# dafyomi

lvr: 46
dfh: b
trd:
<p>
<br>     <b><font color='darkgreen'>(b)  (Gemara) Question:</font></b> To which case does the Seifa (Reuven
          must swear, lest... ) refer?
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   It cannot refer to the last clause taught before
               this (Shimon claims that the security was worth
               eight, and Reuven claims that it was worth five). If
               so, why does it say that Reuven swears, lest Shimon
               swear and Reuven show the security</font></b>...? Mid'Oraisa,
               Reuven must swear!
<br>     <b><font color='darkgreen'>(c)  Answer (Shmuel, R. Chiya bar Aba, R. Yochanan):</font></b> It refers
          to the Reisha.
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   Question:</font></b> What does this mean?
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   Answer #1:</font></b> It refers to the Seifa of the Reisha (the
               second clause. Reuven claims that it was worth two,
               Shimon claims that it was worth three. He must
               swear);
<br>               <b><font color='darkgreen'>i. </font></b>  Mid'Oraisa, Shimon swears that it was worth
                    three. Chachamim enacted that instead Reuven
                    swears (lest Shimon swear and then Reuven will
                    show the security).
<br>          <b><font color='darkgreen'>3.   Rav Ashi's law suggests another answer.
             </font></b>  i.   (Rav Ashi): The Halachah is, Reuven swears that
                    he does not have the security, and Shimon
                    swears how much it was worth.
<br>          <b><font color='darkgreen'>4.   Answer #2:</font></b> The Mishnah means that Reuven swears
               <i>first</i>, lest Shimon swear first and then Reuven
               will show the security (to proves that it is not
               worth as much as Shimon swore that it is).
<br>     <b><font color='darkgreen'>(d)  (Shmuel):</font></b> Levi lent 1000 Zuz to Yehudah, and took a
          handle (of a shovel, which is not worth even one Zuz) for
          a security. If he loses the handle, he forfeits the loan;
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   If he took two handles for securities, he does not
               forfeit (even) half the loan if he loses one of
               them. (If he loses both, he forfeits the loan.)
 </font></b>    (e)  (Rav Nachman): If he took two, he forfeits half the loan
          if he loses one of them;
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   If he took a handle and an ingot, he does not 
               forfeit half the loan if he loses the ingot (since
               the loan can be collected from it, he only deducts
               its value from the loan).
 </font></b>    (f)  (Chachamim of Neharde'a): Even if he took a handle and an
          ingot, he forfeits half the loan for losing either one.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(g)  Question (Mishnah):</font></b> If Reuven claims that the security
          was worth two, and Shimon claims that it was worth three,
          he must swear;
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   Since he lost the security, the loan should be
               forfeited! (This argues with all three opinions
               above. All agreed with Shmuel when only one security
               was taken.)
 </font></b>    (h)  Version #1 (our text, Rashi) Answer: In the Mishnah,
          Reuven stipulated that if he loses the security, he will
          collect the remainder of the loan. Shmuel's law is when
          no stipulation was made.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(i)  Version #2 (R. Chananel) Answer:</font></b> Shmuel's law is when
          Reuven stipulated that he accepts the security as if it
          was worth the value of the loan. In the Mishnah there was
          no stipulation.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(j)  Suggestion:</font></b> Tana'im argue about Shmuel's law.
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   (Beraisa - R. Eliezer):</font></b> If Reuven lent Shimon and
               took a security, and lost it, he swears (that he
               lost it) and collects the debt. (He is only a Shomer
               Chinam (one who guards a deposit for free. He is
               liable only for negligence), because the security is
               not for collection. It is a mere reminder of the
               loan.)
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   R. Akiva says, he lent only due to the security. Now
               that he lost it, he lost the loan.
<br>          <b><font color='darkgreen'>3.   If there was also a loan document, all agree that it
               was for collection. He is a Shomer Sachar (one paid
               to guards a deposit for free. He is liable also for
               theft or loss), so he lost the loan.
<br>          <b><font color='darkgreen'>4.   Question:</font></b> What is the case?
             </font></b></font></b>  i.   If the security was worth as much as the loan,
                    R. Eliezer would not argue!
<br>          <b><font color='darkgreen'>5.   Answer:</font></b> Rather, the security was worth less than the
               loan. R. Akiva holds like Shmuel, and R. Eliezer
               does not. 
<br>

sjt:
</p><p>
<font><b>2) SHMUEL'S RULING THAT ONE WHO LOSES THE COLLATERAL LOSES THE LOAN</b></font>
<br>OPINIONS: In a case in which a person borrowed a thousand Zuz, gave the handle of his scythe as a Mashkon, and then the lender lost the handle, Shmuel ruled that the lender has lost his right to claim back the thousand Zuz. The Gemara asks that Shmuel's position seems to contradict the Mishnah. The Mishnah (43a) states that if the lender claims that the debt was one Sela and the lost Mashkon was worth one Shekel (half of a Sela), and the borrower argues that the lost Mashkon was worth three Dinarim (three quarters of a Sela), an oath must be taken. The Mishnah clearly implies that the borrower owes money despite the fact that the Mashkon was lost; the only question is how much money he owes.
</p><p>
The Rishonim disagree about the text of the Gemara's answer to this question.
</p><p>
(a) <b>TOSFOS</b> (DH Masnisin) clearly has the Girsa that appears in our text of the Gemara. According to this Girsa, the Gemara answers that the Mishnah is discussing a case in which the lender explicitly stated that he accepts responsibility for the value of the Mashkon only if it is lost. In contrast, Shmuel refers to a case in which the lender made no such condition.
</p><p>
(b) Tosfos quotes <b>RABEINU CHANANEL</b> whose has a different Girsa in the Gemara's answer. According to his Girsa, the Mishnah refers to a case in which no condition was specified, and therefore the lender loses the value of the Mashkon only if it is lost. In contrast, Shmuel refers to a case in which the lender explicitly stated that although the Mashkon is not worth the full value of the loan, he accepts upon himself to forfeit the entire loan if the Mashkon is lost.
</p><p>
Tosfos points out that this is also the Girsa of Rabeinu Tam, and he adds that it is also more logical. Without any specific stipulation, why should the lender lose the entire loan just because he lost the collateral?
</p><p>
However, Tosfos questions the explanation of Rabeinu Chananel and Rabeinu Tam from the Beraisa cited later in the Gemara. The Beraisa discusses a case in which a person borrowed money and gave the lender a Mashkon which the lender then lost. Rebbi Eliezer maintains that the lender may swear that the Mashkon was lost and then claim his loan. Rebbi Akiva maintains that the borrower may argue that since the money was lent to him only on the basis of the Mashkon, the lender automatically loses his loan when he loses the Mashkon.
</p><p>
The Gemara (44a) asks that the Beraisa seems to refer to a case in which the Mashkon was worth less than the loan. Rebbi Akiva agrees with Shmuel's law while Rebbi Eliezer disagrees with it. Tosfos asks that if Shmuel refers to a case in which the lender explicitly said that he will forfeit the entire loan if he loses the Mashkon, why does the Gemara say that Rebbi Eliezer argues that the lender does not have to forfeit the loan?
</p><p>
Tosfos answers that perhaps Rebbi Eliezer maintains that the lender's stipulation is an 'Asmachta b'Alma'; his statement was an exaggeration and not intended to be binding (see Bava Metzia 66a). Accordingly, even if the lender said that he will forfeit the entire loan if he loses the Mashkon, he said this only in order to reassure the borrower, but he had no intention to forfeit his loan. Therefore, if he loses the Mashkon, he does not lose the value of the Mashkon. He may take an oath and retrieve the full value of the loan.
</p><p>
However, if this is correct, what does Rebbi Akiva mean when he says that if the lender loses the Mashkon, he forfeits the entire loan, even though the Mashkon was worth less than the loan?
</p><p>
Tosfos answers that Rebbi Akiva maintains that the lender was serious about his condition. The <b>TOSFOS HA'ROSH</b> adds that there is strong reason to believe that he was serious. After all, it was the lender who did a favor to the borrower by granting him the loan. He did not have to make any condition that will work against him if he did not want to do so (he could simply deny lending money to the potential borrower who insists that he make such a condition). Since he made the condition anyway, he must have meant that it should be binding.
</p><p>
The <b>RITVA</b> adds insight into why a lender would accept such a condition upon himself. The Mishnah in Bava Metzia (94a) teaches that a Shomer Chinam (whom the Torah exempts from liability in all cases except negligence) may make a condition to accept upon himself the degree of responsibility of a Sho'el (whom the Torah holds responsible in all cases, even when unavoidable circumstances cause the object to be lost or damaged). (See <b>GILYON HA'SHAS</b> and <b>MESORES HA'SHAS</b> in Bava Metzia there.)
</p><p>
The Gemara in Bava Metzia (94a) explains that the reason why a Shomer Chinam would be willing to raise the degree of his responsibility to that of a Sho'el is that he will thereby gain a reputation of being a reliable person. This reasoning may apply to the case of the Gemara here as well. Perhaps the lender agrees to accept additional liability for the Mashkon in order to gain a reputation as an extremely responsible person. Therefore, he sincerely accepts upon himself that even if he loses a small Mashkon, he will forfeit the entire loan. (D. Bloom) 
</p><p>


lvr: 46
dfh: a
trd:
<b><font color='blue'>1) A MASHKON (SECURITY) THAT WAS LOST (cont.)</font></b>
     <b><font color='darkgreen'></font></b></p><b><font color='darkgreen'></font></b><p><b><font color='darkgreen'>(a)  Rejection:</font></b> When the security was worth as much as the
          loan, both Tana'im disagree with Shmuel. They discuss a
          security worth as much as the loan;
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   The Tana'im argue about R. Yitzchak's law.
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   (R. Yitzchak):</font></b> A lender acquires a security -
               'u'Lecha Tihyeh Tzedakah';
             </font></b>  i.   If he did not acquire it, returning it (when
                    the borrower needs it) would not be called
                    Tzedakah (since it belongs to the borrower).
<br>          <b><font color='darkgreen'>3.   Suggestion:</font></b> R. Akiva holds like R. Yitzchak
               (therefore, he is liable for losing the security),
               and R. Eliezer does not.
<br>          <b><font color='darkgreen'>4.   Rejection:</font></b> R. Yitzchak said his law only regarding a
               security taken after the loan (which the verse
               discusses), but not a security taken at the time of
               the loan!
<br>          <b><font color='darkgreen'>5.   Rather, if the security was taken after the loan,
               all agree to R. Yitzchak's law. The Tana'im argue
               about a security taken at the time of the loan. The
               law of guarding such a security is the same as that
               of an Aveidah;
             </font></b>  i.   (Rabah): A Shomer Aveidah is a Shomer Chinam;
<br>
<br>

sjt:
<font><b>1) TO WHAT EXTENT DOES A CREDITOR ACQUIRE THE OBJECT OF COLLATERAL?</b></font>
<br>QUESTION: The Gemara (43b) cites a Beraisa in which Rebbi Eliezer and Rebbi Akiva disagree about the law in the case of a person who borrowed money and gave the lender a Mashkon which the lender then lost. Rebbi Eliezer maintains that the lender may swear that the Mashkon was lost and then claim his loan. Rebbi Akiva maintains that the borrower may argue that since the money was lent to him only on the basis of the Mashkon, the lender automatically loses his loan when he loses the Mashkon.
</p><p>
The Gemara (44a) explains that in the case of the Beraisa, the Mashkon is worth the full amount of the loan. The basis of the dispute between Rebbi Eliezer and Rebbi Akiva is whether or not the law of Rebbi Yitzchak is correct. Rebbi Yitzchak maintains that when the borrower gives a Mashkon to the lender, the lender acquires the Mashkon. He derives this from the verse that teaches that when the lender gives back the collateral to the borrower, 'it shall be considered righteousness to you' (Devarim 24:13). If the lender does not acquire the Mashkon for himself, it should not be considered 'righteousness' when he returns it. It must be that the lender indeed acquires the Mashkon (to a certain degree).
</p><p>
How exactly does this work? It is clear that a creditor may not decide to keep an object of collateral in lieu of the loan unless the borrower defaults on the loan. How, then, does he acquire the collateral immediately?
</p><p>
Moreover, Tosfos (DH mi'Kan) states that even according to Rebbi Akiva who agrees with the law of Rebbi Yitzchak, the creditor would not be obligated to pay for the collateral if it becomes damaged due to circumstances beyond his control. Since he receives a form of benefit in return for watching the borrower's object, he is considered a Shomer Sachar. What benefit does he receive? He receives the assurance that if the borrower defaults on the loan, he may collect the debt from the collateral which he is holding. If, however, the creditor actually acquires the Mashkon like a person acquires any other object, then loss due to <i>any</i> circumstance, forced or unforced, should be considered as a loss of his own money!
</p><p>
ANSWER: The <b><b><b>RI</b></b> MI'GASH</b> (43b) explains that Rebbi Yitzchak does not mean that the creditor acquires the collateral itself. Rather, he acquires a <i>right</i> to the object. What does this mean?
</p><p>
The <b>KOVETZ SHI'URIM</b> (Pesachim #18, DH ub'Ofen) asserts that the Ri mi'Gash means that the lender owns only the <i>value</i> of the Mashkon, but not the actual body of the Mashkon. This differs from most other acquisitions, where the owner acquires the object itself. The ownership of the Mashkon depends on the continued existence of the loan. Once the loan expires, the ownership of the Mashkon expires as well.
</p><p>
The Kovetz Shi'urim points out that an example of this principle may be found in <b>TOSFOS</b> in Bava Kama (49b, DH Mashkono). Tosfos writes that if a convert had taken a Mashkon for a loan that he made to an ordinary Jew, and he died with no heirs, the Mashkon automatically returns to the borrower. It is not considered ownerless, and therefore it cannot be acquired by anyone who seizes it, as can other property of a convert who has no heirs.
</p><p>
Tosfos continues that this is true even according to Rebbi Yitzchak, who says that the lender acquires the Mashkon. Rebbi Yitzchak means only that the lender acquires a 'Shibud,' a lien on the Mashkon (and not that he owns the actual Mashkon). This is clear from the fact that the borrower always has the 'right' to pay the debt and recover the Mashkon.
</p><p>
(This also explains why the creditor is considered only a Shomer Sachar on the Mashkon and is not liable if it is destroyed due to circumstances beyond his control. See also <b>KOVETZ SHEMU'OS</b> here.) (D. Bloom, Y. Montrose)
</p><p>
<br>

