה. </span>קשר כלומר סכום חשבונו ימצא כהוגן שהרי מנין הסופר מתחיל ש'פ שנים קודם החורבן כדתניא לעיל דיון נטלו מלכות לסוף ל'ד לבנין הבית הוסף עליהם שש שנים שאין מונין להן הרי תחלת מניינם לסוף מ' לבניינו דהיינו ש'פ קודם חורבן נמצא כשהתחיל תנא למנות לחורבן ומנה כבר כ' שנה נשלם כלל הסופר להיות ד' מאות וכשהיה לסופר אחת פרט הי' ליה לתנא כ' ואחת כשהיה לסופר עשר שנים פרט היה לו לתנא ל' כשהגיע הסופר לת'ק ואחת יש לו לתנא קכ'א דהוי פרטי כ'א וה'ה דמצי למיתני נבצר מנייהו תמנן ואידי ואידי חד חושבנא ודרך קצרה נקט למלתיה: 


lvr: 48
pgn: 9
dfh: a
trm: ואי טעי ספרא
txt:
<span class='five'>ואי טעי ספרא. </span>בפרטא דידיה נשייליה לתנא כמה פרטא דיליה ונבצר מינייהו עשרין וטעמא כדפרישית ואם יהיו לו לתנא מאתים ול' יהיו לו לסופר שש מאות ועשר ואם יש לתנא מאתים ועשר יהיו לו לסופר חמש מאות ותשעים וה'ה דמצי למיתני ניטפי עלייהו תמנן אלא משום דרך קצרה נקט ועוד דבעי לאוקומי בצירותא אספרא ותוספתא אתנא משום סימנא דספרא בצירא ותנא תוספאה: 


lvr: 48
pgn: 9
dfh: a
trm: ששת אלפים שנים
txt:
<span class='five'>ששת אלפים שנים. </span>נגזר על העולם להתקיים כמנין ימי השבוע וביום השביעי שבת ובשבעת אלפים נוח לעולם: 


lvr: 48
pgn: 9
dfh: a
trm: ושני אלפים ימות המשיח ובעונותינו שרבו יצאו
txt:
<span class='five'>ושני אלפים ימות המשיח ובעונותינו שרבו יצאו. </span>משני אלפים אחרונים מה שיצאו ומשיח לא בא: 


lvr: 48
pgn: 9
dfh: a
trm: אי נימא ממתן תורה ועד עכשיו
txt:
<span class='five'>אי נימא ממתן תורה ועד עכשיו. </span>עד גמר ארבעת אלפים לבריאת עולם כדקאמרת ליכא ב' אלפים: 


lvr: 48
pgn: 9
dfh: a
trm: דכי מעיינת בהו
txt:
<span class='five'>דכי מעיינת בהו. </span>בשני קמאי דתוהו קודם מתן תורה תרי אלפים ופרטי מאלף ג' תמ'ח שנים משכחת בהו: הכי גרסינן 


lvr: 48
pgn: 9
dfh: a
trm: דכי מעיינת בהו בשני דקודם מתן תורה כו'
txt:
<span class='five'>דכי מעיינת בהו בשני דקודם מתן תורה כו'. </span>ולא גרסינן ועוד דכי מעיינת כו' ופירושם כדפרישית צא וחשוב שנות דור ודור שחי כל אחד קודם שנולד בנו דשנים שאחרי כן אתה נותן לבן ותמצא מאדם עד שנולד נח תתרנ'ו שנים ונח חי תק'ב שנים קודם שנולד שם דכתיב <span class='mareimakom'>(בראשית ה)</span> ויהי נח בן חמש מאות שנה וגו' כשנולד בנו הראשון היה בן ת'ק שנים ויפת הוא הגדול מחם שנה וחם גדול משם שנה הרי תק'ב שנים לנח כשנולד שם כדכתיב <span class='mareimakom'>(שם יא)</span> [שם] בן מאת שנה ויולד את ארפכשד שנתים אחר המבול ואם שם לת'ק שנים דנח אתייליד כי מטו שנתים אחר המבול הוה ליה בר ק'ב דהא כתיב <span class='mareimakom'>(שם ז)</span> ונח בן שש מאות שנה והמבול היה חשוב תק'ב דנח ומאה דשם עד ארפכשד והוסף על נ'ו של פרט הרי תרנ'ח וארפכשד הוליד את שלח בל'ה הרי תרצ'ג ומשלח עד עבר ל' הרי תשכ'ג ומעבר עד פלג ל'ד הרי תשנ'ז ומפלג עד רעו ל' הרי תשפ'ז ומרעו לשרוג ל'ב הרי תתי'ט ומשרוג לנחור ל' הרי תתמ'ט ומנחור לתרח כ'ט הרי תתע'ח ומתרח לאברהם ע' הרי תתקמ'ח על אלף ומאברהם עד יצחק ק' הרי אלפים ומ'ח ומיצחק עד מתן תורה ת' שנים כיצד ס' עד שנולד יעקב וברדתו למצרים כתיב ימי שני מגורי שלשים ומאת שנה הרי ק'צ משנולד יצחק וישראל היו במצרים רד'ו הרי ד' מאות ומ'ח שנים על אלפים לבריאת עולם נמצא ממתן תורה עד ד' אלפים לבריאתו של עולם אלף וחמש מאות וחמשים ושתים: 


lvr: 48
pgn: 9
dfh: a
trm: וגמירי דההיא שעתא הוה אברהם בר נ'ב
txt:
<span class='five'>וגמירי דההיא שעתא הוה אברהם בר נ'ב. </span>הוסיפם על אלף ותתקמ'ח שהיו בידך כשנולד אברהם הרי אלפים תוהו: 


lvr: 48
pgn: 9
dfh: a
trm: כי מעיינת מואת הנפש אשר עשו עד מתן תורה
txt:
<span class='five'>כי מעיינת מואת הנפש אשר עשו עד מתן תורה. </span>הכי הוו הוסף אותן על מנין מתן תורה ונמצא אלפים מכוונין מואת הנפש אשר עשו וגו' עד גמר ד' אלפים לבריאת עולם והוא קע'ב שנים לאחר חורבן כיצד הרי מנית עד יציאת מצרים תמ'ח על עודף אלפים וכתיב <span class='mareimakom'>(מ'א ו)</span> ויהי בשמנים שנה וארבע מאות שנה לצאת בני ישראל עד ויבן שלמה את הבית הרי תתקכ'ח על אלפים כשנבנה הבית וימי בית ראשון ד' מאות ועשר הרי שלשה אלפים ושל'ח שנים וגלות בבל ע' שנים הרי ת'ח וימי בית שני ת'ך הרי תתכ'ח נמצא קע'ב חסרין מד' אלפים והכי תני בסדר עולם: 


lvr: 48
pgn: 9
dfh: a
trm: אי טעי תנא
txt:
<span class='five'>אי טעי תנא. </span>דתני ובעונותינו שרבו יצאו מהן מה שיצאו ורוצה למנות כמה יצאו מימות המשיח וטועה בשנה או בשתים או יותר דלא ידע פרטי על כלל המאות כמה הוו דאין אדם טועה במאות לפיכך לא הוצרך רב פפא לתת סימן בטעותא דכללי: 


lvr: 48
pgn: 9
dfh: a
trm: מ'ח שנה
txt:
<span class='five'>מ'ח שנה. </span>שהרי מנין התנא מתחיל לאחר קע'ב שנים לחורבן הבית ששלמו שני אלפים תורה ומנין הסופר מתחיל ש'פ שנים קודם חורבן הבית הרי מנין הסופר קודם לתנא תקנ'ב שנים וכשמונה התנא ארבעים ושמונה שנה נשלמו כללו של סופר לשש מאות והתחיל פרטו מכאן ואילך כשהיה לו שנה פרט היו לו לתנא מ'ט כשהיו י' שנים פרט היו לו לתנא נ'ח וה'ה דמצי למימר ונבציר מינייהו נ' ושנים שנה שהי' לו לסופר קודם שהתחיל תנא למנות אלא משום דאנח סימנא מ'ח עיר ועוד דבעי לאוקומי בצירותא אספרא משום סימנא דספרא בצירא תנא תוספאה: 


lvr: 48
pgn: 9
dfh: a
trm: תנא תוספאה
txt:
<span class='five'>תנא תוספאה. </span>קורא מקרא שלם בתוספת אותיות. לישנא אחרינא קרי תוספאה וזה נראה עיקר דלענין קריאה דקרא לא שייך תנא כלל אלא קרא:  ארבעים


lvr: 48
pgn: 9
dfh: b
trm: האי מאן דלא ידע בכמה שני בשבוע
txt:
<span class='five'>האי מאן דלא ידע בכמה שני בשבוע. </span>קאי למנין סדר שמיטות שהיו ישראל מונין והולכין בפני הבית דקי'ל שביעית בזמן הזה נהגא ואפי' (לר'מ) דאמר בזמן שאתה משמט קרקע אתה משמט כספים מודה הוא דמדרבנן נהגא בפ' השולח גט <span class='mareimakom'>(גיטין דף לו.)</span> ובמשקין בית השלחין <span class='mareimakom'>(מו'ק דף ב:)</span>: 


lvr: 48
pgn: 9
dfh: b
trm: נטפי חדא שתא
txt:
<span class='five'>נטפי חדא שתא. </span>על שנין דמחורבן ועד שנה שהוא עומד בה מהאי טעמא דתניא <span class='mareimakom'>(תענית דף כט.)</span> מגלגלין זכות ליום זכאי וחובה ליום חייב כשחרב הבית בראשונה מוצאי שבת היה ומוצאי שביעית היתה ותשעה באב היה וכן בשניה אלמא שתא דחורבן אתחלתא דשמטה למהדר הוות ומאן דמני לשני חורבן לא מני לההיא שתא בהדי שני דחורבן אלא בהדי שני דקם ביתא הואיל ונפק ליה רובא בט' באב הלכך מאן דבעי לממני שמטה לוספה לשנת חורבן על מנין שני דבתר חורבן: 


lvr: 48
pgn: 9
dfh: b
trm: ונשקול מכל מאה תרתי ונישדי אפרטי
txt:
<span class='five'>ונשקול מכל מאה תרתי ונישדי אפרטי. </span>כר' יהודה דאמר <span class='mareimakom'>(ר'ה דף ט.)</span> שנת חמשים עולה לכאן ולכאן היא שנת יובל והיא שנת תחלת השמטה הבאה ונמנית לראש יובל הבא דאי כרבנן הא אמרי שנת חמשים היא שנת יובל היא שנת חמשים ובחמשים ואחת מתחיל מנין יובל הבא נמצאת שנה מתוספת על סדר השמטה לכל יובל ולרבי יהודה משהתחילו למנות השמיטין לא זז הסדר משבע שנים לז' שנים: 


lvr: 48
pgn: 9
dfh: b
trm: וסימן
txt:
<span class='five'>וסימן. </span>דלא תעביד כרבנן אלא כר' יהודה למשקל תרתי שני מכל מאה כי זה שנתים ובמסכת ערכין <span class='mareimakom'>(דף יב:)</span> פרכינן לר' יהודה חורבן בית שני במוצאי שביעית מי משכחת ליה מכדי בית שני כמה קם ארבע מאות ועשרים פש ליה תמני שני לארבע מאה דיובלי שדינהו אעשרים הרי עשרים ושמונה אשתכח דבשנת השמטה חרב ומשנינן הנך שית שנין עד דסליק עזרא ומקדיש לא מני שמיטין הלכך דל מנייהו שית שני קמייתא אשתכח דבעשרין ותרתי ליובל חרב והיא מוצאי שביעית: 


lvr: 48
pgn: 9
dfh: b
trm: דמתניתא טפיא תלת שנין
txt:
<span class='five'>דמתניתא טפיא תלת שנין. </span>לחשבון הברייתא מושך הגלות שלש שנים יותר דאמרינן לעיל אחר קע'ב שנים לאחר חורבן נשלמו ארבע אלפים הוסיף עליהם רל'א דקתני בברייתא הרי הקץ לאחר ת'ג לחורבן ורבי חנינא ת' קאמר כשאמר רבי חנינא למילתיה עדיין לא עברו ת' לחורבן:  שית


lvr: 48
pgn: 10
dfh: a
trm: שית שנין יתירתא
txt:
<span class='five'>שית שנין יתירתא. </span>שבא לפני ב'ד בשנה שנכתב בו ומצא בו שש שנים יותר ממניינם כגון שהיו עומדים בשנת חמש מאות למלכות יון ובו היה כתוב בשנת חמש מאות ושש שנים לוה פלוני מפלוני וסתם היה כתוב ולא היה כתוב בו שום מלכות: 


lvr: 48
pgn: 10
dfh: a
trm: מאוחר הוא
txt:
<span class='five'>מאוחר הוא. </span>מלוה עשה עמו טובה ומחל לו שעבוד קרקעות של שש שנים וכל מי שיקנה קרקעו בתוך שש שנים אינו מפסיד שהרי זמן מכירה קודם לזמן טריפת השטר: 


lvr: 48
pgn: 10
dfh: a
trm: ועד דמטי זמניה לא טריף
txt:
<span class='five'>ועד דמטי זמניה לא טריף. </span>אינו יכול לטרוף לקוחות אלא אותן שיקחו ממנו משש ואילך: 


lvr: 48
pgn: 10
dfh: a
trm: ספרא דוקנא כתביה
txt:
<span class='five'>ספרא דוקנא כתביה. </span>מדקדק בחשבונות הוא ואינו הולך אחרינו שאין אנו מתחילין למנות לתחלת מלכות יון אלא לאחר שש שנים שמלכו בעילם והוא מונה לתחלת מלכותן ושיעבודו מיום כתיבתו הוא ומהיום והלאה יטרוף ואין כאן מחילה לפי שחמש מאות שלנו הן חמש מאות ושש לתחלתן: 


lvr: 48
pgn: 10
dfh: a
trm: ממאי
txt:
<span class='five'>ממאי. </span>דהאי דמנינן לשטרי לש'פ שנים קודם חורבן דעתין למלכי יון דתימא דהנך שית שני יתירתא היינו האי דאתחיל למימני מתחלת מלכותן דניחא לך למימר הכי ולא ניחא לך למימר מאוחר הוא לפי שאין דרך למחול שעבודו שמא ימכור זה כל נכסיו בתוך זמן האיחור ויפסיד את חובו: 


lvr: 48
pgn: 10
dfh: a
trm: דלמא
txt:
<span class='five'>דלמא. </span>בין אנן בין הא ספרא האי דמנינן לש'פ שנים קודם חורבן לאו דעתין אמלכות יון אלא ליציאת מצרים מנינן: 


lvr: 48
pgn: 10
dfh: a
trm: ושבקיה לאלפא קמא
txt:
<span class='five'>ושבקיה לאלפא קמא. </span>דמיציאת מצרים. ומתחלינן למימני מתחילת אלפא בתרא והיא שנה ראשונה ליון שפשטה מלכותן בכל העולם דמיציאת מצרים ועד חורבן אלף וש'פ שנים ת'פ שנים עד בנין בית ראשון ות'י דבניינו הרי תת'צ ושבעים דגלות בבל ות'כ דבית שני הרי אלף וש'פ שנים ומלכות יון נמי פשטה בכל העולם ג' מאות ושמונים שנים קודם חורבן שהוא תחלת אלף שנים וכיון דדעתין איציאת מצרים ליכא למתלי הנך שית שנין אלא במחילת השעבוד ושטר מאוחר הוא: 


lvr: 48
pgn: 10
dfh: a
trm: אין מונין אלא למלכי יונים
txt:
<span class='five'>אין מונין אלא למלכי יונים. </span>וכיון דלמלכות יון מנינן ואיכא למיתלי להנך שית שנין בספרא דוקנא תלינן ביה ולא תלינן ליה במחילת השעבוד שאין כל אדם עושה כן: 


lvr: 48
pgn: 10
dfh: a
trm: לשטרות
txt:
<span class='five'>לשטרות. </span>דכל אימת דקאי מלכא מכי מטי שילהי אדר סלקא ליה שתא ובניסן ריש שתא תנינא למיכתב בשטרי: 


lvr: 48
pgn: 10
dfh: a
trm: ואנן השתא מתשרי מנינן
txt:
<span class='five'>ואנן השתא מתשרי מנינן. </span>כל תשרי מחדשים שתא אלמא ודאי מניינא דידן למלכי האומות הואי ואין לך מלכות באומות מתחלת שלש מאות ושמונים שנה קודם אלא מלכות יון דאי סלקא דעתך דהאי דמנינן לשלש מאות ושמונים שנה קודם חורבן דדעתין איציאת מצרים מניסן בעו למימני ולחדושי שתא דקיי'ל בשמעתא קמייתא במסכת ראש השנה דליציאת מצרים מניסן מנינן: 


lvr: 48
pgn: 10
dfh: a
trm: הא דידיה הא דבריה
txt:
<span class='five'>הא דידיה הא דבריה. </span>כשמעמידין בן מלך בחיי אביו להחזיקו במלוכה שמח האב ועושה אותו יום איד: 


lvr: 48
pgn: 10
dfh: a
trm: ומי מוקמי
txt:
<span class='five'>ומי מוקמי. </span>רומיים מלכא בר מלכא כל הני יום אידיהן דמתני' דרומיים נינהו כדתניא לעיל יום שתפסה בו רומי מלכות ותניא רומי עשתה קלנדא: כתב ולשון של רומיים מאומה אחרת באה להן אחרים תקנו להן כל ספריהם: 


lvr: 48
pgn: 10
dfh: a
trm: קלניא
txt:
<span class='five'>קלניא. </span>בת חורין שלא תתן מס לעולם משום דאית בה רבנן ואנטונינוס עצמו היה משמש בפני רבי כדלקמן ומשום הכי היה אוהב לרבנן: 


lvr: 48
pgn: 10
dfh: a
trm: אייתי רבי גברא ארכביה וכו'
txt:
<span class='five'>אייתי רבי גברא ארכביה וכו'. </span>כלומר הרכב את בנך עליהן  ועליך ותהא טבריא מסורה בידו: 


lvr: 48
pgn: 10
dfh: a
trm: ואימא ליה
txt:
<span class='five'>ואימא ליה. </span>לברך דליפרחה ליונה מן ידיה כלומר דליעבד טבריא קלניא להוציאה מתחת עולו:  ולימא


lvr: 48
pgn: 10
dfh: b
trm: שדר ליה
txt:
<span class='five'>שדר ליה. </span>אנטונינוס לרבי עשב ששמו גרגירא רוק'א בלע'ז והבין רבי מה לי ולעשב הזה ודאי סימנא הוא דשלח לי גרגירא נגרר' ונמשך לב גירא עם הנואפים יודע היה ללמוד אנטונינוס: 


lvr: 48
pgn: 10
dfh: b
trm: ודאתו מינייהו ניפוק עלייהו
txt:
<span class='five'>ודאתו מינייהו ניפוק עלייהו. </span>היוצאין מבניך יוציאו הוצאות למלכי רומי העומדין אחרי על סמך הממון הלז: 


lvr: 48
pgn: 10
dfh: b
trm: בלא מיכסא
txt:
<span class='five'>בלא מיכסא. </span>כלומר אוי לך הואיל ועליהן אתה נהרג שלא מלתה את עצמך ותטול חלק עמהם: 


lvr: 48
pgn: 10
dfh: b
trm: והיתה לאהרן ולבניו
txt:
<span class='five'>והיתה לאהרן ולבניו. </span>בלחם הפנים כתיב וכהן נוטל מחצה כדאמרינן בסדר יומא <span class='mareimakom'>(דף יז:)</span> ונוטל חלה אחת משתי חלות של עצרת וארבע או חמש ממעשה לחם הפנים והתם מפרש לה דפלגא היא והכי נמי השוה אותי נגד כולן שהזכיר שמי לבד: 


lvr: 48
pgn: 11
dfh: a
trm: ניפיורא נקיט נורא לאפיפיורא
txt:
<span class='five'>ניפיורא נקיט נורא לאפיפיורא. </span>נוטל ומוליך האבוקה לפני אפיפיור כולן מיני שררה הן זה למעלה מזה: 


lvr: 48
pgn: 11
dfh: a
trm: אלמא
txt:
<span class='five'>אלמא. </span>מדלא תלי ר'מ טעמא בשריפה אלמא לאו חק העובדי כוכבים הוא לשם עבודת כוכבים: 


lvr: 48
pgn: 11
dfh: a
trm: ולא מדרכי האמורי
txt:
<span class='five'>ולא מדרכי האמורי. </span>אינה מדרכי האמורי לחוש ללא תעשה כמעשיהם <span class='mareimakom'>(שמות כג)</span> : 


lvr: 48
pgn: 11
dfh: a
trm: חשיבותא הוא
txt:
<span class='five'>חשיבותא הוא. </span>מי ששורפין עליו מראין שמיתתו חשובה להם חשיבא להם המיתה ששרפו עלה ופלחי לעבודת כוכבים: 


lvr: 48
pgn: 11
dfh: a
trm: שבעים מנה צורי
txt:
<span class='five'>שבעים מנה צורי. </span>משמע הכסף שרף צורי משקל של צור והוא כ'ה סלעים והסלע ד' דינרים והדינר הוא משקל זהוב קושטנטינ'ה: 


lvr: 48
pgn: 11
dfh: a
trm: עיקור שיש בה טריפה
txt:
<span class='five'>עיקור שיש בה טריפה. </span>שהבהמה נטרפת בו אסור לעשותו ואף על פי שאין סופו ליהנות ממנה אסור לגרום לבהמה טריפות בידים:  מנשר


lvr: 48
pgn: 11
dfh: b
trm: מן הארכובה ולמטה
txt:
<span class='five'>מן הארכובה ולמטה. </span>אבל מן הארכובה ולמעלה טריפה אלמא מדאסור לטרפה בבהמה טהורה עסקינן וטהורה מאי כלי תשמיש איכא: 


lvr: 48
pgn: 11
dfh: b
trm: יום תגלחת זקנו והנחת בלוריתו
txt:
<span class='five'>יום תגלחת זקנו והנחת בלוריתו. </span>יום שמגלח זקנו וכן בו ביום הנחת בלוריתו יום שמגלח זקנו שער ומניח בלורית אפודליץ מאחורי העורף לשם עבודת כוכבים: 


lvr: 48
pgn: 11
dfh: b
trm: דתניא תרוייהו יום תגלחת זקנו והנחת בלוריתו יום תגלחת זקנו והעברת בלוריתו
txt:
<span class='five'>דתניא תרוייהו יום תגלחת זקנו והנחת בלוריתו יום תגלחת זקנו והעברת בלוריתו. </span>ותרתי מתני' נינהו ולאו גבי הדדי תניא להו: 


lvr: 48
pgn: 11
dfh: b
trm: קרקיפלו של ר' ישמעאל
txt:
<span class='five'>קרקיפלו של ר' ישמעאל. </span>כהן גדול ומהרוגי מלכות היה ומתוך יפיו נכנס בלב בת קיסר והפשיט עור פניו וחנטה באפרסמון שתהא מקויימת ולא ישתנה ועדיין מונח בגינזי רומי: 


lvr: 48
pgn: 11
dfh: b
trm: סך קירי פלסתר
txt:
<span class='five'>סך קירי פלסתר. </span>חשבון הקצין כזב [הוא] נבואת יעקב שקרא לבניו לאחרית [הימים] שסופן ליגאל כזב הוא: 


lvr: 48
pgn: 11
dfh: b
trm: אחוה דמרנא זייפנא
txt:
<span class='five'>אחוה דמרנא זייפנא. </span>אחיו של אדונינו עשו זייפן הוא יעקב שרימה לעשו וחשב ליטול ברכה להיות גביר לאחיו: 


lvr: 48
pgn: 11
dfh: b
trm: דחמי חמי
txt:
<span class='five'>דחמי חמי. </span>הרואה בשמחה זו עכשיו רואהו ומי שאינו רואה עכשיו לא יראה עוד דעד ע' שנה אינה נעשית: 


lvr: 48
pgn: 11
dfh: b
trm:
ותנא דידן מ'ט לא קחשיב הא הני דאיתנהו בכל שתא קחשיב הא דליתא כל שתא לא קחשיב</span>: <span class='five'>הני דרומאי

txt:
<span class='five'>ותנא דידן מ'ט לא קחשיב הא הני דאיתנהו בכל שתא קחשיב הא דליתא כל שתא לא קחשיב</span>: <span class='five'>הני דרומאי. </span>הני ימי אידיהן דמתני' אין אסורין אלא לבני רומי: מוטרדי וטורייסקי מוהרנקי ומוהרין שמות ימי אידיהן קבועות שיש להן בכל שנה: 


lvr: 48
pgn: 11
dfh: b
trm: קבועין
txt:
<span class='five'>קבועין. </span>ולקמן מפרש קבועין כל השנה שכל ימות השנה עושין עובדיהם יום איד ומקריבין זבחים ואסורים במשא ובמתן לעולם: 


lvr: 48
pgn: 11
dfh: b
trm: יריד שבעין בכי נדבכה שבעכו ואית דאמרי נתברה שבעכו
txt:
<span class='five'>יריד שבעין בכי נדבכה שבעכו ואית דאמרי נתברה שבעכו. </span>ה'ג ואית דאמרי איפכא הני תרי לישני: ה'ג 


lvr: 48
pgn: 11
dfh: b
trm: ותדיר כולה שתא</span>: <span class='five'>בגולה
txt:
<span class='five'>ותדיר כולה שתא</span>: <span class='five'>בגולה. </span>אין אנו יכולים להעמיד עצמנו מלישא וליתן עמהם שביניהם אנו יושבין ופרנסתנו מהן ועוד משום יראה: 


lvr: 48
pgn: 11
dfh: b
trm: בחגתא דטייעי
txt:
<span class='five'>בחגתא דטייעי. </span>יום לשנה מתקבצין כל סוחרי העיר לאכול ולשתות ולחוג לשם עבודת כוכבים פלונית וכאן קורין קופנדרי'א: 


lvr: 48
pgn: 11
dfh: b
trm: דלא קביעא
txt:
<span class='five'>דלא קביעא. </span>אין חוששין לה כל כך אם אין עושין לה בכל שנה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 48
pgn: 11
dfh: b
trm: חוצה לה מותר
txt:
<span class='five'>חוצה לה מותר. </span>לשאת ולתת עם היושבין חוץ לעיר שאין נמשכין אחר אותה עבודת כוכבים שכן מנהג זה עובד את שלו וזה עובד את שלו ויום איד של אלו אינו ביום איד של אלו: 


lvr: 48
pgn: 11
dfh: b
trm: בזמן שהדרך מיוחדת לאותו מקום
txt:
<span class='five'>בזמן שהדרך מיוחדת לאותו מקום. </span>שאין דרך יוצאה מאותה העיר לילך לעיר אחרת ודרך הכבושה מכאן לאותה העיר מיוחדת לאותה העיר לבדה אסור לילך שם מפני חשד שנראה כמהלך לעובדה: 


lvr: 48
pgn: 11
dfh: b
trm: והיכי דמי חוצה לה
txt:
<span class='five'>והיכי דמי חוצה לה. </span>כמה יהא רחוק אותו שוק שחוצה לה מן העיר ויהא מותר לשאת ולתת עם יושביו: 


lvr: 48
pgn: 11
dfh: b
trm: עטלוזא של עזה
txt:
<span class='five'>עטלוזא של עזה. </span>עטלוזא שוק של בהמה כמו איטליז דתנן <span class='mareimakom'>(בכורות דף לא.)</span> שוחטין באיטליז ונמכרין באיטליז: 


lvr: 48
pgn: 12
dfh: a
trm: שפיתת קדירה
txt:
<span class='five'>שפיתת קדירה. </span>כשמניחין אותה אצל האור על גבי כירה קרי שפיתה לשון שפות הסיר <span class='mareimakom'>(יחזקאל כד)</span> : 


lvr: 48
pgn: 12
dfh: a
trm: ולא חשו חכמים
txt:
<span class='five'>ולא חשו חכמים. </span>אע'פ שסמוך איסור אצל היתר מאד הכא נמי אע'פ שבני העיר האסורין סמוכין לבני חוצה לה שאין להם עבודת כוכבים היום לא חשו: 


lvr: 48
pgn: 12
dfh: a
trm: משום בשר נבילה
txt:
<span class='five'>משום בשר נבילה. </span>ואע'ג דאיכא למיחש לאיסור דאוריית' לא חשו לאחזוקי איסור בקדירות מן הספיקא: 


lvr: 48
pgn: 12
dfh: a
trm: הכא נמי
txt:
<span class='five'>הכא נמי. </span>לא מחזקינן דמי עבודת כוכבים בידי עובדי כוכבים שבחוצה לה דנימא אסור למכור להם בהמה שדמים הללו שהוא מקבל מהן מחמת בהמה זו דמי עבודת כוכבים הן שהבהמה היום לצורך בני תוכה היא ונקרבים היום לעבודת כוכבים והוא איסור דאורייתא מלא ידבק בידך מאומה וגו' <span class='mareimakom'>(דברים יג)</span> וכ'ש היכא דידעינן דמשל חוצה לה הן דלספק איסורא דרבנן לא חיישינן דנימא דלמא האי גברא שייך בתר בני תוכה והוי היום יום אידו ועבר האי גברא אדרבנן דאסרי לישראל לשאת ולתת עמם ביום איד: 


lvr: 48
pgn: 12
dfh: a
trm: רבא אמר
txt:
<span class='five'>רבא אמר. </span>האי לא חשו לאו לבשר נבילה קאמר דנילף מינה דכוותה דלא ניחוש לדמי עבודת כוכבים דהא לא דמי דהתם לית הנאה לעובד כוכבים דנישדי נבילה לקדירה דמיסתפי דאי חזי ליה ישראל תבע ליה בדינא אבל הכא מתכוין עובד כוכבים לעשות רצון חבירו אלא ה'ק לא חשו להם חכמים משום בישולי עובדי כוכבים דלמא סמיך ישראל לעובד כוכבים לבשליה וקאכיל בשולי עובדי כוכבים דרבנן: 


lvr: 48
pgn: 12
dfh: a
trm: וה'נ
txt:
<span class='five'>וה'נ. </span>היכא דפשיטא דדמים הללו מתוך תיבתו לקחם וליכא למיחש לאיסורא דאורייתא לא חשו חכמים לספק איסורא דרבנן: 


lvr: 48
pgn: 12
dfh: a
trm: משום יום אידם
txt:
<span class='five'>משום יום אידם. </span>למיחש דלמא האי עובד כוכבים שייך בתר בני תוכה ושקיל וטרי האי ישראל בהדיה ביום אידו: 


lvr: 48
pgn: 12
dfh: a
trm: רבה בר עולא אמר
txt:
<span class='five'>רבה בר עולא אמר. </span>ביום אידם של בני עזה לא שרא ר'ח לשאת ולתת עם בני עטלוזא ולא דמי לשתי קדירות דהתם ליכא למיחש משום בישולי עובדי כוכבים מכי אתי ישראל חדא זימנא בגחלים אבל הכא איכא למיחש דלמא האי עובד כוכבים שייך בתר בני תוכה הואיל וסמוכה לה ומתני' דקתני דחוצה לה מותר לאו בסמוכה כולי האי קאמר ור'ח לפני אידיהן הוא דשרי וה'ק לא חשו להם חכמים לשמא נתזה צינורא מתוך קדירת עובד כוכבים לתוך קדירת ישראל הואיל ואיסור קל הוא חדא דלא שכיח ועוד דאי נמי שכיח בטיל ברובא ה'נ לא חשו לאיסור חוצה לה של בני עזה ואע'פ שסמוכה לה ממש: כל היכא דתני שיש בה עבודת כוכבים משמע שהיום עובדין ליראה שלהם: 


lvr: 48
pgn: 12
dfh: a
trm: פרצופות המקלחין מים
txt:
<span class='five'>פרצופות המקלחין מים. </span>פרצופות אדם חלולין ונכנס סילון מים לאחוריהם לתוכן ויוצאין דרך פיהם: 


lvr: 48
pgn: 12
dfh: a
trm: כל מקום שאסרו חכמים
txt:
<span class='five'>כל מקום שאסרו חכמים. </span>דבר המותר ואסרוהו מפני מראית העין שהרואהו חושדו בדבר עבירה: 


lvr: 48
pgn: 12
dfh: b
trm: משום דבעי למיתני כיוצא בו לא יניח פיו על גבי סילון
txt:
<span class='five'>משום דבעי למיתני כיוצא בו לא יניח פיו על גבי סילון. </span>דגבי מעיין תנא שחייה ולא תנא הנחת פה הלכך לא שייך למיתני כיוצא בו גביה אבל בפרצופות תנא הנחת פה ושייך למיתני גבייהו כיוצא בו דאסור נמי הנחת פה דאילו לשחות ולשתות בידו ליכא סכנתא דבדיק להו בידיה: 


lvr: 48
pgn: 12
dfh: b
trm: בידו אחת
txt:
<span class='five'>בידו אחת. </span>ממהר וזורק בפיו ואינו בודק אבל בשתי ידיו יכול לעכבו בידו ויעיין: 


lvr: 48
pgn: 12
dfh: b
trm: שברירי
txt:
<span class='five'>שברירי. </span>שד הממונה על מכת סנוירים לא גרס הכא לא מן הנהרות ומן האגמים דה'ה נמי מן הכלים: 


lvr: 48
pgn: 12
dfh: b
trm: איזדהר משברירי שברירי ברירי רירי ירי רי בכסי חיורי
txt:
<span class='five'>איזדהר משברירי שברירי ברירי רירי ירי רי בכסי חיורי. </span>לחש הוא ומתמעט והולך משם השד כאשר הוא שומע מיעוט תיבות אות אחר אות עד רי וכן הוא הלחש להבריחו משם. סנוירים תרגומו שברירי <span class='mareimakom'>(בראשית יט)</span> : <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 48
pgn: 12
dfh: b
trm: עיר שיש בה עבודת כוכבים
txt:
<span class='five'>עיר שיש בה עבודת כוכבים. </span>ודרך העובדי כוכבים להיות להם יום שוק ויריד ביום אידם: 


lvr: 48
pgn: 12
dfh: b
trm: והיו בה חנויות מעוטרות
txt:
<span class='five'>והיו בה חנויות מעוטרות. </span>וסימן הוא להם שאותן חנויות של עבודת כוכבים הם ליטול מהם מכס: 


lvr: 48
pgn: 12
dfh: b
trm: שאין מעוטרות מותרות
txt:
<span class='five'>שאין מעוטרות מותרות. </span>דבאותן שאין מעוטרות לא שקלי מינייהו מכסא לעבודת כוכבים ולא מטיא לעבודת כוכבים הנאה מינייהו ואי משום דנושא ונותן ביום אידם ה'מ לזבוני להו דלמא מזבן ליה בהמה ואזיל ומקריב לה לעבודת כוכבים אי נמי דרך לוקח להיות שמח ואזיל ומודי אבל למזבן מינייהו דבר המתקיים שרי דסתם מוכר עצב הוא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 48
pgn: 12
dfh: b
trm: בוורד והדס
txt:
<span class='five'>בוורד והדס. </span>של תקרובת עבודת כוכבים והוא סימן להם שחנויות הללו של עבודת כוכבים הן: 


lvr: 48
pgn: 12
dfh: b
trm: דקא מתהני מריחא
txt:
<span class='five'>דקא מתהני מריחא. </span>וורד והדס דרך לשטחן לפני עבודת כוכבים ואסורין משום תקרובת עבודת כוכבים: 


lvr: 48
pgn: 12
dfh: b
trm: אבל בפירות
txt:
<span class='five'>אבל בפירות. </span>מותרין ליקח מהן ואף על גב דמטיא הנאה לעבודת כוכבים בהנך זביני לית לן בה כדמפרש במהנה מותר:  מהנה


lvr: 48
pgn: 13
dfh: a
trm: מהנה לא כ'ש
txt:
<span class='five'>מהנה לא כ'ש. </span>והא מהנה הוא שהחנוונין שבתוכן סוחרי מעות של כומרים הן אי נמי הוא יהיב ליה לבעל המעות מסחורתו שעושה שם ומטיא להו הנאה אבל שאינן מעוטרות לאו דכומרים הן: 


lvr: 48
pgn: 13
dfh: a
trm: מן הארכובה ולמטה
txt:
<span class='five'>מן הארכובה ולמטה. </span>אבל עיקור שתטרף בו אסור לעשות כן בידים בבהמה ואע'פ שהיא אסורה בהנאה: 


lvr: 48
pgn: 13
dfh: a
trm: ומעלה בערכאות שלהן
txt:
<span class='five'>ומעלה בערכאות שלהן. </span>מקום גדוליהן ושופטיהן ומעלה שטרותיו לפניהם לחתום ואף על פי שכבוד ותפארת היא להם ואיכא למימר דאזיל ומודה: 


lvr: 48
pgn: 13
dfh: a
trm: בית הפרס
txt:
<span class='five'>בית הפרס. </span>שדה שנחרש בה קבר וחשו חכמים עד מאה אמות דלדלה מחרישה את כתיתי העצמות ושמא יעבור על עצם כשעורה ויסיטנו: 


lvr: 48
pgn: 13
dfh: a
trm: ואמר רבי יוחנן הלכה כרבי יוסי
txt:
<span class='five'>ואמר רבי יוחנן הלכה כרבי יוסי. </span>ומדאיירי  ר' יוחנן ש'מ שמיעא ליה לר' יוחנן הך מתני' ולוקחין מהן בהמה פליגא אדרבי נתן: 


lvr: 48
pgn: 13
dfh: a
trm: ואין מחרימין
txt:
<span class='five'>ואין מחרימין. </span>קסבר סתם חרמים לבדק הבית דפלוגתא היא [בערכין] <span class='mareimakom'>(דף כח:)</span> וכיון דהשתא ליכא בית המקדש אתי בהו לידי תקלה דמתהני מהקדש ומעילה:  נועל


lvr: 48
pgn: 13
dfh: b
trm: התם משום בזיון קדשים
txt:
<span class='five'>התם משום בזיון קדשים. </span>דאי אמרת תיעקר אינה מתה מהרה נראה בזיונה לזמן מרובה: 


lvr: 48
pgn: 13
dfh: b
trm: ונשחטיה מישחט
txt:
<span class='five'>ונשחטיה מישחט. </span>דאי משום שחוטי חוץ אבדק הבית לא מיחייב וכדתניא [בשני שעירים] <span class='mareimakom'>(יומא דף סג:)</span> שומע אני אפילו קדשי בדק הבית שנקראו קרבן וכו': 