loi:
<b><font color='blue'>15) DOES BEIS DIN FORCE MARRIED WOMEN TO SWEAR?</font></b>
<b><font color='darkgreen'>     </font></b></p><b><font color='darkgreen'></font></b><p><b><font color='darkgreen'>(a)  Gemara</font></b>
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   (Mishnah):</font></b> If witnesses testify that Levi entered
               David's house without permission to take a security,
               and David says that Levi took his vessels and Levi
               denies this, David swears how much was taken, and
               collects.
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   46b (Rava):</font></b> Even a Shomer (who guards David's
               house), or the Shomer's wife may swear.
<br>          <b><font color='darkgreen'>3.   Bava Kama 15a (Rav Yehudah):</font></b> 'A man or woman that
               will do any sin' equates men and women for all
               punishments;
<br>          <b><font color='darkgreen'>4.   (D'vei R. Elazar):</font></b> 'These are the judgments that you
               will put in front of them' equates men and women for
               all (monetary) judgments;
<br>          <b><font color='darkgreen'>5.   Bava Metzia 10b:</font></b> If one told a (married) woman to
               steal (and she did), she is liable; just she cannot
               pay now;
<br>               <b><font color='darkgreen'>i.   Bava Kama 87a (Mishnah):</font></b> One loses from
                    encounters with a woman. One who damages her is
                    liable. If she damaged, she is exempt now, but
                    pays later if she is (widowed or) divorced.
<br>          <b><font color='darkgreen'>6.   Kesuvos 104b (Mishnah - Chanan):</font></b> If a man went
               overseas and his wife demands food, she swears only
               at the end when she collects the Kesuvah;
<br>          <b><font color='darkgreen'>7.  </font></b> Bnei Kohanim Gedolim said that she swears also at
               the beginning.
<br>          <b><font color='darkgreen'>8.   Gitin 46a:</font></b> R. Meir holds that a man does not mind if
               his wife is disgraced in Beis Din. (He would not
               divorce her due to a vow if he knew that Beis Din
               can permit it. R. Elazar holds that he prefers to
               divorce her than for her to be disgraced in Beis
               Din.
<br><b><font color='darkgreen'>     (b)  Rishonim</font></b>
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.  </font></b> The Rif and Rosh (Bava Kama 6a and 1:19) bring Rav
               Yehudah's teaching equating women to men for all
               punishments.
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   Rambam (Hilchos Hilchos Chovel 4:21):</font></b> If a woman
               damaged, she is exempt now, but pays later if she is
               divorced.
<br>               <b><font color='darkgreen'>i. </font></b>  Hagahos Maimoniyos (3, citing Ba'al ha'Itur):
                    Rav Shrirah Gaon says that this is only for
                    damage, but if she owes for a loan, deposit or
                    theft, if it is in her Reshus, she must return
                    it. We summons her to Beis Din with her
                    husband. If she admits but she does not have
                    it, we make both of them swear, lest they
                    scheme about another's money. If she denies,
                    she must swear like anyone else. The Rif says
                    that only regarding debts and damages she is
                    exempt while married, but if one claims from
                    her deposits or things that could be in her
                    Reshus, if she denies she must swear.
                    Presumably, damages, theft, deposits and debts
                    are the same, like it says in Bava Metzia (we
                    proved about theft from a Mishnah about
                    damage).
<br>               <b><font color='darkgreen'>ii.  Hagahos Maimoniyos and Mordechai (Bava Kama
                    87), citing Ra'avan:</font></b> Nowadays that women
                    normally do business, it is as if their
                    husbands made them Sheluchim. If there are
                    witnesses (that a woman owes), her husband must
                    pay, due to Takanas ha'Shuk, i.e. lest people
                    be loathe to do business with her. If there are
                    no witnesses, she swears. We learned in Gitin
                    that a man does not want that his wife will be
                    disgraced in Beis Din. That refers to going to
                    Beis Din to permit a vow; she must detail the
                    vow. Here, it is possible through an Apotropos.
                    Also, it is better that she be disgraced and
                    not steal! Avi ha'Ezri says that if a wife does
                    business, her husband claims for her, and if
                    she must swear, she swears. R. Baruch says that
                    there is no difference between a single woman
                    and a married woman. She is exempt only from
                    damages, but not for deposits and theft. We
                    learned that she is exempt only regarding
                    damages. If she denies, surely she swears. She
                    swears even to take food from her husband's
                    property (Kesuvos 104b), and all the more so
                    regarding others. Their colleagues argue with
                    them, like I wrote in Hilchos To'en.
<br>               <b><font color='darkgreen'>iii. Hagahos Maimoniyos (To'en 5:9):</font></b> Rav Hai Gaon
                    and others say that we do not make a married
                    woman swear even regarding a deposit, and all
                    the more so regarding a loan. We write the
                    ruling for the claimant, and after she is
                    divorced or widowed she will swear. One may
                    impose a Cherem Stam.
<br>          <b><font color='darkgreen'>3.   Rosh (Teshuvah 13:11):</font></b> Raboseinu argue about a wife
               who does business in the house, and she vowed to
               give Tzedakah, or hired a teacher, and her husband
               protested. Some say that her business dealings and
               gifts take effect, for Takanas ha'Shuk. Rabbeinu
               Meir disagreed. I say that we take a small amount of
               Tzedakah from her, for we assume that her husband
               does not mind, but if he explicitly protests,
               clearly she cannot give anything without his Reshus.
               If one takes from her, this is theft. Even though he
               lets her do business, she is like a mere Apotropos,
               and he can stop whenever he wants. If she hired a
               teacher and he knew and was silent, he surely
               approved. If he immediately protested, her action is
               void.
<br>          <b><font color='darkgreen'>4.   Rosh (Teshuvah 39:7):</font></b> A case occurred in which
               Reuven's wife (Leah) borrowed from Shimon's wife
               gold and silver Kelim to go to a Chupah, and there
               are rumors that they were stolen. Leah says that she
               has nothing to pay, for everything belongs to
               Reuven. Reuven says 'I will not pay, for you did not
               give to me anything.' They suspect that Reuven knows
               about them; perhaps they are in his Reshus. He
               admits that they entered his Reshus, but says that
               he does not know about them. Surely, Reuven need not
               pay for what his wife borrowed. However, since he
               admits that they entered his Reshus, he must swear
               that they are not in his Reshus and he did not use
               them and they were not stolen due to his negligence.
               Also Leah must swear that they are not in her
               Reshus, and we write a ruling that she must pay when
               she gets money, when she is widowed or divorced.
<br>          <b><font color='darkgreen'>5.   Mordechai (ibid., 89):</font></b> The Mishnah says that one
               loses from encounters with a woman only regarding
               hitting. If she took a deposit or stole, surely she
               must swear. She swears when she denies, e.g. if a
               man went overseas and his wife demands food, she
               swears when she collects the Kesuvah in the end. All
               the more so she must swear when one claims from her!
               However, Bava Metzi'a connotes that she is exempt
               even regarding theft. A Teshuvah of Rav Matisyahu
               Gaon, R. Gershom and Sha'arei Shevuos say that we do
               not make a married woman swear about a deposit or
               pay unless she has property in which her husband has
               no rights. However, we write a ruling for her
               opponent that she must pay him when she will be
               widowed or divorced. Sefer ha'Mitzvos says that the
               reason she does not swear is <i>not</i> because a man
               does not want his wife to be disgraced in Beis Din.
               This applies only to matters between the two of
               them, but not to matters involving others. Rather,
               it is because all her property belongs to her
               husband, even her Nichsei Melug, and a creditor
               cannot collect from them. Tosfos says so even about
               a Milveh Al Peh before she married.
<br>          <b><font color='darkgreen'>6.   Question (Mordechai Sof 208 DH Aval):</font></b> Rava taught
               that the Shomer's wife can swear (Shevuos 46b)!
<br>          <b><font color='darkgreen'>7.   Answer (Mordechai):</font></b> There, her husband needed to pay
               for what was taken or swear that the creditor took
               it. Her Shevu'ah saves her husband from paying, and
               increases wealth in the house.
<br><b><font color='darkgreen'>     (c)  Poskim</font></b>
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   Shulchan Aruch (CM 96:6):</font></b> If a married woman is
               obligated to swear, we make her swear. If she
               refuses, we force her like we force a man.
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   Rema:</font></b> Her husband need not pay for her even if she
               does business in his house. This is unlike those who
               argue about this (see EH 91). If Levi claims Kelim
               and her husband agrees that they came to his house,
               he must swear that they are not in his Reshus and
               that he was not Shole'ach Yad or negligent, causing
               their theft. Some say that we do not make a pregnant
               woman swear, for we expel pregnant women from the
               Beis ha'Keneses when we impose a Cherem.
<br>               <b><font color='darkgreen'>i.   Rebuttal (SMA 20):</font></b> We are concerned about a
                    pregnant woman only if the Cherem is directed
                    at her. Then we wait until she gives birth,
                    even if she is not in the Beis ha'Keneses at
                    the time. Binyamin Zev (385) learned Cherem
                    from Shevu'ah. The Rema learns oppositely!
                    (Perhaps Cherem is more severe, and we cannot
                    learn from it to avoid making a pregnant woman
                    swear.)
<br>               <b><font color='darkgreen'>ii.  Tur:</font></b> The custom is that when a man summonses a
                    married woman to Din, we check with her
                    neighbors if she normally has dealings with
                    men. If so, we summons her covertly, so she
                    will not be disgraced. If she does not normally
                    deal with men, and modestly stays inside her
                    house, we ask Levi how he came to give money to
                    a married woman. If circumstantial evidence
                    supports him, we summons her. If it looks like
                    he makes false accusations, we do not summons
                    her. The same applies to a virgin who sits in
                    her father's house and rarely leaves.
<br>               <b><font color='darkgreen'>iii. Darchei Moshe (3):</font></b> We do not make a woman swear
                    about a Safek claim unless she engaged in a
                    partnership or took a deposit.
<br>
<font color='blue'><i>See also:</i>
<br><b>WHEN DOES BEIS DIN FORCE MARRIED WOMEN TO SWEAR? </b>(</font><font color='blue'>


lvr: 46
dfh: b
trd:
<p>
<br>               <b><font color='darkgreen'>ii.  (Rav Yosef):</font></b> He is considered to be a Shomer
                    Sachar (Rashi - because he is rewarded for
                    doing a Mitzvah; Tosfos - because he is exempt
                    from giving Tzedakah while taking care of the
                    object).
<br>          <b><font color='darkgreen'>6.   Suggestion:</font></b> Rav Yosef must admit that R. Eliezer and
               R. Akiva argue about his law of an Aveidah (R. Akiva
               agrees to it, and R. Eliezer disagrees)!
<br>          <b><font color='darkgreen'>7.   Rejection:</font></b> No, both can agree to his law. They argue
               about a lender who needs (to use) the security;
<br>               <b><font color='darkgreen'>i. </font></b>  R. Eliezer says, he acts for his own benefit,
                    so this is not considered a Mitzvah;
<br>               <b><font color='darkgreen'>ii. </font></b> R. Akiva says, since he pays for his usage,
                    this is still considered a Mitzvah.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(b)  Suggestion:</font></b> The following Tana'im argue about Shmuel's
          law.
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   (Beraisa - R. Shimon ben Gamliel):</font></b> If Reuven lent
               Shimon, and took a security at the time of the loan,
               and Shemitah came; even if the security is only
               worth half the loan, the loan is not cancelled;
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   Rebbi says, if the security is worth the entire
               loan, the loan is not cancelled. If not, it is
               cancelled.
<br>          <b><font color='darkgreen'>3.   Question:</font></b> R. Shimon ben Gamliel said 'it is not
               cancelled.' What does this mean?
             </font></b>  i.   Suggestion: The value of the security is not
                    cancelled.
<br>               <b><font color='darkgreen'>ii.  Rejection:</font></b> That would imply that Rebbi holds
                    that even that is cancelled. If so, why did he
                    take a security?!
<br>          <b><font color='darkgreen'>4.   Answer:</font></b> Rather, R. Shimon says that the entire loan
               is not cancelled. Rebbi says that the value of the
               loan above the security is cancelled.
<br>               <b><font color='darkgreen'>i. </font></b>  R. Shimon holds that a security acquires fully.
                    Rebbi holds that it acquires only according to
                    its value.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(c)  Rejection:</font></b> No. Really, R. Shimon means that the value of
          the security is not cancelled.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(d)  Question:</font></b> If so, Rebbi holds that even that is cancelled.
          Why did he take a security?!
<br>     <b><font color='darkgreen'>(e)  Answer:</font></b> It is a remembrance of the loan.
<br>
<br><center><font color='ff0000' size='+1'><b>*****<b>PEREK KOL HA'NISHBA'IN</b>*****</b></font></center><p>
<br>