lvr: 48
pgn: 13
dfh: b
trm: גיסטרא
txt:
<span class='five'>גיסטרא. </span>יחתכנה לשנים הא ליכא בזיון קדשים דמתה מהר ותקלה ליכא דלא אכלי מינה: 


lvr: 48
pgn: 13
dfh: b
trm: בזמן שבית המקדש קיים
txt:
<span class='five'>בזמן שבית המקדש קיים. </span>דקרינא ביה תמים יהיה לרצון <span class='mareimakom'>(ויקרא כב)</span> להקריב אבל השתא נראה בעל מום הוא ולא אסור מדאורייתא: 


lvr: 48
pgn: 13
dfh: b
trm: וניהוי כמטיל מום בבעל מום
txt:
<span class='five'>וניהוי כמטיל מום בבעל מום. </span>לרבא פריך דאמר נראה כמטיל מום כלומר מדרבנן הוא דאסור אמאי לא עבר מדאוריית' משום דלא חזי להקרבה הרי מטיל מום בבעל מום דמעיקרא לא חזי להקרבה ופליגי ביה תנאי בבכורות <span class='mareimakom'>(דף לג:)</span> גבי בכור שאחזו דם ואיכא למ'ד אסור להקיז אפילו הוא מת משום לא יהיה בו מום וה'ל למיתני מפני שמטיל מום בבעל מום ואמאי תנא נראה: 


lvr: 48
pgn: 13
dfh: b
trm: לדמי חזי
txt:
<span class='five'>לדמי חזי. </span>לחללו באחר ומקריב חלופיו וקרינא בו תמים יהיה לרצון משום חלופיו: 


lvr: 48
pgn: 13
dfh: b
trm: לאפוקי
txt:
<span class='five'>לאפוקי. </span>השתא כשאין בית המקדש קיים דשום בהמה לא חזיא לא לגופה ולא לדמי הלכך נראה בעלמא הוא ולא מיתסר מדאורייתא אלא מדרבנן: 


lvr: 48
pgn: 13
dfh: b
trm: העובדי כוכבים והרועים בהמה דקה
txt:
<span class='five'>העובדי כוכבים והרועים בהמה דקה. </span>הן ישראל והן גזלנים הרי הן כעובדי כוכבים: 


lvr: 48
pgn: 13
dfh: b
trm: ואין מורידין
txt:
<span class='five'>ואין מורידין. </span>אותן לבור להמית אותן בידים אלמא עבד עובד כוכבים אסור להמיתו בידים: 


lvr: 48
pgn: 13
dfh: b
trm: אילמלא היה רבי יוחנן באתרא
txt:
<span class='five'>אילמלא היה רבי יוחנן באתרא. </span>דשקלי מכסא מבעלי בתים הוה אסר ליקח אפילו מבעל הבית והשתא דר' ירמיה קים לן דשקלי מבעלי בתים: 


lvr: 48
pgn: 13
dfh: b
trm: שאינו קבוע
txt:
<span class='five'>שאינו קבוע. </span>ולא מסיק מוכסי אדעתייהו למיגבי מינייהו דלא תגר ולאו בעה'ב קבוע: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 48
pgn: 13
dfh: b
trm: מוכר לו תרנגול לבן בין התרנגולים
txt:
<span class='five'>מוכר לו תרנגול לבן בין התרנגולים. </span>לקח עובד כוכבים מישראל תרנגולים הרבה מותר למכור ביניהם תרנגול לבן דכיון דשקיל מיניה אחריני לאו לעבודת כוכבים קא בעי להו: 


lvr: 48
pgn: 14
dfh: a
trm: תורניתא
txt:
<span class='five'>תורניתא. </span>מין ארז והיא שטה כדאמר בר'ה <span class='mareimakom'>(דף כג.)</span>: 


lvr: 48
pgn: 14
dfh: a
trm: כל שאין לו עיקר
txt:
<span class='five'>כל שאין לו עיקר. </span>להתקיים בארץ בימות הגשמים כגון קישואין ודילועין וכיוצא בהן: 


lvr: 48
pgn: 14
dfh: a
trm: בפטוטרותיהן שנו
txt:
<span class='five'>בפטוטרותיהן שנו. </span>פטוטרות דמתני' לאו מין הוא באפי נפשיה אלא ה'ק אין מוכרין להן כל אלו איצטרובלין ובנות שוח בעוקציהן לפי שתולין אותן בפני עבודת כוכבים ודרכן לעובדן בכך: 


lvr: 48
pgn: 14
dfh: a
trm: אלפני מפקדינן
txt:
<span class='five'>אלפני מפקדינן. </span>על לפני עור אנו מצווין שלא ליתן מכשול בדבר האסור לו וכל הני דאסרינן לזבוני להו משום לפני עור לא תתן מכשול דבן נח מוזהר על עבודת כוכבים: 


lvr: 48
pgn: 14
dfh: a
trm: אלפני דלפני
txt:
<span class='five'>אלפני דלפני. </span>כגון הכא דהאי ודאי לאו לעבודת כוכבים קבעי ומשום דלא ליזדבן איהו לאחריני ומקטרי לא מפקדינן למיסר: 


lvr: 48
pgn: 14
dfh: a
trm: מותר למכור לו
txt:
<span class='five'>מותר למכור לו. </span>לעובד כוכבים תרנגול לבן כיון דלא אידכר לבן לאו לעבודת כוכבים קבעי: 


lvr: 48
pgn: 14
dfh: a
trm: אפילו בין התרנגולין נמי לא
txt:
<span class='five'>אפילו בין התרנגולין נמי לא. </span>דהא גלי דעתיה דלעבודת כוכבים קבעי ליה וניחא ליה דליזבון שאר התרנגולין בשביל הלבן: 


lvr: 48
pgn: 14
dfh: a
trm: הב'ע דאמר זה וזה
txt:
<span class='five'>הב'ע דאמר זה וזה. </span>מתני' דלר' יהודה בפני עצמו לא ולת'ק לגמרי אסור כגון דמעיקרא אדכר לבן ושחור ואדום הלכך לבן לרבי יהודה בפני עצמו אסור כיון דמעיקרא אדכר והשתא שקיל לבן ואזיל ליה מעיקרא נמי איכוין ללבן והאי דאדכר שחור איערומי אערים דידע הוא דאי שאיל לבן לחודיה לא זבין ליה ישראל ובין התרנגולין מותר דמיגו דשחור לאו לעבודת כוכבים לבן נמי לאו לעבודת כוכבים ורבנן אפילו בין תרנגולין נמי אסור הואיל דקתבע לבן ומיהו תרנגול סתמא בין לר' יהודה בין לרבנן מותר למכור לו תרנגול לבן כרבי זירא: 


lvr: 48
pgn: 14
dfh: a
trm: אבל אמר זה וזה
txt:
<span class='five'>אבל אמר זה וזה. </span>אינו מותר למכור לו אלא שניהם יחד אלמא רבי יהודה בדאמר זה וזה קאי ומשום הכי בפני עצמו לא הואיל ואמר לבן ומדרבי יהודה נשמע לרבנן: 


lvr: 48
pgn: 14
dfh: a
trm: ואפילו אמר תרנגול זה לבן
txt:
<span class='five'>ואפילו אמר תרנגול זה לבן. </span>אם היה עובד כוכבים שעושה משתה לבנו או שיש לו חולה בתוך ביתו: 


lvr: 48
pgn: 14
dfh: a
trm: אינו אסור
txt:
<span class='five'>אינו אסור. </span>לשאת ולתת עמו אלא אותו היום משום דמקריב הוא היום לעבודת כוכבים ואזיל השתא ומודה: 


lvr: 48
pgn: 14
dfh: a
trm: בטווזיג
txt:
<span class='five'>בטווזיג. </span>האי משתה דקתני מותר למכור לו תרנגול לבן לאו במשתה חופת בנו דהא ודאי לתקרובת עבודת כוכבים קבעי ליה אלא במשתה של מריעות שעושין הנערים זה עם זה וקורין קמפורייש'א דלא חשיב כולי האי שיקריבו לעבודת כוכבים:  לאו


# tsftbvl

lvr: 48
pgn: 2
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לפני
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לפני </span>אידיהן. </span>בתר דתני סנהדרין דאיירי בעובד כוכבים ומזלות תנא נמי להא מסכת דע'ז בסדר ישועות ומיהו מכות ושבועות דשייכי בסנהדרין להכי תני להו בתר סנהדרין ואחרי כן חוזר לסדרו ושונה מס' ע'ז והוריות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 2
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לפני
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לפני </span>אידיהן ג' ימים. </span>זימנין דתני מנינא בסוף כי הכא וכן (קדושין ב.) האשה נקנית בג' דרכים (בכורים פ'ב מ'ו)  ואתרוג שוה לאילן בג' דרכים וזמנין דתני מנינא ברישא (נזיר סה:) בשבעה דרכים בודקין את הזב (יומא ב.)  שבעת ימים קודם יוה'כ (גיטין ט.)  בג' דרכים שוו גיטי נשים וכו' : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 2
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אסור
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אסור </span>לשאת ולתת עמהם. </span>פ'ה משום דאזיל ביום אידו ומודה לעבודת כוכבים מתוך לשונו משמע שר'ל אף ממקח וממכר וקשה על מה סמכו העולם לשאת ולתת ביום איד העבודת כוכבים עמהם נהי דרוב אידיהם מן הקדישים הם מ'מ בכל שבוע יום אחד יש להם דלרבי ישמעאל (לקמן ו.) לעולם אסור ואין לומר דהיינו טעמא משום (חולין יג:)  דעובדי כוכבים שבח'ל לאו עובדי עבודת כוכבים אלא מנהג אבותיהם בידם דהא אמר שמואל בגמ' (לקמן ז:)  בגולה אינו אסור אלא יום אידם בלבד משמע הא יום אידם מיהא אסור לכך נראה דשרי משום איבה כדאמר בגמ' (שם דף ו:) גבי ר' יהודה נשיאה דשדר ליה ההוא מינא דינרא קסריינא ביום אידו אמר היכי איעביד לא אישקליה הויא ליה איבה מיהו אין משם ראיה גמורה דשמא לאו משום איבה לישתרי אלא היה נוטל עצה כיצד יעשה שלא יהיה לו איבה ועוד אי טעמא משום איבה תינח להלוותם ולהשאילם ולפרעם כשהעובד כוכבים תובע חובו אבל לשאת ולתת עמהם דהיינו מקח וממכר מאי איבה איכא וכי לא יוכל ישראל לומר איני צריך עתה למכור ולקנות וכן לשאול ללוות ולפרוע מה ידע העובד כוכבים שמניח משום אידו לכך נראה דטעם ההיתר משום דעכו'ם שבינינו קים לן בגוייהו דלא פלחו לעבודת כוכבים ומהאי טעמא שרי לקמן בפ'ב (דף סה.)  רב יהודה דשדר ליה קורבנא לאבידרנא ביום אידו אמר קים לי בגויה דלא פלח לעבודת כוכבים וכן רבא (שם) דשדר ליה קורבנא לבר שישך ביום אידו אמר קים לי בגויה דלא פלח לעבודת כוכבים א'נ יש לסמוך אההיא דתנא בירושלמי על מתני' דאסור לשאת ולתת תני בד'א בעובד כוכבים שאינו מכירו אבל בעובד כוכבים שמכירו מותר מפני שהוא כמחניף ותניא הנכנס לעיר ומצאן שמחים שמח עמהם שאינו אלא כמחניף להם ור'ת היה מפרש אסור לשאת ולתת עמהם דוקא במידי דתקרובת ולא איירי כלל בלקנות דודאי שרי בין ללישנא דאזיל ומודה בין ללישנא דלפני עור לא תתן דלא אסרו אלא למכור דוקא מידי דתקרובת ולשאת ולתת הכי פי' לשאת מהן המעות ולתת להם מידי דתקרובת חליפי המעות ומביא ראיה מדאיבעיא (לקמן דף ו.) בגמרא טעמא דלשאת ולתת עמהם אי משום הרווחה פירוש משום שמרויח ומשתכר ואזיל ומודה לעבודת כוכבים או דלמא משום ולפני עור לא תתן מכשול וקאמר נפקא מינה דאית ליה בהמה לדידיה ואי מידי דלאו תקרובת אסור אמאי לא קאמר נפקא מינה למידי דלאו תקרובת דמשום הרווחה איכא אלא וודאי מידי דלאו תקרובת שרי דלא שייכא אזיל ומודה במקח וממכר כיון שנותן המעות תחת החפץ והוא לוקח וגם אינו בטוח כ'כ שירויח בסחורה ובעיא דגמרא הכי מפרש טעמא דאסור לשאת ולתת עמהם במידי דתקרובת משום הרווחה שיהיה לו בהמות רבות בריוח אפי' אית ליה לדידיה נמי אסור שמתוך שיהיה לו הרבה בהמות יקריב מן המובחר או משום לפני עור ונפקא מינה דכי אית ליה בהמה לדידיה שרי ולפי פר'ת אין לתמוה על מנהג העולם שאפילו אם היו מחזיקין אותם כעובדי עבודת כוכבים שהרי אינם עושים שום תקרובת אלא במעות ובזה לא שייך הרווחה והרבה מעות מצויים להם לאותו דבר ומיהו נכון הוא להחמיר כשבא העובד כוכבים ואומר הלויני מעות לשקרי שקורין אופרי'ר אבל ר' אלחנן אמר כי גם באותם אופרי'ר אין שום איסור כי מה שהם נותנים אותם לגלחים ולכומרים אינו ממש לשם עבודת כוכבים אלא לצורך הנאתם: 


lvr: 48
pgn: 2
dfh: a
trm: להלוותם.
txt:
<span class='five'>להלוותם. </span>פר'ת דוקא בחנם אבל ברבית שרי משום דמצטער טובא כדאמרינן בקדושין (דף כ.) ליזבין איניש ברתיה ולא לוזיף ברבית: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 2
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ולפרוע
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ולפרוע </span>מהן. </span>בגמרא (לקמן דף ו:) פסקינן כרבי יהושע בן קרחה דמלוה על פה נפרעין מהם מפני שהוא כמציל מידם ויכול להיות דאפי' מלוה בשטר נמי נפרעין מהם כדאמר בירושלמי אפי' מלוה בשטר אובדת היא שלא כל שעה אדם זוכה ליפרע מחובו ולכך נראה לר'י דאותה מלוה שבשטרינו או אפי' אותם שיש לנו מהם חותמות שמותר ליפרע מהם ואפי' הוא אזיל ומודה שלעולם הוא חשיב כמציל מידם והא דאמר רבי יהושע בן קרחה מלוה בשטר אין נפרעין היינו כשידנו תקיפה עליהם ואפי' הכי מלוה על פה נפרעין שלא יכפור פעם אחרת והיכא דאיכא משכון אומר בירושלמי דאין מלוה אובדת במשכון מיהו בכל ענין חשיב כמציל מידם שכמה פעמים אובדת אפי' במשכון: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 2
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מ'ט
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מ'ט </span>לא תני עידיהן. </span>פרק משילין (ביצה דף לה:) איכא חד תני משילין וחד תני משחילין וכן בהגוזל בתרא (ב'ק דף קטז:) חד תני מציקין וחד תני מסיקין ולא דייק כי האי גוונא ושמא לא שייך לדקדק משום דאידי ואידי חד משמעות לשון הוו להו אכן קשיא מההיא דפרק החליל (סוכה דף נ: ושם ד'ה וחד) שואבה חשובה וכן בפ'ב דיבמות (דף יז. ושם) ראשונה ושניה דלא חד משמעות נינהו ולא דייק הכי וי'ל הכא היינו טעמא דדייק הכי משום דמסתבר ליה טפי לשון עדות לפי שהוא עדות לשברם וקשיא לי על תירוץ זה דמאי מקשה תו ומאן דתנא עידיהן מ'ט לא תני אידיהן הא כבר פירשנו דהמקשה נמי היה יודע אותו טעם דלשון עדות עדיף ול'נ דהכי הקשה מאן דתני אידיהן אמאי לא תני עידיהן דהא עידיהן ממש כתיב בהדיא בקרא אבל אידיהן ממש לא כתיב בקרא אלא אידם ומשני תברא עדיף פי' לשון שבר ופריך א'כ מ'ט דמאן דתני עידיהן הא ודאי דתברא עדיף:  רומי</div>                     </div>                 


lvr: 48
pgn: 2
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>רומי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רומי </span>חייבת. </span>משום דכתיב בהו (מלאכי א) וקראו להם גבול רשעה. רשע תרגום חייבא ונמצא במעשה מרכבה כי במעשה דרבי חנינא בן תרדיון נגזר על רומי חורבן גדול: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 2
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>להן הקב'ה במה עסקתם. </span>פירוש שואל להם במה זכו בכל דור ודור: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 2
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שווקים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שווקים </span>להושיב בהם זונות. </span>ה'ה דה'מ למימר לעשות בהם סחורה לכל דבר אלא מגנה אותם בדבר גנאי כל מה שיכול כלומר אפי' לצורך זונות עשיתם שווקים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 2
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>וארו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וארו </span>חיוא אחרי תנינא דמיא לדוב. </span>וא'ת אדרבה מלכות בבל עדיפא שנמשלה לארי דכתיב (ירמיה ד) עלה אריה מסבכו והארי מלך בחיות וי'ל דאע'ג דארי מלך מ'מ דוב הוא עז יותר ובעל תחבולות כדאמר בפרק קמא דברכות  (דף יג.) גבי צרות האחרונות משכחות הראשונות הניח מעשה ארי וספר מעשה דוב ורבי יצחק מפרש דבבל לא נמשלה לארי אלא בשעה שהיתה מושלת בכל העולם ועתה היא ממלכה שפלה אבל פרס גם עתה היא חשובה אחר רומי ותעמוד בחשיבותה עד סמוך לביאת המשיח כמו שמפרש בסמוך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 2
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הרבה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הרבה </span>גשרים גשרנו. </span>אף על גב דרומי נמי תקנו גשרים כדאמר בפרק במה מדליקין (שבת דף לג:) מ'מ אינם חשובים כ'כ בתקון גשרים כמו פרס: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 2
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואנן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואנן </span>בנינן. </span>הא דלא קאמרי שבנו בית המקדש כששאל מהן במה עסקתם דלפי זה לא עשו אלא אותו הדור והקב'ה שואל במה זכו בכל דור ודור: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 2
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מאי </span>שנא הני דלא קא חשיב. </span>פי' בבל ויון שהם (א) ארבע מלכיות שנשתעבדו בישראל וחשובים היו אבל מכל שבעים אומות לא בעי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 2
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>משכא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>משכא </span>מלכותייהו עד דאתי משיח. </span>והא דאמרינן עתידה פרס שתפול ביד רומי היינו סמוך לביאת המשיח כדאמרינן  (סנהדרין דף צח:) עתידה מלכות רומי שתפשוט על כל העולם תשעה חדשים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 2
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מאי </span>בעי בשעיר ומאי בעי בפארן. </span>ופארן מארץ ישמעאלים כדכתיב גבי הגר (בראשית כא) במדבר פארן וסמיך אסיפיה דקרא וקדוש מהר פארן סלה ולא גרסינן מאי בעי בתימן דתימן משעיר הוא דכתיב  (עובדיה א) וחתו גבוריך תימן למען יכרת איש מהר עשו מיהו קשיא לגירסת רש'י אמאי מייתי קרא דחבקוק למדרש הכי בקרא דאיתא בוזאת הברכה נמי הוזכר פארן וי'ל דאיכא למידרשיה כדדריש ליה בפרק שור שנגח ארבעה וחמשה (ב'ק דף לח. ושם) מפארן הופיע ממונם לישראל והוא הר סיני כדאמר פ' ר'ע  (שבת דף פט. ושם) ה' שמות יש לו סיני פארן ורבי אלחנן אומר דגריס שפיר מאי בעי בשעיר ומאי בעי בתימן והאי תימן לאו שם אומה הוא אלא שם רוח דרום כמו עורי צפון ובואי תימן כדדרשינן בספרי פרשת וזאת הברכה מד' רוחות נגלה הקדוש ברוך הוא לישראל שנאמר אלוה מתימן יבא ולכך ניחא שהוצרך להביא פסוק דחבקוק:  כהנים</div>                     </div>                 


lvr: 48
pgn: 3
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כהנים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כהנים </span>ולוים וישראלים לא נאמר אלא האדם. </span>משמע הכא דעובדי כוכבים נמי קרוין אדם ותימה דהא אמר בעלמא  (ב'מ דף קיד:) דאין קברי עובדי כוכבים מטמאין באהל משום דכתיב אדם כי ימות באהל אתם קרוים אדם דכתיב (יחזקאל לד) ואתן צאני צאן מרעיתי אדם אתם אתם קרוים אדם ולא עובדי כוכבים קרויין אדם ואור'ת דיש לחלק בין אדם להאדם ולא קשיא מהא דכתיב גבי חירם (יחזקאל כח)  ואתה (בן) אדם ולא אל ביד מחללך דאינו אומר כן לקרותו אדם בלשון חשיבות אלא לגנותו בלשון בזיון ושפלות והא דכתיב בקום עלינו אדם רוצה לומר אדם ולא מלך ומדריש גבי המן (מגילה יא.) א'נ ר'ל בקום עלינו אדום והא דכתיב מה יעשה לי אדם ר'ל אדם שהוא בזוי וא'ת הא אמר בפרק השולח (גיטין דף מז.) יש קנין לעובד כוכבים בארץ ישראל לחפור בה שיחין ומערות שנאמר והארץ נתן לבני אדם ואומר ר'ת דעובדי כוכבים נמי מיקרי בני אדם שרוצה לומר בני אדם הראשון ובפרק שור שנגח ארבעה וחמשה (ב'ק דף לח.)  הארכתי : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 3
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שאפילו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שאפילו </span>עובד כוכבים ועוסק בתורה. </span>פי' בשבע מצות שלהם דאילו בשאר מצות אמרינן בסנהדרין פרק ד' מיתות (דף נט.) עובד אלילים העוסק בתורה חייב מיתה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 3
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הרי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הרי </span>הוא ככהן גדול. </span>להכי נקט כהן גדול משום דכתיב יקרה היא מפנינים ודרשינן  (הוריות דף יג.) מכהן גדול הנכנס לפני ולפנים גבי ממזר ת'ח קודם לכהן גדול עם הארץ אבל עובד כוכבים העוסק בתורה הוא ככהן גדול: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 3
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>גדול
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>גדול </span>המצווה ועושה. </span>פי' מפני שהוא דואג תמיד לבטל יצרו ולקיים מצות בוראו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 3
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>נוגעים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נוגעים </span>בעדותן הן. </span>וא'ת והרי ראיה גדולה שקיימו שהרי שמים וארץ קיימים הם וי'ל דאין חוששין בזו הראיה דאין אב מעיד על בנו ועוד י'ל שהם קיימים ממה שקבלו כדאמר אם ישראל מקבלים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 3
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>יום
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>יום </span>הששי. </span>תימה למ'ד  בשבעה בחדש נתנו עשרת הדברות מאי יום הששי וי'ל דיומא קמא לא אמר להו מידי משום חולשא דאורחא א'נ היתה ראויה לינתן בששי אלא שהוסיף משה יום אחד מדעתו : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 3
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שלא </span>השתחוו לצלם. </span>אומר ר'ת דצלם דנבוכדנצר לאו עבודת כוכבים הוא אלא אנדרטי עשוי לכבוד המלך ובהכי ניחא דנקט גבי אברהם שלא עבד עבודת כוכבים ובחנניה מישאל ועזריה שלא השתחוו לצלם וניחא נמי הא דאמרינן בפרק אלו נערות (כתובות דף לג:) אלמלי נגדו לחנניה מישאל ועזריה פלחו לצלמא ואילו היה עבודת כוכבים ממש חס ושלום כי מדאגת שום יסורין שבעולם לא היו משתחוים לצלם כר' חנינא בן תרדיון (לקמן יח.) ששמו ספוגין על לבו ליסרו ור'ע (ברכות סא:) שסרקו בשרו במסרקות פיות והיינו הא דפריך פרק מקום שנהגו (פסחים דף נג:) מה ראו חנניה מישאל ועזריה שמסרו עצמן לתוך כבשן האש פירוש היה להם להשתחוות לצלם כיון שלא היה עבודת כוכבים ממש ועוד ראיה מפ'ק דמגילה (דף יב.) מפני מה נתחייבו שונאיהם של ישראל כלייה מפני שהשתחוו לצלם וכו' הם לא עשו אלא לפנים ואם היתה עבודת כוכבים היה להם למסור עצמן על קידוש השם ולישנא דקרא נמי משמע הכי דכתיב לאלהיך לית אנן פלחין ולצלמך לית אנן סגדין משמע דתרי מילי הוו : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 3
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>יבא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>יבא </span>בלדד השוחי וצופר הנעמתי ואליפז התימני. </span>אורחא דתלמודא דבהרבה מקומות לא קפיד למנות כסדר וכן הגיורת והשבויה והשפחה שנפדו ושנתגיירו ושנשתחררו (כתובות דף יא.) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 3
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>היום
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>היום </span>לעשותם ולא למחר לעשותם. </span> תימה אנשי יריחו שהיו כורכין את שמע ולא היו מפסיקין בהיום על לבבך (פסחים נז.) ולפיכך הקפידו עליהם חכמים דמשמע היום על לבבך ולא למחר על לבבך ומה יש לחוש בזה כיון שכך הוא אמת כדמשמע הכא ויש לומר דהתם איכא למיטעי היום ממש וכן למחר ממש אבל היום לעשותם בקרא דבתשלום שכר כתיב (דברים ז) ומשלם לשונאיו ותשלום שכר הצדיקים הוא לעולם הבא:  ומניחין</div>                     </div>                 


lvr: 48
pgn: 3
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ומניחין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומניחין </span>תפילין בראשיהן וציצית בבגדיהן וכו' עד ננתקה את מוסרותימו. </span>בירושלמי בפרק אין מעמידין דריש ננתקה את מוסרותימו זו מצות תפילין ונשליכה ממנו עבותימו זו מצות ציצית: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 3
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אין </span>שחוק לפני הקב'ה. </span>והא דאמרינן בסוף הזהב (ב'מ דף נט:) אחיך ואמר נצחוני בני אינו אלא בדיחותא בעלמא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 3
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שניות
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שניות </span>יושב ודן. </span>יש אומרים כי לכך תקנו בקדושת מוסף לומר ממקומו הוא יפן כי סתם מוסף בשניות בא ואז הוא יושב ודן ואנו מתפללין שיפנה מכסא דין לשבת בכסא רחמים ואין נראה דלמאי דמסקינן בסמוך (לקמן ד:) ראשונה יושב ודן לא יתכן אלא ודאי מטבע של תפלה כך הוא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 3
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אם </span>אשכחך ירושלם תשכח ימיני. </span>פשטיה דקרא כך אם אשכחך ירושלים שנשיר שיר ה' על אדמת נכר תשכח ימיני מלנגן בכנור תדבק לשוני לחכי אם ארצה לשורר בפה אם לא אזכרכי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 3
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הקוטפים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הקוטפים </span>מלוח עלי שיח. </span>פשטיה דקרא מיירי בעניים האוכלין העשבים שנקראו מלוחים כמו אבותינו אכלו מלוחים אף אנו נאכל מלוחים בפרק האומר בקדושין (דף סו.) עלי שיח כלומר אצל האילנות ולא בבית: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 3
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הכל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכל </span>בידי שמים חוץ מצנים פחים. </span>פי' כל המאורעות הבאות על האדם מידי יום יום בידי שמים ואין אדם יכול להרחיק נפשו מהן חוץ מצנים פחים קור וחום פחים כמו (תהלים יא) ימטר על רשעים פחים ולשון תלמוד יפח בלועך ניפק לקיבליה פרק שני דסנהדרין (דף יח:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 3
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שומר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שומר </span>נפשו ירחק מהם. </span>והא דאמרינן בפרק המקבל (ב'מ דף קז: ושם) והסיר ה' ממך כל חולי זו צנה אלמא בידי שמים היא י'ל דהכי קאמר שיתן לך מלבושים שתוכל להציל מן הצנה והא דאמרינן בויקרא רבה אנטונינוס הוה קא אזיל באורחא א'ל לרבי צלי עלי א'ל יהא רעוא דתישתזיב מן צנתא א'ל דא צלותא בתמיה (ב) ימר דאתכסי וצנתא אזלא אמר ליה יהא רעוא דתישתזיב מן שרבא אמר ליה דא ודאי צלותא דכתיב ואין נסתר מחמתו ור' היה מתפלל שיכסה העת בעננים להיות לו צל אלמא לא היה ביד אנטונינוס להציל מן החמה ויש לומר דהיינו ודאי לאדם שהולך אנה ואנה כאנטונינוס לא היה בידו להסתר מן החמה אבל ביושב בביתו יבנה לו בית הקיץ וחדר קרה והא דאמרינן הכל בידי שמים חוץ מיראת שמים התם מיירי במה שנגזר עליו בשעת יצירה כגון גבור או חלש עני או עשיר חכם או טפש אבל צדיק ורשע לא כי שני דרכים נתונים לפניו הטוב והרע:  חימה</div>                     </div>                 


lvr: 48
pgn: 4
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>חימה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חימה </span>אין לי שכבר נשבעתי. </span>ואין להקשות מפרק ד' נדרים  (נדרים לב.) דמוכח דמשה הרגו לחימה דאיכא לשנויי תרי חימה הוו כדמשני נמי התם : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 4
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והיינו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והיינו </span>דר' אלכסנדרי. </span>פ'ה דקאי אההיא דקאמרינן לעיל דאין הקדוש ברוך הוא בא בטרוניא עם בריותיו ולא נהירא פירושו דהא איפסיק ליה טובא ונראה לר'ת דקאי אהא דסליק כאן בישראל כאן בעובדי כוכבים וקאמרינן דבעל חימה קאי אעובדי כוכבים והיינו דרבי אלכסנדרי דקאמר ביום ההוא אבקש שאם לא ימצא להם זכות ישמידם והיינו נמי דרבא דאמר שיש חילוק בין ישראל לעובדי כוכבים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 4
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>בניגני
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בניגני </span>שלהם. </span>פירוש במעשה שלהם מה נורא מעשיך (תהלים סו) מתרגמינן מה דחילין אינון מניגניא דילך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 4
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שהיה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שהיה </span>בידם למחות. </span>והא דאמרי' בסוף חזקת הבתים (ב'ב דף ס:) מוטב שיהיו שוגגין ואל יהיו מזידין היינו בדבר שידוע שלא יקבלו אם ימחו :  ויודע</div>                     </div>                 


lvr: 48
pgn: 4
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ויודע
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ויודע </span>דעת עליון. </span>משמע מעצמו ולא בנבואה ולהכי פריך דעת בהמתו לא הוה ידע: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 4
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>רגע
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רגע </span>כמימרא. </span>וא'ת מה היה יכול לומר בשעה מועטת כזאת ויש לומר היה אומר כלם והקב'ה הפכו ואמר מלך כדכתיב (במדבר כג) ותרועת מלך בו ורבי אליהו היה מפרש שאין צריך רק להתחיל קללתו באותו רגע תדע שהיה רוצה להאריך בקללתו כדאיתא בחלק (סנהדרין דף קה:) מברכותיו של אותו רשע אתה למד מה היה בלבו: ה'ג </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 4
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ומנלן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומנלן </span>דרגע הוי ריתחיה שנאמר כי רגע באפו. </span>ול'ג ומנלן דרגע כמימריה דאם לא כן היכי מפיק מהאי קרא דרגע כמימריה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 4
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>בתלת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בתלת </span>שעי קמייתא. </span>פי' בשלישית כדאמרינן בסמוך בשעה שהחמה זורחת מלכי מזרח ומערב מניחים את כתריהן ודרכן של מלכים לעמוד בג' שעות כדאמרינן פ'ק דברכות (דף ט:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 4
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שמע
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שמע </span>מינה לאו אורח ארעא. </span>לספרים דגרסי' ההוא עובד כוכבים ניחא דעובדי כוכבים לא מעלין ולא מורידין (לקמן כו.) והוא שבקש לקללו להזיקו בקללתו נתכוין ולא להרגו ולא דמי להורדה לבור ואפילו לספרים דגרסי ההוא מינא אע'פ שהכופרים מורידין לבור נמי ניחא דודאי ביקש להרוג בקללתו ומ'מ קאמר בתר הכי ש'מ לאו אורח ארעא כי לא היה לו לדחוק בידי שמים ולהעניש מי שאינם רוצים להעניש אע'פ שבזמן הבית הי' מותר להרגו בידים : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 4
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כיון
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כיון </span>דאיכא צבורא דמצלי לא מדחי. </span>פי' ר'ת הא דמשמע הכא דמהני אפי' כשהצבור מתפללין במקום אחר היינו דוקא דלא מדחי אבל אינה נשמעת אלא במקום שהצבור מתפללין כדאמרינן בפ'ק דברכות (דף ו.) אין תפלתו של אדם נשמעת אלא עם הצבור:  וצריכא</div>                     </div>                 


lvr: 48
pgn: 5
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וצריכא.
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וצריכא. </span>פי' לכתוב חטאם וקבלת תשובתם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>שאלמלא </span>לא חטאו לא באנו לעולם. </span>ואע'ג דאמרינן פ'ק דערובין  (דף יג: ושם) נמנו וגמרו נוח לו לאדם שלא נברא היינו בתחלת לידתו שאין ידוע מה יהא בסופו אבל כשהוא צדיק אשריו ואשרי הדור שהוא בתוכו ועוד דלמסקנא דכמי שלא באנו לעולם אתי שפיר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 5
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אין </span>בן דוד בא עד שיכלו נשמות שבגוף. </span>וא'ת מ'מ יכלו ע'י עובדי כוכבים שיהו מולידים ואומר הר'ר אלחנן דנשמות של ישראל ושל עובדי כוכבים אינן בגוף א' והא דאמר  (שבת ל:) עתידה אשה שתלד בכל יום לימות המשיח שמא י'ל גוף חדש ונשמות חדשות יהיו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 5
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כי </span>רוח מלפני יעטוף. </span>משיח נקרא רוח כדכתיב (איכה ד)  רוח אפינו משיח ה' וה'פ דקרא המשיח מלפני יאחר כמו העטופים ללבן על ידי נשמות אשר עשיתי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 5
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>שירדו מנכסיהם. </span>דליכא למימר סומים היו דהא כתיב בעדת קרח (במדבר טז) העיני האנשים ההם תנקר ומצורעים נמי לא הוו דהא בעדה בתוך המחנה היו יושבין וכ'ת דבמתן תורה נתרפאו דהא אותן שנתרפאו כבר חזרו למומן במעשה העגל ושלא היו להם בנים ליכא למימר דבשביל כך לא היו פחות קרובים למלכות להלשינו כבתחלה וי'מ דמשמע ליה שירדו מנכסיהם דמחמת כן אין להן כח עוד להזיק אבל כל הנך היו יכולין להזיקו ע'י ממונם ופשטיה דקרא מיירי בפרעה (ה) וימת מלך מצרים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 5
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כפויי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כפויי </span>טובה. </span>לכך קראם כפויי טובה שלא רצו לומר אתה תן לפי שלא היו רוצים להחזיק לו טובה בכך: (שייך לע'ב) </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 5
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>עד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עד </span>ארבעין שנין לא קאי איניש. </span>פירש'י שאף משה לא נזכר וא'ת אמאי כעס משה על ישראל הלא גם הוא לא נזכר וי'ל שלפי שהוא לא היה צריך לתפלה זו לא נתן לב עד מ' שנה דקם אדעתיה דרביה אבל ישראל שהיו צריכין לתפלה זו היה להם להתבונן מאותה שעה שהרי כבר חטאו בעגל ובמרגלים ור'י פי' שמשה לא הקפיד עליהם על דבר זה עד מ' שנה כי היה סבור דלסוף מ' שנה יעמדו על דעת קונם ויאמרו אתה תן ולא היה בדעתו שהיו מניחים לומר אותו משום כפיית טובה אבל כשעברו ארבעים שנה שראה שהיה להם לדעת הבין עליהם שהיו מניחין בשביל כפיית טובה ואז הוכיחם:  יצרם</div>                     </div>                 


lvr: 48
pgn: 5
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>יצרם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>יצרם </span>מסור בידם. </span>דריש ליה ממשלחי רגל דיצה'ר נקרא אורח כדכתיב ויבא הלך לאיש העשיר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 5
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ומי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומי </span>בעינן כולי האי. </span>פירש רש'י וכי אדם רגיל כ'כ להעלות על לבו שמחתו וחגו דאסרת ג' ימים קודם לפי שהוא יום איד של עבודת כוכבים ונזכר שם עבודת כוכבים תדיר בפיו ואזיל ומודי והתנן בד' פרקים וכו' ומסיק התם דלאכילה שאינו טרוד לפני החג אלא על עסקי אכילה סגי בחד יומא הכא דלהקרבה שצריך לחזר אחר עסקי הקרבה בעי תלתא יומי והלכך אסור לשאת ולתת בכל עניני מקח וממכר משום דשם עבודת כוכבים שגור בפיו ואזיל ומודי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 5
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ערב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ערב </span>יו'ט האחרון של חג. </span>הא דלא נקט (יום) הראשון של חג לפי שהם טרודים במצות לולב וסוכה ואין להם פנאי להרבות בסעודות וי'מ דבהנך ארבעה פרקים טעמא רבה אית בהו יו'ט האחרון של חג לפי שהוא (ב) זמן בפ'ע וחלוק משלפניו תקנו להרבות בסעודה משא'כ בשביעי של פסח וגם הקרבנות שבשמיני היו בשביל ישראל וכל החג היו מקריבין נגד העובדי כוכבים  וערב פסח לפי שהוא יום גאולה ויציאה לחירות ועצרת כדאמרינן בפרק אלו דברים (פסחים דף סח:) הכל מודים בעצרת דבעינן נמי לכם ור'ה מפני שהוא תחלת השנה מרבים בסעודה לעשות סימן יפה וכמה עניני' עושים בו לסימן יפה כדאמר במסכת הוריות (דף יב.) וכריתות (דף ה:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 5
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>וכדברי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וכדברי </span>ר' יוסי אף עיוה'כ בגליל. </span>תימה בפ'ק דכתובות  (ה. ושם ד'ה אלא) דפריך תלמודא יוה'כ שחל להיות בשני בשבת ידחה גזרה שמא ישחוט בן עוף ואמאי שביק כל הני פרקים דד'ה ופריך לדברי רבי יוסי הגלילי וי'ל דשפיר פריך אליבא דרבנן דעיקר פירכיה מבן עוף דוקא דבהמה איכא טירחא יתירה להפילה ומידכר ובפרקים אלו אינם רגילין רק בבהמות וביוה'כ רגילים בעופות ודגים ודברים קלים כדאמרינן בב'ר (פ' יא) עובדא בההוא חייטא דזבן חד נונא (ג) תריסר דינרין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 5
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>והתנן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והתנן </span>שואלין בהלכות הפסח. </span>ואע'פ שגם עתה שאין קרבן שואלין בהלכות הפסח קודם ל' יום מ'מ עיקר התקנה על הקרבן נתקנה כדאמר טעמא בפ'ק דפסחים (דף ו:) שהרי נביא עומד בפסח ראשון ומזהיר על פסח שני: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 5
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מנין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מנין </span>למחוסר אבר וכו'. </span>פירוש להקריב לגבוה בבמה שלהן דאילו בבית המקדש אפי' בדוקין שבעין נמי אסור דכתיב ומיד בן נכר לא תקריבו ומייתי ליה ומכל החי דהזהיר הקב'ה לנח להביא מחוסר אבר בתיבה מפני שעתיד להביא מהם קרבן וא'ת הא לקמן בסמוך (דף ו.) אמר דהזהירו נמי מלהביא אל התיבה זקן וסריס ולא נאסרו לבני נח ועוד קשיא דקרא גבי בהמה טמאה כתיב שהם שנים שנים דכתיב ומכל החי מכל בשר שנים מכל תביא וגו' והנהו לאו בני קרבן נינהו אף לבני נח כדמשמע פרק בתרא דזבחים (דף קטז.) וי'ל דאין לאסור אלו (ד) זקן וסריס לקרבן במה שמעטם מהבאת התיבה כיון דאיכא טעמא אחרינא דאיכא למימר דהא דמעטן הכתוב היינו לפי שאינם ראוין לקיום העולם אבל מחוסר אבר אי לאו לאסרן לקרבן למה נמעטו מלהביאם לתיבה הרי הם ראוין לקיום העולם ולבהמה טמאה ע'כ נמי לא מצי קאי דכיון דשלמים נמי לא חזו להקרבה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 5
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מנין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מנין </span>למחוסר אבר שאסור לבני נח. </span>יש לדקדק מלשון אסור שהוא איסור גמור ובן נח מוזהר בדבר ותימה מ'ט לא חשיב ליה בהדי ז' מצות שנצטוו ויתחייבו עליו מיתה ואין לומר משום דאזהרתיה לא כתיבא בהדיא הא מכלל הן אתה שומע לאו כדדרשינן מכל עץ הגן אכל תאכל ולא גזל ודבק באשתו ולא באשת חברו אלא י'ל דהאי קום עשה הוא דמאיש איש מרבינן שהעובדי כוכבים נודרים נדרים ונדבות כישראל ואם נדר מחוסר אבר אמרינן ליה קום והבא קרבן שלם וקום ועשה לא קחשיב והא דאמרינן פ'ק דקדושין  (דף כד:) דמצרכינן מן העוף ולא כל העוף למעוטי יבשה גפה נקטע רגלה ל'ל פשיטא דמי איכא מידי דלישראל שרי ולעובד כוכבים אסור וי'ל דס'ד כיון ששאר מומין הפוסלין בבהמה הותרו בעוף כדאמרינן תמות וזכרות בבהמה ואין תמות וזכרות בעוף ובבהמה אין חילוק בין במומין בין במחוסר אבר בעוף נמי נימא כיון שהותרו המומין מחוסר אבר נמי נשתרי קמ'ל מן העוף ועוד י'ל דאי לא כתיב מן העוף לאסור מחוסר אבר לישראל הוה אמינא דבני נח משתרו והכתוב בא לאסור לישראל אע'ג דכתיב גבי בני נח כדאמר בפ' ארבע מיתות (סנהדרין דף נט.) כל מצוה שנאמרה לבני נח ולא נשנית בסיני לישראל נאמרה ולא לבני נח נשנית בסיני לזה ולזה נאמרה [וע'ע תוס' זבחים סח: ד'ה ושניסמית] :  אלא</div>                     </div>                 


lvr: 48
pgn: 6
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>למ'ד טריפה יולדת מאי איכא למימר. </span>פירוש ולדידיה אצטריך מכל החי למעט טריפה וא'ת טריפה נמי היכי מימעט' מהאי קרא הא מאן דאית ליה טריפה יולדת כל שכן דאית ליה נמי טריפה חיה דאפילו למאן דאמר טריפה אינה יולדת אמר  דיכול להיות דאית ליה דחיה וא'כ היכי ממעטת מקרא דמכל החי הרי ראויה היא לחיות וי'ל דנפרש לקרא הכי מכל החי שיהא כולו בריא וזריז ולא חולה וטריפה אע'ג דהוא חי מ'מ אינה בריאה אלא חולה כל ימיה ומתמעטה והולכת וממעט שפיר מהאי קרא דמכל החי טפי ממחוסר אבר שכולו בריא וחי חוץ מאבר אחד וכן פירש רש'י לקמן פרק רבי ישמעאל (דף נא.) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 6
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אתך
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אתך </span>בדומין לך. </span>ומ'מ ליכא למעט מהכא מחוסר אבר ובעל מום כיון שלא היה צריך אלא לקיום העולם ומיהו קשיא דהא קיימינן אליבא דמ'ד טריפה יולדת וא'כ טריפה היכי ממעטינן ושמא י'ל דמכל החי איצטריך למעט מחוסר אבר דאי לא כתיב אלא אתך הוה מוקמינן ליה למחוסר אבר ולא לטריפה דמסתבר טפי למעוטי מחוסר אבר דמאיס מטריפה דלא מאיסה שאין כאן חסרון וגם יש הרבה טריפות שאינן ניכר הר'י והא דאמר לעיל (דף ה:) האי מיבעי ליה למעוטי טריפה אם כן משמע דמסתבר טפי למעוטי טריפה היינו ממיעוט דכל החי דמשמע בריא ולא טריפה אבל מחוסר אבר כגון אוזן וכיוצא בו בריא גמור הוא בשאר הגוף כדפרישית לעיל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 6
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ודלמא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ודלמא </span>נח גופיה טריפה הוה. </span>ואע'ג שחי לאחר מכאן שנים רבות מ'מ באותה שעה לא היה יודע אם היה טריפה או שלם שיניח מלהביא טריפה מטעם דומין לך ולא נהירא תירוץ זה דע'כ לא הזהירו אלא מטרפות הגלוי וניכר דבטרפות שבסתר לא היה יכול להבחין אלא י'ל דהשתא קאי כמ'ד חיה דקסבר טריפה חיה תדע דהא קיימין אליבא דמ'ד טריפה יולדת ולדידיה טריפה נמי חיה : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 6
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>תמים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תמים </span>כתיב ביה. </span>וא'ת גבי קרבן (מנחות דף ה:) למה אנו מצריכין מן הבקר להוציא טריפה תיפוק לי' מתמים וי'ל דהתם סברא הוא למדרש תמים ולא בעל מום דמגונה לגבוה יותר מטרפות תדע דבעל מום מגונה הוא ביותר דכתיב גבי בעלי מומין לגבוה הקריבהו נא לפחתך הירצך והיינו טעמא דניכר אבל טרפות יש שאינו ניכר ועוד דקרא גופיה בהדיא מעטיה תמים יהיה לרצון כל מום לא יהיה בו משמע הא אית ביה מום לא מיקרי תמים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 6
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והשתא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והשתא </span>דנפקא לן מאתך כו'. </span>וא'ת למ'ד טריפה אינה יולדת ונפקא לן טריפה מלחיות זרע וא'כ אתך ל'ל ואין לדחות דאורחיה דקרא הוא דהא גבי משה דרשינן (סנהדרין דף לו:) אתך בדומין לך וי'ל דדרשינן ה'נ אתך שיהו טפלין לך כדדרשינן (בב'מ דף סב.) וחי אחיך עמך חייך קודמין לחיי חבירך ובבראשית רבה דריש והיה לך ולהם לאכלה הם טפלים לך ואי אתה טפל להם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 6
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואי </span>ס'ד הן ואידיהן עשרה יומי הוו. </span>פי' אא'ב דבשלשה ימים דקא חשיב תנא דמתני' אין ימי האיד בחשבונם אלא לפעמים שיום האיד אחד או שנים או כגון אלו ניחא דהשתא נקט דלעולם לפני האיד אסור לשאת ולתת עמהן שלשה ימים אא'א דלעולם עם האיד מחשבים השלשה ימים היכי קתני בתר הכי אלו הן אידיהן קלנדא דמשמע שאז אסור לשאת ולתת עמהן שלשה ימים וליתא דעשרה הוו וצ'ל שיש הפסק בין קלנדא לסטרנוריא לכל הפחות ב' ימים מדקאמר עשרה יומי הוו א'כ יש שני ימים לפני קלנדא שאין בו איד וסברא נמי הוא דאמרינן לקמן שח' ימים של קלנדא הם כנגד ח' ימים טובים שעשה אדם הראשון ומסתמא לא עשאם מיד אחר התקופה שהרי לא היה יכול להבין מיד אריכות הימים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 6
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>ש'מ הן בלא אידיהן ש'מ. </span>תימה לי אמאי לא קאמר מתני' נמי דיקא דהן בלא אידיהן מדקתני תנא לפני אידיהן ג' ימים דאי ס'ד הן ואידיהן ליתני לפני אידיהן שני ימים וכי תימא דאכתי הוה מיבעי ליה אי הוה איד בכלל פשיטא דלא מדלא הוה תני לפני אידיהן יום אחד קל להבין וצ'ע: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 6
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הן </span>בלא אידיהן ש'מ. </span>והא דאיצטריך שמואל לאשמועינן לדברי ר' ישמעאל לעולם אסור דלא תימא כיון דאין לו היתר לעולם שבקינן ליה רווחא להתירו בשום פעם אי נמי ה'א דסבר רבי ישמעאל בהא כרבנן דלא אסרי לאחריו אי נמי אשמעינן דחשיב יום איד (א) פי' יום א' לאסור כשאר יום אידם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 6
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>או
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>או </span>דלמא משום ולפני עור לא תתן מכשול. </span> (ב) יש מקשין מכאן לפ'ה דמתני' דפי' דלתת ולשאת היינו מקח וממכר תינח מכר אבל מקח מאי לפני עור איכא ושמא י'ל שממציא לו מעות לקנות צרכי עבודת כוכבים:  מנין</div>                     </div>                 


lvr: 48
pgn: 6
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מנין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מנין </span>שלא יושיט אדם כוס יין לנזיר. </span>נראה דה'ה בכל שאר איסורין אלא להכי נקט כוס יין לנזיר משום דמסתמא למישתי קא בעי ליה כיון דכ'ע חמרא שתו ושמא שכח נזירתו אבל ישראל שאמר הושיט לי נבלה או חזיר או שום איסור אין לחושדו מלהושיט לו אבל אם ידוע לו שרוצה לאכלו אסור להושיט לו ואפי' הוא שלו מדקאמר אי לא יהיב ליה שקיל ליה איהו ולפי זה אסור להושיט למומרים לעבודת כוכבים דבר איסור אע'פ שהוא שלהם כי הדבר ידוע שיאכלוהו והוא נאסר להם דכישראל גמור חשבינן ליה ומיירי בדקאי במקום שלא יוכל ליקח אם לא יושיט לו זה וכדמסיק דקאי בתרי עברי נהרא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 6
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>תניא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תניא </span>כוותיה דרשב'ל. </span>נראה לר'י דהלכה כרבי יוחנן אע'ג דתניא כוותיה דרשב'ל ומייתי ראיה מההיא דהחולץ (יבמות לו.) דקא חשיב הני דהלכה כרשב'ל לגבי ר' יוחנן ולא חשיב הא ואין לומר דהא דלא חשיב הא דהכא היינו משום דתניא כוותיה ולא איצטריך למחשבה דהא חשיב התם חליצת מעוברת אע'ג דתניא התם נמי כוותיה ועוד דלקמן (דף ז:) מסיק נשא ונתן איכא בינייהו וקא מפרש דחכמים דמתני' אית להו נשא ונתן אסור כר' יוחנן ומתניתין עדיפא מברייתא : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 6
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לא </span>אסרו אלא בדבר המתקיים. </span>פירוש מכר דוקא דאילו לקנות ודאי אסור בדבר שאינו מתקיים יותר מדבר המתקיים אלא ודאי לא איירי הך ברייתא אלא במכר ואפ'ה קרי ליה בסיפא נשא ונתן כפר'ת ולפי' הקונטרס קשה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 6
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אבל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אבל </span>לא לוקחין מהם. </span>לפר'ת דלא אסור שום קניה צ'ל לוקחין קבלת דורון וה'ה נמי בדבר המתקיים שאין מקבלין הימנו דורון ואין לדקדק הא דבר המתקיים לוקחין דהא דינר קיסריינא דבר המתקיים הוא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 6
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>אביי גזרה לפרוע מהן אטו לפורען. </span>תימה למה ליה לאביי למימר משום גזרה לימא טעמא משום דשמח הוא כדאמר במתני' אע'פ שהוא מיצר עכשיו שמח הוא לאחר זמן וי'ל דמשום האי טעמא דשמח לאחר זמן ליכא  (למיגזר) כיון שאינו שמח ביום אידו ומיהו אי לאו דאיכא שום שמחה לא הוה שייך נמי למיגזר דהא דגזרינן בכולהו היינו משום דאיכא שום שמחה כדפריש בסמוך בצריכותא והשתא ניחא דאצטריכו כולהו לאביי נמי כמו לרבא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 6
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>ללוות מהן מעוטי קא ממעט להו. </span>מכאן ראיה לפר'ת דמיירי בלא רבית דמאי קאמר מעוטי קא ממעט להו אם מלוה ברבית כדי להרויח:  רבי</div>                     </div>                 


lvr: 48
pgn: 7
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>רבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רבי </span>מאיר אומר נותן לו דמי צמרו. </span>תימה קשיא דר'מ אדר'מ דהכא אמר רבי מאיר נותן לו דמי צמרו אלמא שינוי קני ובהגוזל [קמא] (ב'ק צה. ע'ש) תנן אמר ר'מ הגוזל פרה מעוברת וילדה רחל טעונה וגזזה משלם אותה ואת גיזותיה ואת וולדותיה אלמא קסבר שינוי לא קני וי'ל דשאני התם דקנסא הוא דקא קניס רבי מאיר כדפירש התם משום דעבד איסורא וכן בההיא דהנזקין (גיטין נג:) דהמטמא והמדמע ומנסך קניס ר'מ שוגג אטו מזיד דמזיקו בידים אבל הכא לא שייך לקנסו דלטובתו של בעלים נתכוין וכסבור הוא צוה לעשות כן וא'ת אכתי קשיא דר' יהודה אדרבי יהודה התם א'ר יהודה גזילה חוזרת בעיניה אלמא שינוי קני והכא קתני ידו על התחתונה אלמא שינוי לא קני ואומר ר'ת דהתם נתכוין הוא לקנות אבל הכא שוגג היה ולא נתכוין לקנות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 7
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>פשיטא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>פשיטא </span>דמחלוקת ואחר כך סתם. </span>תימה למה לן למיפשט משום סתם בלאו הכי פסקינן פרק מי שהוציאוהו (עירובין דף מו:) ר'מ ורבי יהודה הלכה כרבי יהודה ואי משום דאיכא אמוראי התם דפליגי ולית להו הך כללא לגבי הלכה כסתם משנה נמי פליגי אמוראי ואפילו במחלוקת ואחר כך סתם נמי איכא מאן דפליג לקמן בסוף פרקין  (דף כא.) גבי שכירות בתים דפליגי ר'מ ור' יוסי ופסיק רב יהודה אמר שמואל הלכה כרבי יוסי אע'ג דבתר הכי סתם כר'מ לכך נראה לפרש דלאו מכח סתם בעי למיפשט דליהוי הלכה כסתם אלא הכי פריך מחלוקת ואח'כ סתם הוא ואפילו למאן דלית ליה הלכה כסתם מ'מ חשיב כרבים לגבי יחיד: ה'ג </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 7
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>משום
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>משום </span>דקתני לה כי הלכתא פסיקתא. </span>כלומר דקתני כל המשנה הוא לשון הלכה פסוקה ולא גרסינן גבי כמו שפירש הקונטרס דהא איכא מאן דאמר התם דאין הלכה כההיא דכל החוזר בו כו' : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 7
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הנראה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הנראה </span>שתעמוד עמי לערב. </span>פי' ר'י הנראה בעיניך שתוכל לעמוד עמי לערב: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 7
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הנשאל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הנשאל </span>לחכם וטימא לא ישאל לחכם ויטהר. </span>וא'ת וכי לא ישאל לכל החכמים וידונו זה עם זה אולי ישיבוהו מדבריו וי'ל דאינו אסור אלא לשואל אם לא יודיע לו כבר שאלתי לפלוני ואסר לי אבל אם אומר לו כבר שאלתי פלוני חכם מותר אבל ודאי החכם יזהר שלא יתיר כדאמרי' בפרק כל היד (נדה דף כ: ושם ד'ה אגמריה) חכם שאסר אין חבירו רשאי להתיר אא'כ יוכל להחזירו כגון שטעה בדבר משנה או אפילו בשיקול הדעת וסוגיא כאידך דבהא אמרינן בפ'ק דסנהדרין (דף ו.) דמה שעשה עשוי וישלם מביתו אם נשא ונתן ביד ודוקא אסר אין חבירו רשאי להתיר אבל אם התיר חבירו רשאי לאסור והא דאמרי' בירושלמי בפ' ר'א דמילה ר' סימון שרא ורבי אמי אסר איקפד רבי סימון ולא כן תני הנשאל לחכם והתיר לא ישאל לחכם שמא יאסור אלמא משמע דהתיר אין חברו רשאי לאסור ה'פ התם אמאי איקפד רבי סימון ולא כן תני כלומר והלא אינו שנוי בשום מקום הנשאל לחכם כו' דלא אסרו חכמים אלא להתיר אחר אוסר ומסיק אמר רב יודן להפך היה שאל לר' אמי אסר לר' סימון ושרא ואיקפד רבי אמי כהדא דתני נשאל לחכם ואסר לא ישאל לחכם אחר שמא יתיר והא דאמרינן פרק אלו טרפות (חולין ד' מט.) גבי מחטא דאשתכח בסימפונא רבה דכבדא הונא מר בריה דרב אידי טריף רב אדא בר מניומי מכשר התם שניהם היו בבית המדרש כשנשאלה השאלה : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 7
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>בשל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בשל </span>תורה הלך אחר המחמיר. </span>רש'י היה פוסק בכל איכא דאמרי שבתלמוד בשל תורה הלך אחר המחמיר בשל סופרים הלך אחר האחרון וריב'א פי' דכל איכא דאמרי לגבי לשון ראשון כטפל לעיקר והלכה כלישנא קמא ור'ת פירש בדאורייתא לחומרא בדרבנן לקולא כרבי יהושע בן קרחה דהכא ורבינו שמשון היה מפרש דבכל מקום שיש להתברר כחד מינייהו משיטת התלמוד בתריה אזלינן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 7
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וכולן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וכולן </span>שחזרו בהן. </span>פ'ה אגזלנים ועמי הארץ קאי וקשיא וכי עם הארץ לא יוכל לעשות עוד תשובה ועוד דלשון עולמית משמע שכבר קבלו אותם פעם אחרת ועוד קשה דבבכורות בפ' עד כמה (דף ל:) תניא עם הארץ שקיבל עליו דברי חברות ונחשד לדבר אחד נחשד לכל התורה כולה דברי ר'מ משמע הא לא נחשד מקבלין לכך נראה לפרש אעמי הארץ החשודין על המעשרות ושביעית וכבר קבלו עליהן דברי חבירות ועתה חזרו לסורן ונחלקו אם יקבלום עוד ובמסכת דמאי (פ'ב משנה ג) מיתניא בהדי ההיא ועם הארץ שקבל עליו דברי חברות והכי פירושו וכולן שקבלו עליהן דברי חברות וחזרו לסורן אין מקבלין אותן עולמית דברי ר'מ וחכ'א חזרו בהן במטמוניות פי' שחזרו לסורן בסתר ובפרהסיא נוהגין דברי חברות אין מקבלין אותן לפי שהם גונבים דעת הבריות אבל אם חזרו לסורן בפרהסיא שאינם גונבים דעת הבריות אז מקבלין אותן דודאי אם יעשו תשובה יקיימוה איכא דאמרי עשו דבריהם במטמוניות פירוש אם שכבר עשו בדברי חברות אף במטמוניות מקבלין אותן כי מאחר שנתאמצו כ'כ בתשובה שאף בצנעא החזיקו בה אין להדיחן אם חזרו ונכשלו אבל אם שכבר לא עשו דברי חברות אלא בפרהסיא אין מקבלין אותן כי שמא בסתר היו עושין עבירות והיו מטעין הבריות:  סוס</div>                     </div>                 


lvr: 48
pgn: 7
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>סוס
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>סוס </span>זכר זקן במלחמה. </span>פי' ר' אלחנן דלהכי נקט זכר במלחמה כדאמרינן בירושלמי גבי בן בתירא מתיר בסוס לא אמרו אלא בסוס זכר שהורג את אדונו במלחמה וזקן נמי נקט דשמא ימות במלחמה ויהרוג בעליו עמו ומילי מילי קתני ור'א מביה'ם היה מפרש דזקן נקט לרבותא דאע'פ שעושה בו מלאכה שיש בה חיוב חטאת כדאמר לקמן (דף טז.) מפני שכשמזקין מטחינו בריחים אפילו הכי מותר וזכר במלחמה נמי נקט לרבותא ואע'פ שיש לאסור כדאמר לקמן (דף טז.) מפני ב' דברים אחת משום תורת כלי זיין ואחת משום תורת בהמה גסה ואפי' הכי מותר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 7
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואין </span>שיחה אלא תפלה דכתיב ויצא יצחק לשוח בשדה. </span>תימה דבפרק תפלת השחר (ברכות דף כו:)  אמרינן יצחק קבע תפלת מנחה דכתיב ויצא יצחק לשוח בשדה ואין שיחה אלא תפלה דכתיב אשפוך לפניו שיחי וי'ל דתרוייהו איצטריך דתרוייהו מלמדים זה את זה דאי מקרא דיצחק הוה אמינא שיצא בשדה לדבר עם שום אדם ולא לתפלה תלמוד לומר אשפוך לפניו שיחי אלמא לשון תפלה הוא ואי מאשפוך לפניו שיחי הוה אמינא דלשון תפלה הוא אכן אינו תפלה קבוע ת'ל קרא דיצחק דכתיב ביה לפנות ערב ולפנות משמע שכן היה דרכו בכל ערב והיינו תפלת מנחה :  אם</div>                     </div>                 


lvr: 48
pgn: 8
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אם </span>בא לומר אחר תפלתו אף כסדר יוה'כ אומר. </span>משמע אבל באמצע תפלתו לא ומה שנהגו עתה בתעניות ב' וה' שנוהגין להאריך בפסוקי דרחמי ובסליחות בברכת סלח לנו איכא למימר דציבור שאני מידי דהוה אהא דאמרינן (ברכות ד' לד.) אל ישאל אדם צרכיו לא בג' ראשונות ולא בג' אחרונות והא קמן שנהגו קרובץ בג' ראשונות אלא לאו שמע מינה דצבור שאני : ה'ג ר'ת א] </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 8
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מקרן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מקרן </span>כתיב. </span> כי אין נראה לו דמקרן נראה קרן אחת יותר ממקרין:  מכי</div>                     </div>                 


lvr: 48
pgn: 8
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מכי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מכי </span>רמו שערי באסינתי. </span>פירש רש'י לשון ראשון להטיל שכר וקשה דבכל התלמוד לא מצינו שהיו עושין שכר משעורין אלא מתמרים או מכשות לכך נראה לשון שני שפירש רש'י וב' הלשונות האלו פי' רש'י אף בכתובות פ'ק (דף ח.) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 8
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>קרטסים.
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>קרטסים. </span>אומר הר'ר שמעיה בלשון יון הוא תפוס תפיסת שתים קרט לשון תפיסה וסים לשון שתים ופי' דר'ל תפיסה שניה וניחא הא דקא אמרינן לקמן קרטסים ויום שתפסו רומי מלכות וה'פ קרטסים תפיסה שניה ויום שתפסה מלכות בראשונה: ה'ג </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>נשתכחו </span>לגרסינהו. </span>ול'ג ליכתבינהו שהרי אין כותבין הלכות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 8
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>שלא דינו דיני נפשות. </span>ואם תאמר והא אמרינן בפרק אלו נערות (כתובות דף ל. ושם) משחרב בית המקדש אע'פ שבטלו ד' מיתות דין ד' מיתות לא נתבטלו מי שנתחייב סקילה כו' ואמאי נקט משחרב בהמ'ק והא אפי' מ' שנה בפני הבית לא דנו דיני נפשות וי'ל דמ'מ כשהיו רואין צורך שעה היו חוזרין אל הלשכה ודנין שם ומורי ה'ר מנחם אמר לנו בשם רבי יהונתן דמשחרב בית המקדש קאי אהא דקאמר דין ד' מיתות לא בטלו וה'ק אע'פ שבטלו ארבע מיתות לגמרי לא בטלו דינם וכ'ש באותם מ' שנה קודם חורבן שנהגו דין ד' מיתות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 8
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מלמד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מלמד </span>שהמקום גורם. </span>וא'ת והא ירושלים נמי איקרי מקום לגבי אכילת קדשים ומעשר שני וכתיב במקום אשר יבחר ה' וי'ל דלגבי דיני נפשות לא איקרי מקום אלא לשכת הגזית שהיתה חציה בקדש וחציה בחול והיינו טעמא משום דבעי' סנהדרין סמוך לשכינה והכי נמי אמרינן (לקמן דף נב.) כל המעמיד דיין שאינו הגון כאילו נטע אשרה אצל מזבח דכתיב שופטים ושוטרים וסמיך ליה לא תטע לך אשרה אצל מזבח ה' ולפיכך גלו וישבו בחנות אע'פ שחנות עצמו היה בהר הבית מ'מ לא היה סמוך לשכינה כלשכת הגזית וא'ת מנלן קפידא במקום שאר חייבי מיתות שלא בזקן ממרא דקרא לא כתיב אלא בזקן ממרא ויש לומר דדרשינן כל זמן שסנהדרין גדולה במקומה כדין אצל מזבח אז שופטים תתן לך בכל שעריך לשפוט דיני נפשות נסתלקו הם בטלו כל דיני נפשות [וע'ע תוס' שבת טו. ד'ה אלא ותוס' סנהדרין יד: ד'ה מלמד] :  וגמירי</div>                     </div>                 


lvr: 48
pgn: 9
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וגמירי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וגמירי </span>דאברהם אבינו בההיא שעתא בר חמשין ותרתי שנין הוה. </span>ואע'ג דכתיב (בראשית יב) ואברם בן חמש [שנים] ושבעים שנה בצאתו מחרן שתי יציאות הוו שהרי בברית בין הבתרים היה בן שבעים ואז היה בא'י ושוב חזר לחרן ועשה שם חמש שנים כדאיתא בסדר עולם ובפ'ק דשבת (דף י. ד'ה ושל) הארכתי היטב:  האי</div>                     </div>                 


lvr: 48
pgn: 9
dfh: b
trm: מאן דלא ידע בכמה שני בשבוע קאי נטפי חדא שתא כו'.
txt:
<span class='five'>מאן דלא ידע בכמה שני בשבוע קאי נטפי חדא שתא כו'. </span>מתוך פירוש רש'י משמע שרוצה לפרש דמוצאי שביעית היה כשחרב הבית בשניה כלומר שנה שמתחלת שמטה לחזור והבית חרב בשנת ת'ך לבניינו ולפי שכבר יצא רוב השנה אין התנא המונה שני החורבן מונה אותה אלא מתחיל משנה של אחריה שהיא שניה של שמיטה לפיכך יש להוסיף שנה אחת על מנין שנות התנא ועוד פירש דבערכין  (דף יב:) פריך לר' יהודה ביתא כמה קם ת'ך פש להו תמני שני לארבע מאה משום יובלי שדינהו אעשרים הוו להו כ'ח אשתכח דבשנת שמטה חרב ומסיק הנך שית שנין עד דסליק עזרא ומקדיש דלא מני שמיטות לא קא חשיב אשתכח דבעשרים שנין ותרתין ליובל חריב והיא מוצאי שביעית ונראה דאגב חורפיה לא דק הוא (א) מה שפירש דבשנת ת'ך חרב הבית אין זה כי אם תכ'א כדמוכח הסוגיא בהדיא בערכין (שם) ועוד קשיא מה שפירש דבערכין פריך לר' יהודה ליתא דלא פריך אלא לרבנן ואילו לר' יהודה ניחא והכי איתא התם בפ' שני דערכין מוצאי שביעית בשניה מי משכחת לה מכדי ביתא כמה קם ת'ך פירוש מלבד שנת החורבן ארבע מאה תמניא יובלי פירוש כדרבנן ועשרים שנין אשתכח בשנת שמטה חריב פי' בשנת עשרים ואחת ואית ספרים דגרסי בשית בשבוע חריב וקאי אשנת ת'ך דאיירי ביה ומשני הא מני רבי יהודה היא דאמר שנת חמשים עולה לכאן ולכאן פש תמניא מתמניא יובלי וכ' שנין הרי עשרים ושמנה ובשנת תכ'א חרב הבית אשתכח דבמוצאי שביעית חרב (ב) ולאותו תירוץ דעזרא דשית שנין שפ'ה שנויא אחרינא הוא דמסיק רב אשי ליישב אף לרבנן דשית שנין עד דסליק עזרא לא קא חשיב אם כן הוו להו תמני יובלי וארבע עשרה שנה ושנת ארבע מאות ועשרים ואחת שאחריה חרב הבית אשתכח דבמוצאי שביעית חרב אלמא מוכח בהדיא דבשנת ארבע מאות ועשרים ואחת חרב הבית לכך נראה שחזר בו רש'י ממה שפירש כאן בפירושיו מלשם בערכין כמו שפירשתי וגם רשב'ם אומר דודאי בשנת תכ'א חרב הבית והאי דקאמר נטפי חדא שתא היינו לפי שאין התנא מונה שנת כ'א עם שנות חורבן אלא בהדי דקם ביתא ולפי זה מתישבת הסוגיא בערכין כמו שפירש אכן קשיא שמונה שנת תכ'א משנות בנין ובכל דוכתא לא מנינן אלא ת'כ והכי נמי אמר לעיל מלכות פרס ל'ד מלכות יון ק'פ מלכות בית חשמונאי ק'ג מלכות בית הורדוס ק'ג והם שלמו לשנת ת'כ אבל שנת תכ'א היא משני החורבן ועוד קשיא כי לפי זה יהיה שקר מה שנהוג בפי העולם לומר קע'ב אחר החורבן נשלמו ארבעת אלפים ולא היה להם לומר אלא קע'א למנין התנא שמונה תכ'א בבנין ועוד דכל סוגי' ההלכה לעיל ניטפי ארבעין ותמני הכל לפי אותו דרך שבתחלת המנין לא נמנה כי אם ת'ך וכן בסמוך דקאמר מתני' טפיא שלש שנים ואם קם תכ'א לא טפיא אלא שתי שנים ועוד הקשה ר'ת בין לפירוש זה בין לפירוש ראשון דקאמר וסימניך כי זה שנתים דקאי אנשקול מכל מאה תרתי ונותן סימן לעשות כרבי יהודה ולא כרבנן ואין זה כשאר סימני ההלכה דקיימי אנטפי ואניבצר ולא היה לו להניח סימן כי אם אנטפי חדא שתא וה'מ לאתויי נקי יהיה לביתו שנה אחת (דברים כד) לכך נראה לר'ת כגי' ר'ח האי מאן דלא ידע בכמה שני בשבוע ניבצר תרתין שנין או ניטפי חמש שנין ונחשוב כללי ביובלי ופרטי בשבועי וסימניך כי זה שנתים הרעב בקרב הארץ ועוד חמש שנים אשר אין חריש וקציר ולא קאי כלל אשנים דאחר חורבן אלא אמנין מלכות יונים שהתחלת מלכותם לפשוט בעולם בשנת מ'א לבנין הבית שהרי מלכות פרס ל'ד בפני הבית ויונים מלכו שש שנים שלא פשטה מלכותם דלא חשיב הרי ארבעים ובשנת מ'א התחילו למנות למלכותם ואם כן שנה שלישית למלכותם היא שנת ארבעים ושלש לבנין בית וההיא שנה ראשונה של שמטה לרבי יהודה דבתחלת הבנין התחילו למנות השמיטין ולה'ק דהבא לידע שנות השמטה יפחות ממניינם שתי שנים ומתחיל שמטה למנות או תוסיף חמש שנים על מניינם ויהיה הדבר מכוון והשתא ניחא שכל הפסוק הוא סימן לתוספת ולפחת ופסק רבינו ברוך בספר התרומה דהלכה כרבי יהודה דאמר שנת חמשים עולה לכאן ולכאן ואע'ג דבערכין (דף יב)  ובפ'ק דראש השנה (דף ט. ושם) קאמר לאפוקי מדרבי יהודה מ'מ כך הלכה דכה'ג אשכחנא פ'ק דכתובות (דף י) דקאמר לאפוקי מדרשב'ג דאמר כתובה דאורייתא אע'ג דהלכה דכתובה דאורייתא ובפ'ק דכתובות הארכתי ובתוספות רבינו יהודה נמי משמע דהלכה כרבי יהודה שמחשב בהם שנת שמטה שבזמן הזה מ'ט שנה לכל יובל וכך פירש לפרש'י בשמעתין שבשנת ת'ך התחילה שמטה לחזור וקע'ב לאחר חורבן נשלמו ד' אלפים והוסיף עליהם שנת ת'ך והרי קע'ג ואלף חמישי כולו וט'ו של ששי הרי אלף וקפ'ח הוצא האלף וק'נ ביובלי ונשקול מכל מאה תרתי הרי כ'ג שנים שעלה יתרון היובלות שיהא על ל'ח שנה שנשארו מן האלף וק'נ ועולה ס'א הנ'ו הם ז' ז' נשארו ה' שנים הרי לפי זה שנת י'א לאלף ששי התחלת שמטה לחזור ולפי' רשב'ם שפירש דבשנת תכ'א חרב הבית והיא היתה תחלת שמטה לא התחילה שמטה לחזור עד שנת י'ב לפרט וכן לפר'ת וצא וחשוב ג' מאות ופ' שנה בפני הבית התחילה מלכות יונים וקע'ב לאחר חורבן נשלמו ארבעת אלפים הרי תקנ'ב פחות מהם ב' שנים כדקאמר בציר תרי שני והיו תק'נ וכל אלף חמישי וט'ו שנים מן הששי הרי ט'ו מאות וששים וחמש שנים הי'ד מאות הולכים בז' ז' נשארו קס'ה הק'מ הולכים בז' ז' ונשארו כ'ה והם ד' שנים אחר שביעיות הרי בשנת שתים עשרה לאלף ששי התחילה שמטה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 9
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לאחר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לאחר </span>ארבעת אלפים ורל'א. </span>היינו דאמר בחלק (סנהדרין דף צז:) אמר ליה אליהו לרב יהודה לא פחות עלמא מפ'ה יובלות וביובל אחרון בן דוד בא א'ל בתחילתו או בסופו אמר ליה איני יודע וארבע אלפים ומאתים הם פ'ד יובלות וקאמר הכא כשיעבור רוב יובל אחרון יבא והתם מסיק רב אשי עד הכא לא תסכי ליה מכאן ואילך סכי ליה:  ספרא</div>                     </div>                 


lvr: 48
pgn: 10
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ספרא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ספרא </span>דוקנא כתביה. </span>מכאן יש להכשיר שטר שדלג בו הסופר לבריאת עולם ואפילו דלג האלפים והמאות רק שכתב בכך ובכך לפרט שהרי בימיהם היו כותבין למלכות יונים והסופר דלגו דאי הוה כתיב בשטר בהדיא למלכות יונים מאי הוה קאמר דלמא ליציאת מצרים וכו' ואפ'ה לא אמרינן למניינא אחרינא כתביה ועד דמטי זמניה לא טריף כיון שבגולה אין מונין אלא למלכות יון אף כאן אם דלג לבריאת עולם כיון שאין אנו מונין עתה כי אם לבריאת עולם אין לחוש וגם אם דלג נמי האלפים אין לחוש מדקאמר בסמוך שבקיה לאלפא קמא ונקטיה לאלפא בתרא ויש ספרים שגורסין שבקיה לכללא ונקטיה לפרטא ור'ת עשה מעשה שכתב שטר בכך וכך לפרט ודלג האלפים וגם בריאת עולם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 10
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שאין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שאין </span>להם לא כתב ולא לשון. </span>פירש הקונטרס שנלקט לשונם מלשון אומות ותימה דהא בני ישמעאל ובני קטורה ועמון ומואב שעמדו אחר דור הפלגה מאין בא להם לשונם אם לא מאומה אחרת לכך פירש ר'י כתב לשון חשוב שהמלכים משתמשין בו כעין חכמת יונית והיינו דאמרינן במגילה (דף י: ושם) והכרתי לבבל שם ושאר שם זה לשון ומאי קאמר דהא בלשון ארמי הם מספרים ועודם משתמשין בו אלא בודאי לשון מלכות קאמר ועוי'ל כדאמר בבראשית רבה דבדור הפלגה עלה הים והציף הרבה משפחות מע' אומות וכולן עמדו מישמעאל ובני קטורה ואיכא למימר דכל הנך ירשו לשון אומה ואומה שאבדה אבל רומיים למדו לשונם מאומה אחרת: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 10
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והתניא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והתניא </span>יום גנוסיא ויום הלידה. </span>מהשתא בעי לאתויי ברייתא דמייתי בסמוך כולה אלא השתא מייתי מינה בקוצר ואותו שהיה מתרץ הא דידיה הא דבריה לא היה יודע הברייתא כמו שהיא בסמוך אלא מתרץ על מה שהביא המקשה עוד יש לומר דודאי ברייתא אחרת היא וממשנתינו לא היה יכול להקשות דמתניתין משתמע דמיירי בשני בני אדם שמארכת כ'כ בלשונה יום גנוסיא של מלכים ויום הלידה אבל ברייתא דקתני בה יום גנוסיא ויום הלידה משמע דלא מיירי אלא באדם אחד:  שדר</div>                     </div>                 