<b><font color='blue'>2) OATHS TAKEN TO RECEIVE PAYMENT</font></b>
<br>     <b><font color='darkgreen'></font></b><p><b><font color='darkgreen'>(a)  (Mishnah):</font></b> When one must swear mid'Oraisa, it is to avoid
          paying. The following people take a Rabbinic oath and
          collect: a worker, a Nigzal (victim of theft), a Nechbal
          (one who was wounded), one who claims from a defendant
          who is disqualified from swearing, and a grocer swearing
          about his ledger.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(b)</font></b>  The case of a worker is that Reuven claims (on the day he
          worked) that he was not paid, and Shimon (the employer)
          says 'I paid you';
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   Reuven swears that he was not paid, and collects.
 </font></b>    (c)  R. Yehudah says, Reuven swears and collects only if
          Shimon partially admits, e.g. Reuven claims wages of 50
          Dinarim and Shimon admits to 25.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(d)</font></b>  The case of a Nigzal is that witnesses testify that Levi
          entered Yehudah's house without permission to take a
          security. Yehudah says 'you took my Kelim', and Levi
          denies this;
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   Yehudah swears how much was taken, and collects.
 </font></b>    (e)  R. Yehudah says, he swears and collects only if Levi
          partially admits, e.g. Yehudah claims that two Kelim were
          taken and Levi admits to one.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(f)</font></b>  The case of a Nechbal is that witnesses testify that Levi
          was unbruised when he entered Yehudah's house, and he
          left bruised. Levi says, 'you wounded me', and Yehudah
          denies this.
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   Levi swears that Yehudah wounded him, and collects
               the damages.
 </font></b>    (g)  R. Yehudah says, he swears and collects only if Yehudah
          partially admits, e.g. Levi claims that he wounded him
          twice and Yehudah admits to once. 
<br>

sjt:
</p><p>
<font><b>2) WHO MAY SWEAR AND COLLECT</b></font>
<br>QUESTION: The Mishnah states that all oaths mandated by the Torah are oaths which a person takes in order to exempt himself from paying money that is demanded from him. There is no case of a Shevu'ah d'Oraisa in which a person makes a Shevu'ah in order to extract money from someone else.
</p><p>
However, there are five cases in which a person may extract money from someone else with a Shevu'ah d'Rabanan. In short, they are listed as a 'Sachir' (wage-earner), 'Nigzal' (victim of theft), 'Nechbal' (victim of physical assault), 'k'Negdo Chashud Al ha'Shevu'ah' (a case in which the person who is supposed to swear and exempt himself cannot swear because he is suspected of swearing falsely), and 'Chenvani Al Pinkaso' (a storekeeper regarding his account book). All of these cases are explained at length in the Mishnah.
</p><p>
There seem, however, to be other cases of situations in which a person may receive money by taking an oath. For example, in the second case of the previous Mishnah (43a), Reuven lent money to Shimon and took a Mashkon (collateral). He subsequently lost the Mashkon. Reuven, the lender, claims that he lent a Sela and the Mashkon was worth a Shekel (half of a Sela). Shimon, the borrower, claims that although he agrees that he borrowed a Sela, the Mashkon was worth three Dinarim (three quarters of a Sela). Accordingly, Shimon admits to only one quarter of a Dinar. The end of the Mishnah states that Reuven swears and collects a Shekel.
</p><p>
Similarly, the Mishnah later (45a) mentions a number of cases in which people receive money if they make a Shevu'ah. The Mishnah states that if a woman admits that she received part of her Kesuvah payment, she receives the remainder only if she makes a Shevu'ah. Similarly, if one witness testifies that she already received her Kesuvah payment, she is entitled to payment only if she makes a Shevu'ah.
</p><p>
Why does the Mishnah mention only five specific cases in which a person may receive money by taking an oath, and not any other cases?
</p><p>
ANSWERS:
<br>(a) <b>TOSFOS</b> (DH Kol) answers that the Mishnah here lists only cases in which the person whom the oath is being taken against is <i>incapable</i> of swearing himself. Tosfos in Bava Metzia (34b, DH Shema) explains each of the five cases at length and shows why the other party cannot take an oath. In contrast, in the other cases, the other party is able to swear, and thus those cases are not mentioned in the Mishnah.
</p><p>
(b) The <b>TOSFOS HA'ROSH</b> gives another reason for why the Mishnah does not mention the case of a woman who makes a Shevu'ah in order to collect her Kesuvah payment. The Mishnah mentions only cases in which there is a special enactment of the Chachamim that a person who makes a claim can receive his money by taking an oath. Without this enactment, he would not have received his money at all.
</p><p>
In contrast, a woman should not have to swear at all in order to collect the remainder of her Kesuvah (or when one witness says that the Kesuvah was already paid). Since she is holding the Kesuvah document, she should be entitled to the money without a Shevu'ah. The Chachamim decreed that she must swear only because it is known that she received partial payment, and there is a concern that she might have received more money than the amount she admits she received.
</p><p>
Similarly, when one witness testifies that she received her Kesuvah payment, his testimony should be immaterial since the Kesuvah that she is holding in her hands is stronger proof than the testimony of one witness.
</p><p>
(The Tosfos ha'Rosh adds that although the Gemara below (end of 45a) says that a Sachir should receive his wages without having to swear, and the only reason why he must swear is to appease the employer, nevertheless it is still understandable why the Mishnah lists this case. Since the employer argues that he paid all of the employee's wages, he is considered 'Kofer ha'Kol' -- one who denies everything. One who denies everything is normally exempt from any oath (the Shevu'as Heses for one who denies everything was instituted only later; it did not exist in the times of the Mishnah). Therefore, the Mishnah is needed to teach that the Sachir is believed when he swears.)
</p><p>
The <b>RAMBAN</b> asks that the Tosfos ha'Rosh's answer does not suffice to explain why the fourth case is mentioned in the Mishnah, the case in which the person who is obligated to swear is suspected of falsehood. Therefore, his opponent should not have to take an oath at all in order to receive his money. This is in accordance with Rebbi Aba's statement (47a) that whenever one is obligated to take an oath but is unable to do so, he must pay. Accordingly, this case is comparable to the case of the a woman who wants to collect her Kesuvah. In both cases, the law dictates that the claimant may receive his money without taking an oath at all. Why, then, does the Mishnah mention this case but not the case of a woman who wants to collect her Kesuvah?
</p><p>
The Ramban answers that it may be that the Mishnah lists this case because of the opinion of Rebbi Yosi (47a) who disagrees with Rebbi Aba. Rebbi Yosi maintains that when one cannot take an oath, the two parties split the money in question. Therefore, if not for the decree of the Chachamim that the other party should take the oath and collect the entire amount, the claimant simply would lose half the money he is owed. It therefore is necessary for the Mishnah to state that he is able to take an oath and collect all of the money from the defendant. (D. Bloom)
</p><p>


lvr: 46
dfh: a
trd:
<b><font color='blue'>1) OATHS TAKEN TO RECEIVE PAYMENT (cont.)</font></b>
     <b><font color='darkgreen'></font></b></p><b><font color='darkgreen'></font></b><p><b><font color='darkgreen'>(a)</font></b>  If one claims from a defendant who is disqualified from
          swearing, he swears and collects. One is disqualified if
          he ever swore falsely Shevu'as ha'Edus or Shevu'as
          ha'Pikadon, or even if he once swore in vain;
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   If one of them plays dice (gambles), lends on usury,
               is Mafriach (races or sends) birds, or does business
               with Shemitah Peros, the other swears and collects;
 </font></b>    (b)  R. Yosi says, if both are disqualified, the Shevu'ah
          returns to its source (this will be explained later);
<br>     <b><font color='darkgreen'>(c)</font></b>  R. Meir says, they divide the disputed money.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(d)</font></b>  A grocer swearing about his ledger does <i>not</i> mean that
          he says 'my ledger says that Levi owes me 200 Zuz';
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   Rather, Levi told Yehudah 'give two Sa'im of wheat
               to my son, or a Sela to my workers', and Yehudah
               claims that he gave, and the workers say that they
               did not receive;
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   Yehudah swears that he gave, the workers swear that
               they did not receive, and Levi pays everyone.
 </font></b></font></b>    (e)  Ben Nanas says, we cannot allow both parties to swear,
          for one side is lying!
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   Rather, no one (Ran's text - only Yehudah) swears,
               and Levi pays everyone.
 </font></b>    (f)  Reuven asked Shimon (a grocer) for a Dinar's worth of
          Peros. Shimon gave to him, and asked for the money.
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   Reuven:</font></b> I already gave to you. You put it in your
               pouch!
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   Reuven swears that he gave to him, and keeps the
               Peros.
 </font></b>    (g)  Reuven asked Shimon for Peros for which he already gave a
          Dinar.
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   Shimon:</font></b> I already gave to you, and you took them
               home!
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   Shimon swears that he gave to him, and he is exempt.
 </font></b>    (h)  R. Yehudah says, whoever holds the Peros has the upper
          hand (i.e. in the prior case, Reuven need not swear).
<br>     <b><font color='darkgreen'>(i)</font></b>  Reuven asked Shimon (a moneychanger) for a Dinar's worth
          of smaller coins. Shimon gave to him, and asked for the
          Dinar.
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   Reuven:</font></b> I already gave to you, and you put it in
               your pouch!
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   Reuven swears that he gave to him, and keeps the
               coins.
 </font></b>    (j)  Reuven asked Shimon for the smaller coins for which he
          already gave a Dinar.
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   Shimon:</font></b> I already gave to you, and you put it in
               your wallet!
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   Shimon swears that he gave to him and is exempt.
 </font></b>    (k)  R. Yehudah says, a moneychanger does not give coins
          before he receives his money.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(l)</font></b>  We already learned (in other Mishnayos) that the
          following people must swear in order to collect - a woman
          who already received part of her Kesuvah, and wants to
          collect the rest; one who presents a loan document and
          asks to be paid, and one witness testifies that it was
          paid; one who wants to collect from property that the
          borrowed sold, or property of orphans; a woman who wants
          to collect her Kesuvah in the absence of her ex-husband;
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   Similarly, orphans must swear to collect (from other
               orphans) 'our father did not tell us that this
               document was paid, nor did we find a receipt saying
               that the document was paid';
 </font></b>    (m)  R. Yochanan ben Brokah says, even if the son was born
          after the father died, he swears (that he did not find a
          receipt) and collects;
<br>     <b><font color='darkgreen'>(n)</font></b>  R. Shimon ben Gamliel says, if witnesses testify that
          just before the father died, he said that the document
          was not paid, the orphans collect without swearing.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(o)</font></b>  The following people are required to swear (to the people
          they work for or with), even when there is no (definite)
          claim against them - a partner, a sharecropper, an
          overseer, and a woman or member of the household who
          conducts business in the house;
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   The partner (or landowner or orphans or husband) can
               request an oath without a specific claim;
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   After the partners split up (or the others cease
               from their positions), they need not swear (if there
               is no definite claim);
             </font></b></font></b>  i.   If the former partner (or sharecropper... )
                    must swear about something else, he can be
                    forced to swear about the partnership through
                    Gilgul.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(p)</font></b>  Shemitah cancels the obligation to swear (about a claim
          of money owed from before Shemitah).
<br>     <b><font color='darkgreen'>(q)  (Gemara) Question:</font></b> What is the source that when one must
          swear mid'Oraisa, it is to avoid paying?
<br>     <b><font color='darkgreen'>(r)  Answer:</font></b> 'V'Lakach Be'alav v'Lo Yeshalem' - the one who
          was asked to pay, he swears instead.

<b><font color='blue'>2) THE OATH OF A WORKER</font></b>
<br>     <b><font color='darkgreen'></font></b><p><b><font color='darkgreen'>(a)  (Mishnah):</font></b> The following take a rabbinical oath and
          collect...
<br>     <b><font color='darkgreen'>(b)  Question:</font></b> Why did Chachamim enact that a worker swears
          and collects?
<br>     <b><font color='darkgreen'>(c)  Answer #1 (Rav Yehudah citing Shmuel):</font></b> Great Halachos
          (this connotes a tradition from Moshe from Sinai) were 
          taught here!
<br>     <b><font color='darkgreen'>(d)  Objection:</font></b> This is not a tradition from Sinai!
<br>     <b><font color='darkgreen'>(e)  Answer #2 (Rav Nachman citing Shmuel):</font></b> Rather, great
          <i>enactments</i> were taught here;
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   Really, the oath should have been imposed on the
               employer (to swear and be exempt);
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   Chachamim enacted that the worker swears and
               collects for the sake of his livelihood.
<br>          <b><font color='darkgreen'>3.   Question:</font></b> Is that a proper reason to take money from
               the employer?!
<br>          <b><font color='darkgreen'>4.   Answer:</font></b> The enactment benefits the employer. It
               encourages people to work for others.
             </font></b></font></b>  i.   Question: The worker would prefer that the
                    employer swears and is exempt, to encourage him
                    to hire workers!
<br>               <b><font color='darkgreen'>ii.  Answer:</font></b> No. An employer must hire people in any
                    case.
<br>          <b><font color='darkgreen'>5.   Objection:</font></b> Also workers must work for others in any
               case!
<br>     <b><font color='darkgreen'>(f)  Answer #3:</font></b> Rather, an employer is busy overseeing his
          workers, so presumably he forgot that he did not pay.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(g)  Question #1:</font></b> If so, the worker should collect without
          swearing!
<br>     <b><font color='darkgreen'>(h)  Answer:</font></b> The oath is to appease the employer (so he will
          not suspect that the worker is lying).
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   Question:</font></b> Chachamim should have enacted that he must
               pay the worker in front of witnesses!
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   Answer:</font></b> That is too tedious.
<br>          <b><font color='darkgreen'>3.   Question:</font></b> Chachamim should have enacted that workers
               are paid before they work (so they will not be
               believed later).
<br>          <b><font color='darkgreen'>4.   Answer:</font></b> Everyone prefers that workers are paid after
               working. (Sometimes the employer does not have money
               to pay them beforehand. The workers fear lest they
               spend the money.)
<br>
<br>

sjt:
<font><b>1) THE OATH OF A WORKER</b></font>
<br>QUESTION: The Mishnah (44b) begins by teaching that all oaths mandated by the Torah are oaths which a person takes in order to exempt himself from paying money that is demanded from him. There is no case of a Shevu'ah d'Oraisa in which a person makes a Shevu'ah in order to extract money from someone else. This is derived from the verse, 'An oath of Hash-m shall be between the two of them... and the owner shall accept it and <i>he shall not pay</i>' (Shemos 22:10). The Rabanan, though, instituted five exceptions, wherein a person makes a Shevu'ah to extract payment from someone. One of these cases of 'Nishba'in v'Notlin' is that of a worker who claims that he did not receive payment for his work. Even though the employer says that he did pay the worker, the worker may swear that he was not paid and may then collect his payment.
</p><p>
The Gemara asks why must the worker, who claims that he was not paid, make the Shevu'ah in order to collect his payment. The Gemara answers that the Rabanan enacted that the worker must swear because an employer usually has many employees with whom he must deal. Since he is prone to forget whom he paid and whom he did not pay, he is not able to swear.
</p><p>
The words of the Gemara imply that the question is why the oath is taken by the worker and not by the employer. The Gemara takes for granted that a Shevu'ah is necessary in such a case, in which a worker and employer disagree about whether the worker was paid. However, the Torah mandates no such Shevu'ah! Why is it obvious to the Gemara that such a Shevu'ah even exists in the first place?
</p><p>
ANSWERS:
<br>(a) The <b>RITVA</b> explains that the Gemara understands that even in the times of the Mishnah, the Rabanan required that a Shevu'ah be made in the case of a worker who claims that he was not paid, in order to protect the rights of workers. It would have been appropriate to make the employer swear, since all other Shevu'os are 'Nishba'in v'Lo Meshalmin' (they are made to exempt one from payment). The Gemara is asking why the Rabanan enacted in this case that the <i>worker</i> swears (and collects his money), and not the employer. This is also the explanation of the <b>RAMBAN</b>, <b>RASHBA</b>, and others.
</p><p>
(b) The <b>MEROMEI SADEH</b> suggests a different reason for why it was necessary for the Rabanan to institute a Shevu'ah in the case of a dispute between a worker and his employer. He explains that the Shevu'ah was instituted <i>not</i> to protect the rights of the worker, but rather as a general deterrent to prevent a person from lying in any situation in which a person could lie and not experience shame if caught. In the case of a worker who claims that he was not paid, the employer can lie and say that he paid the worker, and when he is proven to be lying he can claim that he was so busy with his other affairs that he forgot that he had paid that worker. Therefore, the Rabanan instituted a Shevu'ah in such a case. The Meromei Sadeh suggests that this is the intention of the <b>ROSH</b> (7:4).
</p><p>
(c) <b>RASHI</b> later (46a, DH Ela b'Ha) seems to have a different understanding of the purpose of the enactment of this Shevu'ah. The Gemara later (46a) discusses the view of Rebbi Yehudah who maintains that the worker takes such an oath only when the dispute is about <i>how much</i> he is to be paid, and not when the dispute is about whether or not he was paid. The Gemara explains that when the Torah requires a person to take an oath, the Rabanan may transfer that oath to the other party if they deem it appropriate to do so. When the argument is how much the worker is to be paid, according to Torah law the employer must swear that he does not owe the additional sum that the worker claims, since it is a case of 'Modeh b'Miktzas' (for which a Shevu'ah d'Oraisa is required). Since that Shevu'ah is a Shevu'ah d'Oraisa, the Rabanan transfer it to the worker. This concept of transferring the oath does <i>not</i> apply when the Shevu'ah itself is only mid'Rabanan, and thus when the dispute involves whether or not the worker was paid at all, the <i>employer</i> must swear and not the worker (according to Rebbi Yehudah). According to the Ritva, as mentioned above, the Shevu'ah d'Rabanan in such a case is the Shevu'ah that the Rabanan instituted in order to protect the worker.
</p><p>
Rashi explains that the Shevu'ah d'Rabanan in such a case is a 'Shevu'as Heses,' like the Shevu'ah which Rav Nachman instituted, and therefore it cannot be transferred to the worker. Rav Nachman (40b) states that when one person claims money from another person who denies everything, the defendant -- in order to exempt himself from payment -- must take an oath that he does not owe any money (a 'Shevu'as Heses').
</p><p>
Rashi's words are difficult to understand. Rashi himself (48b) and other Rishonim (see <b>RAMBAN</b> to 45a) explain that the practice of a 'Shevu'as Heses' was instituted only in the generation of Rav Nachman (others explain that Rav Nachman himself instituted this practice). It is clear that the practice to take such an oath was instituted only in the times of the Amora'im. In the times of the Mishnah, however, a defendant was exempt from payment (when no evidence was brought against him) without having to take any oath at all. Why, then, does Rashi say that in the times of the Mishnah, in a case in which an employer denies owing anything to his worker he must make a 'Shevu'as Heses,' if such a Shevu'ah was instituted only in the times of the Gemara? (<b>TOSFOS</b> to 46a, DH bid'Rabanan Takanta Hu)
</p><p>
Perhaps Rashi is not referring to the form of Shevu'ah instituted in the times of Rav Nachman when he says 'Shevu'as Heses.' Rather, Rashi is using those words as a general term to refer to a Shevu'ah instituted by the Rabanan. He calls the Shevu'ah that the employer must make a 'Shevu'as Heses' because it is exactly like the oath that was later instituted for all other cases of 'Kofer ha'Kol' (cases in which the defendant denies that he owes any money to the claimant).
</p><p>
<br>

loi:
<b><font color='blue'>16) WHEN IS ONE BELIEVED TO SAY THAT HE PAID HIS DEBT EARLY?</font></b>
     <br><b><font color='darkgreen'>     </font></b><p><b><font color='darkgreen'>(a)  Gemara</font></b>
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   44b (Mishnah):</font></b> If a worker says that he was not
               paid, he takes an oath mid'Rabanan and collects.
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   45b:</font></b> This is because an employer is busy, and he
               forgets, i.e. before the payment date comes. When it
               comes, he motivates himself and remembers. There is
               a Chazakah that an employer will not transgress 'Lo
               Salin', and that a worker does not delay claiming
               his wages. Only one Chazakah supports the worker,
               that we do not suspect him of stealing.
<br>          <b><font color='darkgreen'>3.   (Shmuel):</font></b> A worker swears and collects only if
               witnesses know that he was hired. If not, the
               employer is believed, Migo he could say that he
               never hired him.
<br>          <b><font color='darkgreen'>4.   Bava Basra 5a (Reish Lakish):</font></b> If Levi fixed a time
               to pay his debt to Yehudah, and claims that he paid
               within the time, he is not believed. We are happy if
               people pay on time. We do not believe that he paid
               early!
<br>          <b><font color='darkgreen'>5.   (Abaye and Rava):</font></b> He is believed. Sometimes one gets
               the money and is eager to pay, lest he lose the
               opportunity!
<br>          <b><font color='darkgreen'>6.  </font></b> The Halachah follows Reish Lakish.
<br>          <b><font color='darkgreen'>7.   Question:</font></b> If Shimon claimed payment from Reuven
               after the set time, and Reuven said that he paid
               before the set time, what is the law?
<br>          <b><font color='darkgreen'>8.  </font></b> Do we believe Reuven due to a Migo (if he wanted to
               lie, he could have lied better, and said that he
               paid on the set day), even though this opposes a
               Chazakah (that one does not pay before the time)?
               Or, we do not believe a Migo that opposes a
               Chazakah?
<br><b><font color='darkgreen'>     (b)  Rishonim</font></b>
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   Rif and Rosh (Bava Basra 3a and 1:9):</font></b> If Shimon
               claimed payment from Reuven after the set time, and
               Reuven said that he paid before the set time, the
               Gemara did not resolve whether or not we believe a
               Migo against a Chazakah. In all such cases, the
               Nitva need not pay. Therefore, he swears Heses, and
               he is exempt.
<br>               <b><font color='darkgreen'>i.   Hagahos Ashri:</font></b> If he says that he paid on the
                    day it was due, he is believed. If on the day
                    payment is due, Reuven says 'I paid you within
                    the time', he is not believed through Migo that
                    he could have said 'I paid you today', for this
                    is brazenness. Had he paid today, people would
                    know. It is common to say 'I paid yesterday,
                    and you forgot.'
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   Rosh:</font></b> Rashi (5a DH Ad) explains that we assume that
               Shimon paid, unless Reuven can prove that he did not
               pay, i.e. witnesses say that Reuven demanded payment
               and Shimon did not pay. This is astounding. Is there
               is a permanent Chazakah that he did not pay, just
               because (once) he did not pay immediately when
               requested?! Even if he told the witnesses 'I do not
               want to pay him', perhaps he was just stalling until
               he will have the money! This is like Rashi explained
               in Bava Metzia (17a), that if Beis Din told Ploni to
               pay Levi, and witnesses saw that he refused to pay
               him, Ploni is never believed to say that he paid him
               without witnesses. I disagree.
<br>          <b><font color='darkgreen'>3.   Rambam (Hilchos Malveh 14:1):</font></b> In the following
               cases, one collects only through an oath like a
               mid'Oraisa oath: a loan document was partially paid;
               one witness testifies that it was paid; he seeks to
               be paid in the borrower's absence; a creditor
               collects land bought from the borrower, or from a
               minor or adult heir. If the debt was for a time and
               he demanded payment before the time, he collects
               without an oath. After the time, he collects only
               with an oath.
<br>               <b><font color='darkgreen'>i.   Mordechai (470):</font></b> If Reuven demanded payment
                    before the time, and Shimon said 'I paid you',
                    and Reuven claimed again after the time, and
                    Shimon said 'now, I paid you', Rabeinu Yakir
                    was unsure if he is established to deny.
                    Perhaps he can say 'indeed, I paid you within
                    the time. Since I was not believed, I paid you
                    again after the time!' My Rebbi says that he is
                    established to deny. Rabeinu Meir applies the
                    Chazakah everywhere, except against witnesses,
                    and against a Migo was not resolved. One is not
                    believed to say that he paid within the time
                    Migo he could say 'you pardoned me', for pardon
                    is a poor claim. However, after the time he is
                    believed to say 'you pardoned me', Migo he
                    could say that he paid after the time.
<br>               <b><font color='darkgreen'>ii.  Note:</font></b> I would think that if one needed to pay
                    again because he was not believed about the
                    first payment, he would be careful to get a
                    proof the second time he paid!
<br><b><font color='darkgreen'>     (c)  Poskim</font></b>
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   Shulchan Aruch (CM 78:1):</font></b> If a time was fixed for a
               debt, and Reuven demanded payment before the time,
               and Shimon said 'I paid you', he is not believed.
               There is a Chazakah that one does not pay before the
               time. This is if there was a loan document, or even
               if it was a Milveh Al Peh and Reuven took Shimon to
               Din and the testimony was accepted in front of
               Shimon.
<br>               <b><font color='darkgreen'>i.   Bedek ha'Bayis:</font></b> The Tur and Sefer ha'Terumos
                    say that if he demanded payment at the
                    beginning of the day it is due, the Chazakah is
                    that he did not pay. This is astounding, for we
                    concluded that one is apt to pay on the day it
                    is due. This implies even at the beginning of
                    the day! It is difficult to say that they mean
                    the very beginning, before there was time to
                    pay this day. Also, later they say 'if he
                    claimed at the end of the day...' This implies
                    that before the end of the day, he is not
                    believed. The Gemara connotes that the day for
                    payment is like after the time, like the Rambam
                    in Hilchos Sechirus. Tosfos (5a DH u'Vo) says
                    like Sefer ha'Terumos. The Ramban says so in
                    the name of some of his Rebbeyim and the
                    Ra'avad, but he disagreed.
<br>               <b><font color='darkgreen'>ii.  Gra (6):</font></b> We know that it is even for a Milveh
                    Al Peh from the Gemara's questions against
                    Reish Lakish.
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   Shulchan Aruch (ibid):</font></b> This is only if witnesses saw
               the loan and the fixing of the time. If not, Shimon
               is believed through Shevu'as Heses, Migo he could
               have said that he never borrowed, or that no time
               was fixed, or that the time passed and he paid at
               the time.
<br>               <b><font color='darkgreen'>i.   Source (Gra 7):</font></b> We learn from Shevuos 45b. A
                    worker can swear that he was not paid only if
                    witnesses know that he was hired. If not, the
                    employer has a Migo. Even though there two
                    Chazakos support the employer and only one
                    supports the worker, and the Chazakah here
                    (that one does not pay before the time) is
                    stronger, since we asked whether it overrides
                    the Migo, since we did not resolve this, and we
                    are lenient (not to collect), the same applies
                    when there are no witnesses.
<br>               <b><font color='darkgreen'>ii.  Shach (6):</font></b> If there is one witness about the
                    date and the borrower claims that he paid
                    within the time, he is obligated to swear but
                    he cannot (for he does not contradict the
                    witness), so he must pay.
<br>          <b><font color='darkgreen'>3.   Shulchan Aruch (ibid):</font></b> If Reuven demanded payment
               before the time, and Shimon said 'I paid you', and
               Reuven claimed again after the time, and Shimon said
               'now, I paid you', he is established to deny, and he
               is not believed.
<br>               <b><font color='darkgreen'>i.   Shach (7):</font></b> Why is he established to deny? He
                    can say 'indeed, I paid you within the time.
                    Since I was not believed, I needed to pay you
                    again after the time!' Rabbeinu Yakir was
                    unsure about this.
<br>               <b><font color='darkgreen'>ii.  Gra (8):</font></b> This opinion holds that a Chazakah is
                    like witnesses. We say so (he is established to
                    deny) when witnesses refute him (Bava Metzia
                    17a). However, we do not apply Migo against
                    witnesses, and Migo helps against Chazakah
                    (since the question was unresolved, we are
                    lenient)!
<br>          <b><font color='darkgreen'>4.   Shulchan Aruch (5):</font></b> If he claimed after the time or
               at the end of the day the time finished, and the
               borrower said that he paid within the time, he
               swears Heses and he is exempt.
<br>               <b><font color='darkgreen'>i.   Beis Yosef (DH v'Chosav Od):</font></b> Sefer ha'Terumos
                    says that this applies to a Milveh Al Peh. If
                    one has a document, even after the time he
                    swears and collects, like any document (at the
                    time it is due).
<br>               <b><font color='darkgreen'>ii.  Shach (19):</font></b> He is believed Migo he could have
                    said that he paid within the time. The Gemara
                    did not resolve whether the Migo overrides the
                    Chazakah; the Poskim say that we are lenient
                    for the Nitva. If so, if the lender seized the
                    money, he keeps it in cases where seizure helps
                    for unsettled questions. Also, if he seized
                    without witnesses, he need not swear, due to
                    the Chazakah that one does not pay within the
                    time. I hold that he must swear after he is
                    paid, i.e. Heses. (Normally, one who seizes
                    must swear while holding a Kodesh item.) The
                    Ramban (Bava Basra 40a DH v'Iy) says that acts
                    of Beis Din are as if they are written, and one
                    may collect from Meshubadim, but one is
                    believed to say that he paid within the time,
                    even if Beis Din fixed a time, for one often
                    pays within the time Beis Din fixed. What is
                    his source to distinguish based on who fixed
                    the time?
<br>               <b><font color='darkgreen'>iii. Note:</font></b> The <b>SMA</b> (1) said that the Chazakah is
                    only when he fixed a time, for this shows that
                    the borrower needed the money until then.
<br>
<font color='blue'><i>See also:</i>
<br><b>MUST MINOR ORPHANS PAY A DEBT THAT WAS NOT DUE YET? </b>(</font><font color='blue'>