lvr: 48
pgn: 10
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שדר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שדר </span>ליה כוסברתא. </span>לפ'ה קשה מה עלה בדעתו של רבי מתחלה לומר שישחטנה ועוד קשה שלבסוף חזר בו רבי מעצמו לכך נראה כפירוש ר'ח והערוך שדר ליה גרגירא כלומר נאפה גירא הנואף והנואפת תרגום ירושלמי גיירא וגיירתא שדר ליה כוסברתא כסה על קלונה והוכיחנה בסתר ואנטונינוס לא הבין מה ששלח לו והיה סבור שאמר שחוט הבת ושדר ליה כרתי כלומר וכי תתן לי עצה שיכרת זרעי שדר ליה חסא כלומר לא שלחתי לך אלא שתחוס עליה כלומר וכסה אותה אמרתי לך : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 10
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>חד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חד </span>קטיל אבבא דבי רבי. </span>וא'ת והלא שפיכות דמים הוא משבע מצות ואפילו לישראל אסור דהא תניא (לקמן כו.) העובדי כוכבים ורועי בהמה דקה לא היו מעלין ולא מורידין וי'ל שהיה ירא פן יודיעו הדבר אל השרים והיו גורמין להרגו ואמרינן אם בא להרגך השכם להרגו עי'ל שהיה בורר המינים והמסורות דאע'ג דאין מינים באומות לענין קבלת קרבן מידם לענין הורדה איכא כדפריך בפ'ק דחולין (דף יג:)  השתא דישראל היו מורידין דעובדי כוכבים מיבעיא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 10
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>ליה א'כ לימא ליה להאי דקאי אבבא וכו'. </span>ר' אלחנן פירש דל'ג אם כן דאי א'ל (ב)  היה לו לרבי חנינא להבין שהיה מת דאם היה ישן מה גבורה יש להקיץ אדם משנתו. אמרינן במדרש חלב מטמא חלב מטהר כשנולד רבי גזרו שלא למול ואביו ואמו מלוהו שלח קיסר והביאו לרבי ואמו לפניו והחליפתו אמו באנטונינוס והניקתו עד שהביאתו לפני קיסר ומצאוהו ערל ופטרום לשלום ואמר אותו הגמון אני ראיתי שמלו את זה אלא הקב'ה עושה להם נסים בכל עת ובטלו הגזרה ואמרי' נמי בירושלמי שלסוף למד אנטונינוס תורה ונתגייר ומל עצמו: ה'ג </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 10
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כל </span>נשיאיה ולא כל שריה פרט לקטיעה וכו'. </span>ולא גרס שריה ולא כל שריה דקרא כתיב מלכיה וכל נשיאיה ואור'י דנשיא הוא הישיש שמפורש בספר יוסיפון שנשבעו רומיים שלא להמליך עליהם עוד מלך בשביל אחד שלקח אשה אחת בחזקה אלא שהיו ממנים ישיש אחד ולו שלש מאות יועצים ולסוף כמה שנים מלך עליהם אחד בחזקה שמתה אמו בלדתה ונבקעת בטנה ומצאוהו חי ומלך עליהם ונקרא קיסר בלשון רומי והוא לשון כרות בעברית ועל שמו נקראו כל המלכים שלאחריו קיסר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 10
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ווי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ווי </span>לה לאילפא דאזלא בלא מכסא. </span>וא'ת והא אמרינן פרט לאנטונינוס אע'ג דאזל בלא מכסא ויש לומר שגם הוא נימול דגרסינן בירושלמי דמגילה (פ'א) א'ל אנטונינוס לרבי את מאכילני מן לויתן לעתיד לבא א'ל אין א'ל מן אימר פסחא לית את מאכילני ומן לויתן את מאכילני א'ל מה אעביד לך דהא כתיב וכל ערל לא יאכל בו כיון דשמע כן אזל וגזר גרמיה הדא אמרה איגייר אנטונינוס:  צנון</div>                     </div>                 


lvr: 48
pgn: 11
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>צנון
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>צנון </span>וחזרת לא בימות החמה ולא בימות הגשמים. </span>והא דאמרינן בפרק כיצד מעברין (עירובין דף נו.) נראה צנון נראה סם חיים והא תניא נראה סם המות לא קשיא כאן בימות החמה כאן בימות הגשמים י'ל דמיירי הכא בעת שהוא סם חיים ועוד יש ספרים דגרסי התם כאן בעלין כאן באמהות שהאמהות הם לעולם חיים והכא נמי איירי באמהות ואע'ג דאמרינן  שרבי לא נהנה מן העולם אפילו באצבע קטנה מ'מ אוכלי שולחנו היו רבים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 11
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שלא </span>פסקו משלחנם צנון. </span>אין זה רבותא אלא שהיו מרבים סעודת שולחנם שהיו צריכין לחתך ולהפך מאכל ולהרחיב בני מעיים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 11
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואי </span>חוקה היא היכי שרפינן. </span>תימה מאי קפריך דלמא לעולם חוקה היא וכיון דכתיבא באורייתא לא גמרינן מינייהו דהכי אמרינן בפ' ד' מיתות (סנהדרין דף נב:) גבי מצות הנהרגין דרבנן אמרי בסייף כדרך שהמלכות עושה ור' יהודה סבר בקופיץ ותניא אמר להם ר' יהודה לחכמים יודע אני שמיתה מנוולת היא זו אבל מה אעשה שהרי אמרה תורה ובחוקותיהם לא תלכו אמרו לו כיון דכתיב הריגה באורייתא אנן לא גמרינן מינייהו דאי לא תימא הכי הא דתניא שורפין על המלכים ולא מדרכי האמורי אנן היכי שרפינן אלא כיון דכתיבא באורייתא לאו אנן מינייהו קא גמרינן ה'נ וכו' וא'כ מאי פריך ומיהו הא לא קשיא דאיכא למימר דרבנן דמתניתין היינו ר' יהודה דהתם (א) לא חייש לכתיבה דאורייתא אכן קשיא דהכא מסקינן דלכ'ע שריפה לאו חוקה היא והתם משמע דחוקה היא לכ'ע והוה אסירא אי לאו טעמא דכיון דכתיב וכו' לכך פירש ר'י דתרי גווני חוקה הוו אחד שעושין לשם חוק לעבודת כוכבים ואחד שעושין לשם דעת הבל ושטות שלהם והכא בשמעתין מיירי באותו חק שעושים לשם עבודת כוכבים וה'פ ר'מ סבר שריפה לאו חוקה היא לעבודת כוכבים להכי פריך ואי חוקה לעבודת כוכבים אנן היכי שרפינן והא כתיב ובחוקותיהם לא תלכו ואע'ג דכתיבא באורייתא יש לאסור כיון שלהם הוא חק לעבודת כוכבים דומיא דמצבה כשהיו מקריבין עליה אבות היתה אהובה לפניו משעשאוה האמוריים חק לעבודת כוכבים שנאה והזהיר עליה דכתיב (דברים טז) לא תקים לך מצבה ומסיק אלא דכ'ע לאו חוק היא לשם עבודת כוכבים ומ'מ הוא חק הבל ושטות ובפ' ד' מיתות (סנהדרין דף נב:) משתעי חק הוא משום חשיבות לפי מסקנא דהכא ולהכי אפילו רבי יהודה מודי דלא גמרינן מינייהו אי כתיבא בדאורייתא (ב) ולאו חק לעבודת כוכבים הוא אבל ודאי אי לא הוה כתיבא בדאורייתא לא היה לנו להתנהג אף במנהגן של שטות וסייף אינו כתיב בקרא אלא לשון הריגה כתיב ויש לקיימו בקופיץ ואפילו בעיר הנדחת נמי דכתיב (דברים יג) לפי חרב איכא למימר דקופיץ הוא בכלל חרב ורבנן סברי דאיכא טעמא התם דקופיץ מיתה מנוולת לא עבדינן כדאמרינן התם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 11
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>עוקרין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עוקרין </span>על המלכים. </span>וא'ת ואמאי לא פריך והאיכא צער בעלי חיים כדפריך לקמן  (דף יג.) גבי נושא ונותן בשוק של עבודת כוכבים דבשלמא משום בל תשחית ליכא דכיון דלכבודו של מלך עושין כן אין כאן השחתה אלא הוי כמו תכריכין של מאה מנה אלא צער בעלי חיים איך הותר וי'ל דשאני כבוד המלך שהוא כבוד לכל ישראל ואתי כבוד רבים ודחי צער בעלי חיים : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 11
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>עיקור
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עיקור </span>שיש בה טריפה. </span>פ'ה דאסור לגרום טריפות לבהמה טהורה בידים ותימה וכי קדשים הם שיהא אסור לגרום להם טריפות ואי משום בל תשחית הוא אם כן היכי מוכח מהכא דמיירי בבהמה טהורה אפילו בבהמה טמאה נמי שייך איסור בל תשחית ועוד קשיא דבתוספתא משמע דאסור ומותר אאכילה קאי לכך נראה לפרש אסור באכילה והכי תניא בהדיא בתוספתא דשבת  (פ'ח) עוקרין על המלכים ולא מדרכי האמורי עיקור שיש בה טריפה אסור באכילה ומותר בהנאה עיקור שאין בה טריפה מותר באכילה וא'ת מאי קמ'ל ברישא פשיטא דאסור באכילה ויש לומר דמותר בהנאה אצטריכא ליה שלא לאסור בהנאה מפני כבוד המלך וגם בסיפא אצטריכא לאשמעינן אף היתר אכילה שלא יאסר מפני כבוד המלך:  תגלחת</div>                     </div>                 


lvr: 48
pgn: 11
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>תגלחת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תגלחת </span>זקנו והעברת בלוריתו. </span>נראה דלהכי קתני תגלחת זקנו גבי העברת בלוריתו והנחתו לפי שבשתיהן היו רגילין לגלח: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 11
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מתקל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מתקל </span>זוזא פיזא. </span>וא'ת והא אמרינן בפ' הנזקין  (גיטין דף נח.) תרין איסתרי פיזא נחית לעלמא חד ברומי וחד בכל העולם כולו ואסתירא אמרו בפרק בית כור (ב'ב דף קה. ע'ש) מאי אסתירא פלגא דזוזא וא'כ איך יש מתקל זוזא ברומי ונראה לי דתרין אסתרי לאו דוקא אלא ר'ל (ה) מועטת כדאמרינן בהאיש מקדש (קדושין דף מט:) עשרה קבין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 11
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>סך
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>סך </span>קירי פלסתר. </span>פ'ה שקורין יעקב קירי ולא נהירא שיקראו ליעקב אדון לכך פירש ר'ת זה יצחק שקורין קירי ולפי שהיה (זקינו) היו נוהגין בו כבוד כלומר הברכות שנתן ליעקב פלסתר הם ואף על גב שגם הוא אמר והיה כאשר תריד (בראשית כז) מכל מקום אינו נוטל עכשיו הברכות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 11
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>עטלוזא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עטלוזא </span>של עזה. </span>פ'ה שוק של עזה והוא חוץ לעיר ומוכרין בו בשר לשון נשחטין באיטליז ומיבעי ליה מי שרי לשאת ולתת עם בני עטלוזא ביום איד של בני עובדי כוכבים שבעיר או לא מי שריא מתני' בקרוב כ'כ או לא ורשב'ם פירש עטלוזא הוא שם עבודת כוכבים שמחוץ לעזה ועובדין אותה בני המגרש שמחוץ לעזה יום א' בשנה ומיבעיא (ו)  אם מותר לשאת ולתת עם בני עזה ביום איד שחוצה לה וקשיא להר'ר אלחנן על הפירושים דאם העובד כוכבים אינו חשוב כמו הכומר לא ניחוש לדמי עבודת כוכבים ביד עובד כוכבים בין שיהיה העובד כוכבים משוק העבודת כוכבים ובין שאינו משוק העבודת כוכבים לכך פר'י דמיירי הכא בשוק שעושין לשם עבודת כוכבים ולא יום איד הוא לזה יש לחוש לדמי עבודת כוכבים ביד עובד כוכבים בתוכה ולפי זה א'צ לחלק מה שחלק רש'י בין העובד כוכבים שחוצה לה בין מבני העיר כי אפילו הוא מבני העיר לא חיישינן לדמי עבודת כוכבים ביד עובד כוכבים חוצה לה:  דלמא</div>                     </div>                 


lvr: 48
pgn: 12
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דלמא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דלמא </span>מהדר ישראל אפיה. </span>וא'ת מאי שנא משאר איסורים דעלמא דשריא ביוצא ונכנס וי'ל דהא דשרינן בעלמא יוצא ונכנס היינו היכא דנתפס כגנב אם מצאו ישראל ותבע ליה לדינא אבל הכא יכול לתחוב הכף של נבלה בקדירה ויאמר להגיס את תבשילך נתכוונתי שלא יקדיח אי נמי הכא מיירי בתבשיל אכסנאי דלא מרתת מיניה ולרבא איכא למימר דשרי יוצא ונכנס אפי' באכסנאי ומשום הכי לא מייתי ראיה מבשר נבלה לדמי עבודת כוכבים ביד עובד כוכבים דהתם עובד כוכבים מרתת דלמא חזי ליה ותבע ליה בדינא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 12
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ושדי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ושדי </span>עובד כוכבים נבילה בקדיר'. </span>פירש ר'י שדי בשר כחושה שלו ושקיל בשר שמינה כדי להרויח אבל בחנם כדי להכשיל את ישראל לא חיישינן אפילו הולך למרחוק וראיה מדלקמן בפרק שני (דף לד:) גבי ההיא ארבא דמורייסא דלא חייש לתערובת חמרא כיון דקיסתא דמורייסא בלומא פי' בזוזא וקיסתא דחמרא בארבעה לומי פירוש בארבע זוזי ומהאי טעמא שבקינן בכל יום קדירות שלנו לשפחותינו עובדות כוכבים ולא חיישינן דלמא הטילה איסור בתוכו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 12
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דכוותה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דכוותה </span>ה'נ לא חשו חכמים לדמי עבודת כוכבים ביד עובד כוכבים. </span>פירש הקונטרס דנימא דמים הללו שהוא לוקח מהן בשר זו של בני תוכה הן וכבר היו נקרבים לעבודת כוכבים ואסורין מדאורייתא דכתיב לא ידבק בידך מאומה משמע דלאביי נמי אם הוה ידעינן בודאי שהם של עבודת כוכבים אסורין ושאני הכא משום דלא חשו ולרבא אפי' למיחש חיישינן ואסור וקשיא דלקמן בפ'ב (דף סד. ושם ד'ה מסתברא) קאמר הדר יתבי וקמיבעיא להו דמי עבודת כוכבים ביד עובד כוכבים אסורין או מותרין ומסיק רב נחמן דמותרין ומייתי ראיה ממתניתין עובד כוכבים שהיה נושה בו ישראל מנה ומכר עבודת כוכבים והביא לו המעות מותרים ושמא משום הך קשיא פ'ה דמי עבודת כוכבים שנקרבים היו לעבודת כוכבים ולא דמי לההיא דפ'ב דר'ל חליפי עבודת כוכבים וחליפי עבודת כוכבים אינם אסורים אלא כשהחליפם ישראל אבל כשהחליפם עובד כוכבים מותרין מיהו קשיא דאפי' הוו נקרבין לעבודת כוכבים אינם אסורין דבעינן עבודה שנעשית כעין פנים כדאמרינן לקמן פרק רבי ישמעאל (דף נא.) זרק מקל לפניה חייב משום דדרכה בכך והמקל אינו נאסר דבעינן תקרובת כעין פנים וליכא ויש פירושים אחרים שהגי' רש'י דאביי לא ס'ל הך מתני' דלקמן פרק בתרא (דף סד.) ודוחק הוא לומר דאביי ורבא ורבה בר עולא לא שמיע להו ועוד קשיא מפ'ב אההיא דפרק אין מעמידין (לקמן דף לג.) גבי והולכין לתרפות ת'ר ישראל ההולך ליריד של עובדי כוכבים וכו' עובד כוכבים שהולך ליריד בין בהליכה בין בחזרה מעותיו מותרין דאמרינן אימור חמרא זבין גלימא זבין משמע הא עבודת כוכבים זבין אסור אלמא חליפי עבודת כוכבים אסורין פי' ר'ת דההיא דפ'ב (לקמן סד.) דשרי חליפי עבודת כוכבים היינו בעובד כוכבים שפורע חובו מדמי עבודת כוכבים שמכר דהאי דאמר דעבודת כוכבים תופסת דמיה היינו מוהיית חרם כמוהו והיינו דוקא כשהחליפה ישראל אבל כשהחליפה עובד כוכבים לא שייך אבל הכא ובפרק אין מעמידין (לקמן דף לג.) מיירי שהעובד כוכבים מקצה הדמים לצורך עבודת כוכבים אחרת ולכך אסורין הדמים וא'ת דאביי קאמר הכא דלא חשו לבני חוצה לה משום דמי עבודת כוכבים הא לבני תוכה אסור משום דמי עבודת כוכבים ומ'ש מדלקמן פרק אין מעמידין  (שם) דפסקינן באימר חמרא זבין גלימא זבין וה'נ נאמר הכי ויהא מותר אף לידועים שהם בני תוכה ואומר ר'י דהכא מיירי ביריד שהוא קבוע לקנות תשמישי עבודת כוכבים וצרכיה הלכך לבני תוכה אסור דאיכא למיחש לדמי דעבודת כוכבים אבל התם מיירי ביריד שאינו קבוע לכך ולפיכך יש לתלות באימר גלימא זבין ורבא פליג ואמר אי הוה לן למיחש לדמי עבודת כוכבים שהיה היריד עשוי לכך חיישינן ואפילו בחוצה לה אבל רבא סבר דאין היריד עשוי לכך ומשום יום אידם איבעיא ליה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 12
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כל </span>מקום שאסרו חכמים מפני מראית העין וכו'. </span>פי' רב נסים גאון דאין הלכה כרב מדתנן פרק שני דחולין (דף מא. וע'ש בתוס') ובשוק לא יעשה כן שלא יחקה המינים ועוד תנן בשבת (דף קמו:) שוטחן בחמה אבל לא כנגד העם אלמא לא אסרו בחצר אע'ג דבשוק אסור מפני מראית העין כך קבלתי בשבת מפי מורי החסיד ובתוספות רבינו יהודה מצאתי נראה לר'י דהלכתא כרב כדפרישית בשבת פ' במה אשה (דף סה. ושם ד'ה אמר) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 12
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והאמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והאמר </span>רב יהודה אמר רב וכו'. </span>ואף על גב דפליגי ביה תנאי בפרק במה אשה (שבת דף סד:) מ'מ לא בעי לתרץ דפליגא הך ברייתא על רב יהודה:  פרצופות</div>                     </div>                 


lvr: 48
pgn: 12
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>פרצופות
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>פרצופות </span>ל'ל. </span>דאע'ג דמנשק לעבודת כוכבים אינו חמור כמשתחוה מ'מ כיון דאיכא נמי איסורא דאורייתא במנשק שמעינן לה מהא דלעיל דאסור: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 12
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הבולע
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הבולע </span>נימא מותר להחם לו חמין. </span>ואע'ג דבבכורות פ' (ב) אלו מומין (דף מד:)  משמע שגם אחר ששתה העלוקה הוא יכול לחיות הרבה מ'מ מחללין עליו את השבת כיון שיש בה סכנה מידי דהוה אמכה שעל גב היד וגב הרגל (לקמן דף כח.) דחשבינן כמכה של חלל לחלל את השבת אף על גב שפעמים מתרפא מאליו. בערוך גרס ערקא (ג) פי' תולעת קטנה ומצויה במי' וכשנופלת על הבשר נתלית בו ומוצצת הדם וכל זמן שמוצצת היא נתמלאת מן הליחה שמוצצת ומתנפחת עד שיהא כמו חבית קטנה וכשאדם בולע בתוך המים מוצצת ליחה שבמעיו ומתגדלת במעיו (ד) ונמצא כריסו צבה וס'א עלקא כרום זלות (תהלים יב) מתרגמינן כעלקא דמוצצת דמהון דבני אינשי (ה) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 12
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לא </span>ישתה אדם. </span>פרש'י דל'ג מן הנהרות ולא מן האגמים דה'ה מן הכלים ופי' כן לספרים דגרסי אחרי כן נקרקיש אנכתמא ור'י פירש דבערבי פסחים (פסחים קיב.) גרסינן בהך דשברירי מן הנהרות ומן האגמים בלילה ול'ג נקרקיש אנכתמא ולא גרסינן נמי אי איכא איניש אחרינא בהדיה לימא ליה פלניא וכו' אבל יש שם ברייתא אחרת לעיל מהך דגריס בלילי רביעית ובלילי שבתות וגריס נקרקיש אנכתמא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 12
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>עיר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עיר </span>שיש בה עבודת כוכבים. </span>פ'ה רגילות הוא להיות להן שוק ויריד ביום אידם ושאינם מעוטרות היינו טעמא דמותרות משום דלא מטיא מינייהו הנאה לעבודת כוכבים ואי משום נושא ונותן ביום אידם ה'מ לזבוני אי משום תקרובת אי משום דדרך לוקח להיות שמח ואזיל ומודי אבל למזבן מינייהו שרי דסתם מוכר עצב הוא הכא משמע שחזר בו רש'י ממה שהיה מפרש לעיל (דף ב.) דלשאת ולתת היינו מקח וממכר ומיהו קשיא אי ביום אידו מיירי שיהיה השוק ביום איד היאך לוקחין מהם הא אמרינן לעיל (דף ו:) דאין לוקחין מהם דבר שאינו מתקיים ואילו בגמרא דהכא (דף יג:) אמרינן דרב ירמיה זבן חד פיתא ועלה דההוא עובדא אמרינן בירושלמי א'ל חד לחבריה ואת לא לקחת גלוסקין מימיך לכך פירש רבינו מאיר דהכא מיירי ביריד שעשוי להניח בו מכס ושלא ביום אידם מיירי ולכך בשאינם מעוטרות אין כאן איסור: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 12
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>בוורד והדס דקמתהני מריחא. </span>הקשה ר'ת מ'ש מבת תיהא דאמרינן לקמן פ'ב (דף סו:) דשרי משום דריחא לאו מילתא היא ותירץ דשאני וורד והדס דעיקרייהו לריחא קיימי והוי כמו קטורת דאף לאחר שנעשית מצותו נהי שאין מועלין בו איסורא מיהא איכא ואפילו לא הוי עיקרייהו לריחא שמא יש לאסור דהא דאמרינן (פסחים דף כד:) כל איסורין שבתורה אין לוקין עליהן אלא כדרך הנאתן מכל מקום איסורא מיהא איכא ושמא בעבודת כוכבים אפילו ללקות נמי לקי מידי דהוה אכלאי הכרם דלוקין עליהם אף שלא כדרך הנאתן משום דלא כתיבא בהו אכילה ובעבודת כוכבים נמי לא כתיב בה אכילה באורייתא אלא בדברי קבלה  (תהלים קו) ויאכלו מזבחי מתים ואע'ג דכתיב (דברים לב) אשר חלב זבחימו יאכלו מכל מקום לא הוזכר אכילה אצל איסור רק בדברי קבלה דאיתקש זבח למת ויאכלו מזבחי מתים כדאיתא פרק אין מעמידין (לקמן דף כט:) ואפילו אם תמצא לומר דמלקות ליכא איסורא מיהא איכא אבל בת תיהא אע'ג דביין נסך מיירי דכעין איסור עבודת כוכבים החמירו בו התם ליכא הנאה כי אדרבה חוזק היין נכנס בחוטמו ומזיקו וטעם האוסר לאו משום הנאת הריח אלא משום דחשיב ליה כשתייה שהריח נכנס בגופו והוא חזק ביותר ואפילו את'ל דשתיה גסה מותרת באיסור הנאה הכא כיון דאם היה שותה היין עצמו לא היתה לו שתייה גסה יש לאסור הריח הדומה לממש אע'פ שאינו נהנה  (וע' תוס' לקמן סו: ד'ה אביי) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 12
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אבל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אבל </span>מעוטרות בפירות מותרות. </span>ולרבי יוחנן שאינן מעוטרות מיהא מותרות וא'ת לקמן פרק אין מעמידין  (דף לג.) דתני ישראל ההולך ליריד דמעות הנמצאים בידו בחזרה אסורין דאימר עבודת כוכבים זבין ומסיק דאי גלימא זבין הכא הוה מזבין ליה כלומר ולא היה הולך שם באיסור משמע שאינו יכול לילך לשם כי אם באיסור ואמאי הוה לן (למיתני) בההיא דחנויות שאינן מעוטרות לדבר איסור ויש לומר דהתם מיירי בשכל חנויות העיר מעוטרות לדבר איסור לרשב'ל בוורד והדס ולרבי יוחנן מיהא בפירות אי נמי הך ברייתא דלקמן מיירי ביריד שלוקחין מכס מכל מי שאינו רוצה להניח עטרה ואתיא כרבי נתן דבסמוך דאסר בין נהנה בין מהנה ואם תאמר לקמן בברייתא (דף יג.) אמאי לא תלי דזבן מבעה'ב שאינו קבוע דשרי לכולי עלמא למזבן מיניה כל דבר אף פיתא וסנדל כדמשמע לקמן בשמעתין ויש לומר דהתם בברייתא מיירי בישראל תגר דלעולם שקלי מיכסא או מן הלוקח או מן המוכר:  אבל</div>                     </div>                 


lvr: 48
pgn: 13
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אבל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אבל </span>מהנה שרי. </span>וא'ת לקמן פרק כל הצלמים (דף מז:) גבי מי שהיה כותלו סמוך לעבודת כוכבים ונפל אסור לבנותו ופריך והא קא שביק רווחא לעבודת כוכבים ומאי פירכא הא אמרינן הכא דמהנה מותר וי'ל דהתם איכא הנאה יתירא ונראה כנותן מקום לעבודת כוכבים ור'ת פירש דודאי כל מהנה אסור לבד מהכא מפני שיש באותה הנאה בזיון לעבודת כוכבים שפורע המכס לפי שאינו מחשיב העבודת כוכבים כל כך שישים העטרה בראשו : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 13
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ק'ו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ק'ו </span>נהנה אסור מהנה לא כ'ש. </span>כתב רבינו ברוך דאותו יריד שהכומרים של עבודת כוכבים לוקחים בו מכס מן המכר מיד אם אותו מכס הוא לבנין עבודת כוכבים והעובד כוכבים מפרש קח בסכום כך וכך ועוד פשוט לבנין עבודת כוכבים אסור דמהנה אסור כר' יוחנן ואף אם לא הזכיר לו לבנין עבודת כוכבים אלא אחר שפירש לו הסכום אמר לו ועוד פשוט נראה דאסור כי מה שלא הזכיר לבנין עבודת כוכבים מפני ישראל הוא מניח ומ'מ אם לא היה מפני הבנין היה נותן לו בסכום הראשון ונמצא הפשוט יוצא מכיס הישראל לבנין עבודת כוכבים והר'ר משה מקוצי כתב בספרו כי אם אמר סתמא ועוד פשוט יכול להיות דמותר דשמא יתננו לעניי עובדי כוכבים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 13
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>יניח
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>יניח </span>נמצא נהנה. </span>פ'ה יניח העטרה בראשו ונמצא נהנה מן הריח ואע'פ שמניחין לו את המכס ויהנה אינו נקרא נהנה מעבודת כוכבים כיון שהמעות שלו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 13
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מעות
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מעות </span>וכלי מתכות יוליכם לים המלח. </span>לכאורה משמע דהני מעות אינם אסורים אלא מטעם קנס דומיא דפירות ושאר דברים אבל אינם אסורים מטעם חשש דמי עבודת כוכבים ותימה דלקמן (דף לג.)  גבי ישראל ההולך ליריד משמע דמעות הנמצאות בידו אינם אסורין מטעם קנסא דמשא ומתן אלא מטעם דאמרי' עבודת כוכבים זבין כך הקשה הר'ר אלחנן ותירץ ר'י דהתם ה'ק  (ד) בחזרה אסור אפי' לישא וליתן עמו משום חשש דמי עבודת כוכבים כיון דהלך ודאי דמי עבודת כוכבים בידו דאי גלימא זבין הכא הוה מזבין ליה אבל הכא לא מיירי (ה) אלא בנמצא שם וקנס דקנסינן ליה משום דנשא ונתן ביום איד עבודת כוכבים ולהכי אין לאסור המעות אלא לדידיה דעבד איסורא ואפילו לרבי יוחנן דאמר נשא ונתן אסור מיהו לישא וליתן עמו שרי ולא חיישינן שמא ישא ויתן באותן המעות דכולי האי לא קנסו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 13
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מנשר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מנשר </span>פרסותיה מן הארכובה ולמטה. </span>פירש הקונטרס דעיקור של טרפה אסור ולא נהירא כדפרישית לעיל (דף יא. ד'ה עיקור) גבי עוקרין על המלכים אלא ה'ק דיו בכך ויכול להיות שמותרת בהנאה ואע'ג דמעות ופירות וכל אינך אסורין בהנאה מ'מ גבי בהמה יכול להיות דסגי בקנסא דעיקור: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 13
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ללמוד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ללמוד </span>תורה ולישא אשה. </span>פירוש ודעתו לחזור לא'י דאילו אין דעתו לחזור אמר בכתובות פ'ב (דף קיא.) אחיו של זה נשא (אשה) [עבודת כוכבים] ומת ברוך המקום שהרגו וזה ירד אחריו לחוצה לארץ ודוקא בהנך מצות שהן חשובות ללמוד תורה שגדול תלמוד תורה שמביא לידי מעשה ואשה נמי דכתיב (ישעיה מה) לא תהו בראה אבל לשאר מצות לא והכי משמע פ'ד דמגילה (דף כז.)  אבל א] בשאלתות דרב אחא מפורש הנך דקילי וכ'ש לשאר מצות שהם חשובות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 13
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>אביי אמר קרא את סוסיהם תעקר. </span>הקשה הר'ר אלחנן (וא'ת) למ'ד (שבת קכח:) צער בעלי חיים דאורייתא מאי ראיה מייתי מיהושע דלמא שאני התם דעל פי הדבור הוה אבל הכא בקנס דרבנן אין כח ביד חכמים לעקור דבר מן התורה וי'ל דודאי שיש כח בידם לעקור היכא דנראה טעם קצת לעקור כדמוכח פרק האשה רבה (יבמות דף פט:) גבי משיאין האשה על פי עד אחד [ועי' תוס' ב'מ לב: ד'ה מדברי ותוס' לעיל יא. ד'ה עוקרין] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 13
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אין </span>מקדישין בזמן הזה. </span>וטעמא משום דלא ליתי לידי תקלה ומהאי טעמא בטלי מעשר בהמה בזמן הזה כדאיתא פ'ב דבכורות (דף נג. ושם) והקשה ר'ת מהא דאמרינן פרק במה (אשה) (שבת דף נד: ושם) תריסר אלפי עיגלי הוה מעשר ר'א בן עזריה מעדרו כל שתא ור'א לאחר חורבן הוה כשבא לכלל מצות דהא בן י'ח שנה בלבד היה כשמינוהו נשיא ומינוהו תחת ר'ג ולכל הפחות ר'ג היה נשיא שתי שנים קודם לר'א מדקאמר אשתקד בר'ה צעריה ורבן יוחנן בן זכאי שהיה נשיא קודם ר'ג משכה נשיאותו עד לאחר חורבן כדתנן (ר'ה דף כט:) משחרב בית המקדש התקין רבן יוחנן בן זכאי א'כ לא היה יכול ר'א להיות בר מצוה עד לאחר חורבן וצריך לומר כי אפוטרופוס היה לו שהיה מעשר עבורו אי נמי לא נתבטלו מיד עד לאחר חורבן כמה שנים [עי' תוס' שבת נד: ד'ה הוה] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 13
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אין </span>מחרימין. </span>פירש הקונטרס דסתם חרמין לבדק הבית ויפה כוון דלמ'ד סתם חרמין לכהנים ליכא למיחש לתקלה שיכול ליתנו לכהנים מיד כדאמרינן בערכין (דף כט.) אמר עולא אי הואי התם הואי יהיבנא כולהו לכהנים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 13
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואם </span>הקדיש והחרים והעריך בהמה תיעקר. </span>תימה דאמרינן בערכין סוף פרק המקדיש שדהו  (דף כט. ושם) ההוא גברא דאחרימינהו לנכסיה אתא לקמיה דרב יהודה אמר ליה שקול ד' זוזי ושדי בנהרא ולשתרו לך אלמא אית להו תקנה ופירש ר'ת דשאני התם דמקרקעי היא שהן קיימות לעולם ואין יכולין לכלותם אי לא עבוד בהו רבנן תקנה אתי לידי תקלה לעולם ויכול להיות שאף למטלטלין עלתה התקנה לפי שהוקדשו ביחד עם הקרקעות [ועיין תוספות יומא דף סו. ד'ה פירות ותוספות ערכין דף כט. ד'ה שקול ותוספות בכורות דף נג. ד'ה ואין] :  ירקבו</div>                     </div>                 


lvr: 48
pgn: 13
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ירקבו.
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ירקבו. </span>פי' ויניחם במקום שלא יהא נקל לבא לידי תקלה ושם ירקבו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>יוליכם </span>לים המלח. </span>משום דשדי להו בעיניהו דבלא שחיקה צריך ים המלח ה'ה בשאר נהרות ע'י שחיקה כדמשמע פרק כל שעה (פסחים דף כח. ושם ד'ה עבודת כוכבים) וכעובדא שהבאתי גבי רב יהודה ואע'פ שלא האריך התלמוד להזכיר שחיקה אפ'ה ודאי צריך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 13
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>נועל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נועל </span>דלת בפניה. </span>אין לתמוה על בכור בזמן הזה אמאי לא הצריכו לנעול דלת שלא יבא לידי תקלה ולא נצטרך להמתין עד שיפול בו מום דהאי דמצרכינן הכא משום קנסא הוא שהקדיש על חנם ועוד אי נפל ביה מומא הכא לא שרי אלא על ידי פדיון אבל בכור שהוא קדוש מאליו ולא על ידו (ב) באה הקדושה אין לקנסו אלא ימתין עד שיפול בו מום ויאכל במומו בלא שום פדיה ואף על פי שהוא יכול להטיל בו מום קודם שיצא לאויר העולם ויפקיענו מקדושת בכור למזבח רק שיתננו לכהן ולא תארע בו עוד תקלה אם לא עשה אין לקנסו בכך ולהצריכו נעילת דלת: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 13
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ונשחטיה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ונשחטיה </span>מישחט. </span>פ'ה ואי משום שחוטי חוץ אקדשי בדק הבית לא מיחייב כדתני' פרק [שני שעירים] (יומא דף סג:)  שומע אני כו' משמע דלא איירי הכא אלא בקדשי בדק הבית וקשיא דא'כ כי משני רבא מפני שנראה כמטיל מום בקדשי בדק הבית מאי מטיל מום איכא הא כי כתיב (ויקרא כב) כל מום לא יהיה בו בקדשי מזבח כתיב ועוד מדקמסיק הני מילי בזמן שביהמ'ק קיים דחזי להקרבה אלמא בקדשי מזבח איירי לכך פירש ר'י דבקדשי מזבח איירי ובזמן הזה אין חייב שוחט חוץ מאחר שאינו ראוי לביאת פתח אהל מועד מידי דהוה אשלמים ששחטן בחוץ קודם פתיחת דלתות ההיכל דפטור למ'ד פרק שני שעירים  (שם.) מחוסר פתיחה כמחוסר מעשה דמי ועוד י'ל דלעולם בקדשי בדק הבית מיירי ורבא בא לפרש הטעם בקדשי מזבח וגזירה קדשי בדק הבית אטו קדשי מזבח כדאשכחן גבי גיזה ועבודה בפרק ראשית הגז (חולין דף קלה.)  דגזרינן קדשי בדק הבית אטו קדשי מזבח והאי כי פריך ונשחטינהו מישחט אקדשי בדק הבית פריך והוה מצי לשנויי גזרה משום קדשי מזבח והתם אסור משום שחוטי חוץ אלא שפיר קא משני : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 13
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>עבד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עבד </span>עובד כוכבים. </span>טעמא דמכניסו תחת כנפי שכינה דחייב בכל המצות שהנשים חייבות דגמרינן לה לה מאשה (גיטין דף מא:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 13
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>והרועין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והרועין </span>בהמה דקה. </span>שלהן אבל של אחרים לא דאין אדם חוטא ולא לו כדאמר בפרק קמא דב'מ (דף ה:) גבי ההוא רעיא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 13
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הכא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכא </span>נמי משום מיעוטן. </span>ואידך דמפרש מפני שמכניסו סבר דלא שייך בעבד מיעוטייהו דאדרבה הוי ממעט ישראל שאוכל משלו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 13
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>רבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רבי </span>ירמיה זבן פיתא. </span>וא'ת והלא פת עובדי כוכבים אסורה וי'ל דמיירי במקום שאין פלטר ישראל כדאמרינן לקמן פרק שני (דף לה:) ועוד י'ל דמיירי הכא לצורך עבדו עובד כוכבים או לצורך בהמתו אכן בירושלמי גבי האי עובדא שנייא היא משום חיי נפש משמע דלצרכו קנאו והכי גרסינן בירושלמי ואתה לא לקחת גלוסקא מימיך אמר ליה שנייא היא משום חיי נפש ואם תאמר והלא פת דבר שאין מתקיים הוא ואמרינן לעיל (דף ו:) דבר שאין מתקיים אין לוקחין מהם וי'ל דפת דבר חשוב הוא וקפץ עליה זבינא והוה כדבר המתקיים:  תורניתא</div>                     </div>                 


lvr: 48
pgn: 14
dfh: a
trm: תורניתא (ג) .
txt:
<span class='five'>תורניתא (ג) . </span>פ'ה מין ארז כדאמרי' בר'ה (כג. ושם) בעשרה מיני ארזים שטה תורניתא וקשיא דבסמוך פריך מההיא וכל שאין לו עיקר ופ'ה שאין לו עיקר מתקיים בארץ בימות הגשמים ואי תורניתא ארז הוא הא יש לו עיקר מתקיים ועוד קשיא לפירושו הרי תבואה דאין לה עיקר בימות הגשמים ויש לה שביעית ועוד קשיא אי תורניתא אילן הוא תורניתא הוא דלא מזבנינן הא שאר אילנות מזבנינן והא תנן (לקמן יט:) אין מוכרין להם במחובר לקרקע דהכי דייק לקמן גבי דקל טב לכך פר'ת דתרי גוונא תורניתא נינהו וההיא דהכא הוא מין אדמה כעין כבריתא פי' גפרית שאין לה עיקר שורש בקרקע לא בימות החמה ולא בימות הגשמים אבל תבואה יש לה עיקר בימות החמה ומשום הכי פריך עלה מההיא דשביעית וכה'ג פריך בשבת פרק ר'ע (דף צ.) גבי כבריתא וגם רש'י פירש שם כן שתורניתא דהכא כעין כבריתא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 14
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>בנות
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בנות </span>שוח. </span>לכאורה משמע דפירי גרוע הוא מדהוסיפו עליהם אבל מעיקרא לא הוו נהגו בהו שביעית וכן משמע בריש מס' דמאי  (פ'א) דלא נחשדו עליהם עמי הארץ דתנן הקלין שבדמאי השיתין והרימין ועוזרדין ובנות שוח וקשיא דבפ'ק דשבועות (דף יב: ושם ד'ה כבנות) אמר גבי מותרות קיץ למזבח כבנות שבע לאדם שאוכלין אותם בקנוח סעודה אלמא חשובות נינהו ובנות שבע הם בנות שוח כדאיתא בבראשית רבה  (פט'ו) תאנים שאכל אדם הראשון איכא דקרו להו בנות שוח לפי שגרמו שוח לאדם ואיכא דקרו להו בנות שבע שגרמו שבע אבילות לאדם ובפרק ד' נדרים (נדרים דף כז.) נמי גבי הנודר מן הכלכלה והיו בה בנות שבע ואמר אילו הייתי יודע שבנות שבע בתוכה הייתי אומר תאנים שחורות ולבנות אסורות ובנות שבע מותרות מכל הני משמע דבנות שבע חשובים י'ל דודאי בנות שוח פרי חשוב הוא ומה שלא נחשדו עמי הארץ עליהם היינו מפני שיש מהם הרבה והוא מין פרי הגדל ביערים כמו עוזרדין דחשיב בהדייהו גבי קלים שבדמאי לפי שמצוי להם מן ההפקר לא נחשדו שלא לעשר הגדל סביב גנותיהם וסביב פרדסותיהן ולא מפני שהוא גרוע ולגבי שביעית מעיקרא סבור כיון שאין נגמרים בשנה שנחנטים בה כדאמרינן (ר'ה דף טו:) בנות שוח שביעית שלהן שניה לפי שעושות לשלש שנים הוי סברי דלא שייך למיזל בהו לא בתר חנטה ולא בתר לקיטה ולבסוף הלכו בו אחר חנטה ונוהג דין שביעית שלו בשנה שניה של שמטה אכן קשיא דהכא קא מפרש תלמודא בנות שוח תאני חיורתא וכן בפרק כיצד מברכין  (ברכות דף מ:) ובפ' ארבעה נדרים שהבאתי משמע דאינם לא תאנים שחורות ולא תאנים לבנות וי'ל דג' מיני תאנים הם שחורות ולבנות הם סתם תאנים ובנות שוח ומאותם בנות שוח יש מהם רעות ויש מהם טובות וברעות מיירי הכא ובמסכת דמאי ולכך קורא אותם בנות שוח שתולה הקלקלה במקולקל אע'פ שמהם לא אכל אדם כי אם מן הטובות והם אותם בנות שבע דמיירי בהו בשבועות ובנדרים כי מסתמא אדם הראשון מן הטובות אכל ור'ת היה מפרש דגרס הכא גבי שביעית מוכססין בנות שוח ולא גרס ובנות שוח והוא מין בנות שוח ולא בנות שוח ממש ואותו פרי הוא גרוע ומביא ראיה מפ'ק דבכורות (דף ח. ושם) דאמרינן התם הארי והדוב והנמר והברדלס עיבורן ג' שנים וכנגדן באילן בנות שוח נחש ז' שנים ולאותו רשע לא מצינו חבר וי'א מוכססין בנות שוח ופירש'י שם שהוא מין בנות שוח ולא בנות שוח ממש: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 14
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>פירי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>פירי </span>דארזא. </span>פ'ה גלונין והוא מאכל חזירים ורשב'ם בשם רש'י פירש פירות אילן שקורין פין ויש בו גרעינין ואינו ראוי לאכילה וניחא כי גם במס' ר'ה (דף כג. ושם) פירש'י תורניתא פין ושם מדבר בגוף הארץ וכאן בפירות והאי דקאמר בב'ב (דף פ: ושם ד'ה מה) ארז אינו עושה פירות ודאי אותו ששמו ארז אינו עושה פירות וזה שמו שטה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 48
pgn: 14
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כגון
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כגון </span>דאמר זה וזה. </span>פרש'י שאמר תרנגול לבן ושחור למי ור'י אומר דמיירי כגון שיש ביד הישראל הרבה תרנגולים לבנים ושחורים וקאמר זה וזה והכי משמע בסמוך דקא אמר אימתי בזמן שאמר תרנגול זה לבן משמע דקמיה קאי ורש'י פירש דזה לאו דוקא:  ויהבו</div>                     </div>                 