lvr: 46
dfh: b
trd:
<p>
<br>     <b><font color='darkgreen'>(i)  Question #2:</font></b> If so (the enactment is because an employer
          is busy), the same should apply even if they argue about
          the (amount of the) wages!
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   (Beraisa):</font></b> If the worker says 'you hired me for
               two', and the employer says 'I hired you for one',
               (for the worker) to take money from another (the
               employer), he must bring proof.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(j)  Answer:</font></b> People (even the employer) surely remember the
          agreed wages.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(k)  Question #3:</font></b> The enactment should apply even after the
          time to be paid!
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   (Mishnah):</font></b> After the deadline by which he must be
               paid (e.g. for one who works during the day, it is
               the next morning), he does not swear and collect.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(l)  Answer:</font></b> There is a Chazakah that an employer will not
          transgress 'Lo Salin' (keeping a worker's wages
          overnight).
<br>     <b><font color='darkgreen'>(m)  Question:</font></b> We said that an employer is busy, he forgets!
<br>     <b><font color='darkgreen'>(n)  Answer:</font></b> That is before the deadline comes. When it comes,
          he motivates himself and remembers.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(o)  Question:</font></b> Do we suspect that a worker (who claims payment
          after the due time) is trying to steal?
<br>     <b><font color='darkgreen'>(p)  Answer:</font></b> Two Chazakos support the employer, but only one
          supports the worker.
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   There is a Chazakah that an employer will not
               transgress 'Lo Salin', and that a worker does not
               delay claiming his wages;
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   The only Chazakah supporting the worker is that we
               do not suspect him of stealing.
<br><b><font color='darkgreen'><b><font color='darkgreen'></font></b></font></b>
<br><b><font color='blue'>3) A WORKER WHO CANNOT PROVE THAT HE WAS HIRED</font></b>
<br>     <b><font color='darkgreen'></font></b><p><b><font color='darkgreen'>(a)  (Shmuel):</font></b> A worker swears and collects only if witnesses
          know that he was hired. If not, the employer is believed,
          Migo he could say that he never hired him.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(b)  R. Yitzchak:</font></b> Correct! Also R. Yochanan taught this way.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(c)  Inference:</font></b> Reish Lakish (who often argues with R.
          Yochanan) disagrees!
<br>     <b><font color='darkgreen'>(d)  Rejection:</font></b> This cannot be inferred, for R. Yitzchak left
          before Reish Lakish had a chance to argue.
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   Version #1:</font></b> Reish Lakish was drinking when R.
               Yochanan said this law.
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   Version #2:</font></b> Reish Lakish never disagrees with R.
               Yochanan until R. Yochanan finishes speaking.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(e)</font></b>  Also Rav taught like Shmuel.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(f)  (Rami bar Chama):</font></b> This is a great teaching!
<br>     <b><font color='darkgreen'>(g)  Objection (Rava):</font></b> No. If such a Migo exempts from
          swearing, when did the Torah obligate Shomrim to swear?!
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   Since a Shomer is believed (without swearing) to say
               that he never received the deposit, he is believed
               to say that it was lost through Ones!
 </font></b>    (h)  Answer #1 (Rami bar Chama): The case is, witnesses saw
          the Shomer receive the deposit.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(i)  Objection (Rava):</font></b> Migo that the Shomer is believed
          (without swearing) to say that he returned the deposit,
          he is believed to say that it was lost through Ones!
<br>     <b><font color='darkgreen'>(j)  Answer #2 (Rami bar Chama):</font></b> The case is, the depositor
          has a document that the Shomer received the deposit.
          (Therefore, the Shomer would not be believed to say that
          he returned the deposit. He has no Migo).
<br>     <b><font color='darkgreen'>(k)  Inference:</font></b> Rami bar Chama and Rava both agree that if
          witnesses saw a Shomer receive a deposit, the Shomer is
          believed to say that he returned it without witnesses;
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   If a document was written that the Shomer received
               the deposit, he must return it with witnesses (or
               take back the document).
 </font></b>    (l)  Question (Rav Sheshes of Rabah bar Shmuel): Does the
          Halachah follow Shmuel?
<br>     <b><font color='darkgreen'>(m)  Answer:</font></b> (Rabah bar Shmuel - Beraisa): If a worker claims
          (on the day he worked) that he was not paid, he swears
          and collects;
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   This is only if the employer agrees that he hired
               him, and they argue about whether he was paid;
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   If a worker claims that he was hired for two (Zuz),
               and the employer says that he hired him for one,
               (for the worker) to take money (from the employer),
               he must bring proof.
             </font></b></font></b>  i.   Since the Seifa discusses bringing a proof
                    (i.e. witnesses who saw when he was hired), the
                    Reisha is without witnesses (and the worker
                    swears and collects. This refutes Shmuel).
<br>     <b><font color='darkgreen'>(n)  Rejection (Rav Nachman bar Yitzchak):</font></b> No, in both clauses
          there are witnesses;
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   The Seifa mentions them because they suffice to
               collect, i.e. the worker need not swear;
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   The Reisha omits them because they are not
               sufficient. Also, the worker must swear.
</font></b></font></b><p>

sjt:
</p><p>
<font><b>2) BELIEVING THE EMPLOYER</b></font>
<br>QUESTION: Rav Nachman in the name of Shmuel, and Rav Menashya bar Zevid in the name of Rav, teach that when the Mishnah (44b) states that a worker may collect his payment by taking an oath that he was never paid, it refers only to a case in which the worker was hired in the presence of witnesses. If he was not hired in the presence of witnesses, he is not entitled to collect any money with a Shevu'ah, and the employer does not need to swear that he does not owe any money. This is because the employer has a 'Migu' which gives credibility to his claim: since he could have claimed that he never hired the worker at all, he is believed when he claims that he hired the worker but that he paid him already.
</p><p>
The Rishonim ask that it seems inappropriate to apply a Migu in this case. Normally, a Migu provides a logical basis to assume that the person making the claim is telling the truth. The Migu states that if the person wanted to lie, he would have made a different, better claim that certainly would have won the case for him. However, in the case of an employer arguing with his worker, the suspicion is not that the employer is lying, but that he was very busy and does not remember if he paid, as the Gemara (45a) itself says. Although the Migu establishes the employer's honesty, it does <i>not</i> determine that he was not busy and did not forget. Why, then, does the Migu work in this case?
</p><p>
ANSWERS:
<br>(a) <b>TOSFOS</b> answers that the Migu here <i>is</i> necessary and <i>does</i> help the employer win the case. The Migu establishes that the employer's claim that he is <i>certain</i> that he paid the worker is not a lie. When the employer is absolutely certain about his claim, Beis Din can be sure that he is not mistaken about whether he paid due to his involvement with his other workers.
</p><p>
Normally, the employer might not remember whether or not he paid, but he <i>says</i> that he is certain that he paid even though he does not know for sure. Beis Din suspects that he is not really certain that he paid, and that he is lying and saying that he is absolutely certain. When there is a Migu, the Migu establishes that he is telling the truth when he says that he is certain, and thus Beis Din believes him.
</p><p>
The <b>KEHILOS YAKOV</b> questions this explanation of Tosfos. The Gemara in Bava Metzia (6a) says that people refrain from taking an oath when they are in doubt, but they do not refrain from taking money when they are in doubt. The reason for this is that once an oath is falsified, it may never be revoked, while money taken unlawfully may always be returned to the rightful owner. According to Tosfos, Beis Din is concerned that the employer is in doubt about his claim, even though he says that he is certain. If there is a concern that the employer is in doubt, why should the employer not be required take an oath because of his preoccupation with his other workers? On the contrary, he should be required to take the oath, because if he is truly in doubt about his claim, he will refrain from swearing!
</p><p>
The Kehilos Yakov answers that the principle of the Gemara in Bava Metzia -- that a person does not take an oath when he is in doubt about his claim -- is not a universal principle that applies in all cases of doubt. Rather, it is not definite that a person will refrain from swearing when he is in doubt, but it is likely enough to administer a Shevu'ah in a case in which there is no particular reason to assume that the person is lying. In such a case, the Chachamim rely on the assumption that the person will take the oath if he is certain about his claim, and he will refrain from taking the oath if he is in doubt. In contrast, in a case in which the person has a strong reason to claim that he is certain even when he is in doubt, the Chachamim suspect that he would <i>not</i> refrain from taking the oath. In the case of the worker and employer, the Chachamim have reason to assume that the employer is lying when he says that he is certain that he paid. His preoccupation with his other workers provides grounds to assume that he is <i>not</i> certain about his claim, even though he says he is. Since he is suspected of lying, Beis Din cannot make him swear, and he loses his trustworthiness with regard to his claim.
</p><p>
(b) The <b>RITVA</b> answers that no employer wants to be involved in a dispute with a worker in which he claims that he paid the worker, because he knows that Beis Din assumes that he is mistaken because of his preoccupation with his other workers. It is embarrassing for him to make such a claim. Therefore, if he wants to lie, he certainly would make a claim that would avoid such embarrassment (he would claim that he never hired this worker). Since he does not make that claim, it must be that he definitely remembers that he paid this worker and that his preoccupation did not cause him to forget.
</p><p>
The Ritva, however, questions this approach. The Migu (had he wanted to lie, he would have made a better claim) cannot establish the employer's believability in this case because there is another, obvious reason why he did not make such a claim (and it is not because he must be telling the truth): he does not have the audacity to blatantly deny -- in the face of the worker himself -- that he ever hired this worker. The employer is much more comfortable saying that he paid a worker, even though it is not true, because he knows that everyone understands that employers tend to forget such matters and no one will assume that he is lying intentionally. How, then, does this Migu apply to give him believability?
</p><p>
(c) The Ritva quotes the <b>RE'AH</b> who gives an entirely different explanation for the Gemara. The Re'ah understands that the Gemara does <i>not</i> exempt the employer from an oath. Rav Nachman means that when the Mishnah says that the worker takes an oath, it is referring to when the worker was hired in the presence of witnesses, but when there were no witnesses present the employer has a <i>weak</i> Migu and the employer himself must take the oath.
</p><p>
The Re'ah cites proof for this explanation from the Gemara earlier (42b). The Gemara there discusses two possible claims that a defendant might make when a claimant demands money from him. If the defendant denies that he owes any money, then according to Torah law he neither swears nor pays the claimant. If he admits to half and denies half, he must pay the half that he admits and he must swear that he does not owe the other half. Why, though, in the latter case, does he not have a Migu that he could have said that he does not owe any money at all (in which case he would have been exempt from payment and from swearing)? The Re'ah says that it must be that there is no Migu in such a case, because the defendant would not have the audacity to lie and say that he owes nothing. Denying half and admitting to half, in contrast, does not take as much audacity. Since the Migu does not apply there, the defendant must take an oath. Similarly, in the case of the Gemara here, the employer's Migu is weak, and therefore he must take an oath.
</p><p>
The Ritva questions this approach from the continuation of the Gemara here, in which Rami bar Chama praises this ruling (that the employer is believed with a Migu when the worker was hired without witnesses), and Rava questions what is so praiseworthy about it. Rava asks that according to this ruling, there should never be a case in which a Shevu'as ha'Shomrim can be made. The person with whom the owner entrusted his object can always claim that the object was lost or destroyed through an Ones (circumstances beyond his control), and he should be believed based on a Migu that he could have said that he never received such an object to guard in the first place. According to the Re'ah's approach, however, the Gemara earlier is <i>not</i> saying that the employer who claims that he paid his worker is <i>exempt</i> from a Shevu'ah. Why, then, does Rava ask that if that ruling is correct, then a Shomer should always be exempt from a Shevu'ah?
</p><p>
The Re'ah answers that when Rami bar Chama praises the Gemara's ruling, his praise is based on a misunderstanding. Rami bar Chama assumes that the Gemara means that <i>no</i> Shevu'ah needs to be made, because the Migu is valid even when the alternate claim of the Migu would have embarrassed the defendant more than his actual claim. Rava, therefore, questions Rami bar Chama's understanding.
</p><p>
The Ritva says that this answer is forced, and that all of the Ge'onim rule that the employer does <i>not</i> have to take an oath (other than the normal Shevu'as Heses, which was instituted after the times of the Mishnah and is not the topic of the Gemara). Why, though, is the Migu valid if, as the Re'ah asks, the employer would have been embarrassed to make the claim of the Migu?
</p><p>
<b>RABEINU YONAH</b> answers that although the employer's complete denial that he ever hired the worker would indeed be an audacious claim, it is also audacious for him to claim that he definitely paid the worker. A Migu cannot be rejected in such a situation. A Migu is rejected only when making the claim of the Migu would embarrass the defendant, while the actual claim that he makes causes him no embarrassment. When the actual claim also is embarrassing and requires him to be brazen, the Migu is acceptable even though the claim of the Migu would require significantly more brazenness.
</p><p>
The Ritva is not satisfied with this answer. Instead, the Ritva favors the answer of <b>RAV HAI GA'ON</b>. Rav Hai Ga'on explains that the reason why a Shevu'ah must be made in the first place is that the Rabanan were concerned about the welfare of the worker. They established that a Shevu'ah be made even though the Torah does not require it. This decree of the Rabanan was enacted only in a case in which the employer has no other evidence to support his claim. In a case in which the employer has the slightest evidence in his favor, such as a Migu -- and even a weak one -- the Rabanan did not enact that a Shevu'ah be made. The Torah law applies, and no oath is required (other than the normal 'Shevu'as Heses'). (Y. Montrose) </p><p>