# michna

lvr: 48
prk: 01
id: 4801
nru: א,א
thu:
  לפני אידיהן של גויים שלושה ימים, אסור מלשאת ומלתת עימהן, ומלהשאילן ומלשאול מהן, מלהלוותן ומללוות מהן, מלפורען ומלפרוע מהן.  רבי יהודה אומר, נפרעין מהן, מפני שהוא מצר.  אמרו לו, אף על פי שהוא מצר עכשיו, שמח הוא לאחר זמן


lvr: 48
prk: 01
id: 4801
nru: א,ב
thu:
  רבי ישמעאל אומר, שלושה לפניהן ושלושה לאחריהן, אסור.  וחכמים אומרין, לפני אידיהן, אסור; ולאחר אידיהן, מותר


lvr: 48
prk: 01
id: 4801
nru: א,ג
thu:
  ואלו אידיהן של גויים--קלנדיס, וסטרנליה, וקראטיסס, ויום גניסיה של מלכים, ויום הלידה, ויום המיתה, דברי רבי מאיר.  וחכמים אומרין, כל מיתה שיש בה שריפה, יש בה עבודה זרה; ושאין בה שריפה, אין בה עבודה זרה.  יום תגלחת זקנו ובלוריתו, יום שעלה בו מן הים, ויום שיצא בו מבית האסורים--אינו אסור אלא אותו היום, ואותו האיש


lvr: 48
prk: 01
id: 4801
nru: א,ד
thu:
  עיר שיש בה עבודה זרה, חוצה לה מותר; היה חוצה לה עבודה זרה, תוכה מותר.  מהו לילך לשם--בזמן שהדרך מיוחדת לאותו המקום, אסור; ואם יכול לילך בה ממקום אחר, מותר.  עיר שיש בה עבודה זרה, והיו בה חנייות מעוטרות ושאינן מעוטרות--זה היה מעשה בבית שאן; ואמרו חכמים, המעוטרות אסורות, ושאינן מעוטרות מותרות


lvr: 48
prk: 01
id: 4801
nru: א,ה
thu:
  אלו דברים אסורין למכור לגויים--אצטרובלין, ובנות שוח בפטוטרותיהן, ולבונה, ותרנגול לבן.  רבי יהודה אומר, מוכר הוא לו תרנגול לבן, בין התרנגולין; בזמן שהוא בפני עצמו, קוטע את אצבעו ומוכרו, שאין מקריבין חסר לעבודה זרה.  ושאר כל הדברים--סתמן מותר, ופירושן אסור.  רבי מאיר אומר, אף דקל טב וחצב ונקליבס, אסור למכור לגויים


lvr: 48
prk: 01
id: 4801
nru: א,ו
thu:
  מקום שנהגו למכור בהמה דקה לגויים, מוכרין; מקום שנהגו שלא למכור, אין מוכרין.  ואל ישנה אדם, מפני המחלקות.  ובכל מקום, אין מוכרין להן בהמה גסה, עגלים וסייחים, שלמים ושבורין.  רבי יהודה מתיר בשבורה.  בן בתירה מתיר בסוס


lvr: 48
prk: 01
id: 4801
nru: א,ז
thu:
  אין מוכרין להן דובין ואריות, ולא כל דבר שיש בו ניזקה לרבים.  אין בונין עימהן בסילקי, וגרדון, אסטדיא, ובימה.  אבל בונין עימהן דימוסיות ומרחצאות; הגיעו לכיפה שמעמידין בה עבודה זרה, אסור לבנותה


lvr: 48
prk: 01
id: 4801
nru: א,ח
thu:
  אין מוכרין להן במחובר לקרקע, אבל מוכר הוא משייקצץ; רבי יהודה אומר, מוכר הוא לו, על מנת לקוץ.  ואין משכירין להם בתים בארץ ישראל, ואין צריך לומר שדות; ובסוריה משכירין בתים, אבל לא שדות.  ובחוצה לארץ, מוכרין להם בתים ומשכירין שדות, דברי רבי מאיר.  רבי יוסי אומר, אף בארץ משכירין להם בתים, ובסוריה מוכרין בתים ומשכירין שדות; ובחוצה לארץ, מוכרין אלו ואלו


lvr: 48
prk: 01
id: 4801
nru: א,ט
thu:
  אף במקום שאמרו להשכיר, לא לבית דירה אמרו--מפני שהוא מכניס לתוכה עבודה זרה, שנאמר "ולא תביא תועבה אל ביתך" (דברים ז,כו).  ובכל מקום לא ישכיר לו את המרחץ, מפני שהיא נקראת על שמו.


lvr: 48
prk: 02
id: 4802
nru: ב,א
thu:
  אין מעמידין בהמה בפונדקאות של גויים, מפני שהן חשודין על הרביעה.  ולא תתייחד אישה עימהן, מפני שהן חשודין על העריות.  ולא יתייחד אדם עימהן, מפני שהן חשודין על שפיכת דמים.  בת ישראל, לא תיילד את הנוכרית; אבל הנוכרית, מיילדת את בת ישראל.  בת ישראל, לא תניק בנה של נוכרית; אבל הנוכרית, מיניקת את בנה של ישראלית ברשותה


lvr: 48
prk: 02
id: 4802
nru: ב,ב
thu:
  מתרפין מהן ריפוי ממון, אבל לא ריפוי נפשות.  ואין מסתפרין מהן בכל מקום, דברי רבי מאיר; וחכמים אומרין, ברשות הרבים מותר, אבל לא בינו לבינו


lvr: 48
prk: 02
id: 4802
nru: ב,ג
thu:
  אלו דברים של גויים אסורין, ואיסורן איסור הניה--היין, והחומץ של גויים שהיה מתחילתו יין, וחרס אדרייני, ועורות לבובין.  רבן שמעון בן גמליאל אומר, בזמן שהקרע שלו עגול, אסור; ומשוך, מותר.  בשר הנכנס לבית עבודה זרה, מותר; והיוצא, אסור--מפני שהוא כזבחי מתים, דברי רבי עקיבה.  ההולכין בתרפות, אסור מלשאת ומלתת עימהן; והבאין, מותרין


lvr: 48
prk: 02
id: 4802
nru: ב,ד
thu:
  נאדות הגויים וקנקניהם, ויין ישראל כנוס בהן--אסורין, ואיסורן איסור הניה, דברי רבי מאיר; וחכמים אומרין, אין איסורן איסור הניה.  החרצנין והזוגין של גויים--אסורין, ואיסורן איסור הניה, דברי רבי מאיר.  וחכמים אומרין, הלחים, אסורין; והיבשים, מותרין.  המורייס וגבינת בית אונייקי של גויים--אסורין, ואיסורן איסור הניה, דברי רבי מאיר; וחכמים אומרין, אין איסורן איסור הניה


lvr: 48
prk: 02
id: 4802
nru: ב,ה
thu:
  אמר רבי יהודה, שאל רבי ישמעאל את רבי יהושוע כשהיו מהלכין בדרך, מפני מה אסרו את גבינת הגויים.  אמר לו, מפני שמעמידין אותה בקיבת נבילה.  אמר לו, והלוא קיבת העולה חמורה מקיבת הנבילה, ואמרו כל כוהן שדעתו יפה שורפה חיה; ולא הודו לו, אלא אמרו לא נהנין ולא מועלין.  אמר לו, מפני שמעמידין אותה בקיבת עבודה זרה.  אמר לו, אם כן, למה לא אסרוה בהניה.  והשיאו לדבר אחר; אמר לו, ישמעאל אחי, היאך אתה קורא "כי טובים דודיך מיין" (שיר השירים א,ב), או כי טובים דודייך מיין.  אמר לו, כי טובים דודייך מיין.  אמר לו, אין הדבר כן, שהרי חברו מלמד עליו, "לריח שמניך טובים" (שיר השירים א,ג)


lvr: 48
prk: 02
id: 4802
nru: ב,ו
thu:
  אלו דברים של גויים אסורין, ואין איסורן איסור הניה--חלב שחלבו גוי ואין ישראל רואהו, הפת, והשמן שלהן, ושלקות.  רבי ובית דינו, התירו בשמן.  כבשים שדרכן לתת בהן יין וחומץ, וטרית טרופה, וציר שאין בו דגה, ההחליק, וקורט של חלתית, ומלח סלקונטית--הרי אלו אסורין, ואין איסורן איסור הניה


lvr: 48
prk: 02
id: 4802
nru: ב,ז
thu:
  אלו מותרין באכילה:  חלב שחלבו גוי וישראל רואהו, והדבש.  והדבדבנייות--אף על פי שהן מנטפות, אין בהן משום הכשר משקה.  וכבשין שאין דרכן לתת בהן יין וחומץ, וטרית שאינה טרופה, וציר שיש בה דגה, ועלה של חלתית, וזיתי גלוסקה מגולגלין.  רבי יוסי אומר, השלוחין, אסורין.  חגבים--מן הסלילה, אסורין; מן האופתק, מותרין.  וכן בתרומה.


lvr: 48
prk: 03
id: 4803
nru: ג,א
thu:
  כל הצלמים אסורין, מפני שהן נעבדין אחת בשנה, דברי רבי מאיר.  וחכמים אומרין, אינו אסור אלא כל שיש בידו מקל, או ציפור, או כדור; רבן שמעון בן גמליאל אומר, כל שיש בידו כל דבר


lvr: 48
prk: 03
id: 4803
nru: ג,ב
thu:
  המוצא שברי צלמים, הרי אלו מותרין.  מצא תבנית יד או תבנית רגל--הרי אלו אסורין, מפני שכיוצא בהן נעבד


lvr: 48
prk: 03
id: 4803
nru: ג,ג
thu:
  המוצא כלים, ועליהם צורת חמה, וצורת לבנה, וצורת הדרקון--יוליכם לים המלח.  רבן שמעון בן גמליאל אומר, על המכובדין, אסורין; על המבוזין, מותרין.  רבי יוסי אומר, שוחק וזורה לרוח, או מטיל לים.  אמרו לו, אף הוא נעשה זבל, ונאמר "ולא ידבק בידך מאומה, מן החרם" (דברים יג,יח)


lvr: 48
prk: 03
id: 4803
nru: ג,ד
thu:
  שאל פרקלוס בן פלוסלוס את רבן גמליאל בעכו, שהיה רוחץ במרחץ של אפרוטידי; אמר לו, כתוב בתורתכם, "ולא ידבק בידך מאומה, מן החרם" (דברים יג,יח)--מפני מה אתה רוחץ במרחץ של אפרוטידי.  אמר לו, אין משיבין במרחץ.  כשיצא אמר לו, אני לא באתי בגבולה, היא באה בגבולי; אין אומרין נעשה מרחץ נואי לאפרוטידי, אלא נעשית היא אפרוטידי נואי למרחץ.  דבר אחר, אם נותנין לך ממון הרבה, אתה נכנס לבית עבודה זרה שלך ערום ובעל קרי ומשתין בפניה, וזו עומדת על הביב וכל העם משתינין בפניה.  לא נאמר אלא "אלוהיהם" (דברים ז,כה; דברים יב,ב-ג)--את שהוא נוהג בו משום אלוה, אסור; ואת שאינו נוהג בו מנהג אלוה, מותר


lvr: 48
prk: 03
id: 4803
nru: ג,ה
thu:
  הגויים העובדים את ההרים ואת הגבעות--הן מותרין, ומה שעליהם אסור:  שנאמר "לא תחמוד כסף וזהב עליהם, ולקחת לך--פן תיווקש בו" (דברים ז,כה).  רבי יוסי הגלילי אומר, "אלוהיהם:  על ההרים" (דברים יב,ב), ולא ההרים אלוהיהם; "אלוהיהם . . . על הגבעות" (שם), ולא הגבעות אלוהיהם.  מפני מה האשרה אסורה:  מפני שיש בה תפוסת יד אדם; וכל שיש בה תפוסת יד אדם, אסור.  אמר רבי עקיבה, אני אהיה אובין לפניך:  בכל מקום שאתה מוצא הר גבוה, וגבעה נישאת, ועץ רענן--דע שיש שם עבודה זרה


lvr: 48
prk: 03
id: 4803
nru: ג,ו
thu:
  מי שהיה ביתו סמוך לבית עבודה זרה, ונפל--אסור לבנותו.  כיצד הוא עושה:  כונס לתוך שלו, ובונה; היה שלו ושל עבודה זרה, יידון מחצה למחצה.  אבניו ועציו ועפרו--מטמאין כשרץ, שנאמר "שקץ תשקצנו ותעב תתעבנו" (דברים ז,כו).  רבי עקיבה אומר, כנידה, שנאמר "תזרם כמו דווה, צא תאמר לו" (ישעיהו ל,כב)--מה הנידה מטמא במשא, אף עבודה זרה מטמאה במשא


lvr: 48
prk: 03
id: 4803
nru: ג,ז
thu:
  שלושה בתים הן:  בית שבנאו מתחילה לשם עבודה זרה, הרי זה אסור; סיידו וכיירו לשם עבודה זרה וחידש, נוטל מה שחידש; הכניס לתוכו עבודה זרה והוציאה, הרי זה מותר.  שלוש אבנים הן:  אבן שחצבה מתחילה לבימוס, הרי זו אסורה; סיידה וכיירה לשם עבודה זרה וחידש, נוטל מה שחידש; העמיד עליה עבודה זרה וסילקה, הרי זו מותרת.  שלוש אשרות הן:  אילן שנטעו מתחילה לשם עבודה זרה, הרי זה אסור; גידעו ופסלו לשם עבודה זרה והחליף, נוטל מה שהחליף; העמיד תחתיו עבודה זרה וביטלה, הרי זה מותר.  איזו היא אשרה:  כל שתחתיה עבודה זרה; רבי שמעון אומר, כל שעובדין אותה.  מעשה בצידן באילן שהיו עובדין אותו, והיה תחתיו גל; אמר להן רבי שמעון, בדקו את הגל הזה, בדקוהו ומצאו בו צורה.  אמר להן, הואיל ולצורה הן עובדין, נתיר להם את האילן


lvr: 48
prk: 03
id: 4803
nru: ג,ח
thu:
  לא יישב בצילה; ואם ישב, טהור.  לא יעבור תחתיה; ואם עבר, טמא.  הייתה גוזלת את הרבים, ועבר תחתיה--טהור.  זורעין תחתיה ירקות בימות הגשמים, אבל לא בימות החמה; ובחזרין, לא בימות החמה ולא בימות הגשמים.  רבי יוסי אומר, אף לא ירקות בימות הגשמים--מפני שהנווייה נושרת, והוות להן את הזבל


lvr: 48
prk: 03
id: 4803
nru: ג,ט
thu:
  נטל ממנה עצים, אסורין בהניה.  הסיק בהן את התנור--אם חדש, יותץ; ואם ישן, יוצן.  אפה בה את הפת, אסורה בהניה; נתערבה באחרות, כולן אסורות בהניה.  רבי אליעזר אומר, יוליך הניה לים המלח.  אמרו לו, אין פדיון לעבודה זרה.  נטל ממנה כדכד, אסור בהניה.  ארג בו את הבגד, אסור בהניה; נתערב באחרים, כולם אסורין בהניה.  רבי אליעזר אומר, יוליך הניה לים המלח.  אמרו לו, אין פדיון לעבודה זרה


lvr: 48
prk: 03
id: 4803
nru: ג,י
thu:
  כיצד מבטלה:  קירסם, וזירד, נטל ממנה מקל או שרביט, ואפילו עלה--הרי זו בטילה.  שפיה--לצורכה, אסורה; שלא לצורכה, מותרת.


lvr: 48
prk: 04
id: 4804
nru: ד,א
thu:
  רבי ישמעאל אומר, שלוש אבנים זו בצד זו בצד המרקוליס, אסורות; ושתיים, מותרות.  וחכמים אומרין--את שהוא נראה עימו, אסור; ואת שאינו נראה עימו, מותר


lvr: 48
prk: 04
id: 4804
nru: ד,ב
thu:
  מצא בראשו מעות, כסות, או כלים--הרי אלו מותרין.  פרכילי ענבים, ועטרות של שיבולים, ויינות ושמנים וסלתות וכל דבר שכיוצא בו קרב על גבי המזבח--אסור


lvr: 48
prk: 04
id: 4804
nru: ד,ג
thu:
  עבודה זרה שהיה לה גינה ומרחץ--נהנין מהן שלא בטובה, ואין נהנין מהן בטובה; היה לה ולאחרים--נהנין מהן בטובה, ושלא בטובה


lvr: 48
prk: 04
id: 4804
nru: ד,ד
thu:
  עבודה זרה של נוכרי, אסורה מיד; ושל ישראל, משתיעבד.  והנוכרי מבטל עבודה זרה שלו, ושל חברו; וישראל אינו מבטל עבודה זרה של נוכרי.  המבטל עבודה זרה, ביטל משמשיה; ביטל משמשיה--משמשיה מבוטלין, והיא אסורה


lvr: 48
prk: 04
id: 4804
nru: ד,ה
thu:
  כיצד מבטלה:  קטע ראש אוזנה, ראש חוטמה, ראש אצבעה, פחסה אף על פי שלא חיסרה--ביטלה.  רקק בפניה, השתין בפניה, גיררה, זרק בה את הצואה--הרי זו אינה בטילה.  מכרה או מישכנה--רבי אומר, ביטל; וחכמים אומרין, לא ביטל


lvr: 48
prk: 04
id: 4804
nru: ד,ו
thu:
  עבודה זרה שהניחוה עובדיה בשעת שלום, מותרת; ובשעת מלחמה, אסורה.  בימוסיות של מלכים--הרי אלו מותרין, מפני שמעמידין אותן בשעה שהמלכים עוברין


lvr: 48
prk: 04
id: 4804
nru: ד,ז
thu:
  שאלו את הזקנים ברומי, אם אין רצונו בעבודה זרה, מפני מה אינו מבטלה.  אמרו להן, אילו לדבר שאין לעולם צורך בו היו עובדין, היה מבטלו.  הרי הם עובדין לחמה, וללבנה, ולכוכבים; יאבד עולמו, מפני השוטים.  אמרו להן, אם כן, יאבד דבר שאין לעולם צורך בו, ויקיים דבר שצורך לעולם בו.  אמרו להן, אף אנו מחזיקין ידי עובדיהן של אלו; ויאמרו, תדעון שהן אלוהות, שהרי אלו לא בטלו


lvr: 48
prk: 04
id: 4804
nru: ד,ח
thu:
  לוקחין גת בעוטה מן הנוכרי, אף על פי שהוא נוטל בידו, ונותן לתוך התפוח; ואינו נעשה יין נסך, עד שירד לבור.  ירד לבור--מה שבבור אסור, והשאר מותר


lvr: 48
prk: 04
id: 4804
nru: ד,ט
thu:
  דורכים עם הנוכרי בגת, אבל לא בוצרין עימו.  וישראל שהוא עושה בטומאה--לא דורכים, ולא בוצרים עימו; אבל מוליכין עימו חבייות לגת, ומביאין עימו מן הגת.  נחתום שהוא עושה בטומאה--לא לשין, ולא עורכין עימו; אבל מוליכין עימו פת לפלטר


lvr: 48
prk: 04
id: 4804
nru: ד,י
thu:
  נוכרי שנמצא עומד בצד הבור של יין--אם יש לו עליו מלווה, אסור; אם אין לו עליו מלווה, מותר.  נפל לבור ועלה, מדדו בקנה, התיז את הצרעה בקנה, היה מטפיח על פי חבית מרותחת--בכל אלו היה מעשה, ואמרו יימכר; ורבי שמעון מתיר.  נטל את החבית, וזרקה בחמתו לבור--זה היה מעשה, והתירו


lvr: 48
prk: 04
id: 4804
nru: ד,יא
thu:
  המטהר יינו של נוכרי, ונותנו ברשותו בבית שהוא פתוח לרשות הרבים--בעיר שיש בה גויים וישראל, מותר; עיר שכולה גויים, אסור--עד שיישב שם, וישמר.  ואין השומר צריך להיות יושב, ומשמר; ואף על פי שהוא יוצא ונכנס, מותר.  רבי שמעון בן אלעזר אומר, כל רשות גויים אחת


lvr: 48
prk: 04
id: 4804
nru: ד,יב
thu:
  המטהר יינו של נוכרי, ונותנו ברשותו, והלה כותב לו, שנתקבלתי ממך מעות.  אבל אם ירצה ישראל להוציאו--אינו מניחו, עד שייתן לו את מעותיו; זה היה מעשה בבית שאן, ואסרו חכמים.


lvr: 48
prk: 05
id: 4805
nru: ה,א
thu:
  השוכר את הפועל לעשות עימו ביין נסך, שכרו אסור; שכרו לעשות עימו מלאכה אחרת--אף על פי שאמר לו העבר לי חבית של יין נסך ממקום למקום, שכרו מותר.  השוכר את החמור להביא עליה יין נסך, שכרה אסור; שכרה לישב עליה--אף על פי שהניח לגינו עליה, שכרה מותר


lvr: 48
prk: 05
id: 4805
nru: ה,ב
thu:
  יין נסך שנפל על גבי ענבים--ידיחן, והן מותרות; ואם היו מבוקעות, אסורות.  מעשה בבייתוס בן זונין שהיה מביא גרוגרות בספינה, ונשתברו חבייות של יין נסך על גביהן; ובא מעשה לפני חכמים, והתירו.  זה הכלל--כל שהוא בהניתו בנותן טעם, אסור; וכל שאינו בהניתו בנותן טעם, מותר--כגון החומץ שנפל לגריסין


lvr: 48
prk: 05
id: 4805
nru: ה,ג
thu:
  נוכרי שהיה מעביר עם ישראל כדי יין ממקום למקום--אם היה בחזקת משתמר, מותר.  ואם הודיעו שהוא מפליג, כדי שישתום ויסתום ותיגוב; רבן שמעון בן גמליאל אומר, כדי שיפתח ויאגוף ותיגוב


lvr: 48
prk: 05
id: 4805
nru: ה,ד
thu:
  המניח יינו בקרון או בספינה, והלך לו בקפנדריה--נכנס למדינה ורחץ, מותר.  ואם הודיעו שהוא מפליג, כדי שישתום ויסתום ותיגוב; רבן שמעון בן גמליאל אומר, כדי שיפתח ויאגוף ותיגוב.  המניח נוכרי בחנותו--אף על פי שהוא יוצא ונכנס, מותר.  ואם הודיעו שהוא מפליג, כדי שישתום ויסתום ותיגוב; רבן שמעון בן גמליאל אומר, כדי שיפתח ויאגוף ותיגוב


lvr: 48
prk: 05
id: 4805
nru: ה,ה
thu:
  היה אוכל עימו על השולחן, והניח לפניו לגין על השולחן ולגין על הדולפקי, והניחו ויצא--מה שעל השולחן, אסור.  ומה שעל הדולפקי, מותר; ואם אמר לו הוי מוזג ושותה, אף מה שעל הדולפקי אסור.  חבייות פתוחות, אסורות; וסתומות, כדי שיפתח ויאגוף ותיגוב


lvr: 48
prk: 05
id: 4805
nru: ה,ו
thu:
  בלשת שנכנסה לעיר--בשעת שלום--חבייות פתוחות, אסורות; וסתומות, מותרות.  בשעת מלחמה--אלו ואלו מותרות, שאין פנאי לנסך


lvr: 48
prk: 05
id: 4805
nru: ה,ז
thu:
  אומני ישראל ששלח להם נוכרי חבית של יין נסך, מותר שיאמרו לו תן לנו את דמיה; אם משנכנסה לרשותן, אסור.  המוכר יינו לנוכרי--פסק עד שלא מדד, דמיו מותרין; מדד עד שלא פסק, דמיו אסורין.  נטל משפך ומדד לתוך צלוחיתו של נוכרי, ונטלו ומדד לתוך צלוחיתו של ישראל--אם יש בו עכבת יין, אסור.  המערה מכלי לכלי--המערה ממנו, מותר; ואת שעירה לתוכו, אסור


lvr: 48
prk: 05
id: 4805
nru: ה,ח
thu:
  יין נסך אסור, ואוסר כל שהוא:  יין ביין, מים במים--כל שהוא; יין במים, ומים ביין--בנותן טעם.  זה הכלל--מין במינו, כל שהוא; ושלא במינו, בנותן טעם


lvr: 48
prk: 05
id: 4805
nru: ה,ט
thu:
  אלו אסורין, ואוסרין כל שהן:  יין נסך, ועבודה זרה, ועורות לבובין, ושור הנסקל, ועגלה ערופה, וציפורי מצורע, ושיער נזיר, ופטר חמור, ובשר בחלב, וחולין שנשחטו בעזרה--הרי אלו אסורין, ואוסרין כל שהן


lvr: 48
prk: 05
id: 4805
nru: ה,י
thu:
  יין נסך שנפל לבור, כולו אסור בהניה; רבן שמעון בן גמליאל אומר, יימכר כולו לנוכרי, חוץ מדמי יין נסך שבו


lvr: 48
prk: 05
id: 4805
nru: ה,יא
thu:
  גת של אבן שזפתה גוי--מנגבה, והיא טהורה.  ושל עץ--רבי אומר, ינגב; וחכמים אומרין, יקלוף את הזפת.  ושל חרס--אף על פי שקלף את הזפת, הרי זו אסורה


lvr: 48
prk: 05
id: 4805
nru: ה,יב
thu:
  הלוקח כלי תשמיש מן הגוי--את שדרכו להטביל, יטביל; להגעיל, יגעיל; ללבן באור, ילבן.  השפוד והאסכלה, מלבנן באור; והסכין--שפה, והיא טהורה.


# bavli

id: 4801
lvr: 48
prk: 01
nru: דף ב,א משנה
pgu: ב
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  הורו בית דין לעבור על אחת מכל מצות האמורות בתורה והלך היחיד ועשה שוגג על פיהם בין שעשו ועשה עמהן בין שעשו ועשה אחריהן בין שלא עשו ועשה פטור מפני שתלה בב``ד הורו ב``ד וידע אחד מהן שטעו או תלמיד והוא ראוי להוראה והלך ועשה על פיהן בין שעשו ועשה עמהן בין שעשו ועשה אחריהן בין שלא עשו ועשה הרי זה חייב מפני שלא תלה בב``ד זה הכלל התולה בעצמו חייב והתולה בב``ד פטור


id: 4801
lvr: 48
prk: 01
nru: דף ב,א גמרא
pgu: ב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אמר שמואל לעולם אין ב``ד חייבין עד שיאמרו להם מותרין אתם רב דימי מנהרדעא אמר עד שיאמרו להם מותרין אתם לעשות מ``ט לפי שלא נגמרה הוראה אמר אביי אף אנן נמי תנינא חזר לעירו שנה ולימד כדרך שלימד פטור הורה לעשות חייב א``ר אבא אף אנן נמי תנינא הורו לה ב``ד להנשא והלכה וקלקלה חייבת בקרבן שלא התירו לה אלא להנשא אמר רבינא אף אנן נמי תנינא הורו ב``ד לעבור על אחת מכל מצות האמורות בתורה תו לא מידי איכא דאמרי אמר שמואל אין ב``ד חייבין עד שיאמרו להם מותרים אתם לעשות רב דימי מנהרדעא אמר אפילו מותרים אתם נגמרה הוראה אמר אביי והא לא תנן הכי חזר לעירו ושנה או לימד כדרך שלימד פטור הורה לעשות חייב אמר רבי אבא והא לא תנן הכי הורו לה ב``ד להנשא והלכה וקלקלה חייבת בקרבן שלא התירו לה אלא להנשא אמר רבינא והא לא תנן הכי הורו ב``ד לעבור על אחת מכל מצות האמורות בתורה תו לא מידי:  והלך היחיד ועשה שוגג על פיהם:  וניתני ועשה על פיהם שוגג למה לי אמר רבא שוגג לאתויי הורו ב``ד שחלב מותר ונתחלף לו חלב בשומן ואכלו פטור על פיהם על פיהם ממש ואיכא דאמרי אמר רבא שוגג על פיהם הוא דפטור אבל נתחלף לו חלב בשומן ואכלו חייב מילתא דפשיטא ליה לרבא קמיבעיא ליה לרמי בר חמא דבעי רמי בר חמא הורו ב``ד שחלב מותר ונתחלף לו בשומן ואכלו מהו אמר רבא תא שמע הלך יחיד ועשה שוגג על פיהם כו' שוגג על פיהם למה לי לאו לאתויי הורו ב``ד שחלב מותר ונתחלף לו חלב בשומן ואכלו פטור דלמא שוגג על פיהם הוא דפטור אבל נתחלף לו חלב בשומן ואכלו חייב איכא דאמרי אמר רבא ת``ש הלך יחיד ועשה שוגג על פיהם מאי לאו שוגג על פיהם הוא דפטור אבל נתחלף לו חלב בשומן ואכלו חייב דלמא או שוגג או על פיהם בפלוגתא הורו ב``ד שחלב מותר ונתחלף לו חלב בשומן ואכלו רב אמר פטור ור' יוחנן אמר חייב מיתיבי<span class='tlm-sfr' data-chp='0304' data-rgl=''> ויקרא ד </span> מעם הארץ בעשותה פרט למומר רבי שמעון בן יוסי אומר משום ר``ש <אינו צריך> הרי הוא אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0304' data-rgl=''> ויקרא ד </span> אשר לא תעשינה בשגגה ואשם או הודע השב מידיעתו מביא קרבן על שגגתו לא שב מידיעתו אינו מביא קרבן על שגגתו ואם איתא הא לא שב מידיעתו הוא אמר ר``פ קסבר ר' יוחנן כיון דכי מתידע להו לבי דינא הדרי בהו והוא נמי הדר ביה שב מידיעתו קרינן ביה וחייב אמר רבא מודה רב שאינו משלים לרוב צבור מ``ט אמר קרא בשגגה עד שיהו כולן בשגגה אחת:  בין שעשו ועשה עמהן כו':  למה ליה למיתנא כל הני בשלמא רישא לא זו אף זו קתני אלא סיפא דלחיובא איפכא מיבעי לי


id: 4801
lvr: 48
prk: 01
nru: דף ב,ב גמרא
pgu: ב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  זו ואין צריך לומר זו קתני:  וידע אחד מהן שטעו או תלמיד וראוי להוראה:  תרתי למה לי אמר רבא איצטריך סלקא דעתך אמינא הני מילי גמיר וסביר אבל גמיר ולא סביר לא אמר ליה אביי להוראה גמיר וסביר משמע אמר ליה אנא הכי קאמינא אי מההיא הוה אמינא ה``מ גמיר וסביר אבל גמיר ולא סביר לא תנא ראוי להוראה ממשנה יתירה אפי' גמיר ולא סביר סביר ולא גמיר:  ראוי להוראה וכו':  כגון מאן אמר רבא כגון שמעון בן עזאי ושמעון בן זומא א``ל אביי כי האי גוונא מזיד הוא ולטעמיך הא דתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0304' data-rgl=''> ויקרא ד </span> בעשותה אחת יחיד העושה מפי עצמו חייב בהוראת ב``ד פטור כיצד הורו ב``ד שחלב מותר ונודע לאחד מהן שטעו או תלמיד יושב לפניהן וראוי להוראה כגון שמעון בן עזאי יכול יהא פטור ת``ל בעשותה אחת יחיד העושה על פי עצמו חייב בהוראת ב``ד פטור אלא היכי משכחת לה כגון דידע דאסור וקא טעי במצוה לשמוע דברי חכמי' לדידי נמי דטעו במצוה לשמוע דברי חכמי':  זה הכלל התולה בעצמו חייב:  לאיתויי מאי לאיתויי מבעט בהוראה תולה בב``ד לאיתויי הורו ב``ד וידעו שטעו וחזרו בהן הא בהדיא קתני לה תני והדר מפרש אמר רב יהודה אמר שמואל זו דברי ר' יהודה אבל חכמים אומרים יחיד שעשה בהוראת ב``ד חייב מאי ר' יהודה דתניא אם נפש אחת תחטא בשגגה בעשותה הרי אלו ג' מעוטין העושה מפי עצמו חייב בהוראת ב``ד פטור מאי רבנן דתניא עדיין אני אומר מיעוט קהל שחטאו חייבין שאין ב``ד מביאין על ידיהן פר רוב קהל שחטאו יהו פטורין שהרי בית דין מביאין על ידיהם פר ת``ל מעם הארץ אפי' רובה ואפילו כולה במאי אילימא בשגגת מעשה [ב``ד שלא בהוראה] ב``ד מאי עבידתייהו שלא בהוראת בית דין ב``ד מי מייתו שלא בהוראה אלא בהוראה והא כי כתיב מעם הארץ בשגגת מעשה הוא דכתיב אלא לאו הכי קאמר מיעוט קהל שחטאו בשגגת מעשה חייבין שאין ב``ד מביאין על ידיהן פר בהוראה הא הן חייבין יכול רוב צבור שעשו בשגגת מעשה יהו פטורין שהרי ב``ד מביאין עליהם פר [בהוראה] ת``ל מעם הארץ אפילו רובו אמר ר``פ ממאי דלמא לא הן ולא ב``ד אי הכי מאי איריא דקמהדר על רובא לחיובא לאו מכלל דמיעוט בהוראה קיימא ליה דמיחייבו בהוראה ונהדר ברישא על מיעוט' דמיחייב בשגגת מעשה ולבסוף ניהדר על רובא לחיובא בשגגת מעשה אלא לאו מדלא מהדר על מיעוט דמיחייבין בשגגת מעשה ובסוף מהדר על רובא לחיובא בשגגת מעשה ש``מ מיעוט בהוראה חייבין הן כשבה ושעירה ושלא בהוראה בשגגת מעשה חייבין מכדי תרוייהו סתמי תנן ממאי דקמייתא ר' יהודה ובתרייתא רבנן אימא איפכא מאן שמעת ליה דדריש מיעוטי כי האי גוונא רבי יהודה היא דתניא רבי יהודה אומ


id: 4801
lvr: 48
prk: 01
nru: דף ג,א גמרא
pgu: ג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
 <span class='tlm-sfr' data-chp='0306' data-rgl=''> ויקרא ו </span> זאת תורת העולה היא הרי אלו שלשה מיעוטין ואיבעית אימא עדיין אני אומר לא מצית מוקמת לה כר' יהודה דקתני רוב קהל שחטאו ב``ד מביאין על ידיהן פר ואי רבי יהודה האמר צבור הוא דמייתי ב``ד לא דתנן רבי יהודה אומר שבעה שבטים שחטאו מביאין ז' פרים ורב נחמן אמר שמואל זו דברי ר``מ אבל חכמי' אומרי' יחיד שעשה בהוראת ב``ד חייב מאי ר``מ ומאי רבנן דתניא הורו ועשו רבי מאיר פוטר וחכמים מחייבין מאן עשו אילימא ב``ד מ``ט דרבנן דמחייבי והתניא יכול הורו ב``ד ועשו ב``ד יכול יהו חייבין ת``ל הקהל ועשו מעשה תלוי בקהל והוראה תלויה בב``ד אלא הורו ב``ד ועשו רוב קהל מאי טעמא דר' מאיר דפוטר אלא לאו הורו ב``ד ועשו מיעוט קהל ובהא קמיפלגי מר סבר יחיד שעשה בהוראת בית דין פטור ומר סבר יחיד שעשה בהוראת ב``ד חייב אמר רב פפא דכולי עלמא יחיד שעשה בהוראת ב``ד פטור אלא ב``ד משלים לרוב צבור קמיפלגי מ``ס ב``ד משלים לרוב צבור ומ``ס אין ב``ד משלים לרוב צבור ואיבעית אימא הורו ב``ד ועשו רובו של קהל ומאן חכמים רבי שמעון היא דאמר צבור מייתי וב``ד מייתי ואיבעית אימא שבט שעשה בהוראת בית דינו ומאן חכמי' רבי יהודה היא דתניא שבט שעשה בהוראת בית דינו אותו השבט חייב ואב``א כגון שחטאו ששה והן רובו של קהל או שבעה אע``פ שאינן רובו של קהל ומתניתין מני ר' שמעון בן אלעזר היא דתניא רבי שמעון בן אלעזר אומר משמו חטאו ששה והן רובו של קהל או שבעה אע``פ שאינן רובו של קהל חייבין אמר רב אסי ובהוראה הלך אחר רוב יושבי ארץ ישראל שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='09a08' data-rgl=''> מלכים א ח </span> ויעש שלמה בעת ההיא את החג וכל ישראל עמו קהל גדול מלבוא חמת עד נחל מצרים לפני ה' אלהינו שבעת ימים ושבעת ימים ארבעה עשר יום מכדי כתיב וכל ישראל עמו קהל גדול מלבוא חמת עד נחל מצרים למה לי שמע מינה הני הוא דאיקרי קהל אבל הנך לא איקרי קהל פשיטא מרובין ונתמעטו היינו פלוגתא דרבי שמעון ורבנן מועטין ונתרבו מאי מי פליגי רבי שמעון ורבנן ר``ש דאזיל בתר ידיעה מחייב ורבנן דאזלי בתר חטאת פטרי [או לא] מאי ותיסברא אימור דשמעת ליה לר``ש דאזיל אף בתר ידיעה [היכי דהוי ידיעה וחטאה בחיוב] ידיעה דלא חטאה מי שמעת ליה דא``כ לייתי כי השתא אלא ר``ש חטאה וידיעה בעי איבעיא להו הורו ב``ד חלב מותר ועשו מיעוט הקהל וחזרו ב``ד בהן והורו ועשו מיעוט אחר מהו כיון דשתי ידיעות נינהו לא מצטרף או דלמא כיון דאידי ואידי חלב הוא מצטרף ואם תמצא לומר כיון דאידי ואידי חלב הוא מצטרף מיעוט בחלב שעל גבי הקבה ומיעוט בחלב שעל גבי דקין מהו הכא ודאי כיון דבתרי קראי קאתי לא מצטרף או דלמא כיון דאידי ואידי חלב הוא מצטרף ואת``ל שם חלב הוא ומצטרף מיעוט בחלב ומיעוט בדם מהו הכא ודאי <כיון> דתרי איסורי נינהו [וכיון דאין איסורן שוה] לא מצטרף או דלמא כיון <דאיסורן שוה> דקרבנן שוה מצטרף ואת``ל כיון <דאיסורן שוה> דקרבנן שוה מצטרף מיעוט בחלב ומיעוט <בעבודת כוכבים> {בעבודה זרה} מהו הכא ודאי אין איסורן שוה ואין קרבנן שוה או דלמא כיון דאידי ואידי כרת הוא מצטרף תיקו איבעיא להו הורו ב``ד שחלב מותר ועשו מיעוט הקהל ומת אותו ב``ד ועמד ב``ד אחר וחזרו והורו ועשו מיעוט אחר אליב' דמ``ד ב``ד מייתי לא תיבעי לך דהא ליתנהו אלא כי תיבעי לך אליבא דמ``ד צבור מייתי מאי צבור הא קא


id: 4801
lvr: 48
prk: 01
nru: דף ג,ב גמרא
pgu: ג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  או דלמא [ידיעה] דההוא ב``ד דהורו בעינן תיקו אמר רבי יונתן מאה שישבו להורות אין חייבין עד שיורו כולן שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0304' data-rgl=''> ויקרא ד </span> ואם כל עדת ישראל ישגו עד שישגו כולן [עד שתפשוט הוראה בכל עדת ישראל] אמר רב הונא בריה דרב הושעיא הכי נמי מסתברא דבכל התורה כולה קיי``ל רובו ככולו והכא כתי' כל העדה הואיל וכך אפילו הן מאה [תנן] הורו ב``ד וידע אחד מהן שטעו או תלמיד וראוי להוראה והלך ועשה על פיהם בין שעשו ועשה עמהן ובין שעשו ועשה אחריהן ובין שלא עשו ועשה ה``ז חייב מפני שלא תלה בב``ד האי הוא דחייב הא אחר פטור ואמאי הא לא נגמרה הוראה הכא במאי עסקינן כגון שהרכין ההוא אחד מהן בראשו ת``ש הורו ב``ד וידע אחד מהן שטעו ואמר להן טועין אתם הרי אלו פטורים טעמא דאמר להן טועין אתם דפטורים הא שתיק מישתק חייבין וגמר לה הוראה ואמאי והא לא הורו כולן אמרי ה``נ כגון שהרכין בראשו מתיב רב משרשיא סמכו רבותינו על דברי רשב``ג ועל דברי ר``א בר' צדוק שהיו אומרים אין גוזרין גזירה על הצבור אלא א``כ רוב הצבור יכולין לעמוד בה ואמר רב אדא בר אבא מאי קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='2403' data-rgl=''> מלאכי ג </span> במארה אתם נארים ואותי אתם קובעים הגוי כולו והא הכא דכתי' הגוי כולו ורובא ככולא דמי תיובתא דר' <יוחנן> [יונתן] תיובתא ואלא מאי כל עדת דקאמר רחמנא ה``ק אי איכא כולם הויא הוראה ואי לא לא הויא הוראה אמר רבי יהושע י' שיושבין בדין קולר תלוי בצואר כולן פשיטא הא קמ``ל דאפילו תלמיד בפני רבו רב הונא כי הוה נפיק לבי דינא מייתי עשרה תנאי דבי רב לקמיה כי היכי דנימטיין שיבא מכשורא רב אשי כי הוו מייתי טרפתא לקמיה מייתי עשרה טבחי ממתא מחסיא ומותיב קמיה אמר כי היכא דנימטיין שיבא מכשורא


id: 4801
lvr: 48
prk: 01
nru: דף ג,ב משנה
pgu: ג
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  הורו ב``ד וידעו שטעו וחזרו בהן בין שהביאו כפרתן ובין שלא הביאו כפרתן והלך ועשה על פיהן ר' שמעון פוטר ור' אלעזר אומר ספק איזהו ספק ישב לו בתוך ביתו חייב הלך לו למדינת הים פטור אמר רבי עקיבא מודה אני בזה שהוא קרוב לפטור מן החובה אמר לו בן עזאי מאי שנא זה מן היושב בביתו שהיושב בביתו אפשר היה לו שישמע וזה לא היה לו אפשר שישמע הורו ב``ד לעקור את כל הגוף אמרו אין נדה בתורה אין שבת בתורה אין <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} בתורה הרי אלו פטורין הורו לבטל מקצת ולקיים מקצת הרי אלו חייבין כיצד אמרו יש נדה בתורה אבל הבא על שומרת יום כנגד יום פטור יש שבת בתורה אבל המוציא מרה``י לרה``ר פטור יש <עבודת כוכבי'> {עבודה זרה} בתור' אבל המשתחוה פטור הרי אלו חייבין שנא'<span class='tlm-sfr' data-chp='0304' data-rgl=''> ויקרא ד </span> ונעלם דבר דבר ולא כל הגוף


id: 4801
lvr: 48
prk: 01
nru: דף ג,ב גמרא
pgu: ג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אמר רב יהודה אמר רב מ``ט דר``ש הואיל וברשות ב``ד הוא עושה איכא דאמרי אמר רב יהודה אמר רב אומר היה ר``ש כל הוראה שיצאה ברוב צבור יחיד העושה אותה פטור לפי שלא ניתנה הוראה אלא להבחין בין שוגג למזיד מיתיבי פר העלם דבר של צבור ושעירי <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} בתחלה גובין עליהן דברי ר``ש ר' יהודה אומר מתרומת הלשכה הן באין אמאי כיון דגבי להו הוי ליה הודע איבעית אימא כגון שגבו סתם ואב``א כגון דלא הוה ליה במתא ואיבעית אימא רב כאידך תנא סבר דתניא איפכא בתחילה גובין להן דברי רבי יהודה ר``ש אומר מתרומת הלשכה הן באין תני ר``מ מחייב ור``ש פוטר ר``א אומר ספק משום סומכוס אמרו תלוי אמר ר' יוחנן אשם תלוי איכא בינייהו א``ר זירא משל דר``א למה הדבר דומה לאדם שאכל ספק חלב ספק שומן ונודע לו שמביא אש


id: 4801
lvr: 48
prk: 01
nru: דף ד,א גמרא
pgu: ד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ולא מבעיא למ``ד צבור מייתי דמפרסמא מלתא אלא אפילו למ``ד ב``ד מביאין דלא מפרסמא מלתא אי הוה שאיל הוו אמרין ליה אמר ר' יוסי בר אבין ואיתימא רבי יוסי בר זבידא משל דסומכוס למה הדבר דומה לאדם שהביא כפרתו בין השמשות ספק מבעו``י נתכפר לו ספק משחשכה נתכפר לו שאין מביא אשם תלוי ולא מבעיא למ``ד ב``ד מביאין דלא אפרסמא מלתא אלא אפילו למ``ד צבור מביאין דמפרסמא מלתא והוו אמרינן ליה דהכא בספק מבעוד יום ספק משחשכה אי שאיל לא אשכח אינש דמשייליה:  אמר לו בן עזאי מאי שנא מן היושב כו':  שפיר קאמר ליה ר``ע לבן עזאי אמר רבא החזיק בדרך איכא בינייהו לבן עזאי חייב דהא בביתיה איתיה לר``ע פטור דהא החזיק בדרך:  הורו לו ב``ד לעקור את כל הגוף:  ת``ר<span class='tlm-sfr' data-chp='0304' data-rgl=''> ויקרא ד </span> ונעלם דבר ולא שיעקר המצוה כולה כיצד אמרו אין נדה בתורה אין שבת בתורה אין <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} בתורה יכול יהו חייבין ת``ל ונעלם דבר ולא שתתעלם מצוה כולה הרי אלו פטורין אבל אמרו יש נדה בתורה אבל הבא על שומרת יום כנגד יום פטור יש שבת בתורה אבל המוציא מרשות היחיד לרשות הרבים פטור יש <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} בתורה אבל המשתחוה פטור יכול יהו פטורין תלמוד לומר ונעלם דבר ולא כל הגוף אמר מר יכול יהו פטורין ואי בקיום מקצת וביטול מקצת פטורין ובעקירת כל הגוף פטורין במאי חייבין תנא הכי קא קשיא ליה אימא דבר כולה מילתא משמע ת``ל ונעלם דבר מאי משמע אמר עולא קרי ביה ונעלם מדבר חזקיה אמר אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0304' data-rgl=''> ויקרא ד </span> ועשו אחת מכל מצות מכל מצות ולא כל מצות מצות תרתי משמע אמר ר``נ בר יצחק מצות כתי' רב אשי אמר יליף דבר דבר מזקן ממרא דכתיב ביה בזקן ממרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0517' data-rgl=''> דברים יז </span> כי יפלא ממך דבר לא תסור מן הדבר אשר יגידו לך ימין ושמאל מה ממרא מן הדבר ולא כל דבר אף בהוראה דבר ולא כל הגוף אמר רב יהודה אמר שמואל אין ב``ד חייבין עד שיורו בדבר שאין הצדוקין מודין בו אבל בדבר שהצדוקין מודין בו פטורין מאי טעמא זיל קרי בי רב הוא תנן יש נדה בתורה אבל הבא על שומרת יום כנגד יום פטור ואמאי שומרת יום כנגד יום הא כתי'<span class='tlm-sfr' data-chp='0315' data-rgl=''> ויקרא טו </span> וספרה לה מלמד שסופרת אחד לאחד דאמרי העראה שריא גמר ביאה הוא דאסירא הא נמי כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0320' data-rgl=''> ויקרא כ </span> את מקורה הערה דאמרי כדרכה אסירא שלא כדרכה שריא הא כתיב משכבי אשה דאמרי כדרכה אסור אפי' העראה בשלא כדרכה גמר ביאה הוא דאסור אבל העראה שריא אי הכי אפי' נדה נמי אלא לעולם כדרכה ודאמרי העראה באשה דוה הוא דכתיבא ואיבעית אימא דאמרי זבה לא הויא אלא ביממי דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0315' data-rgl=''> ויקרא טו </span> כל ימי זובה תנן יש שבת בתורה אבל המוציא מרשות לרשות פטור ואמאי הוצאה הא כתיבא<span class='tlm-sfr' data-chp='1117' data-rgl=''> ירמיהו יז </span> לא תוציאו משא מבתיכם [דאמרי הוצאה הוא דאסור הכנסה מותר ואיבעית אימא] דאמרי הוצאה <והכנסה> הוא דאסירא מושיט וזורק שרי תנן יש <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} בתורה אבל המשתחוה פטור ואמאי המשתחוה הא כתיבא דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0234' data-rgl=''> שמות לד </span> לא תשתחוה לאל אחר דאמרי כי אסירא השתחויה כדרכה אבל שלא כדרכה שריא ואיב``א דאמרי השתחויה גופה כדרכה הוא דאסיר דאית בה פשוט ידים ורגלים הא השתחויה דלית בה פשוט ידים ורגלים שרי


id: 4801
lvr: 48
prk: 01
nru: דף ד,ב גמרא
pgu: ד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  בעי רב יוסף אין חרישה בשבת מהו מי אמרי' כיון דקא מודו בכולהו מלתא כביטול מקצת וקיום מקצת דמי או דלמא כיון דקא עקריין ליה לחרישה כל עיקר כעקירת גוף דמי ת``ש יש נדה בתורה אבל הבא על שומרת יום כנגד יום פטור ואמאי הא עקריין לשומרת יום כנגד יום כל עיקר אמר לך רב יוסף שומרת יום דקאמרין כדשנין ת``ש יש שבת בתורה אבל המוציא מרה``י לרה``ר פטור ואמאי הא עקריין להוצאה כל עיקר התם נמי כדשנין ת``ש יש <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} בתורה אבל המשתחוה פטור ואמאי והא עקריין להשתחויה כל עיקר אמרי השתחויה נמי כדשנין בעי ר' זירא אין שבת בשביעית מהו במאי טעו בהדין קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0234' data-rgl=''> שמות לד </span> בחריש ובקציר תשבות בזמן דאיכא חרישה איכא שבת ובזמן דליכא חרישה ליכא שבת מי אמרינן כיון דמקיימין לה בשאר שני שבוע כביטול מקצת וקיום מקצת דמי או דלמא כיון דקא עקריין ליה בשביעית כעקירת הגוף דמי אמר רבינא ת``ש נביא שנתנבא לעקור דבר מדברי תורה חייב לביטול מקצת ולקיום מקצת רבי שמעון אומר פטור <ובעבודת כוכבים> {ובעבודה זרה} אפילו אמר היום עובדה ולמחר בטלה חייב שמע מינה אין שבת בשביעית כביטול מקצת וקיום מקצת דמי שמע מינה


id: 4801
lvr: 48
prk: 01
nru: דף ד,ב משנה
pgu: ד
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  הורו ב``ד וידע אחד מהן שטעו ואמר להן טועין אתם או שלא היה מופלא של ב``ד שם או שהיה אחד מהן גר או ממזר או נתין או זקן שלא ראוי לבנים ה``ז פטור שנאמ' כאן עדה ונאמר להלן עדה מה עדה האמורה להלן כולן ראוין להוראה אף עדה האמורה כאן עד שיהיו כולן ראוין להוראה


id: 4801
lvr: 48
prk: 01
nru: דף ד,ב גמרא
pgu: ד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  או שלא היה מופלא של ב``ד שם מנלן אמר רב ששת וכן תנא דבי רבי ישמעאל מפני מה אמרו הורו בדבר שהצדוקין מודין בו פטורין מפני שהיה להם ללמוד ולא למדו לא היה מופלא של ב``ד שם נמי פטורין מפני שהיה להם ללמוד ולא למדו:  נאמר שם עדה ונאמר כאן עדה עד שיהו כולן ראוין להוראה:  והתם מנלן דאמר רב חסדא אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0411' data-rgl=''> במדבר יא </span> והתיצבו שם עמך עמך בדומין לך ואימא עמך לשכינה אלא אמר ר``נ בר יצחק אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0218' data-rgl=''> שמות יח </span> ונשאו אתך אתך בדומין לך


id: 4801
lvr: 48
prk: 01
nru: דף ד,ב משנה
pgu: ד
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  הורו ב``ד שוגגין ועשו כל הקהל שוגגין מביאין פר מזידין ועשו שוגגין מביאין כשבה ושעירה שוגגין ועשו מזידין הרי אלו פטורין


id: 4801
lvr: 48
prk: 01
nru: דף ד,ב גמרא
pgu: ד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  שוגגין ועשו מזידין הרי אלו פטורין הא שוגג דומיא דמזיד חייב והיכי דמי שהורו בית דין שחלב מותר ונתחלף לו בשומן ואכלו לימא תפשוט הא דבעי רמי בר חמא אמר לך משום דתנא רישא מזידין ועשו שוגגין תנא סיפא שוגגין ועשו מזידין


id: 4801
lvr: 48
prk: 01
nru: דף ד,ב משנה
pgu: ד
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  הורו ב``ד ועשו כל הקהל או רובן על פיהן מביאין פר <ובעבודת כוכבים> {ובעבודה זרה} מביאין פר ושעיר דברי ר``מ ר' יהודה אומר י``ב שבטים מביאין י``ב פרים <ובעבודת כוכבים> {ובעבודה זרה} מביאין י``ב פרים ושנים עשר שעירי


id: 4801
lvr: 48
prk: 01
nru: דף ה,א משנה
pgu: ה
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  רבי שמעון אומר י``ג פרים <ובעבודת כוכבים> {ובעבודה זרה} שלשה עשר פרים וי``ג שעירים פר ושעיר לכל שבט ושבט פר ושעיר לב``ד הורו ב``ד ועשו ז' שבטים או רובן על פיהן מביאין פר <ובעבודת כוכבים> {ובעבודה זרה} מביאין פר ושעיר דברי ר``מ רבי יהודה אומר ז' שבטים שחטאו מביאין ז' פרים ושאר שבטים שלא חטאו מביאין על ידיהן פר שאף אלו שלא חטאו מביאין ע``י חוטאין ר``ש אומר ח' פרים <ובעבודת כוכבים> {ובעבודה זרה} ח' פרים וח' שעירים פר ושעיר לכל שבט ושבט פר ושעיר לב``ד הורו ב``ד של אחד מן השבטים ועשה אותו השבט על פיהן אותו שבט הוא חייב ושאר כל השבטים פטורין דברי רבי יהודה וחכמים אומרים אין חייבין אלא על הוריות בית דין הגדול בלבד שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0304' data-rgl=''> ויקרא ד </span> ואם כל עדת ישראל ישגו ולא עדת אותו שבט


id: 4801
lvr: 48
prk: 01
nru: דף ה,א גמרא
pgu: ה
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ת``ר ידעו שהורו וטעו מה הורו יכול יהו חייבין ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0304' data-rgl=''> ויקרא ד </span> ונודעה החטאת ולא שיודעו החוטאין אשר חטאו חטאו שני שבטים מביאין שני פרים חטאו שלשה מביאין שלשה או אינו אומר אלא חטאו שני יחידים מביאין שני פרים חטאו ג' מביאין ג' ת``ל הקהל הקהל חייב וכל קהל וקהל חייב כיצד חטאו שני שבטים מביאין שני פרים חטאו ז' מביאין ז' ושאר שבטים שלא חטאו מביאין על ידיהן פר פר שאפילו אלו שלא חטאו מביאין ע``י החוטאין לכך נאמר קהל לחייב על כל קהל וקהל דברי רבי יהודה ר``ש אומר ז' שבטים שחטאו מביאין ז' פרים ובית דין מביאין על ידיהן פר שנאמר למטה קהל ונאמר למעלה קהל מה קהל האמור למעלה ב``ד עם הקהל אף קהל האמור למטה ב``ד עם הקהל רבי מאיר אומר ז' שבטים שחטאו ב``ד מביאין על ידיהם פר והן פטורין נאמר קהל למטה ונאמר קהל למעלה מה קהל האמור למעלה ב``ד ולא צבור אף קהל האמור למטה ב``ד ולא צבור רבי שמעון בן אלעזר אומר משמו חטאו ששה שבטים והם רובו של קהל או ז' אע``פ שאינו רובו של קהל מביאין פר אמר מר ונודעה החטאת ולא שיודעו החוטאין מאן תנא אמר רב יהודה אמר רב ואיתימא רבא דלא כרבי אליעזר דתנן אמר ר' אליעזר מה נפשך אם חלב אכל חייב נותר אכל חייב רב אשי אמר אפילו תימא רבי אליעזר שאני הכא דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0304' data-rgl=''> ויקרא ד </span> אשר חטאו עליה התם נמי הכתי'<span class='tlm-sfr' data-chp='0304' data-rgl=''> ויקרא ד </span> אשר חטא בה ההוא מיבעי ליה פרט למתעסק מ``ט דר' יהודה קסבר ארבעה קהלי כתיבי קהל הקהל קהל הקהל חד לחייב על כל קהל וקהל וחד להוראה תלויה בב``ד ומעשה תלוי בקהל וחד לגרירה וחד לשבט שעשה בהוראת ב``ד ור``ש תלתא קהלי כתיבי הקהל קהל הקהל מעיני הקהל אורחיה דקרא הוא כדאמרי אינשי מעיני דפלניא חד לחייב על כל קהל וקהל ותרי אחריני נאמר למטה קהל ונאמר למעלה קהל מה להלן ב``ד עם הקהל אף כאן ב``ד עם הקהל ור``מ קהל הקהל לא דריש הלכך תרי קהלי כתיבי מיבעי ליה לנאמר למטה קהל ונאמר למעלה קהל מה להלן ב``ד ולא צבור אף כאן ב``ד ולא צבור ורשב``א מ``ט כתי'<span class='tlm-sfr' data-chp='0415' data-rgl=''> במדבר טו </span> והיה אם מעיני העדה אלמא מיעוטא דכתי' מעיני וכתי'<span class='tlm-sfr' data-chp='0415' data-rgl=''> במדבר טו </span> כי לכל העם בשגגה למימרא דרובא אין מיעוטא לא הא כיצד עשו ו' והן רובו של קהל או ז' אע``פ שאינן רובו של קהל חייבי


id: 4801
lvr: 48
prk: 01
nru: דף ה,ב גמרא
pgu: ה
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ורבי שמעון ורבי מאיר דהוראה תלויה בבית דין ומעשה תלוי בקהל מנא להו אמר אביי דאמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0415' data-rgl=''> במדבר טו </span> והיה אם מעיני העדה נעשתה לשגגה רבא אמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0415' data-rgl=''> במדבר טו </span> מלכל העם בשגגה וצריכא דאי כתב רחמנא והיה אם מעיני העדה נעשתה לשגגה הוה אמינא אפילו מיעוטא להכי כתיב לכל העם בשגגה ואי כתב לכל העם בשגגה הוה אמינא עד דעבדי בית דין בהדי רובא להכי כתיב והיה אם מעיני העדה נעשתה לשגגה והא כי כתיבי הני קראי <בעבודת כוכבים> {בעבודה זרה} הוא דכתיבי ילפינן מעיני מעיני:  הורו ב``ד של אחד וכו':  איבעיא להו שבט אחד לרבי יהודה בהוראת ב``ד הגדול מי מייתו שאר שבטים או לא מי אמרינן שבעה שבטים הוא דמייתו שאר שבטים בהדייהו משום דאיכא רובא אבל חד שבט דליכא רובא לא או דלמא לא שנא תא שמע מה הן מביאין פר אחד רבי שמעון אומר שני פרים במאי עסקינן אילימא שחטאו שבעה ר``ש תמניא בעי אלא דחטא שבט אחד במאי אי בהוראת בית דינו רבי שמעון לית ליה אלא לאו בהוראת בית דין הגדול ותנא קמא מני אי נימא רבי מאיר הא רובא בעי אלא לאו רבי יהודה <וכגון שחטא שבט אחד> אמרי הכא במאי עסקינן כגון שחטאו ששה שבטים והן רובן של קהל ורבי שמעון בן אלעזר היא דתניא ר``ש בן אלעזר אומר משמו חטאו ששה והן רובו של קהל או שבעה אף על פי שאינן רובו של קהל מביאין פר תא שמע רבי יהודה אומר שבט שעשה בהוראת בית דינו אותו השבט חייב ושאר כל השבטים פטורין ובהוראת ב``ד הגדול אפילו שאר שבטים חייבים שמע מינה אמר רב אשי מתניתין נמי דיקא דקתני ועשה אותו השבט על פיהם אותו השבט חייב ושאר כל השבטים פטורין למה לי למיתנא ושאר שבטים פטורים הא תנא אותו השבט חייב וכיון דתנא אותו השבט חייב ממילא ידענא שאר שבטים פטורין אלא הא קמשמע לן דבהוראת בית דינו הוא דשאר שבטים פטורים אבל בהוראת ב``ד הגדול אפילו שאר שבטים חייבין שמע מינה איבעיא להו שבט אחד שעשה בהוראת בית דין הגדול לרבי שמעון מי מייתי או לא תא שמע מה הן מביאין פר אחד רבי שמעון אומר שני פרים <במאי עסקינן אילימא שחטאו שבעה> שני פרים שמנה פרים בעי אלא דחטא שבט אחד ובמאי אילימא בהוראת בית דינו רבי שמעון לית ליה אלא בהוראת בית דין הגדול ותסברא תנא קמא מני אי רבי מאיר הא רובא בעי אי רבי יהודה שאר שבטים נמי מייתו <אלא> הא מני רבי שמעון בן אלעזר היא וכדתניא תא שמע וחכמים אומרים לעולם אינו חייב אלא על הוראת בית דין הגדול מאן חכמים אילימא רבי מאיר רובא בעי אלא לאו רבי שמעון היא שמע מינה ורבי יהודה ורבי שמעון שבט אחד דאקרי קהל מנא להו אמרי דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='25b20' data-rgl=''> דברי הימים ב כ </span> ויעמד יהושפט בקהל יהודה וירושלים <נכח חצר בית ה'> [בבית ה' לפני החצר] החדשה מאי חדשה א``ר יוחנן שחידשו דברים ואמרו טבול יום אל יכנס במחנה לויה מתקיף לה רב אחא בר יעקב ממאי דלמא שאני ירושלים דהוה נמי בנימין אלא אמר רב אחא בר יעקב דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0148' data-rgl=''> בראשית מח </span> ויאמר אלי הנני מפרך והרביתיך ונתתיך לקהל עמים וגו' מאן אתיליד ליה ההיא שעתא בנימין ש``מ ה``ק רחמנא מתיליד לך השתא קהל אחרינא א``ל רב שבא לרב כהנא דלמא הכי קא``ל רחמנא לכי מתיליד לך בנימין הוא דהוו י``ב שבטים דמתקריית קהל א``ל אלא שנים עשר שבטים איקרו קהל אחד עשר שבטים לא איקרו קהל תניא ר``ש אומר מה תלמוד לומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0408' data-rgl=''> במדבר ח </span> ופר שני בן בקר תקח לחטאת אם ללמד שהם שנים והלא כבר נאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0408' data-rgl=''> במדבר ח </span> ועשה את האחד חטאת ואת האחד עולה לה' [אלא] יכול [תהא] נאכלת חטאת ללוים ת``ל ופר שני שני לעולה מה עולה לא נאכל


id: 4801
lvr: 48
prk: 01
nru: דף ו,א גמרא
pgu: ו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אף חטאת לא נאכלת כיוצא בו אמר רבי יוסי<span class='tlm-sfr' data-chp='35a08' data-rgl=''> עזרא ח </span> הבאים מהשבי הגולה הקריבו [עלות] לאלהי ישראל פרים שנים עשר וגו' הכל עולה הכל עולה סלקא דעתך אפשר שחטאת עולה אלא הכל כעולה מה עולה לא נאכלת אף חטאת לא נאכלת דתניא רבי יהודה אומר על <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} הביאום ואמר רב יהודה אמר שמואל על <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} שעשו בימי צדקיהו בשלמא לרבי יהודה משכחת לה להני שנים עשר חטאות כגון דחטאו שנים עשר שבטים דמייתו שנים עשר שעירים אי נמי דחטאו שבעה שבטים ושארא אינך בגרירה ולרבי שמעון נמי משכחת לה כגון דחטאו אחד עשר שבטים דמייתו אחד עשר שעירים ואידך דב``ד אלא לרבי מאיר דאמר בית דין מביאין ולא צבור שנים עשר היכי משכחת ליה כגון דחטאו והדר חטאו והדר חטאו עד תריסר זימני והא מייתי להו הנהו דחטאו אמר רב פפא כי גמירי חטאת שמתו בעליה במיתה הני מילי ביחיד אבל לא בצבור לפי שאין מיתה בצבור מנא ליה לרב פפא הא אילימא מדכתי'<span class='tlm-sfr' data-chp='2645' data-rgl=''> תהילים מה </span> תחת אבותיך יהיו בניך אי הכי אפילו ביחיד נמי אלא דוקיא דרב פפא משעיר דראש חדש דאמר רחמנא מייתי מתרומת הלשכה והא מייתי להו מישראל והנך דפיישי היכי מייתו אלא שמע מינה חטאת שמתו בעליה בצבור קרבה מי דמי שעיר ר``ח דלמא לא מייתו מצבור אבל הכא ודאי מייתו אלא טעמא דרב פפא מהכא דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0521' data-rgl=''> דברים כא </span> כפר לעמך ישראל אשר פדית ה' ראויה כפרה זו שתכפר על יוצאי מצרים מדכתיב אשר פדית מי דמי התם כולהו איתינון מגו דמכפרה אחיים מכפרה נמי אמתים אלא הכא מי הוו חיים אין הכי נמי דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='35a03' data-rgl=''> עזרא ג </span> ורבים מהכהנים והלוים וראשי האבות וגו' ודלמא מועטין הוו ולא רבים הוו הכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='35a03' data-rgl=''> עזרא ג </span> <ולא הכירו בקול> [ואין העם מכירים קול] תרועת השמחה לקול בכי העם [וגו'] והקול נשמע עד למרחוק והא מזידין הוו הוראת שעה היתה הכי נמי מסתברא דאי לא תימא הכי<span class='tlm-sfr' data-chp='35a08' data-rgl=''> עזרא ח </span> אילים תשעים וששה כבשים שבעים ושבעה כנגד מי אלא הוראת שעה היתה הכא נמי הוראת שעה היתה ת``ר מת אחד מן הצבור חייבין אחד מבית דין פטורין מאן תנא אמר רב חסדא אמר רבי זירא אמר רב ירמיה אמר רב רבי מאיר היא דאמר ב``ד מביאים ולא צבור הלכך מת אחד מן הצבור חייבין דהא קאים כוליה בית דין מת אחד מבית דין פטורין דהויא לה חטאת שמת אחד מן השותפין ומשום הכי פטורין מתקיף לה רב יוסף ונוקמה כרבי שמעון דאמר בית דין עם הצבור מת אחד מן הצבור חייבין דאין צבור מתים מת אחד מבית דין פטורין כדאמרינן דחטאת שותפין היא א``ל אביי שמעינן ליה לר``ש דאמר חטאת שותפין אינה מתה דתניא פר ושעיר של יום הכפורים שאבדו והפריש אחרים תחתיהם ימותו כולן דברי רבי יהודה ר``א ור``ש אומר ירעו לפי שאין חטאת צבור מתה א``ל רב יוסף כהנים קא אמרת שאני כהנים דאיקרו קהל דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0316' data-rgl=''> ויקרא טז </span> על הכהנים ועל כל עם הקהל יכפ


id: 4801
lvr: 48
prk: 01
nru: דף ו,ב גמרא
pgu: ו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אלא מעתה נייתו פר בהוראה וכי תימא הכי נמי טפי להו שבטים אלא אמר רב אחא ברבי יעקב שבטו של לוי לא איקרו קהל דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0148' data-rgl=''> בראשית מח </span> הנני מפרך והרביתך ונתתיך לקהל עמים וגו' כל שיש לו אחוזה איקרי קהל וכל שאין לו אחוזה לא איקרי קהל א``כ חסרי להו י``ב שבטים אמר אביי<span class='tlm-sfr' data-chp='0148' data-rgl=''> בראשית מח </span> אפרים ומנשה כראובן ושמעון יהיו לי אמר רבא והא כתיב על שם אחיהם יקראו בנחלתם לנחלה הוקשו ולא לדבר אחר ולא והא חלוקין בדגלים כנחלתן כך חנייתן כדי לחלק כבוד לדגלים והא חלוקים בנשיאים ההוא לחלוק כבוד לנשיאים דתניא שלמה עשה ז' ימי חנוכה ומה ראה משה לעשות שנים עשר ימי חנוכה כדי לחלוק כבוד לנשיאים מאי הוי עלה ת``ש דתניא ר``ש אומר חמש חטאות מתות ולד חטאת ותמורת חטאת וחטאת שמתו בעליה וחטאת שנתכפרו בעליה וחטאת שעברה שנתה ואי אתה יכול לומר ולד חטאת בצבור שאין צבור מפרישין נקבה ואי אתה יכול לומר תמורת חטאת בצבור שאין תמורה בצבור ואי אתה יכול לומר חטאת שמתו בעליה בצבור שאין צבור מתים שנתכפרו בעליה ושעברה שנתה לא שמענו יכול ימותו אמרת ילמוד סתום מן המפורש מה מצינו בולד חטאת ותמורת חטאת ושמתו בעליה ביחיד דברים אמורים ולא בצבור אף שנתכפרו בעליה ושעברה שנתה ביחיד דברים אמורים ולא בצבור וכי דנין אפשר משאי אפש' ר``ש בחד מקום גמיר:
<BR


id: 4802
lvr: 48
prk: 02
nru: דף ו,ב משנה
pgu: ו
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  הורה כהן משיח לעצמו שוגג ועשה שוגג מביא פר שוגג ועשה מזיד מזיד ועשה שוגג פטור שהוראת כהן משיח לעצמו כהוראת ב``ד לצבור


id: 4802
lvr: 48
prk: 02
nru: דף ו,ב גמרא
pgu: ו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  שוגג ועשה שוגג מביא פר פשיטא אמר אביי הכא במאי עסקינן כגון שהורה ושכח מאיזה טעם הורה ובשעה שטעה אמר הריני עושה על דעת הוראתו דמהו דתימא כיון דאילו מתידע ליה [שמא] הדר ביה כמזיד דמי ולא לחייב קמ``ל:  מזיד ועשה שוגג כו':  מנא ה``מ דתנו רבנן<span class='tlm-sfr' data-chp='0304' data-rgl=''> ויקרא ד </span> לאשמת העם הרי משיח כצבור <שיכול> והלא דין הו