lvr: 46
dfh: a
trd:
<b><font color='blue'>1) A DISPUTE OVER THE WAGE</font></b>
     <b><font color='darkgreen'></font></b></p><b><font color='darkgreen'></font></b><p><b><font color='darkgreen'>(a)  Question (Bei Rav):</font></b> If a worker claims that he was hired
          for two (Zuz), and the employer says that he hired him
          for one, who swears?
<br>     <b><font color='darkgreen'>(b)  Answer (Shmuel):</font></b> In this case, the employer swears and
          the worker loses, for people remember the wage. (There is
          no more reason to say that the employer forgot.
          Therefore, the worker does not collect without proof.)
<br>     <b><font color='darkgreen'>(c)  Question (Beraisa #1):</font></b> (If a worker claims that he was
          hired for two Zuz, and the employer says that he hired
          him for one, for the worker) to take money (from the
          employer), he must bring proof.
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   Inference:</font></b> If he cannot bring proof, he has no
               claim.
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   According to Shmuel, the employer should have to
               swear (to avoid paying two)!
 </font></b>    (d)  Answer (Rav Nachman): No, the Beraisa means as follows:
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   If the worker can bring proof, he collects;
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   If he cannot bring proof, the employer must swear,
               and then the worker loses.
 </font></b></font></b>    (e)  Question (Beraisa #2): If Reuven gave his garment to a
          craftsman (Shimon) to be fixed, and they argue about
          whether he was hired for one or two, if Shimon still has
          the garment, Reuven must bring a proof or pay two. If he
          returned the garment to Reuven, if it is within the time
          to claim his wage, Shimon swears and collects. If the
          time has passed, Shimon must bring proof to collect two
          from Reuven.
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   Summation of question:</font></b> In the middle clause, why
               does Shimon swear and collect? According to Shmuel,
               Reuven should swear and be exempt!
<br>     <b><font color='darkgreen'>(f)  Answer (Rav Nachman bar Yitzchak):</font></b> Beraisa #2 is like R.
          Yehudah, who says that whenever the Torah obligated the
          employer to swear (e.g. here, for Reuven agrees that he
          owes one), Chachamim enacted that the worker swears and
          collects.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(g)  Question:</font></b> Where do we find that R. Yehudah says this?
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   Suggestion:</font></b> He says so in our Mishnah.
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   Rejection:</font></b> There, R. Yehudah allows the worker to
               collect less freely than Chachamim!
<br>               <b><font color='darkgreen'>i.   (Mishnah - R. Yehudah):</font></b> The worker may swear
                    and collect only when the employer partially
                    admitted to the claim.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(h)  Answer:</font></b> He says so in the following Beraisa.
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   (Beraisa):</font></b> A worker can swear and collect within the
               time to claim his wage, but not after the time has
               passed;
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   R. Yehudah says, that is only when the employer
               admits that he owes part of the wages (and the
               worker says that he owes all), or when he says that
               he hired him for one (and the worker says that he
               was hired for two);
             </font></b>  i.   However, if the employer says that he never
                    hired him, or he paid all his wages, the worker
                    must bring proof in order to collect.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(i)  Question (Rav Shisha brei d'Rav Idi):</font></b> It is illogical to
          say that Beraisa #2 is R. Yehudah, and Chachamim argue
          with it!
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   R. Yehudah is stringent (he allows the worker to
               collect only when the employer partially admits),
               and Chachamim are more lenient about the worker;
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   Will we say that where R. Yehudah is lenient (to
               allow a craftsman to swear (in the proper time) and
               collect after returning the garment), Chachamim are
               stringent?!
<br>          <b><font color='darkgreen'>3.   Counter-question:</font></b> If Beraisa #2 is Chachamim, who is
               the Tana of Beraisa #1?
             </font></b></font></b>  i.   It is not Chachamim, nor R. Yehudah (for both
                    agree that when they argue about the wage, the
                    worker swears and collects)!
<br>     <b><font color='darkgreen'>(j)  Answer (Rava):</font></b> It <i>is</i> logical to say that Beraisa #2 is
          R. Yehudah, and Chachamim argue!
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   R. Yehudah says that when the Torah obligates the
               employer to swear, Chachamim enacted that the worker
               swears and collects;
             </font></b>  i.   If the employer need not swear mid'Oraisa, only
                    mid'Rabanan, Chachamim did not make a second
                    enactment for the worker.
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   Chachamim say that even when the employer's oath is
               only mid'Rabanan, Chachamim enacted that the worker
               swears and collects (if he says that he was not
               paid);
             </font></b>  i.   They hold that everyone remembers the wage, so
                    when they argue about the wage, the worker does
                    not swear and collect.
<br>
<b><font color='blue'>2) THE ENACTMENT OF AN OATH FOR A NIGZAL</font></b>
<br>     <b><font color='darkgreen'></font></b><p><b><font color='darkgreen'>(a)  (Mishnah):</font></b> The case of a Nigzal - witnesses testify that
          Levi entered Yehudah's house to take a security...
<br>     <b><font color='darkgreen'>(b)  Objection:</font></b> Why does Yehudah swear and collect? Perhaps
          Levi did not take anything!
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   (Rav Nachman):</font></b> If Reuven took an axe and said 'I
               will cut Shimon's date tree', and we later see it
               cut and lying on the ground, we do not say that
               Reuven (surely) cut it and he must pay;
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   This is because people often make empty, exaggerated
               threats.
<br>          <b><font color='darkgreen'>3.   Here also, perhaps Levi never took a security!
 </font></b></font></b>    (c)  Answer: The Mishnah means that witnesses testify that
          Levi took a security.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(d)  Question:</font></b> We should ask the witnesses what he took! (Why
          must Yehudah swear?)
<br>     <b><font color='darkgreen'>(e)  Answer (Rabah bar bar Chanah):</font></b> The case is, Yehudah
          claims that Levi took vessels that can be hidden under
          one's garment.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(f)  (Rav Yehudah):</font></b> If witnesses saw Reuven leave Shimon's
          house with vessels hidden under his garment, and Reuven
          claims that he bought them, he is not believed.
<br>
<br>

sjt:
<font><b>1) THE OATH TAKEN BY THE EMPLOYER IN A DISPUTE REGARDING WAGES</b></font>
<br>QUESTION: The Gemara relates that the students of Rav asked Shmuel about a case in which a worker and employer disagree about how much the employer owes the worker. Shmuel replied that the employer must swear in order to exempt himself from paying the rest.
</p><p>
<b>REBBI AKIVA EIGER</b> (Teshuvos 2:140) asks a strong question from this Gemara on the words of <b>TOSFOS</b>. The Gemara earlier (45b) teaches that when a worker and his employer disagree about whether the worker was paid, the worker may take an oath that he was not paid and then collect his payment. When the dispute involves not whether or not he was paid but rather how much he is supposed to be paid, the <i>employer</i> takes an oath and pays the amount that he claims he owes. The Gemara says that if the reason why the worker swears in the first case is that the employer is busy with his workers and does not remember whether or not he paid one specific worker, then in the second case as well the worker should swear about how much the employer owes him, since the employer is busy with his workers and does not remember how much he owes. The Gemara answers that the difference between the two cases is that although an employer is prone to forget whether or not he paid, he does <i>not</i> forget the amount that he was supposed to pay.
</p><p>
<b>TOSFOS</b> there (45a, DH Afilu Katzatz) wonders why the Gemara asks that since the employer is busy with his other affairs, the worker should swear even when the dispute involves how much is owed. The Gemara in Bava Metzia (97b) says that when a defendant claims that he does not know whether or not he stole from the claimant, he does not have to pay (even when the claimant's claim is one of certainty, 'Bari'). Similarly, in this case, when the employer says that he owes only a certain amount, we know that he is in doubt about the remainder (since he is busy with his other affairs), and thus it is as if he is saying that he does not know whether he owes the rest. Accordingly, he should be exempt from paying and there should be no obligation to make a Shevu'ah.
</p><p>
Tosfos answers that in the case in Bava Metzia, when the defendant says that he does not know, he is not admitting to owing anything. Therefore, he is exempt. In contrast, in the case of the Gemara here, if the employer would say that he does not know about the rest of the money that the worker claims, he would be <i>admitting</i> to the first part of the amount claimed. Consequently, it is a case of 'Modeh b'Miktzas' in which the defendant agrees that he owes part of the claim and says that he does not know about the other half. In such a case, the employer should have to make a Shevu'ah d'Oraisa (a Shevu'ah Modeh b'Miktzas) that he does not owe any more money, but he cannot make a Shevu'ah because he says that he does not know about the other half. When a person is obligated to swear that he does not owe money, but he cannot swear (such as when he says he does not know), then he must pay ('Mitoch she'Eino Yachol li'Shava, Meshalem').
</p><p>
In this case, when the employer says that he knows that he does not owe the rest, Beis Din does not obligate him to pay outright. However, since Beis Din suspects that he <i>does</i> owe but he forgot due to his preoccupation with his workers, Beis Din allows the worker to swear and collect the rest of the money.
</p><p>
Rebbi Akiva Eiger challenges Tosfos' answer. Rav and Shmuel do not agree with the principle of 'Mitoch she'Eino Yachol li'Shava, Meshalem' (see 47a, 'l'Heichan Chozer'). They maintain that when a person cannot swear, he is exempt from paying. According to Rav and Shmuel, Tosfos' question that the employer's claim should be treated as though he says he does not know and thus he should be exempt from paying -- remains unanswered. According to Rav and Shmuel, why must the employer swear?
</p><p>
ANSWERS:
<br>(a) <b>REBBI AKIVA EIGER</b> answers his question based on the law in the case of a person who is suspected of lying, who is not allowed to take an oath. According to all opinions, such a person does <i>not</i> have to pay when obligated to take an oath which he cannot take. <b>TOSFOS</b> in Bava Metzia (5a) explains that the rule of 'Mitoch' is applied (and the person must pay) only when the person is uncertain about the facts of the case. When the person is certain about the facts and wants to swear, but the Halachah prevents him from swearing because of his character, the law is that he does <i>not</i> have to pay (since he claims that he is certain about the facts of the case). However, the Gemara there adds that another law states that when the defendant cannot swear, the claimant may swear that he is correct and collect the money. Rebbi Akiva Eiger infers from there that even without the rule of 'Mitoch,' Beis Din can let the other party swear and collect the money.
</p><p>
Based on this, Rebbi Akiva Eiger explains the question of the Gemara here according to Rav and Shmuel. The Gemara initially assumes that the employer was too busy to be sure of the facts (as in the case of denial of wages), and thus his claim of the amount of wages owed is similar to a claim that he does not know how much is owed. Even without the rule of 'Mitoch' there is still reason to require the worker to swear. The worker should be given the 'Modeh b'Miktzas' oath of the employer, just as in the case of a suspected person, in which the claimant can be given the oath of the suspected person who cannot swear himself. The Gemara answers that an employer's opinion is not considered a doubtful opinion. The employer is therefore allowed to swear to remove any suspicion.
</p><p>
(b) The <b>KEHILOS YAKOV</b> (#30) suggests that in order to answer this question it is not necessary to introduce a new principle that would transfer the Shevu'ah to the claimant even without the rule of 'Mitoch.' He argues that the principle of transferring a Shevu'ah to the claimant without applying 'Mitoch' (which applies only in a case of a suspected person who is unable to take an oath) may also apply in this case, because this case may also be a case of a suspected person who is obligated to take an oath. The Gemara initially assumes that because the employer is busy with his workers, if he is required to swear he may mistakenly swear falsely. Once he is considered suspect to swear falsely, it follows that the worker should swear and collect, just like a normal case of a person who is suspected of lying. The Gemara answers that the employer is not suspected since he remembers the amount well. (Y. Montrose)
</p><p>
<br>