id: 4802
lvr: 48
prk: 02
nru: דף ז,א גמרא
pgu: ז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  צבור מוצא מכלל יחיד ומשיח מוצא מכלל יחיד מה צבור אין חייבין אלא על העלם דבר עם שגגת מעשה אף משיח לא יהא חייב אלא על העלם דבר עם שגגת מעשה או כלך לדרך זו נשיא מוצא מכלל יחיד ומשיח מוצא מכלל יחיד מה נשיא מביא בשגגת מעשה בלא העלם דבר אף משיח מביא בשגגת מעשה בלא העלם דבר נראה למי דומה צבור בפר ואין מביאין אשם תלוי ומשיח בפר ואין מביא אשם תלוי מה צבור אינו חייב אלא על העלם דבר עם שגגת מעשה אף משיח לא יהא חייב אלא על העלם דבר עם שגגת מעשה או כלך לדרך זו נשיא מביא שעירה <בעבודת כוכבים> {בעבודה זרה} ומביא אשם ודאי ומשיח מביא שעירה <בעבודת כוכבים> {בעבודה זרה} ומביא אשם ודאי מה נשיא מביא בשגגת מעשה אף משיח מביא בשגגת מעשה ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0304' data-rgl=''> ויקרא ד </span> לאשמת העם הרי הוא משיח כצבור מה צבור אינו מביא אלא על העלם דבר עם שגגת מעשה אף משיח אינו מביא אלא על העלם דבר עם שגגת מעשה אימא מה צבור הורה ועשו אחריו בהוראתו חייבין אף משיח כשהורה ועשו אחריו בהוראתו יהא חייב ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0304' data-rgl=''> ויקרא ד </span> והקריב על חטאתו אשר חטא על מה שחטא הוא מביא ואין מביא על מה שחטאו אחרים אמר מר משיח בפר ואין מביא אשם תלוי מנא ליה דאין מביא אשם תלוי דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl=''> ויקרא ה </span> וכפר עליו הכהן על שגגתו אשר שגג מי שחטאתו ושגגתו שוה יצא משיח שאין שגגתו וחטאתו שוה דכתיב לאשמת העם הרי הוא משיח כצבור לאשמת העם ע``כ לא קאמר ליה אלא אשם כדי נסבה


id: 4802
lvr: 48
prk: 02
nru: דף ז,א משנה
pgu: ז
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  הורה בפני עצמו ועשה בפני עצמו מתכפר לו בפני עצמו הורה עם הצבור ועשה עם הצבור מתכפר לו עם הצבור שאין ב``ד חייבין עד שיורו לבטל מקצת ולקיים מקצת וכן המשיח ולא <בעבודת כוכבים> {בעבודה זרה} עד שיורו לבטל מקצת ולקיים מקצת


id: 4802
lvr: 48
prk: 02
nru: דף ז,א גמרא
pgu: ז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  מנהני מילי דת``ר הורה עם הצבור ועשה עם הצבור יכול יביא פר לעצמו ודין הוא נשיא מוצא מכלל יחיד ומשיח מוצא מכלל יחיד מה נשיא חטא בפני עצמו מביא בפני עצמו חטא עם הצבור מתכפר לו עם הצבור אף משיח חטא בפני עצמו מביא בפני עצמו חטא עם הצבור מתכפר לו עם הצבור לא אם אמרת בנשיא שכן מתכפר לו עם הצבור ביום הכפורים תאמר במשיח שאין מתכפר לו עם הצבור ביום הכפורים הואיל ואין מתכפר לו עם הצבור ביום הכפורים יכול יביא פר לעצמו ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0304' data-rgl=''> ויקרא ד </span> על חטאתו אשר חטא הא כיצד חטא בפני עצמו מביא בפני עצמו חטא עם הצבור מתכפר לו עם הצבור היכי דמי אילימא דהוא מופלא והם אינן מופלאין פשיטא דמתכפר לו בפני עצמו הוראה דלהון ולא כלום ובעי אתויי כשבה או שעירה כל חד וחד ואי דאינון מופלאין והוא לאו מופלא אמאי מתכפר לו בפני עצמו הא הוראה דידיה ולא כלום הי


id: 4802
lvr: 48
prk: 02
nru: דף ז,ב גמרא
pgu: ז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אמר רב פפא כגון שהיו מופלין שניהן סבר אביי למימר חטא בפני עצמו ועשה בפני עצמו היכי דמי דיתבי בשני מקומות וקא מורו בתרי איסורי אמר ליה רבא אטו שני מקומות גורמין אלא אפילו יתבי בחד מקום וכיון דקא מורו בתרי איסורי חטא בפני עצמו הוא:  פשיטא הוא בחלב והן <בעבודת כוכבים> {בעבודה זרה} חטא בפני עצמו הוא דהא חלוקין בטעמייהו וחלוקין בקרבנות דהוא בפר והן בפר ושעיר דהא קא מייתו הני שעיר והוא לא מייתי וכל שכן הוא <בעבודת כוכבים> {בעבודה זרה} והן בחלב דחלוקין בקרבנותיהן [לגמרי] דהוא שעירה ואינהו פר אלא הוא בחלב המכסה את הקרב והן בחלב שעל הדקין מהו מי אמרינן אף על גב דקרבנן שוה כיון דמתרי קראי קאתו הא פליגין בטעמייהו או דלמא שם חלב אחד הוא אם תמצא לומר שם חלב אחד הוא הוא בחלב והן בדם מהו מי אמרינן בטעמייהו הא פליגין או דלמא כיון דשוין בקרבן בתר קרבן אזלינן תיקו:  שאין בית דין חייבין עד שיורו לבטל מקצת ולקיים מקצת וכו':  מנלן דעד שיורו לבטל מקצת ולקיים מקצת כדאמרינן באידך פירקין ונעלם דבר דבר ולא כל הגוף:  וכן המשיח:  מנלן דכתי'<span class='tlm-sfr' data-chp='0304' data-rgl=''> ויקרא ד </span> לאשמת העם הרי משיח כצבור:  ולא <בעבודת כוכבים> {בעבודה זרה} כו':  מנלן דתנו רבנן לפי שיצאה <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} לדון בעצמה יכול יהו חייבין על עקירת מצוה כולה נאמר כאן מעיני ונאמר להלן מעיני מה להלן בב``ד אף כאן נמי בב``ד ומה להלן דבר ולא כל הגוף אף כאן נמי דבר ולא כל הגוף


id: 4802
lvr: 48
prk: 02
nru: דף ז,ב משנה
pgu: ז
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  אין חייבין אלא על העלם דבר עם שגגת המעשה וכן המשיח ולא <בעבודת כוכבים> {בעבודה זרה} אין חייבין אלא על העלם דבר עם שגגת המעשה


id: 4802
lvr: 48
prk: 02
nru: דף ז,ב גמרא
pgu: ז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  מנלן דתנו רבנן ישגו יכול יהו חייבין על שגגת מעשה ת``ל ישגו ונעלם דבר אין חייבין אלא על העלם דבר עם שגגת מעשה:  וכן המשיח:  מנלן דכתיב לאשמת העם הרי משיח כצבור:  ולא <בעבודת כוכבים> {בעבודה זרה} אלא על העלם דבר עם שגגת מעשה:  מנלן דת``ר לפי שיצאה <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} לדון בעצמה יכול יהו חייבין על שגגת המעשה נאמר כאן מעיני ונאמר להלן מעיני מה להלן אין חייבין אלא על העלם דבר עם שגגת מעשה אף כאן אין חייבין אלא על העלם דבר עם שגגת מעשה ואילו משיח <בעבודת כוכבים> {בעבודה זרה} לא קתני מתניתין מני רבי היא דתניא משיח <בעבודת כוכבים> {בעבודה זרה} רבי אומר בשגגת מעשה וחכמים אומרים בהעלם דבר ושוין שבשעירה ושוין שאין מביא אשם תלוי ותסברא בזדונו כרת ובשגגתו חטאת מי קתני אלא תני הא הוא הדין להא ה``נ תנא הא והוא הדין להא מ``ט דרבי אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0415' data-rgl=''> במדבר טו </span> וכפר הכהן על הנפש השוגגת בחטאה בשגגה הנפש זה משיח השוגגת זה נשיא בחטאה בשגגה רבי סבר חטא זה בשגגה יהא ורבנן סברי מי שחטאתו בשגגה יצא משיח שאין חטאתו בשגגה אלא בהעלם דבר ושוין שבשעירה כיחיד מנלן דאמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0415' data-rgl=''> במדבר טו </span> ואם נפש אחת אחד יחיד ואחד נשיא ואחד משיח כולם בכלל נפש אחת הן


id: 4802
lvr: 48
prk: 02
nru: דף ח,א גמרא
pgu: ח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ושוין שאין מביא אשם תלוי מנלן דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl=''> ויקרא ה </span> וכפר [עליו] הכהן על שגגתו אשר שגג רבי סבר מי שכל חטאו בשגגה יצא זה שאין [כל] חטאו בשגגה אלא בהעלם דבר מידי כל כתיב אין דאם כן נכתוב על שגגתו למה לי אשר שגג הא קמ``ל דעד דאיכא כל חטאו בשגגה <יצא משיח שאין כל חטאו בשגגה אלא <בעבודת כוכבים> {בעבודה זרה} ולא בשאר מצות אלא בהעלם דבר עם שגגת מעשה> ורבנן מי שחטאו בשגגה יצא משיח שאין חטאו בשגגה לא <בעבודת כוכבים> {בעבודה זרה} ולא בשאר מצות אלא בהעלם דבר עם שגגת מעשה


id: 4802
lvr: 48
prk: 02
nru: דף ח,א משנה
pgu: ח
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  אין בית דין חייבין עד שיורו בדבר שזדונו כרת ושגגתו חטאת וכן המשיח ולא <בעבודת כוכבים> {בעבודה זרה} עד שיורו על דבר שזדונו כרת ושגגתו חטאת


id: 4802
lvr: 48
prk: 02
nru: דף ח,א גמרא
pgu: ח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  מנלן דתניא רבי אומר נאמר כאן<span class='tlm-sfr' data-chp='0304' data-rgl=''> ויקרא ד </span> עליה ונאמר להלן<span class='tlm-sfr' data-chp='0318' data-rgl=''> ויקרא יח </span> עליה מה להלן דבר שזדונו כרת ושגגתו חטאת אף כאן דבר שזדונו כרת ושגגתו חטאת אשכחן צבור משיח מנלן לאשמת העם הרי משיח כצבור נשיא יליף מצות מצות כתיב גבי נשיא<span class='tlm-sfr' data-chp='0304' data-rgl=''> ויקרא ד </span> ועשה אחת מכל מצות ה' וכתיב בצבור<span class='tlm-sfr' data-chp='0304' data-rgl=''> ויקרא ד </span> ועשו אחת מכל מצות מה צבור דבר שזדונו כרת ושגגתו חטאת אף נשיא דבר שזדונו כרת ושגגתו חטאת יחיד אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0304' data-rgl=''> ויקרא ד </span> ואם נפש וילמד תחתון מעליון:  ולא <בעבודת כוכבים> {בעבודה זרה} עד שיורו:  <בעבודת כוכבים> {בעבודה זרה} מנלן דת``ר לפי שיצאה <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} לדון בעצמה יכול יהו חייבין אפילו על דבר שאין זדונו כרת ושגגתו חטאת נאמר כאן מעיני ונאמר להלן מעיני מה להלן דבר שזדונו כרת ושגגתו חטאת אף כאן דבר שזדונו כרת ושגגתו חטאת אשכחן צבור יחיד נשיא משיח מנלן אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0304' data-rgl=''> ויקרא ד </span> ואם נפש אחת אחד יחיד ואחד נשיא ואחד משיח כולן בכלל נפש אחת הן וילמד תחתון מן העליון הניחא למאן דמפיק לה לעליה לג``ש כדאמרן אלא לרבנן דמפקי לה לעליה לעריות וצרות דבר שזדונו כרת ושגגתו חטאת מנא להו נפקא להו מדמתני ליה ר' יהושע בן לוי לבריה<span class='tlm-sfr' data-chp='0415' data-rgl=''> במדבר טו </span> תורה אחת יהיה לכם לעושה בשגגה והנפש אשר תעשה ביד רמה וגו' הוקשה כל התורה כולה <לעבודת כוכבים> {לעבודה זרה} מה <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} שחייבין על זדונו כרת ועל שגגתו חטאת אף כאן שחייבין על זדונו כרת ועל שגגתו חטאת אשכחן יחיד נשיא ומשיח בין <בעבודת כוכבים> {בעבודה זרה} בין בשאר מצות צבור מנלן יליף עליון מתחתון ורבי הא דר' יהושע בן לוי מאי עביד ליה מפיק ליה לכדתניא לפי שמצינו שחלק הכתוב בין רבים ליחידים רבים בסייף וממונן אבד יחידים בסקילה וממונן פלט יכול נחלוק בקרבנותיהם ת``ל תורה אחת יהיה וגו' מתקיף לה רב חלקיה מהגרוניא טעמא דלא חלק הכתוב הא חלק הוה אמינא נחלוק מאי נייתי נייתי פר צבור בשאר מצות הוא דמייתו נייתי פר לעולה ושעיר לחטאת צבור <בעבודת כוכבים> {בעבודה זרה} הוא דמייתו נייתי שעיר נשיא בשאר מצות הוא דמייתי נייתי שעירה יחיד נמי היינו קרבנו <אלמה לא> איצטריך ס``ד אמינא צבור מייתי פר לעולה ושעיר לחטאת הני נייתי איפכא פר לחטאת ושעיר לעולה א``נ צריך ואין לו תקנה קמ``ל דכ``ע מיהת כי כתיבי הני קראי <בעבודת כוכבים> {בעבודה זרה} הוא דכתיבי מאי משמע אמר רבא ואי תימא ר' יהושע בן לוי ואמרי לה כדי אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0415' data-rgl=''> במדבר טו </span> וכי תשגו ולא תעשו את כל המצות האלה איזו היא מצוה שהיא שקולה ככל המצות הוי אומר זו <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} דבי רבי תנא אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0415' data-rgl=''> במדבר טו </span> אשר דבר ה' אל משה וכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0415' data-rgl=''> במדבר טו </span> אשר צוה ה' אליכם ביד משה איזו היא מצוה שהיא בדיבורו של הקב``ה וצוה על ידי משה הוי אומר זו <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} דתנא רבי ישמעאל<span class='tlm-sfr' data-chp='0220' data-rgl=''> שמות כ </span> אנכי ולא יהיה לך מפי הגבורה שמענום דבי רבי ישמעאל תנ


id: 4802
lvr: 48
prk: 02
nru: דף ח,ב גמרא
pgu: ח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
 <span class='tlm-sfr' data-chp='0415' data-rgl=''> במדבר טו </span> למן היום אשר צוה ה' והלאה לדורותיכם איזו היא מצוה שהיא נאמרה בתחלה הוי אומר זו <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} והא אמר מר עשר מצות נצטוו ישראל במרה <דכתי'<span class='tlm-sfr' data-chp='0215' data-rgl=''> שמות טו </span> והיה אם שמוע תשמע לקול ה' אלהיך> אלא מחוורתא כדשנינן <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>מעיקרא</span>


id: 4802
lvr: 48
prk: 02
nru: דף ח,ב משנה
pgu: ח
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  אין חייבין על עשה ועל לא תעשה שבמקדש ואין מביאין אשם תלוי על עשה ועל לא תעשה שבמקדש אבל חייבין על עשה ועל לא תעשה שבנדה ומביאים אשם תלוי על עשה ועל לא תעשה שבנדה איזו היא מצות עשה שבנדה פרוש מן הנדה ומצות לא תעשה אל תבא על הנדה


id: 4802
lvr: 48
prk: 02
nru: דף ח,ב גמרא
pgu: ח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  מנא הני מילי דצבור לא מחייבי קרבן בעלמא ויחיד אשם תלוי נמי לא אמר רב יצחק בר אבדימי נאמר ואשם בחטאת ובאשם תלוי ונאמר ואשמו בצבור מה ואשם ביחיד בחטאת קבועה אף ואשמו בצבור בחטאת קבועה ומה צבור בחטאת קבועה אף אשם תלוי נמי אין בא אלא על ספק חטאת קבועה אמרי אי הכי קרבן עולה ויורד נמי הא כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl=''> ויקרא ה </span> והיה כי יאשם לאחת מאלה דנין <אשם מן אשמו> [אשמו מן אשם] ואין דנין אשם מן יאשם ומאי נ``מ והא תני דבי רבי ישמעאל<span class='tlm-sfr' data-chp='0314' data-rgl=''> ויקרא יד </span> ושב הכהן ובא הכהן זו היא שיבה זו היא ביאה ועוד נילף מן ואשם מטומאת מקדש וקדשיו דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl=''> ויקרא ה </span> והוא טמא ואשם אמר רב פפא דנין ואשם ומצות ה' מן ואשם ומצות ה' א``ל רב שימי בר אשי לרב פפא ונילף ואשם ונשיאת עון מן ואשם ונשיא' עון אלא אמר ר``נ בר יצחק דנין ואשם ומצות ה' אשר לא תעשינה מואשם ומצות ה' אשר לא תעשינה ואל יוכיח שמיעת קול וביטוי שפתים וטומאת מקדש וקדשיו שלא נאמר בהם ואשם ומצות ה' אשר לא תעשינה


id: 4802
lvr: 48
prk: 02
nru: דף ח,ב משנה
pgu: ח
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  אין חייבין על שמיעת קול ועל ביטוי שפתים ועל טומאת מקדש וקדשיו והנשיא כיוצא בהם דברי רבי יוסי הגלילי ר``ע אומר הנשיא חייב בכולן חוץ משמיעת הקול שהמלך לא דן ולא דנין אותו [לא מעיד ולא מעידין אותו]


id: 4802
lvr: 48
prk: 02
nru: דף ח,ב גמרא
pgu: ח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אמר עולא מ``ט דר' יוסי הגלילי אמר קרא והיה כי יאשם לאחת מאלה כל שמתחייב באחת מתחייב בכולן ושאין מתחייב באחת אין מתחיי' בכולן ואימא מתחיי' באחת מהן ואע``פ שאין מתחיי' בכולן אלא טעמא דר' יוסי הגלילי מהכא דתניא היה רבי ירמיה אומר נאמ


id: 4802
lvr: 48
prk: 02
nru: דף ט,א גמרא
pgu: ט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
 <span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl=''> ויקרא ה </span> לא תגיע ידו ונאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl=''> ויקרא ה </span> לא תשיג ידו מי שבא לידי עניות ועשירות יצא נשיא ומשיח שאין באין לידי עניות נשיא דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0304' data-rgl=''> ויקרא ד </span> ועשה אחת מכל מצות ה' אלהיו מי שאין על גביו אלא ה' אלהיו משיח דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0321' data-rgl=''> ויקרא כא </span> והכהן הגדול מאחיו שהוא גדול מאחיו בנוי בכח בחכמה ובעושר אחרים אומרים מנין שאם אין לו גדלהו משל אחיו ת``ל והכהן הגדול מאחיו אשר יוצק על ראשו גדלהו מאחיו בעא מיניה רבינא מר``נ בר יצחק נשיא שנצטרע מהו מידחא דחי או מיפטר פטיר א``ל דילך או דגזא תניא ר``ע אומר משיח פטור מכולן אמר רבא מ``ט דר``ע אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0306' data-rgl=''> ויקרא ו </span> זה קרבן אהרן ובניו זו באה חובה לו ואין אחרת באה חובה לו ואימא כי ממעט ליה רחמנא מדלי דלות ומאי ניהו עשירית האיפה אבל עניות ועשירו' לא מעטיה רחמנא לא ס``ד דכתי'<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl=''> ויקרא ה </span> וכפר עליו הכהן על חטאתו אשר חטא מאחת מאלה המתכפר באחת מתכפר בכולן ושאין מתכפר באחת אין מתכפר בכולן אלא מעתה דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl=''> ויקרא ה </span> והיה כי יאשם לאחת מאלה ה``נ דכל המתחייב באחת מתחיי' בכולן ושאין מתחיי' באחת אין מתחייב בכולן אלמה תנן ר``ע אומר נשיא חייב חוץ משמיעת קול אביי ורבא דאמרי תרוייהו מאחת משמע ליה לאחת לא משמע ליה ומ``ש מאחת דמשמע ליה דכתביה רחמנא לבסוף גבי עשירית האיפה למימרא דכל דמחייב בעשירית האיפה מחייב בכולן דאי ס``ד מתחייב באחת אע``פ שאין מתחייב בכולן נכתביה להאי מאחת מאלה בדלות א``נ בעשירות


id: 4802
lvr: 48
prk: 02
nru: דף ט,א משנה
pgu: ט
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  כל המצות שבתורה שחייבין על זדונן כרת ועל שגגתן חטאת היחיד מביא כשבה ושעירה והנשיא שעיר ומשיח וב``ד מביאין פר <ובעבודת כוכבים> {ובעבודה זרה} היחיד והנשיא והמשיח מביאין שעירה וב``ד פר ושעיר פר לעולה ושעיר לחטאת אשם תלוי היחיד והנשיא חייבין ומשיח וב``ד פטורין אשם ודאי היחיד והנשיא והמשיח חייבין וב``ד פטורין על שמיעת הקול ועל בטוי שפתים ועל טומאת מקדש וקדשיו ב``ד פטורין והיחיד והנשיא והמשיח חייבין אלא שאין כ``ג משיח חייב על טומאת מקדש וקדשיו דברי ר``ש ומה הן מביאין קרבן עולה ויורד ר``א אומר הנשיא מביא שעיר


id: 4802
lvr: 48
prk: 02
nru: דף ט,א גמרא
pgu: ט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  תניא ר``ש היה נותן כלל כל שהיחיד באשם תלוי הנשיא כיוצא בו משיח וב``ד פטורין וכל שהוא באשם ודאי נשיא ומשיח כיוצא בהן וב``ד פטורין שמיעת הקול ובטוי שפתים וטומאת מקדש וקדשיו בית דין פטורין נשיא ומשיח חייבין אלא שאין הנשיא חייב בשמיעת הקול ולא משיח בטומאת מקדש וקדשיו כל שהוא בעולה ויורד נשיא כיוצא בו משיח ובית דין פטורין הא גופא קשיא אמרת שאין משיח חייב בטומאת מקדש וקדשיו בטומאת מקדש וקדשיו הוא דפטור אבל בשמיעת הקול ובטוי שפתים חייב אימא סיפא כל שהוא בעולה ויורד נשיא כיוצא בו משיח ובית דין פטורין קתני משיח ובית דין פטורין מה בית דין פטורין מכולהון אף משיח פטור מכולהו


id: 4802
lvr: 48
prk: 02
nru: דף ט,ב גמרא
pgu: ט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  קשיין אהדדי אמר רב הונא בריה דרב יהושע לא קשיא כאן בדלות כאן בדלי דלות ור``ש סבר לה כר``ע בחדא ופליג עליה בחדא סבר לה כר``ע בדלי דלות דפטור ופליג עליה בדלות:  אלא שאין כ``ג חייב כו':  אמר חזקיה מ``ט דר``ש דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0419' data-rgl=''> במדבר יט </span> ונכרתה הנפש ההיא מתוך הקהל מי שקרבנו שוה לקהל יצא זה שאין קרבנו שוה לקהל א``כ נשיא נמי אין קרבנו שוה לקהל שוה בכפרה דיוה``כ א``כ כהנים נמי לא שוו לקהל בכפרה דיוה``כ כהנים שוו לקהל בשאר מצות דשנה כולה משיח נמי הא שוה בשאר מצות דשנה אלא אמר רבא אימא הכי מי שחטאתו שוה ליחידים ומאי ניהו קהל:  ר``א אומר הנשיא מביא שעיר וכו':  א``ר יוחנן לא אמר ר' אליעזר אלא בטומאת מקדש וקדשיו הואיל ונאמר כרת בו כבקבועה אמר רב פפא ה``נ מסתברא דאי ס``ד ר``א על כולהון קאמר מכדי שעיר נשיא ופר משיח במקום יחיד לחטאת קאי ניתני נמי משיח מביא פר בשמיעת קול ובטוי שפתים אלא מדלא קתני משיח ש``מ אטומאת מקדש וקדשיו קאי דמשיח פטור א``ל רב הונא בריה דרב נתן לר``פ ממאי דלמא ר``א אכולהון קאי ובמשיח סבר לה כר``ע דאמר משיח פטור בכולן א``ל ור``ע מי פטר ליה מפר ותו לא מידי א``ר יוחנן מודה ר``א שאין מביא אשם תני תנא קמיה דרב ששת אשם תלוי בא על טומאת מקדש וקדשיו א``ל דאמר לך מני ר``א היא דאמר הואיל ונאמר בו כרת כבקבועה מייתי נשיא שעיר עליה והא``ר יוחנן מודה ר' אליעזר שאין מביא אשם תלוי קשיא:
<BR


id: 4803
lvr: 48
prk: 03
nru: דף ט,ב משנה
pgu: ט
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  כהן משיח שחטא ואח``כ עבר ממשיחותו וכן נשיא שחטא ואחר כך עבר מגדולתו כהן משיח מביא פר והנשיא מביא שעיר משיח שעבר ממשיחותו ואחר כך חטא וכן הנשיא שעבר מגדולתו ואח``כ חטא כהן משיח מביא פר והנשיא כהדיוט


id: 4803
lvr: 48
prk: 03
nru: דף י,א גמרא
pgu: י
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ואח``כ חטא מביא פר חטא ואח``כ עבר ממשיחותו צריכא למימר משום דקתני גבי נשיא דכי עבר מנשיאותו ואח``כ חטא כהדיוט מייתי אהכי תני גבי משיח [חטא ואח``כ עבר] מביא פר מנא ה``מ דתנו רבנן<span class='tlm-sfr' data-chp='0304' data-rgl=''> ויקרא ד </span> והקריב על חטאתו מלמד שמביא חטאתו משעבר שיכול והלא דין הוא ומה נשיא שמביא בשגגת מעשה אין מביא חטאתו משעבר משיח שאין מביא בשגגת מעשה אלא על העלם דבר עם שגגת מעשה [לא] כ``ש תלמוד לומר והקריב על חטאתו מלמד שמביא על חטאתו משעבר ונייתי נמי נשיא מק``ו ומה משיח שאין מביא בשגגת מעשה מביא חטאת משעבר נשיא שמביא חטאת בשגגת מעשה אינו דין שמביא חטאתו משעבר תלמוד לומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0304' data-rgl=''> ויקרא ד </span> אשר נשיא יחטא כשהוא נשיא אין כשהוא הדיוט לא


id: 4803
lvr: 48
prk: 03
nru: דף י,א משנה
pgu: י
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  חטאו עד שלא נתמנו ואח``כ נתמנו הרי אלו כהדיוטות ר``ש אומר אם נודע להם עד שלא נתמנו חייבים ומשנתמנו פטורים איזהו נשיא זה מלך שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0304' data-rgl=''> ויקרא ד </span> מכל מצות ה' אלהיו שאין על גביו אלא ה' אלהיו


id: 4803
lvr: 48
prk: 03
nru: דף י,א גמרא
pgu: י
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  מה``מ דתנו רבנן<span class='tlm-sfr' data-chp='0304' data-rgl=''> ויקרא ד </span> אם הכהן המשיח יחטא <לאשמת> פרט לקודמות <שיכול> והלא דין הוא ומה נשיא שמביא בשגגת מעשה אין מביא על הקודמות משיח שאין מביא אלא על העלם דבר עם שגגת מעשה אינו דין שלא יביא על הקודמות לא אם אמרת בנשיא שכן אין מביא חטאתו משעבר תאמר במשיח שמביא חטאתו משעבר הואיל ומביא חטאתו משעבר יביא על הקודמות תלמוד לומר המשיח יחטא חטא כשהוא משיח מביא כשהוא הדיוט אינו מביא ותניא נמי גבי נשיא כה``ג<span class='tlm-sfr' data-chp='0304' data-rgl=''> ויקרא ד </span> אשר נשיא יחטא פרט לקודמות <שיכול> והלא דין הוא ומה משיח שמביא חטאתו משעבר אינו מביא על הקודמות נשיא שאין מביא חטאתו משעבר אינו דין שלא יביא על הקודמות מה למשיח שכן אין מביא בשגגת מעשה תאמר בנשיא שמביא בשגגת מעשה הואיל ומביא בשגגת מעשה יביא על הקודמות תלמוד לומר אשר נשיא יחטא שחטא והרי הוא נשיא ולא שחטא ועודהו הדיוט:  ת``ר אשר נשיא יחטא יכול גזרה ת``ל אם הכהן המשיח יחטא מה להלן לכשיחטא אף כאן לכשיחטא אמר מר יכול גזרה גזרה מהיכא תיתי אמרי אין אשכחן דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0314' data-rgl=''> ויקרא יד </span> ונתתי נגע צרעת בבית ארץ אחוזתכם בשורה היא להם שנגעים באים עליהם דברי רבי יהודה רבי שמעון אומר פרט לנגעי אונסין לאו אמר רבי יהודה בשורה הכא נמי אימא גזרה היא הלכך כתיב אם ולרבי שמעון נגעי אונסין מי לא מטמו והא תניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0313' data-rgl=''> ויקרא יג </span> אדם כי יהיה מן הדבור ואילך והלא דין הוא טמא בזב וטמא בנגעים מה זב מן הדבור ואילך אף נגעים מן הדבור ואילך לא אם אמרת בזב שכן אין מטמא באונס תאמר בנגעים שמטמאין באונס תלמוד לומר אדם כי יהיה מן הדבור ואילך רבא אמר פרט לנגעי רוחות רב פפא אמר פרט לנגעי כשפים תנו רבנן אשר נשיא יחטא פרט לחולה משום דהוה ליה חולה אידחי ליה מנשיאותיה אמר רב אבדימי בר חמא פרט לנשיא שנצטרע שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='09b15' data-rgl=''> מלכים ב טו </span> וינגע ה' את המלך ויהי מצורע עד יום מותו וישב בבית החפשית ויותם בן המלך על הבית מדקאמר בבית החפשית מכלל דעד השתא עבד הוה כי הא דר' גמליאל ורבי יהושע הוו אזלי בספינתא בהדי דר' גמליאל הוה פיתא בהדי רבי יהושע הוה פיתא וסולתא שלים פיתיה דר' גמליאל סמך אסולתיה דרבי יהושע אמר ליה מי הוה ידעת דהוה לן עכובא כולי האי דאיתית סולתא אמר ליה כוכב אחד לשבעים שנה עולה ומתעה את <הספינות> [הספנים] ואמרתי שמא יעלה ויתעה [אותנו] אמר ליה כל כך בידך ואתה עולה בספינה א``ל עד שאתה תמה עלי תמה על שני תלמידים שיש לך ביבשה רבי אלעזר חסמא ורבי יוחנן בן גודגדא שיודעין לשער כמה טפות יש בים ואין להם פת לאכול ולא בגד ללבוש נתן דעתו להושיבם בראש כשעלה שלח להם ולא באו חזר ושלח ובאו אמר להם כמדומין אתם ששררה אני נותן לכ


id: 4803
lvr: 48
prk: 03
nru: דף י,ב גמרא
pgu: י
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  עבדות אני נותן לכם שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='09a12' data-rgl=''> מלכים א יב </span> וידברו אליו לאמר אם היום תהיה עבד לעם הזה:  ת``ר<span class='tlm-sfr' data-chp='0304' data-rgl=''> ויקרא ד </span> אשר נשיא יחטא אמר ריב``ז אשרי הדור שהנשיא שלו מביא קרבן על שגגתו אם נשיא שלו מביא קרבן צריך אתה לומר מהו הדיוט ואם על שגגתו מביא קרבן צריך אתה לומר מהו זדונו מתקיף לה רבא בריה דרבה אלא מעתה דכתי'<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl=''> ויקרא ה </span> ואת אשר חטא מן הקדש ישלם ובירבעם בן נבט דכתיב ביה<span class='tlm-sfr' data-chp='09a14' data-rgl=''> מלכים א יד </span> אשר חטא ואשר החטיא הכי נמי דאשרי הדור הוא שאני הכא דשני קרא בדבוריה דרש רב נחמן בר רב חסדא מאי דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='3108' data-rgl=''> קוהלת ח </span> יש הבל אשר נעשה על הארץ וגו' אשריהם לצדיקים שמגיע אליהם כמעשה הרשעים של עולם הבא בעולם הזה אוי להם לרשעים שמגיע אליהם כמעשה הצדיקים של עולם הבא בעולם הזה אמר רבא אטו צדיקי אי אכלי תרי עלמי מי סני להו אלא אמר רבא אשריהם לצדיקים שמגיע אליהם כמעשה הרשעים של עולם הזה בעולם הזה אוי להם לרשעים שמגיע אליהם כמעשה הצדיקים של עולם הזה בעולם הזה רב פפא ורב הונא בריה דרב יהושע אתו לקמיה דרבא אמר להו אוקימתון מסכתא פלן ומסכתא פלן אמרו ליה אין איעתריתו פורתא אמרו ליה אין דזבנן קטינא דארעא קרי עלייהו אשריהם לצדיקים שמגיע אליהם כמעשה הרשעים שבעולם הזה בעולם הזה אמר רבה בר בר חנה אמר רבי יוחנן מאי דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='1310' data-rgl=''> הושע י </span> כי ישרים דרכי ה' וצדיקים ילכו בם ופושעים יכשלו בם משל לשני בני אדם שצלו פסחיהם אחד אכלו לשום מצוה ואחד אכלו לשום אכילה גסה זה שאכלו לשום מצוה צדיקים ילכו בם זה שאכלו לשום אכילה גסה ופושעים יכשלו בם א``ל ריש לקיש רשע קרית ליה נהי דלא עביד מצוה מן המובחר פסח מי לא קאכיל אלא משל לשני בני אדם זה אשתו ואחותו עמו בבית וזה אשתו ואחותו עמו בבית אחד נזדמנה לו אשתו ואחד נזדמנה לו אחותו זה שנזדמנה לו אשתו צדיקים ילכו בם וזה שנזדמנה לו אחותו ופושעים יכשלו בם מי דמי אנן קאמרינן חדא דרך והכא שני דרכים אלא משל ללוט ושתי בנותיו הן שנתכוונו לשם מצוה צדיקים ילכו בם הוא שנתכוון לשם עבירה ופושעים יכשלו בם ו<span class='tlm-rsh' data-nro='1'>דלמא</span> הוא נמי לשם מצוה הוא מכוין א``ר יוחנן כל הפסוק הזה לשם עבירה נאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0113' data-rgl=''> בראשית יג </span> וישא לוט<span class='tlm-sfr' data-chp='0139' data-rgl=''> בראשית לט </span> ותשא אשת אדניו את עיניה את עיניו<span class='tlm-sfr' data-chp='0714' data-rgl=''> שופטים יד </span> ויאמר שמשון [וגו'] אותה קח לי כי היא ישרה בעיני וירא<span class='tlm-sfr' data-chp='0134' data-rgl=''> בראשית לד </span> וירא אותה שכם בן חמור את כל ככר הירדן<span class='tlm-sfr' data-chp='2806' data-rgl=''> משלי ו </span> כי בעד אשה זונה עד ככר לחם כי כלה משקה<span class='tlm-sfr' data-chp='1302' data-rgl=''> הושע ב </span> אלכה אחרי מאהבי נותני לחמי ומימי צמרי ופשתי שמני ושקויי והא מינס אניס תנא משום רבי יוסי בר רבי חוני למה נקוד על וי``ו שבקומה של בכירה לומר לך שבשכבה לא ידע אבל בקומה ידע ומאי ה``ל למעבד מאי דהוה הוה נפקא מינה דלפניא אחרינא לא איבעי ליה למישתי דרש רבה מאי דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='2818' data-rgl=''> משלי יח </span> אח נפשע מקרית עוז ומדינים כבריח ארמון אח נפשע מקרית עוז זה לוט שפירש מאברהם ומדינים כבריח ארמון שהטיל מדינים בין ישראל לעמון שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0523' data-rgl=''> דברים כג </span> לא יבא עמוני ומואבי בקהל ה' דרש רבא ואיתימא ר' יצחק מאי דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='2818' data-rgl=''> משלי יח </span> לתאוה יבקש נפרד <ו>בכל תושיה יתגלע לתאוה יבקש נפרד זה לוט שנפרד מאברהם <ו>בכל תושיה יתגלע שנתגלה קלונו בבתי כנסיות ובבתי מדרשות דתנן עמוני ומואבי אסורין איסור עולם ואמר עולא תמר זנתה וזימרי זינה תמר זנתה יצאו ממנה מלכים ונביאים זימרי זינה נפלו כמה רבבות מישראל אמר רב נחמן בר יצחק גדולה עבירה לשמה ממצוה שלא לשמה שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0705' data-rgl=''> שופטים ה </span> תבורך מנשים יעל אשת חבר הקיני מנשים באהל תבורך מאן נינהו נשים באהל שרה רבקה רחל ולאה איני והאמר רב יהודה אמר רב לעולם יעסוק אדם בתורה ובמצות אפילו שלא לשמה שמתוך שלא לשמה בא לשמה אימא כמצוה שלא לשמה אמר רבי יוחנן שבע בעילות בעל אותו רשע באותה שעה שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0705' data-rgl=''> שופטים ה </span> בין רגליה כרע נפל שכב וגו' והא קא מיתהניא מעבירה אמר רבי יוחנן משום רבי שמעון בן יוחאי אפילו טובתם של רשעים רעה היא אצל צדיקים אמר רב יהודה אמר רב לעולם יעסוק אדם בתורה ובמצות אפילו שלא לשמה שמתוך שלא לשמה בא לשמה שבשכר מ``ב קרבנות שהקריב בלק הרשע זכה ויצתה ממנו רות דאמר רבי יוסי ברבי חנינא רות בת בנו של עגלון בן בנו של בלק מלך מואב א``ר חייא בר אבא א``ר יוחנן מנין שאין הקב``ה מקפח אפילו שכר שיחה נאה מהכא דאילו בכירה דקרייה מואב אמר ליה רחמנא למשה<span class='tlm-sfr' data-chp='0502' data-rgl=''> דברים ב </span> אל תצר את מואב ואל תתגר בם מלחמה מלחמ