loi:
<b><font color='blue'>17) IS ONE BELIEVED ABOUT METALTELIM HE IS HOLDING? </font></b>
<br><b><font color='darkgreen'>     </font></b><p><b><font color='darkgreen'>(a)  Gemara</font></b>
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   (Rav Yehudah):</font></b> If witnesses saw Reuven leave
               Shimon's house with Kelim hidden under his garment,
               Reuven is not believed to say that he bought them.
               This is only if Shimon does not normally sell his
               Kelim, <i>and</i> Reuven took Kelim that people do not
               normally hide, <i>and</i> Reuven does not normally hide
               Kelim. If any of these is not true, Reuven is
               believed.
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.  </font></b> This is only if Shimon claims that he lent to him
               the Kelim. He is not believed to say that Reuven
               stole them. This refers to Kelim normally lent or
               rented. He (Reuven) is believed about other Kelim
               (to say that he bought them).
<br>               <b><font color='darkgreen'>i.   (Rav Huna bar Avin):</font></b> If Levi is holding Kelim
                    not normally lent or rented, and they used to
                    be Yehudah's, he is not believed to say that he
                    bought them.
<br>          <b><font color='darkgreen'>3.  </font></b> Rava allowed a man to collect a scissors (used by
               people who comb garments) and a Sefer of Agadata
               from orphans, because these were known to belong to
               him. (We assume that he lent them to their father.)
<br>          <b><font color='darkgreen'>4.   Bava Basra 33a:</font></b> People were saying that Rava bar
               Sharshom was eating the Peros of orphans' land. He
               told Abaye that he took the land for Mashkanta from
               their father, who owed him also other money as well.
               He did not want to return the land after the
               Mashkanta expired, lest he need to swear (like
               anyone who wants to collect from orphans). Rather,
               he concealed the Mashkanta document, to continue
               eating the Peros until collecting the other loan as
               well. Migo that he would be believed to say that he
               bought the land, he would be believed to say that
               they owe me the money.
<br>          <b><font color='darkgreen'>5.   Abaye:</font></b> You have no Migo to say that you bought it,
               for people know that it belongs to the orphans.
               Rather, you must return the land to them. When they
               grow up, you will claim your debt from them.
<br><b><font color='darkgreen'>     (b)  Rishonim</font></b>
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   Rif (Bava Metzia 70a):</font></b> If Ploni deposited or lent to
               Levi, even without witnesses, something often lent
               or rented, and witnesses know that it was Ploni's,
               Levi is not believed to say that he bought it or
               took it for a security. Even if Levi died and his
               children claimed this, they are not believed, just
               like he was not believed. Rava took scissors and a
               Sefer from orphans, for they are normally lent and
               rented! This teaches that if Ploni deposited or lent
               to Levi with witnesses, even something not normally
               lent or rented, Levi is not believed to say that he
               later bought it. We needed R. Chanina (our text -
               Rav Huna) bar Avin's law only for a deposit not in
               front of witnesses. If Ploni holds an item normally
               lent or rented, and claims that he bought it, (if we
               know that it was David's) he is not believed. In
               Bava Basra (45b) we explicitly say that If witnesses
               saw the object deposited, even one who is not a
               craftsman would not get a Chazakah. Some Rabanan say
               that R. Chanina's law and Rava's ruling (about the
               orphans) refer to claiming items under the person's
               garment. Bava Metzia 116a refutes them. It asked,
               and did not answer that they discuss only items
               under one's garment! Rather, R. Chanina's law always
               applies. The Halachah follows it.
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   Rambam (Hilchos To'en 8:3):</font></b> (If Ploni claims that
               Levi has his item,) Levi is believed to say that he
               bought it or took it for a security if it is
               something not normally lent or rented, such as
               clothing, Peros, house utensils and merchandise.
               Something often lent or rented, even if Levi has it
               and he did not borrow or rent it in front of
               witnesses, is in the Chazakah of its owner. E.g. if
               Reuven had a Kli often lent or rented, and witnesses
               know that it was his, and it was seen with Shimon,
               and Reuven claims that he lent or rented it to him,
               and Shimon claims that Reuven sold it or gave it to
               him for a gift or security, Shimon is not believed.
               Reuven takes his Kli and swears Heses. Even if
               Shimon died, Reuven takes his Kli. The Ge'onim say
               that he swears Heses, for we claim on behalf of
               orphans.
<br>          <b><font color='darkgreen'>3.   Rambam (9:5):</font></b> If Shimon was holding a Kli often lent
               or rented and he died, Reuven (who was known to own
               it beforehand) takes it from the heirs without a
               Shevu'ah. Since their father could not claim that he
               bought it or took it for security, they cannot force
               Reuven to swear. If the heir makes a Vadai claim
               'you gave or sold it to Shimon in front of me',
               Reuven swears Heses. Some say that Reuven swears
               Heses, and afterwards the heirs return the Kli. I
               disagree.
<br>               <b><font color='darkgreen'>i.   Rebuttal (Ra'avad):</font></b> Anyone who receives must
                    swear while holding a (Kodesh) item. Even
                    something often lent or rented is taken only
                    through such an oath, unless witnesses saw him
                    hide things under his garment and he left. He
                    is not believed to say that he bought them.
<br>               <b><font color='darkgreen'>ii.  Magid Mishneh:</font></b> The Rambam holds that Reuven
                    swears Heses only when the heir has a Vadai
                    claim. According to the Ra'avad, why does the
                    Mishnah (which lists people who swear to
                    collect) list only one who was burglarized? The
                    Ge'onim connote that he swears without holding
                    an item. Some exempt even from Heses. The
                    Rambam's opinion is primary.
<br>          <b><font color='darkgreen'>4.   Rosh (Bava Basra 3:17):</font></b> Rav Nachman enacted Shevu'as
               Heses for total denial of Metaltelim. Presumably,
               the same applies to total denial of land. We do not
               distinguish just because there is a Shevu'ah
               mid'Oraisa for partial admission of Metaltelim.
               Similarly, just like one must swear about Chazakah
               of Metaltelim, one must swear about Chazakah of
               land. Chazakah is in place of a document; one does
               not lose his land, for he cannot guard the document
               forever. However, he must swear. Rava bar Sharshom
               thought that he could avoid swearing, since Heses is
               only for a Vadai claim; the orphans did not have a
               Vadai claim. Alternatively, since he would need to
               swear in any case, he did not want to wait until
               they mature before collecting. This answer is
               better, for one collects from orphans only with a
               Shevu'ah. We claim for them whatever their father
               could have claimed, and make the creditor swear due
               to an uncertain claim.
<br>               <b><font color='darkgreen'>i.   Shach (CM 133:11):</font></b> Tosfos (33a DH Migo) holds
                    like the first answer. The Mechaber bring only
                    Tosfos' opinion here, and both opinions in
                    Siman 150:6! There, he collects Peros of land
                    that is not his, so he must swear like one who
                    collects. Here, he merely takes back his
                    property.
<br><b><font color='darkgreen'>     (c)  Poskim</font></b>
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   Shulchan Aruch (CM 133:5):</font></b> If Ploni is holding
               Metaltelim, he is believed that they are his if they
               are not normally lent or rented.
<br>               <b><font color='darkgreen'>i.   SMA (11):</font></b> This refers to Sa'if 2 (the item was
                    not given in front of witnesses; it is even if
                    witnesses see that Ploni has it).
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   Shulchan Aruch (ibid):</font></b> If they are normally lent or
               rented, and  Levi has witnesses that they were his,
               and now saw that Ploni has them, if Levi says that
               he lent or rented them to Ploni, Ploni is not
               believed to say that he bought them or they are
               security for a loan.
<br>               <b><font color='darkgreen'>i.   Beis Yosef (DH u'Mah she'Chosav v'Ra'u):</font></b> If
                    witnesses did see that Ploni has them, Ploni
                    would be believed through a Migo that he could
                    have said that he returned them.
<br>               <b><font color='darkgreen'>ii.  SMA (12):</font></b> The Shulchan Aruch did not need to
                    write that Ploni returns it after Levi swears
                    Heses. One must swear Heses against any Vadai
                    claim, even when Ploni's heirs are Vadai
                    (below)!
<br>          <b><font color='darkgreen'>3.   Shulchan Aruch (ibid):</font></b> This is even if he had them
               for three years.
<br>               <b><font color='darkgreen'>i.   Shach (8):</font></b> R. Yonah, Mordechai and R. Yerucham
                    all say so.
<br>               <b><font color='darkgreen'>ii.  SMA (13):</font></b> Chazakah does not work, for perhaps
                    Levi forgot to whom he lent or rented it. Also,
                    sometimes people borrow or rent for more than 
                    three years.
<br>               <b><font color='darkgreen'>iii. Gra (28):</font></b> Craftsmen and sharecroppers cannot
                    make a Chazakah (Bava Basra 42a). This
                    discusses craftsmen holding Metaltelim
                    (Rashbam). This is even after three years, like
                    sharecroppers.
<br>          <b><font color='darkgreen'>4.   Shulchan Aruch (ibid):</font></b> Even if Ploni died, Levi
               takes them from his heirs without a Shevu'ah.
<br>               <b><font color='darkgreen'>i.   Beis Yosef (DH v'Chosav):</font></b> The Tur says that the
                    Rambam says that the Ge'onim obligate Levi to
                    swear Heses, for we claim on behalf of orphans.
                    He missed Halachah 9:5, in which the Rambam
                    says that he need not swear to the orphans,
                    just like Ploni could not have made Levi swear.
<br>          <b><font color='darkgreen'>5.   Rema:</font></b> The primary opinion obligates Levi to swear to
               receive.
<br>               <b><font color='darkgreen'>i.   SMA (14):</font></b> He refers to Heses, like the Ge'onim.
                    The Magid Mishneh refuted the Ra'avad. Also,
                    the Ra'avad said that he swears holding an item
                    only when Ploni is alive.
<br>               <b><font color='darkgreen'>ii.  Rebuttal (Shach 9):</font></b> The Darchei Moshe says that
                    the Ra'avad holds like the Ge'onim, and they
                    require a Shevu'ah holding an item. However, it
                    seems that the Halachah is that one needs to
                    swear only Heses, like the Rambam and Semag
                    explain the Ge'onim.
<br>          <b><font color='darkgreen'>6.   Shulchan Aruch (ibid):</font></b> If the heir makes a Vadai
               claim 'you gave or sold it to Ploni (from whom I
               inherited) in front of me', Levi must swear Heses.
<br>
<font color='blue'><i>See also:</i>
<br><b>SOMETHING NOT NORMALLY LENT OR RENTED </b>(</font><font color='blue'>


lvr: 46
dfh: b
trd:
<p>
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   This is only if Shimon does not normally sell his
               vessels, <i>and</i> Reuven took vessels that people do
               not normally hide, <i>and</i> Reuven does not normally
               hide (even such) vessels;
             </font></b>  i.   If any of these is not true, Reuven is
                    believed.
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   This is only if Shimon claims that he lent to him
               the vessels, but we do not believe him if he claims
               that Reuven stole them.
<br>          <b><font color='darkgreen'>3.   Version #1 (Rashi):</font></b> We believe Shimon only about
               vessels that are normally lent or rented. Regarding
               other vessels, Reuven is always believed.
<br>          <b><font color='darkgreen'>4.   Version #2 (Tosfos):</font></b> When we said that Reuven is
               believed (e.g. if Shimon normally sells his vessels,
               or about vessels that people normally hide, or if
               Reuven normally hides vessels, or if Shimon claims
               that Reuven stole them), this applies only to
               vessels that are not normally lent or rented;
             </font></b>  i.   Shimon is always believed about vessels that
                    are normally lent or rented. (end of Version
                    #2)
<br>          <b><font color='darkgreen'>5.   Support:</font></b> Rav Huna bar Avin taught that if Levi is
               holding vessels that are normally lent or rented,
               and they used to belong to Yehudah, he is not
               believed to say that he bought them.
<br>          <b><font color='darkgreen'>6.   Rava allowed a man to collect a scissors (used by
               people who comb garments) and a Sefer of Agadah from
               orphans, because these were known to belong to him.
               (We assume that he lent them to their father.)
 </font></b>    (g)  (Rava): (The Mishnah teaches that if witnesses testify
          that Levi entered Yehudah's house to take a security,
          Yehudah swears about what was taken, and he collects.)
          Even one who guards Yehudah's house, or the guards's wife
          may swear.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(h)  Question (Rav Papa):</font></b> If one works for and boards with
          Yehudah, may he swear?
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   This question is not resolved.
 </font></b>    (i)  Question (Rav Yemar): If Yehudah claims that Levi took a
          silver cup, what is the law?
<br>     <b><font color='darkgreen'>(j)  Answer (Rav Ashi):</font></b> If we estimate that Yehudah is wealthy
          enough to own such a cup, or if he is so trustworthy that
          people would deposit it by him, he is believed. If not,
          he is not believed.
<br>
<b><font color='blue'>3) THE OATH OF A NECHBAL</font></b>
<br>     <b><font color='darkgreen'></font></b><p><b><font color='darkgreen'>(a)  (Mishnah):</font></b> The case of a Nechbal... (Levi swears that
          Yehudah wounded him, and collects).
<br>     <b><font color='darkgreen'>(b)  (Rav Yehudah):</font></b> Levi swears only about a wound that he
          could have inflicted on himself. For a wound he could not
          do to himself (e.g. on his back), he collects without
          swearing.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(c)  Question:</font></b> Perhaps he scratched himself against a wall!
<br>     <b><font color='darkgreen'>(d)  Answer (R. Chiya):</font></b> The case is, he was bitten on his
          back.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(e)  Question:</font></b> Perhaps someone else bit him!
<br>     <b><font color='darkgreen'>(f)  Answer:</font></b> The case is, Levi was secluded with Yehudah. No
          one else was there.
<br>
<b><font color='blue'>4) ONE WHO IS DISQUALIFIED FROM SWEARING</font></b>
<br>     <b><font color='darkgreen'></font></b><p><b><font color='darkgreen'>(a)  (Mishnah):</font></b> If the defendant is suspected of swearing
          falsely, even a vain oath.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(b)  Question:</font></b> Why does it say <i>even</i> a vain oath?
<br>     <b><font color='darkgreen'>(c)</font></b>  The Mishnah teaches a bigger Chidush;
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   Not only (if he swore falsely) an oath which denies
               money, but even a vain oath disqualifies him from
               swearing.
 </font></b>    (d)  Question: The Mishnah should say that he is disqualified
          also for a false Shevu'as Bituy!
<br>     <b><font color='darkgreen'>(e)  Answer:</font></b> The Mishnah lists only oaths that are false the
          moment they are said. One who swore a false oath of Bituy
          never intended to swear falsely (even if later he did not
          fulfill his oath. Rashi - he is not suspected to swear
          falsely. Tosfos - he is suspected, but the Tana did not
          teach such cases).
<br>     <b><font color='darkgreen'>(f)  Question:</font></b> Indeed, a (future) oath of Bituy such as 'I
          will (or will not) eat' is not false the moment it is
          said;
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   However, a oath of Bituy (in the past) such as 'I
               ate (or did not eat)' is false the moment it is
               said! (Why does the Mishnah omit it?)
 </font></b>    (g)  Answer: The Tana taught vain oaths. This includes false
          oaths of Bituy in the past. 
<br>

sjt:
</p><p>
<font><b>2) ARTICLES WHICH ARE OFTEN LENT OR RENTED OUT</b></font>
<br>OPINIONS: The Gemara discusses a case in which Reuven claims that a certain object in Shimon's possession belongs to him, and Reuven brings witnesses who testify that they saw that the object once belonged to Reuven. If the object is the type of object that is frequently lent or rented to others ('Devarim he'Asuyin l'Hash'il ul'Haskir'), Shimon is <i>not</i> believed to say that he bought the object from Reuven and that the object belongs to him, because we assume that Reuven lent or rented it to Shimon (unless Shimon can prove otherwise).
</p><p>
What is the definition of things that are 'Asuyin l'Hash'il ul'Haskir'?
</p><p>
(a) The <b>RAMBAM</b> (Hilchos To'en v'Nit'an 8:9-10) says that one should not make the mistake of equating things that are <i>made</i> to be lent and rented out with things that are <i>commonly</i> lent and rented out, 'as many great people have erred.' All items, he says, are fit to be lent out and indeed are often lent out. Rather, he explains that the Gemara refers to objects that the people in that place craft with the intention that those things will be lent and rented out. He cites as examples of such things large cooking pots, bridal adornments, and the objects mentioned in the Gemara here (such as scissors used for cutting wool). The <b>MAGID MISHNEH</b> cites support for the Rambam's view from the fact that the Gemara calls these objects things that are '<i>Asuyin</i> l'Hash'il ul'Haskir'; 'Asuyin' literally means 'made,' which implies that these things were crafted with the intention to be lent and rented out.
</p><p>
(b) Many Rishonim argue with the Rambam (as the Rambam himself mentions). <b>TOSFOS</b>, the <b>RIF</b>, <b>RAMAH</b>, <b>RAMBAN</b>, and others maintain that the Gemara refers to objects which people <i>usually</i> lend or rent out, regardless of whether those objects were specifically <i>made</i> for that purpose. The <b>RITVA</b> explains that the fact that the Gemara calls these objects 'Asuyin' ('made') is no proof for the opinion of the Rambam. The Gemara earlier (beginning of 46b) discusses a person who is 'Asuy' to sell his vessels, referring to a person who has a <i>tendency</i> to sell his vessels (it obviously does not mean a person who is 'made' to sell his vessels). Similarly, with regard to objects that are 'Asuyin l'Hash'il ul'Haskir,' the Gemara means objects that are usually lent or rented out, and not that they are made specifically for that purpose.
</p><p>
This disagreement about how to define objects that are 'Asuyin l'Hash'il ul'Haskir' has practical consequences in other contexts. The Gemara in Kesuvos (50a) states that the verse, 'And his righteousness endures forever' (Tehilim 112:3), refers to the person who writes scrolls of Torah, Nevi'im, and Kesuvim and lends them to others. According to most Rishonim, such scrolls certainly qualify as objects that are usually lent out, 'Asuyin l'Hash'il.' According to the Rambam, however, such scrolls would not constitute 'Devarim he'Asuyin l'Hash'il' unless they were made specifically for the purpose of being lent to others.
</p><p>
Tosfos challenges this explanation from another Gemara. The Gemara in Bava Kama (114b) discusses a case in which one person sees his Sefarim and vessels in the possession of another person who claims that he bought the items. There is overwhelming evidence that the original owner was the victim of a theft. The law is that the person holding the items may take an oath attesting to the amount of money that he paid for the items, and the original owner then pays him this amount and receives the items in return. The Gemara requires that there be evidence of a theft in order to eliminate the possibility that the original owner sold the items to the second person and now unlawfully demands them back.
</p><p>
If the disputed items are not items that are usually lent out, then indeed it is necessary to have evidence of a theft, because without such evidence the defendant may claim that he bought them and he would be believed. If, on the other hand, these items are considered items that are commonly lent out (as the Gemara in Kesuvos says), then there should be no need for evidence of a theft, and there should be no need for a Shevu'ah. The original owner should win the case merely by saying that they were stolen from him, since he has a Migu that he could have claimed that he lent them. The <b>MIRKEVES HA'MISHNEH</b> indeed says that this question is the reason why the Rambam does not agree with the explanation of the other Rishonim.
</p><p>
1. Tosfos answers in the name of <b>RABEINU TAM</b> that the Gemara in Bava Kama refers to a case in which the person holding the items obviously would not have borrowed them from the original owner, such as a person who has never dealt with the original owner. In such a case, we do not assume that the items were lent out. (Accordingly, Rabeinu Tam explains that when Rava here rules that certain orphans should give back Sefarim of Agadeta to the original owner, it must be that Rava knew that the owner had lent his Sefarim to the father of the orphans.)
</p><p>
2. The <b>RITVA</b> answers that there is a difference between Sefarim of a more esoteric subject matter -- to which the Gemara in Bava Kama refers -- and Sefarim of Agadeta, which are relatively easy to learn. Although it certainly is a Mitzvah to lend out all types of Sefarim, it is not the normal manner for a person to lend out the more difficult Sefarim. Since Sefarim tend to get damaged due to the amount of intense study that is necessary to understand them, people do not usually lend out such Sefarim. Moreover, only very learned people borrow these types of Sefarim. If an ordinary layman who is not a scholar claims possession of these Sefarim, they certainly would not be considered something that is made to be lent out. In contrast, Sefarim of Agadeta are always lent out to everyone, since they are not difficult to understand. For this reason, the Gemara here makes a point of saying that the Sefarim in Rava's case were Sefarim of Agadeta. (Y. Montrose)
</p><p>