id: 4803
lvr: 48
prk: 03
nru: דף יא,א גמרא
pgu: יא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  הוא דלא הא צעורי צערינהו ואילו צעירה דקרייה בן עמי א``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0502' data-rgl=''> דברים ב </span> אל תצורם ואל תתגר בם כלל אפילו צעורי לא א``ר חייא בר אבין א``ר יהושע בן קרחה לעולם יקדים אדם לדבר מצוה שבשכר לילה אחת שקדמה בכירה לצעירה זכתה וקדמתה ארבע דורות למלכות תנו רבנן<span class='tlm-sfr' data-chp='0304' data-rgl=''> ויקרא ד </span> מעם הארץ פרט למשיח מעם הארץ פרט לנשיא והלא כבר יצאו משיח לידון בפר נשיא לידון בשעיר שיכול משיח על העלם דבר עם שגגת מעשה מביא פר על שגגת מעשה לחודיה מביא כשבה ושעירה ת``ל מעם הארץ פרט למשיח מעם הארץ פרט לנשיא תינח משיח אלא נשיא בשגגת מעשה הוא דמייתי אמר רב זביד משמיה דרבא הכא במאי עסקינן כגון שאכל כזית חלב כשהוא הדיוט ונתמנה ואח``כ נודע לו סלקא דעתך אמינא נייתי כשבה או שעירה קמ``ל הניחא לר``ש דאזל בתר ידיעה אלא לרבנן דאזלו בתר חטאה מאי איכא למימר אלא אמר רב זביד משמיה דרבא הכא במאי עסקינן כגון שאכל חצי כזית חלב כשהוא הדיוט ונתמנה והשלימו ואח``כ נודע לו סלקא דעתך אמינא נצטרף ונייתי כשבה או שעירה קמ``ל בעא מיניה רבא מרב נחמן נשיאות מהו שתפסיק היכי דמי כגון שאכל חצי כזית חלב כשהוא הדיוט ונתמנה ועבר והשלימו התם הוא דלא מצטרף דאכליה פלגא כשהוא הדיוט ופלגא כשהוא נשיא אבל הכא דאידי ואידי כשהוא הדיוט אכליה מצטרף או דלמא לא שנא מאי תפשוט ליה מהא דאמר עולא א``ר יוחנן אכל חלב והפריש קרבן והמיר וחזר בו הואיל ונדחה ידחה הכי השתא מומר לאו בר אתויי קרבן הוא האי בר אתויי קרבן הוא בעא מיניה רבי זירא מרב ששת אכל ספק חלב כשהוא הדיוט ונתמנה ונודע לו על ספקו מהו אליבא דרבנן דאזלי בתר חטאה לא תבעי לך דמייתי אשם תלוי אלא כי תבעי לך אליבא דרבי שמעון מדאשתני לודאי אשתני לספק או דלמא כי אשתני לודאי דאשתני קרבן דידיה אבל הכא דלא אשתני קרבן דידיה אימא לייתי אשם תלוי תיקו ת``ר מעם הארץ פרט למומר ר``ש בר יוסי אומר משום ר``ש<span class='tlm-sfr' data-chp='0304' data-rgl=''> ויקרא ד </span> אשר לא תעשינה בשגגה ואשם השב בידיעתו מביא קרבן על שגגתו לא שב בידיעתו אינו מביא קרבן על שגגתו מאי בינייהו א``ר המנונא מומר לאכול חלב ומביא קרבן על הדם איכא בינייהו מ``ס כיון דמומר לאכול חלב לדם נמי מומר הוי ומ``ס לדם מיהא שב בידיעתו הוא והא רבא אמר דכולי עלמא מומר לאכול חלב לא הוי מומר לדם אלא הכא באוכל נבלה לתאבון ונתחלף לו בשומן ואכלו קמיפלגי מר סבר כיון דלתאבון אכיל במזיד מומר הוא ומ``ס כיון דאילו אשכח דהיתרא לא אכל דאיסורא לאו מומר הוא תנו רבנן אכל חלב זהו מומר ואיזהו מומר אכל נבילות וטריפות שקצים ורמשים ושתה יין נסך רבי יהודה אומר אף הלובש כלאים אמר מר אכל חלב זהו מומר ואיזהו מומר אוכל נבילות כו' מאי קאמר אמר רבה בר בר חנה א``ר יוחנן ה``ק אכל חלב לתאבון הרי זה מומר להכעיס הרי זה <צדוקי> {אפיקורוס} ואיזהו מומר דבסתמו <צדוקי> {אפיקורוס} הוי אומר אוכל נבילה וטריפה שקצים ורמשים ושתה יין נסך רבי יוסי ברבי יהודה אומר אף הלובש כלאים מאי בינייהו איכא בינייהו כלאים דרבנן מר סבר מדאורייתא הוי מומר דרבנן לא הוי מומר ומר סבר כלאים כיון דמפרסם אסוריה אפי' בדרבנן הוי מומר פליגי בה רב אחא ורבינא חד אמר לתאבון מומר להכעיס <צדוקי> {אפיקורוס} וחד אמר להכעיס נמי מומר אלא איזהו <צדוקי> {אפיקורוס} כל העובד <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} מיתיבי אכל פרעוש אחד או יתוש אחד ה``ז מומר והא הכא דלהכעיס הוא וקא קרי ליה מומר התם דאמר אטעום טעם דאיסורא:  ואיזהו נשיא זה מלך כו':  תנו רבנן נשיא יכול נשיא שבט כנחשון בן עמינדב ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0304' data-rgl=''> ויקרא ד </span> מכל מצות ה' אלהיו ולהלן הוא אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0517' data-rgl=''> דברים יז </span> למען ילמד ליראה את ה' אלהי


id: 4803
lvr: 48
prk: 03
nru: דף יא,ב גמרא
pgu: יא
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  מה להלן שאין על גביו אלא ה' אלהיו אף נשיא שאין על גביו אלא ה' אלהיו בעא מיניה רבי מרבי חייא כגון אני מהו בשעיר אמר ליה הרי צרתך בבבל איתיביה מלכי ישראל ומלכי בית דוד אלו מביאים לעצמם ואלו מביאים לעצמם אמר ליה התם לא כייפי אהדדי הכא אנן כייפינן להו לדידהו רב ספרא מתני הכי בעא מיניה רבי מרבי חייא כגון אני מהו בשעיר א``ל התם שבט הכא מחוקק ותניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0149' data-rgl=''> בראשית מט </span> לא יסור שבט מיהודה זה ראש גולה שבבבל שרודה את ישראל במקל<span class='tlm-sfr' data-chp='0149' data-rgl=''> בראשית מט </span> ומחוקק מבין רגליו אלו בני בניו של הלל שמלמדים תורה לישראל ברבים


id: 4803
lvr: 48
prk: 03
nru: דף יא,ב משנה
pgu: יא
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  ואיזהו המשיח המשוח בשמן המשחה לא המרובה בבגדים אין בין כהן המשוח בשמן המשחה למרובה בגדים אלא פר הבא על כל המצות ואין בין כהן משמש לכהן שעבר אלא פר יוה``כ ועשירית האיפה זה וזה שוים בעבודת יוה``כ ומצווים על הבתולה ואסורים על האלמנה ואינם מטמאים בקרוביהם ולא פורעים ולא פורמים ומחזירין הרוצח


id: 4803
lvr: 48
prk: 03
nru: דף יא,ב גמרא
pgu: יא
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ת``ר שמן המשחה שעשה משה במדבר היו שולקים בו את העיקרים דברי רבי יהודה רבי יוסי אומר והלא לסוך את העקרים אינו סופק אלא שורין את העקרים במים ומציף עליו שמן וקולט את הריח וקפחו אמר לו רבי יהודה וכי נס אחד נעשה בשמן המשחה והלא תחלתו שנים עשר לוגין וממנו היה נמשח משכן וכליו אהרן ובניו כל שבעת ימי המלואים וכולו קיים לעתיד לבוא שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0230' data-rgl=''> שמות ל </span> שמן משחת קדש יהיה זה לי לדורותיכם תניא אידך<span class='tlm-sfr' data-chp='0308' data-rgl=''> ויקרא ח </span> ויקח משה את שמן המשחה וימשח [את] המשכן [ואת] כל אשר בו רבי יהודה אומר שמן המשחה שעשה משה במדבר כמה נסים נעשו בו מתחלה ועד סוף תחלתו לא היה אלא שנים עשר לוגין ראה כמה יורה בולעת וכמה עקרים בולעים וכמה האור שורף ובו נמשח משכן וכליו ואהרן ובניו כל שבעת ימי המלואים ובו נמשחו כהנים גדולים ומלכים ואפילו כהן גדול בן כהן גדול טעון משיחה ואין מושחים מלך בן מלך <span class='tlm-rsh' data-nro='35'>ואם</span> תאמר מפני מה משחו את שלמה מפני מחלוקתו של אדוניה ואת יואש מפני עתליה ואת יהואחז מפני יהויקים שהיה גדול ממנו שתי שנים ואותו שמן קיים לעתיד לבוא שנאמר שמן משחת קדש יהיה זה לי לדורותיכם זה בגימטריא שנים עשר לוגין הוו אמר מר ואפילו כהן גדול בן כהן גדול טעון משיחה מנלן דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0306' data-rgl=''> ויקרא ו </span> והכהן המשיח תחתיו מבניו נימא קרא והכהן מתחתיו מבניו מאי המשיח קמ``ל דמבניו דכהן גדול אי הוי משיח הוי כהן גדול ואי לא לא הוי כהן גדול אמר מר ואין מושחין מלך בן מלך מנלן אמר רב אחא בר יעקב דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0517' data-rgl=''> דברים יז </span> למען יאריך ימים על ממלכתו וגו' ירושה היא לכם ומנלן דכי איכא מחלוקת בעי משיחה ולאו כל דבעי מלכא מורית מלכותא לבניה אמר רב פפא אמר קרא הוא ובניו בקרב ישראל בזמן ששלום בישראל קרינא ביה הוא ובניו ואפילו בלא משיחה תנא אף יהוא בן נמשי לא נמשח אלא מפני מחלוקתו של יורם ותיפוק ליה משום דראשון הוא חסורי מחסרא והכי קתני מלכי בית דוד משוחין מלכי ישראל אין משוחין מנלן אמר רבא אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='08a16' data-rgl=''> שמואל א טז </span> קום משחהו כי זה וגו' זה טעון משיחה ואין אחר טעון משיחה אמר מר אף יהוא בן נמשי לא נמשח אלא מפני מחלוקתו של יורם ומשום מחלוקתו של יורם בן אחאב נמעול בשמן כדאמר רב פפא באפרסמא דכיא ה``נ באפרסמא דכיא ואת יהואחז מפני יהויקים שהיה גדול ממנו שתי שנים ומי קשיש מיניה והכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='25a03' data-rgl=''> דברי הימים א ג </span> ובני יאשיהו הבכור יוחנן השני יהויקים השלישי צדקיהו הרביעי שלום וא``ר יוחנן הוא שלום הוא צדקיהו הוא יוחנן הוא יהואחז לעולם יהויקים קשיש ומאי בכור בכור למלכות ומי מלכי זוטרי מקמי קשישי והא כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='25b21' data-rgl=''> דברי הימים ב כא </span> ואת הממלכה נתן ליהורם כי הוא הבכור יהורם ממלא מקום אבותיו הוה יהויקים לאו ממלא מקום אבותיו הוה אמר מר הוא שלום הוא צדקיהו הוא יוחנן הוא יהואחז והא חד חד קא חשיב דכתי'<span class='tlm-sfr' data-chp='25a03' data-rgl=''> דברי הימים א ג </span> השלישי הרביעי מאי שלישי שלישי לבנים ומאי רביעי רביעי למלכות דמעיקרא מלך יהואחז ולבסוף יהויקים ולבסוף יכניה ולבסוף צדקיהו ת``ר הוא שלום הוא צדקיהו ולמה נקרא שמו שלום שהיה משולם במעשיו איכא דאמרי שלום ששלמה מלכות בית דוד בימיו ומה שמו מתניה שמו שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='09b24' data-rgl=''> מלכים ב כד </span> וימלך מלך בבל את מתניה דודו תחתיו ויסב את שמו צדקיהו א``ל יה יצדיק עליך את הדין אם תמרוד בי <שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='09b24' data-rgl=''> מלכים ב כד </span> ויביאהו בבלה> וכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='25b36' data-rgl=''> דברי הימים ב לו </span> וגם במלך נבוכד נצר מרד אשר השביעו באלהי


id: 4803
lvr: 48
prk: 03
nru: דף יב,א גמרא
pgu: יב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ומי הוה שמן המשחה והתניא משנגנז ארון נגנז שמן המשחה וצנצנת המן ומקלו של אהרן שקדיה ופרחיה וארגז ששלחו פלשתים דורון לישראל שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='08a06' data-rgl=''> שמואל א ו </span> ואת כלי הזהב אשר השבותם לו אשם תשימו בארגז מצדו ושלחתם אותו והלך ומי גנזו יאשיהו מלך יהודה גנזו שראה שכתוב בתורה<span class='tlm-sfr' data-chp='0528' data-rgl=''> דברים כח </span> יולך ה' אותך ואת מלכך וגו' צוה וגנזום שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='25b35' data-rgl=''> דברי הימים ב לה </span> ויאמר ללוים המבינים לכל ישראל הקדושים לה' תנו את ארון הקדש בבית אשר בנה שלמה בן דוד מלך ישראל אין לכם משא בכתף עתה עבדו את ה' אלהיכם ואת עמו ישראל ואמר רבי אלעזר אתיא שם שם אתיא משמרת משמרת אתיא דורות דורות אמר רב פפא באפרסמא דכיא ת``ר כיצד מושחין את המלכים כמין נזר ואת הכהנים כמין כי מאי כמין כי אמר רב מנשיא בר גדא כמין כף יוני תני חדא בתחלה מוצקין שמן על ראשו ואח``כ נותנין לו שמן בין ריסי עיניו ותניא אחריתי בתחלה נותנין לו שמן בין ריסי עיניו ואח``כ מוצקים לו שמן על ראשו תנאי היא איכא דאמרי משיחה עדיפא ואיכא דאמרי יציקה עדיפא מ``ט דמאן דאמר יציקה עדיפא דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0308' data-rgl=''> ויקרא ח </span> ויצוק משמן המשחה על ראש אהרן וימשח אותו לקדשו ומאן דאמר משיחה עדיפא מ``ט קסבר שכן אתה מוצא אצל כלי שרת והכתיב ויצוק ובסוף וימשח הכי קאמר מאי טעם ויצוק משום דוימשח ת``ר<span class='tlm-sfr' data-chp='26D3' data-rgl=''> תהילים קלג </span> כשמן הטוב [וגו'] יורד על הזקן זקן אהרן וגו' כמין שני טפי מרגליות היו תלויות לאהרן בזקנו אמר רב פפא תנא כשהוא מספר עולות ויושבות לו בעיקר זקנו ועל דבר זה היה משה דואג אמר שמא חס ושלום מעלתי בשמן המשחה יצתה בת קול ואמרה כשמן הטוב וגו'<span class='tlm-sfr' data-chp='26D3' data-rgl=''> תהילים קלג </span> כטל חרמון מה טל חרמון אין בו מעילה אף שמן המשחה שבזקן אהרן אין בו מעילה ועדיין היה אהרן דואג אמר שמא משה לא מעל אבל אני מעלתי יצתה בת קול ואמרה לו<span class='tlm-sfr' data-chp='26D3' data-rgl=''> תהילים קלג </span> הנה מה טוב ומה נעים שבת אחים גם יחד מה משה לא מעל אף אתה לא מעלת ת``ר אין מושחים את המלכים אלא על המעיין כדי שתמשך מלכותם שנא'<span class='tlm-sfr' data-chp='09a01' data-rgl=''> מלכים א א </span> ויאמר המלך להם קחו עמכם את עבדי אדוניכם [וגו'] והורדתם אותו אל גיחון אמר רבי אמי האי מאן דבעי לידע אי מסיק שתיה אי לא ניתלי שרגא בעשרה יומי דבין ראש השנה ליום הכפורים בביתא דלא נשיב זיקא אי משיך נהוריה נידע דמסיק שתיה ומאן דבעי למיעבד בעיסקא ובעי למידע אי מצלח אי לא מצלח לירבי תרנגולא אי שמין ושפר מצלח האי מאן דבעי למיפק [לאורחא] ובעי למידע אי חזר ואתי לביתא אי לא ניקום בביתא דחברא אי חזי בבואה דבבואה לידע דהדר ואתי לביתא ולאו מלתא היא דלמא חלשא דעתיה ומיתרע מזליה אמר אביי השתא דאמרת סימנא מילתא היא [לעולם] יהא רגיל למיחזי בריש שתא קרא ורוביא כרתי וסילקא ותמרי אמר להו רב משרשיא לבריה כי בעיתו מיעל ומיגמרי קמי רבייכו גרסו מתניתא ועלו לקמי רבייכו וכי יתביתו קמיה חזו לפומיה דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='1030' data-rgl=''> ישעיהו ל </span> והיו עיניך רואות את מוריך וכי גרסיתו גרסו על נהרא דמיא דכי היכי דמשכן מיא משכן שמעתתייכו ותיבו אקילקלי דמתא מחסיא ולא תיבו אפדני דפומבדיתא טב גלדנא סריא [דמתא מחסיא למיכל] מכותחא דרמי כיפי<span class='tlm-sfr' data-chp='08a02' data-rgl=''> שמואל א ב </span> רמה קרני באלהי רמה קרני ולא רמה פכי דוד ושלמה שנמשחו בקרן נמשכה מלכותן שאול ויהוא שנמשחו בפך לא נמשכה מלכותן:  המשוח בשמן המשחה וכו':  ת``ר משיח יכול מלך ת``ל כהן אי כהן יכול מרובה בגדים ת``ל משיח אי משיח יכול משוח מלחמה תלמוד לומר והכהן המשיח שאינו משיח על גביו מאי משמע כדאמר רבא הירך המיומנת שבירך <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>הכא נמי</span> המשיח המיומן שבמשוחים אמר מר משיח יכול מלך מלך פר הוא דמייתי שעיר הוא דמייתי איצטריך ס``ד אמינא על שגגת מעשה יביא שעיר על העלם דבר יביא פר קמ``ל:  אין בין משוח בשמן המשחה כו':  מתניתין דלא כרבי מאיר דאי ר``מ הא תניא מרובה בגדים מביא פר הבא על כל המצות דברי ר``מ ולא הודו לו חכמים מ``ט דר``מ דתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0304' data-rgl=''> ויקרא ד </span> משיח אין לי אלא משוח בשמן המשחה מרובה בגדים מנין תלמוד לומר הכהן המשיח במאי אוקימתיה כרבנ


id: 4803
lvr: 48
prk: 03
nru: דף יב,ב גמרא
pgu: יב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אימא סיפא אין בין כהן משמש לכהן שעבר אלא פר יום הכפורים ועשירית האיפה אתאן לרבי מאיר דתניא אירע בו פסול בכהן גדול ועבר ומינו כהן אחר תחתיו הראשון חוזר לעבודתו והשני כל מצות כהונה עליו דברי ר``מ [רבי יוסי אומר ראשון חוזר לעבודתו ושני אינו ראוי לא לכהן גדול ולא לכהן הדיוט] אמר רבי יוסי מעשה ביוסף בן אילים מצפורי שאירע בו פסול בכהן גדול <ועבר ומינו אחר תחתיו ולא הניחוהו אחיו הכהנים להיות לא כהן גדול ולא כהן הדיוט> [ומינוהו תחתיו ובא מעשה לפני חכמים ואמרו ראשון חוזר לעבודתו שני אינו ראוי לא לכהן גדול ולא לכהן הדיוט] כהן גדול משום איבה כהן הדיוט משום מעלין בקדש ואין מורידין רישא רבנן וסיפא ר``מ אמר רב חסדא אין רישא רבנן וסיפא ר``מ רב יוסף אמר רבי היא ונסיב לה אליבא דתנאי רבא אמר ר``ש היא וסבר לה כר``מ בחדא ופליג עליה בחדא דתניא דברים שבין כהן גדול לכהן הדיוט אלו הם פר הבא על כל המצות ופר יוה``כ ועשירית האיפה ולא פורע ולא פורם אבל הוא פורם מלמטה וההדיוט מלמעלה ואין מטמא לקרובים ומוזהר על הבתולה ואסור באלמנה ומחזיר את הרוצח ומקריב אונן ואינו אוכל [ואינו חולק] מקריב חלק בראש ונוטל חלק בראש ומשמש בשמונה כלים וכל עבודת יום הכפורים אינה כשרה אלא בו ופטור על טומאת מקדש וקדשיו וכולן נוהגין במרובה בגדים חוץ מפר המביא על כל המצות וכולן נוהגין במשיח שעבר חוץ מפר יוה``כ ועשירית האיפה וכולן אין נוהגין במשוח מלחמה חוץ מה' דברים האמורים בפרשה לא פורע ולא פורם ואין מטמא לקרובים ומוזהר על הבתולה ואסור באלמנה ומחזיר את הרוצח דברי רבי יהודה וחכמים אומרים אינו מחזיר והאי ממאי דר``ש היא א``ר פפא מאן שמעת ליה דאמר פטור על טומאת מקדש וקדשיו ר``ש:  חוץ מה' דברים האמורים בפרשה:  מה``מ דת``ר<span class='tlm-sfr' data-chp='0321' data-rgl=''> ויקרא כא </span> והכהן הגדול מאחיו זה כהן גדול אשר יוצק על ראשו שמן המשחה זה משוח מלחמה ומלא את ידו ללבוש את הבגדים זה מרובה בגדים על כולן הוא אומר ראשו לא יפרע ובגדיו לא יפרום ועל כל נפשות מת לא יבא יכול יהו כולן מקריבין אוננים ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0321' data-rgl=''> ויקרא כא </span> כי נזר שמן משחת אלהיו עליו עליו ולא על חבירו ואחר שחלקו הכתוב יכול לא יהא מצווה על הבתולה ת``ל והוא כתנאי<span class='tlm-sfr' data-chp='0321' data-rgl=''> ויקרא כא </span> והוא אשה בבתוליה יקח אחר שחלק הכתוב ריבה דברי רבי ישמעאל רבי עקיבא אומר אין לי אלא שעבר מחמת קריו מחמת מומין מנין ת``ל והוא בעא מיניה רבא מרב נחמן משיח שנצטרע מהו באלמנה מידחא דחי או מיפטר פטר לא הוה בידיה זימנין הוי יתיב רב פפא וקמבעיא ליה א``ל הונא בריה דרב נחמן לרב פפא תנינא אין לי אלא שעבר מחמת קריו עבר מחמת מומין מנין ת``ל והוא קם נשקיה ברישיה ויהיב ליה ברתיה


id: 4803
lvr: 48
prk: 03
nru: דף יב,ב גמרא
pgu: יב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אמר [רב] למטה למטה ממש למעלה למעלה ממש ושמואל אמר למטה למטה מקמי שפה למעלה למעלה מקמי שפה וזה וזה בצואר מיתיבי על כל המתים כולן רצה מבדיל קמי שפה שלו רצה אינו מבדיל קמי שפה שלו על אביו ועל אמו מבדיל כיון דבעלמא הוי קרע קרי כאן בגדיו לא יפרום שמואל כרבי יהודה סבירא ליה דאמר כל קרע שאינו מבדיל שפה שלו אינו אלא קרע של תפלות ומי אית ליה לר``י קריעה בכהן גדול והא תניא אילו נאמר ראש לא יפרע ובגד לא יפרום הייתי אומר בראש ובגד של סוטה הכתוב מדבר ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0321' data-rgl=''> ויקרא כא </span> את ראשו לא יפרע ובגדיו לא יפרום שאינו בפריעה ופרימה כל עיקר דברי רבי יהודה רבי ישמעאל אומר אינו פורם כדרך שבני אדם פורמין אלא הוא מלמטה וההדיוט מלמעלה שמואל סבר לה כר``י בחדא ופליג עליה בחדא


id: 4803
lvr: 48
prk: 03
nru: דף יב,ב משנה
pgu: יב
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  כל התדיר מחבירו קודם את חבירו וכל המקודש מחבירו קודם את חבירו פר המשיח ופר העדה עומדים פר המשיח קודם לפר העדה בכל מעשיו


id: 4803
lvr: 48
prk: 03
nru: דף יב,ב גמרא
pgu: יב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  מנא הני מילי אמר אביי דאמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0428' data-rgl=''> במדבר כח </span> מלבד עולת הבקר אשר לעולת התמיד <למה לי> מכדי כתיב עולת הבקר עולת התמיד למה לי הכי קאמר רחמנא כל דתדירה קדמה:  וכל המקודש מחבירו הוא קודם את חבירו:  מנלן דתנא דבי רבי ישמעאל וקדשתו לכל דבר שבקדושה לפתוח ראשון ולברך ראשון וליטול מנה יפה ראשון


id: 4803
lvr: 48
prk: 03
nru: דף יג,א גמרא
pgu: יג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  פר כהן משוח ופר עדה כו':  מנא הני מילי דת``ר<span class='tlm-sfr' data-chp='0304' data-rgl=''> ויקרא ד </span> ושרף אותו כאשר שרף את הפר הראשון מה ת``ל הראשון שיהא ראשון קודם לפר העדה בכל מעשיו ת``ר פר כהן משיח ופר העדה עומדים פר כהן משיח קודם לפר העדה בכל מעשיו הואיל ומשיח מכפר ועדה מתכפרת דין הוא שיקדים המכפר למתכפר וכן הוא אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0316' data-rgl=''> ויקרא טז </span> וכפר בעדו ובעד ביתו ובעד כל קהל ישראל פר העלם דבר של צבור קודם לפר של <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} מ``ט האי חטאת והאי עולה ותניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl=''> ויקרא ה </span> והקריב את אשר לחטאת ראשונה מה ת``ל אם ללמד שתהא חטאת ראשונה הרי כבר נאמר ואת השני יעשה עולה כמשפט אלא זה בנה אב שיהו כל חטאות קודמות לעולות הבאים עמהם וקיי``ל דאפילו חטאת העוף קודמת לעולת בהמה פר <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} קודם לשעיר <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} אמאי האי חטאת והאי עולה אמרי במערבא משמיה דרבא בר מרי חטאת <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} חסירא אל``ף<span class='tlm-sfr' data-chp='0415' data-rgl=''> במדבר טו </span> לחטת כתיב רבא אמר כמשפט כתיב ביה שעיר <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} קודם לשעיר נשיא מ``ט האי צבור והאי יחיד שעיר נשיא קודם לשעירת יחיד מ``ט האי מלך והאי הדיוט שעירת יחיד קודמת לכבשת יחיד והא תניא כבשת יחיד קודמת לשעירת יחיד אמר אביי תנאי היא מר סבר שעירה עדיפא שכן נתרבתה אצל <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} ביחיד ומר סבר כבשה עדיפא שכן נתרבתה באליה עומר קודם לכבש הבא עמו שתי הלחם קודמים לכבשים הבאים עמהם זה הכלל דבר הבא בגין ליום קודם לדבר הבא בגין לחם


id: 4803
lvr: 48
prk: 03
nru: דף יג,א משנה
pgu: יג
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  האיש קודם לאשה להחיות ולהשב אבדה והאשה קודמת לאיש לכסות ולהוציא מבית השבי בזמן ששניהם עומדים בקלקלה האיש קודם לאשה


id: 4803
lvr: 48
prk: 03
nru: דף יג,א גמרא
pgu: יג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ת``ר היה הוא ואביו ורבו בשבי הוא קודם לרבו ורבו קודם לאביו אמו קודמת לכולם חכם קודם למלך ישראל חכם שמת אין לנו כיוצא בו מלך ישראל שמת כל ישראל ראוים למלכות מלך קודם לכהן גדול שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='09a01' data-rgl=''> מלכים א א </span> ויאמר המלך <אליהם> [להם] קחו עמכם [את] <או מ>עבדי אדוניכם וגו' כהן גדול קודם לנביא שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='09a01' data-rgl=''> מלכים א א </span> ומשח אותו שם צדוק הכהן ונתן הנביא הקדים צדוק לנתן ואומר<span class='tlm-sfr' data-chp='2303' data-rgl=''> זכריה ג </span> שמע נא יהושע הכהן הגדול אתה ורעיך וגו' יכול הדיוטות היו ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='2303' data-rgl=''> זכריה ג </span> כי אנשי מופת המה ואין מופת אלא נביא שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0513' data-rgl=''> דברים יג </span> ונתן אליך אות או מופת משוח בשמן המשחה קודם למרובה בגדים מרובה בגדים קודם למשיח שעבר מחמת קריו משיח שעבר מחמת קריו קודם לעבר מחמת מומו עבר מחמת מומו קודם למשוח מלחמה משוח מלחמה קודם לסגן סגן קודם לאמרכל מאי אמרכל אמר רב חסדא אמר כולא אמרכל קודם לגזבר גזבר קודם לראש משמר ראש משמר קודם לראש בית אב ראש בית אב קודם לכהן הדיוט איבעיא להו לענין טומאה סגן ומשוח מלחמה איזה מהם קודם אמר מר זוטרא בריה דרב נחמן ת``ש דתניא סגן ומשוח מלחמה שהיו מהלכים בדרך ופגע בהם מת מצוה מוטב שיטמא משוח מלחמה ואל יטמא סגן שאם יארע בו פסול בכהן גדול נכנס הסגן ומשמש תחתיו והתניא משוח מלחמה קודם לסגן אמר רבינא כי תניא ההיא להחיותו


id: 4803
lvr: 48
prk: 03
nru: דף יג,א משנה
pgu: יג
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  כהן קודם ללוי לוי לישראל ישראל לממזר וממזר לנתין ונתין לגר וגר לעבד משוחרר אימתי בזמן שכולם שוים אבל אם היה ממזר תלמיד חכם וכהן גדול עם הארץ ממזר תלמיד חכם קודם לכהן גדול עם הארץ


id: 4803
lvr: 48
prk: 03
nru: דף יג,א גמרא
pgu: יג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  כהן קודם ללוי שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='25a23' data-rgl=''> דברי הימים א כג </span> <ו>בני עמרם אהרן ומשה ויבדל אהרן <להקריב> [להקדישו] קדש <ה>קדשים לוי קודם לישראל שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0510' data-rgl=''> דברים י </span> בעת ההיא הבדיל ה' את שבט הלוי <מתוך> וגו' ישראל קודם לממזר שזה מיוחס וזה אינו מיוחס ממזר קודם לנתין זה בא מטפה כשרה וזה בא מטפה פסולה נתין קודם לגר זה גדל עמנו בקדושה וזה לא גדל עמנו בקדושה גר קודם לעבד משוחרר זה היה בכלל ארור וזה לא היה בכלל ארור:  אימתי בזמן שכולן שוין כו':  מה``מ א``ר אחא ברבי חנינא דאמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='2810' data-rgl=''> משלי י </span> יקרה היא מפנינים מכהן גדול שנכנס לפני ולפנים תניא רשב``י אומר בדין הוא שיקדים עבד משוחרר לגר שזה גדל עמנו בקדושה וזה לא גדל עמנו בקדושה אלא זה היה בכלל ארור וזה לא היה בכלל ארור שאלו תלמידיו את רבי אלעזר ברבי צדוק מפני מה הכל רצין לישא גיורת ואין הכל רצין לישא משוחררת אמר להם זו היתה בכלל ארור וזו לא היתה בכלל ארור דבר אחר זו היתה בחזקת שמור וזו לא היתה בחזקת שמור שאלו תלמידיו את רבי אלעזר מפני מה הכלב מכיר את קונו וחתול אינו מכיר את קונו אמר להם ומה האוכל ממה שעכבר אוכל משכח האוכל עכבר עצמו עאכ``ו שאלו תלמידיו את ר``א מפני מה הכל מושלים בעכברים מפני שסורן רע מאי היא רבא אמר אפילו גלימי גייצ


id: 4803
lvr: 48
prk: 03
nru: דף יג,ב גמרא
pgu: יג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  רב פפא אמר אפילו שופתא מרא גייצי ת``ר חמשה דברים משכחים את הלימוד האוכל ממה שאוכל עכבר וממה שאוכל חתול והאוכל לב של בהמה והרגיל בזיתים והשותה מים של שיורי רחיצה והרוחץ רגליו זו על גבי זו ויש אומרים אף המניח כליו תחת מראשותיו חמשה דברים משיבים את הלימוד פת פחמין וכל שכן פחמין עצמן והאוכל ביצה מגולגלת בלא מלח והרגיל בשמן זית והרגיל ביין ובשמים והשותה מים של שיורי עיסה ויש אומרים אף הטובל אצבעו במלח ואוכל הרגיל בשמן זית מסייע ליה לרבי יוחנן דאמר רבי יוחנן כשם שהזית משכח לימוד של שבעים שנה כך שמן זית משיב לימוד של שבעים שנה:  והרגיל ביין ובשמים:  מסייע ליה לרבא דאמר רבא חמרא וריחני פקחין:  והטובל אצבעו במלח:  אמר ר``ל ובאחת כתנאי ר' יהודה אומר אחת ולא שתים רבי יוסי אומר שתים ולא שלש וסימניך קמיצה עשרה דברים קשים ללימוד העובר תחת האפסר [הגמל] וכל שכן תחת גמל [עצמו] והעובר בין שני גמלים והעובר בין שתי נשים והאשה העוברת בין שני אנשים והעובר מתחת ריח רע של נבילה והעובר תחת הגשר שלא עברו תחתיו מים מ' יום והאוכל פת שלא בשל כל צרכו והאוכל בשר מזוהמא ליסטרון והשותה מאמת המים העוברת בבית הקברות והמסתכל בפני המת ויש אומרים אף הקורא כתב שעל גבי הקבר ת``ר כשהנשיא נכנס כל העם עומדים ואין יושבים עד שאומר להם שבו כשאב ב``ד נכנס עושים לו שורה אחת מכאן ושורה אחת מכאן עד שישב במקומו כשחכם נכנס אחד עומד ואחד יושב עד שישב במקומו בני חכמים ותלמידי חכמים בזמן שרבים צריכים להם מפסיעין על ראשי העם יצא לצורך יכנס וישב במקומו בני ת``ח שממונים אביהם פרנס על הצבור בזמן שיש להם דעת לשמוע נכנסים ויושבים לפני אביהם ואחוריהם כלפי העם בזמן שאין להם דעת לשמוע נכנסים ויושבים לפני אביהם ופניהם כלפי העם רבי אלעזר בר ר' [צדוק] אומר אף בבית המשתה עושים אותם סניפין [אמר מר] יצא לצורך נכנס ויושב במקומו אמר רב פפא לא אמרו אלא לקטנים אבל לגדולים לא הוה ליה למבדק נפשיה מעיקרא דאמר רב יהודה אמר רב לעולם ילמד אדם עצמו להשכים ולהעריב כדי שלא יתרחק <אמר רבא> האידנא דחלשא עלמא אפילו לגדולים נמי רבי אלעזר ב``ר [צדוק] אומר אף בבית המשתה עושים אותם סניפים אמר רבא בחיי אביהם בפני אביהם א``ר יוחנן בימי רשב``ג נישנית משנה זו רבן שמעון בן גמליאל נשיא רבי מאיר חכם רבי נתן אב``ד כי הוה רשב``ג התם הוו קיימי כולי עלמא מקמיה כי הוו עיילי רבי מאיר ורבי נתן הוו קיימי כולי עלמא מקמייהו אמר רשב``ג לא בעו למיהוי היכרא בין דילי לדידהו תקין הא מתניתא ההוא יומא לא הוו רבי מאיר ורבי נתן התם למחר כי אתו חזו דלא קמו מקמייהו כדרגילא מילתא אמרי מאי האי אמרו להו הכי תקין רשב``ג אמר ליה ר``מ לרבי נתן אנא חכם ואת אב``ד נתקין מילתא כי לדידן מאי נעביד ליה נימא ליה גלי עוקצים דלית ליה וכיון דלא גמר נימא ליה<span class='tlm-sfr' data-chp='26A6' data-rgl=''> תהילים קו </span> מי ימלל גבורות ה' ישמיע כל תהלתו למי נאה למלל גבורות ה' מי שיכול להשמיע כל תהלותיו נעבריה והוי אנא אב``ד ואת נשיא שמעינהו רבי יעקב בן קרשי אמר דלמא חס ושלום אתיא מלתא לידי כיסופא אזל יתיב אחורי עיליתיה דרשב``ג פשט גרס ותנא גרס ותנא אמר מאי דקמא דלמא חס ושלום איכא בי מדרשא מידי יהב דעתיה וגרסה למחר אמרו ליה ניתי מר וניתני בעוקצין פתח ואמר בתר דאוקים אמר להו אי לא גמירנא כסיפיתנן פקיד ואפקינהו מבי מדרשא הוו כתבי קושייתא [בפתקא] ושדו התם דהוה מיפריק מיפריק דלא הוו מיפריק כתבי פירוקי ושדו אמר להו רבי יוסי תורה מבחוץ ואנו מבפנים אמר להן רבן [שמעון בן] גמליאל ניעיילינהו מיהו ניקנסינהו דלא נימרו שמעתא משמייהו אסיקו לרבי מאיר אחרים ולר' נתן יש אומרים אחוו להו בחלמייהו זילו פייסוהו [לרבן שמעון ב``ג] רבי נתן אזל רבי מאיר לא אזל אמר דברי חלומות לא מעלין ולא מורידין כי אזל רבי נתן אמר ליה רשב``ג נהי דאהני לך קמרא דאבוך למהוי אב ב``ד שויניך נמי נשיא מתני ליה רבי לרבן שמעון בריה אחרים אומרים אילו היה תמור


id: 4803
lvr: 48
prk: 03
nru: דף יד,א גמרא
pgu: יד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  לא היה קרב אמר לו מי הם הללו שמימיהם אנו שותים ושמותם אין אנו מזכירים אמר ליה בני אדם שבקשו לעקור כבודך וכבוד בית אביך אמר ליה<span class='tlm-sfr' data-chp='3109' data-rgl=''> קוהלת ט </span> גם אהבתם גם שנאתם גם קנאתם כבר אבדה אמר ליה<span class='tlm-sfr' data-chp='2609' data-rgl=''> תהילים ט </span> האויב תמו חרבות לנצח אמר ליה הני מלי היכא דאהנו מעשייהו רבנן לא אהנו מעשייהו הדר אתני ליה אמרו משום רבי מאיר אילו היה תמורה לא היה קרב אמר רבא אפילו רבי דענוותנא הוא תנא אמרו משום ר``מ אמר ר``מ לא אמר אמר רבי יוחנן פליגו בה רבן שמעון בן גמליאל ורבנן חד אמר סיני עדיף וחד אמר עוקר הרים עדיף רב יוסף סיני רבה עוקר הרים שלחו לתמן איזה מהם קודם שלחו להו סיני עדיף דאמר מר הכל צריכין למרי חטיא ואפילו הכי לא קביל רב יוסף עליה מלך רבה עשרין ותרתי שנין והדר מלך רב יוסף וכל שני דמלך רבה רב יוסף אפילו אומנא לביתיה לא חליף אביי ורבא ורבי זירא ורבה בר מתנה הוו יתבי והוו צריכי רישא אמרי כל דאמר מלתא ולא מפריך להוי רישא דכולהו איפריך דאביי לא איפריך חזייה רבה לאביי דגבה רישא א``ל נחמני פתח ואימא איבעיא להו רבי זירא ורבה בר רב מתנה הי מנייהו עדיף רבי זירא חריף ומקשה ורבה בר רב מתנה מתון ומסיק מאי תיקו:
<BR