<font><b>3) IS MONEY CONSIDERED AN ARTICLE WHICH IS OFTEN LENT OR RENTED OUT?</b></font>
<br>QUESTION: The Gemara discusses a case in which Reuven claims that a certain object in Shimon's possession belongs to him, and Reuven brings witnesses who testify that they saw that the object once belonged to Reuven. If the object is the type of object that is frequently lent or rented to others ('Devarim he'Asuyin l'Hash'il ul'Haskir'), Shimon is <i>not</i> believed to say that he bought the object from Reuven and that the object belongs to him, because we assume that Reuven lent or rented it to Shimon (unless Shimon can prove otherwise).
</p><p>
This principle -- that a person cannot make a Chazakah on objects that are normally lent or rented out -- seems to contradict the Gemara earlier in Shevuos (34a). The Gemara there teaches that when Levi hands over money to Yehudah in the presence of two witnesses, Yehudah is believed to claim later that he indeed received money from Levi, but that money was the repayment of a loan from Levi. According to the principle of the Gemara here, in a case in which the witnesses do not know whether Yehudah was borrowing money from Levi or whether he was receiving a repayment for a loan that he gave to Levi, we should assume that Yehudah was receiving a loan from Levi, since money is something that is normally lent to others! Why does the Gemara there say that Yehudah is believed to say that the money he received was a repayment of a loan due to him?
</p><p>
ANSWERS:
<br>(a) The <b>KETZOS HA'CHOSHEN</b> (79:2) distinguishes between money and objects. In the case of a monetary loan, the principle of 'Milveh l'Hotza'ah Nitnah' applies. This means that when the lender lends money, the borrower is allowed (and expected) to spend that money and to return different money (of the same value) to the lender. In contrast, when a person lends an <i>object</i>, the borrower is obligated to return the same object. The reason why objects which are frequently lent or rented out are not assumed to belong to the person holding them is that they are considered to be in the ownership of the original owner (Mara Kama) unless there is proof that they have left his ownership. Money, however, always leaves the possession of the Mara Kama, because the borrower returns different money. Accordingly, in the case of the Gemara earlier (34a) the one who is holding the money is believed to say that it is his money because there is no Chezkas Mara Kama opposing his claim.
</p><p>
(b) <b>RAV YITZCHAK ELCHANAN SPECTOR</b> (cited by the <b>MILU'EI CHOSHEN</b> to the Ketzos ha'Choshen) gives another answer to this question. The <b>SHULCHAN ARUCH</b> (CM 72:19) cites the <b>RIF</b> and <b>RABEINU TAM</b> who rule that any object which the owner does not usually lend out because of its importance is not included in the category of 'objects which are normally lent out.' Money is not considered something that is normally lent out, because the owner is apprehensive about lending it lest the borrower not return it.
</p><p>
The Shulchan Aruch there also quotes the <b>RAMBAM</b> (see previous Insight) who rules that only objects which are made for the purpose of being lent or rented out fall into this category. According to the Rambam's as well, money is not considered an object that is made to be lent out. (See Insights to Bava Basra 52:2.) (Y. Marcus) 
</p><p>


lvr: 46
dfh: a
trd:
<b><font color='blue'>1) PEOPLE WHO CANNOT SWEAR</font></b>
     <b><font color='darkgreen'></font></b></p><b><font color='darkgreen'></font></b><p><b><font color='darkgreen'>(a)  (Mishnah):</font></b> If one of them was a gambler...
<br>     <b><font color='darkgreen'>(b)  Question:</font></b> Why must these cases be taught?
<br>     <b><font color='darkgreen'>(c)  Answer:</font></b> The previous cases were disqualified mid'Oraisa.
          These cases are disqualified only mid'Rabanan.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(d)  (Mishnah):</font></b> If both parties were disqualified...
<br>     <b><font color='darkgreen'>(e)  Question #1 (Rava):</font></b> What is the correct text of the
          Mishnah? (Some versions switch the opinions of R. Meir
          and R. Yosi.)
<br>     <b><font color='darkgreen'>(f)  Rav Nachman:</font></b> I do not know.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(g)  Question #2 (Rava):</font></b> What is the Halachah?
<br>     <b><font color='darkgreen'>(h)  Rav Nachman:</font></b> I do not know. (The following implies that
          Rav Nachman later resolved these questions.)
<br>     <b><font color='darkgreen'>(i)  Version #1 - Answer (to Question #1 - Rav Yosef bar
          Minyomi citing Rav Nachman):</font></b> R. Yosi says, they divide
          (the disputed money);
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   Also, Rav Zevid bar Oshaya taught a Beraisa that
               says so.
 </font></b>    (j)  Version #2 (Rav Zevid - Beraisa - R. Oshaya): R. Yosi
          says that they divide. (end of Version #2)
<br>     <b><font color='darkgreen'>(k)  Answer (to Question #2 - Rav Yosef bar Minyomi):</font></b> A case
          occurred in which Rav Nachman ruled that they divide.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(l)  (Mishnah):</font></b> The oath returns to its place.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(m)  Question:</font></b> To where does it return?
<br>     <b><font color='darkgreen'>(n)  Answer (R. Ami):</font></b> Our teachers in Bavel say that it
          returns to Sinai (i.e. Hash-m will punish the guilty
          party for transgressing the oath on Sinai, which included
          the Isur to steal. Beis Din does not force the defendant
          to do anything);
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   Our teachers in Eretz Yisrael say that it returns to
               the defendant. (Since he cannot swear, he must pay.)
 </font></b>    (o)  (Rav Papa): 'Our teachers in Bavel' refers to Rav and
          Shmuel. The following shows that they say that it returns
          to Sinai.
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   (Mishnah):</font></b> Similarly, orphans collect only after
               swearing.
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   Question:</font></b> From whom do they (need to swear in order
               to) collect?
<br>               <b><font color='darkgreen'>i.   Suggestion:</font></b> It is from (Shimon,) the one who
                    borrowed from their father (Reuven).
<br>               <b><font color='darkgreen'>ii.  Rejection:</font></b> Reuven could have collected without
                    swearing. Why must his orphans swear?!
<br>          <b><font color='darkgreen'>3.   Answer:</font></b> Rather, they must swear in order to collect
               from Shimon's orphans.
<br>          <b><font color='darkgreen'>4.   (Rav and Shmuel):</font></b> This is only if Reuven died before
               Shimon. However, if Shimon died first, Reuven could
               not have collected from the orphans without swearing
               that he was not paid;
<br>               <b><font color='darkgreen'>i. </font></b>  One does not inherit (a claim to) money that
                    his father could have collected only through
                    swearing. (Rashi - since the orphans do not
                    know whether the loan was paid, they cannot
                    swear.)
<br>     <b><font color='darkgreen'>(p)  (Rav Papa):</font></b> 'Our teachers in Eretz Yisrael' refers to R.
          Aba. The following shows that he says that it returns to
          the defendant.
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   One witness testified in front of R. Ami that Reuven
               grabbed an ingot from Shimon. Reuven said 'yes, I
               grabbed it. It is mine!'
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   Question (R. Ami):</font></b> What is the law? We cannot
               obligate Reuven without two witnesses. We cannot
               totally exempt him, for there is one witness!
             </font></b>  i.   Suggestion: He must swear to contradict the
                    witness.
<br>               <b><font color='darkgreen'>ii.  Version #1 (Rashi) Rejection:</font></b> He cannot
                    contradict him, for he admits that he took it,
                    nor is he believed to say 'Shimon was holding
                    <i>my</i> ingot.' He is unable to swear (in this
                    case), just like a thief (is never believed to
                    swear).
<br>               <b><font color='darkgreen'>iii. Version #2 (Tosfos) Rejection:</font></b> Since he admits
                    that he took it, and we assume that it was
                    Shimon's (for Shimon was holding it), Reuven is
                    like a thief (who is not believed to swear).
<br>          <b><font color='darkgreen'>3.   Answer (R. Aba):</font></b> He must swear, but he cannot,
               therefore he must pay.
<br>
<b><font color='blue'>2) ORPHANS WHO DO NOT SWEAR</font></b>
<br>     <b><font color='darkgreen'></font></b><p><b><font color='darkgreen'>(a)  (Rava):</font></b> A Beraisa supports R. Aba.
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   (R. Ami - Beraisa):</font></b> 'Shevu'as Hash-m Tihyeh Bein
               Sheneihem' (an oath decides the dispute between the
               two parties,) not between their heirs.
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   Question:</font></b> What is the case?
<br>               <b><font color='darkgreen'>i.   Suggestion:</font></b> Reuven says 'your father owed my
                    father 100', and Shimon says 'he owed 50.'
<br>               <b><font color='darkgreen'>ii.  Rejection:</font></b> Since Shimon is certain, he swears
                    just like his father would have sworn!
<br>          <b><font color='darkgreen'>3.   Answer:</font></b> Rather, Reuven says 'your father owed my
               father 100', and Shimon says 'I know that he owed
<br>               <b><font color='darkgreen'>50</font></b>. I do not know whether he owed more.'
<br>
<br>

sjt:
<font><b>1) A DEFENDANT WHO CLAIMS THAT HE DOES NOT KNOW</b></font>
<br>OPINIONS: Rebbi Aba rules that in a case in which a person is obligated to swear but he is unable to swear, he must pay the money that is claimed from him.
</p><p>
Rava proves Rebbi Aba's opinion from Rebbi Ami's understanding of the verse, 'An oath of Hash-m shall be between the two of them' (Shemos 22:10). Rebbi Ami explains that the verse means that the Shevu'ah applies only when the dispute takes place between the litigants themselves, and not when it takes place between the heirs of the litigants. Rava explains that the verse refers to a case in which one person claims from another, 'Your father owed my father one hundred,' and the other person says, 'I know that he owed your father fifty, but I do not know about the other fifty.' Even though the son of the defendant is 'Modeh b'Miktzas' -- he admits to half of the claim -- he is not obligated to make a Shevu'ah of Modeh b'Miktzas, nor is he obligated to pay, because the verse teaches that a Shevu'ah applies only when the dispute is between the litigants themselves, and not when it is between their heirs.
</p><p>
Rava points out that it must be that when the defendant himself (the father) makes the same claim (he admits to half and says that he does not know about the other half) he must pay, since he is obligated to make a Shevu'ah of Modeh b'Miktzas but he cannot make a Shevu'ah (since he claims that he does not know about the other half). If a person would be exempt from paying in such a case, then the verse would not need to teach that his son is exempt. This is the proof for Rebbi Aba's opinion.
</p><p>
There is a clear difference between a dispute involving the father and a dispute involving his heirs. The father presumably knew the amount and forgot (or so he claims), while it is likely that the heirs never knew about the transaction. What is the Halachah in a case in which the defendant himself claims that he never knew the amount of the transaction? Is he like a father (and he must pay, according to Rebbi Aba) or is he like an heir (and he is exempt from swearing and from paying, based on the verse, 'An oath of Hash-m shall be between the two of them')?
</p><p>
(a) The <b>RA'AVAD</b> (Hilchos She'eilah 5:6, Hilchos Malveh v'Loveh 13:4), <b>BA'AL HA'ITUR</b>, and <b>TOSFOS HA'ROSH</b> explain that the verse, 'An oath of Hash-m shall be between the two of them,' teaches the difference between one who should have known what was in his hands, and one who was not expected to know what was in his hands. The most common case in which a person is not expected to know what was in his hands is a case in which the dispute involves heirs. However, if the defendant himself says that he received fifty coins plus a sealed bag to watch, all of which was lost, and the defendant claims that he is unsure what was in the bag, the defendant is exempt from paying or swearing, just as an heir is exempt. If the claimant wants to receive his money, then <i>he</i> must make an oath attesting to the value of the contents of the sealed bag.
</p><p>
The Ra'avad explains that the reason why, in a normal case, the defendant must pay if he claims that he does not remember how much he received, is that there is reason to suspect that he is lying, for he certainly should remember how much he borrowed. In contrast, where there is a good reason for why the defendant does not remember, he is not suspected of lying when he says that he does not know, and it would be unfair to require him to pay without at least making the claimant take an oath.
</p><p>
(b) The <b>RAMBAM</b> (Hilchos She'eilah 5:6, Hilchos Malveh v'Loveh 13:4) and the <b><b><b>RI</b></b> MI'GASH</b> maintain that the only case in which the rule of 'Mitoch she'Eino Yachol li'Shava, Meshalem' applies is when the dispute involves heirs. Even if the defendant himself accepted responsibility for an unknown sum of money (which was then lost), he is <i>obligated</i> to pay (since he cannot swear). They prove this from the Gemara itself. The Gemara says that in the case for which the verse teaches that the heirs are exempt, the father is obligated. The case in which the heirs are exempt is a case in which they say that they do not know (and were not able to know) about the other fifty that is being claimed. The identical case, involving the father, is when the father claims that he does not know (and was not able to know) about the other fifty that is being claimed. Hence, even in such a case the defendant is obligated.
</p><p>
The <b>RITVA</b> cites another proof for the opinion of the Rambam. According to the Ra'avad's view, the verse should teach this lesson without discussing heirs. It should state simply that a Shevu'ah applies only when a person was able to know about the amount he received, but he is exempt when he was unable to know about the amount he received. Since the verse teaches only that heirs are exempt, it must be that the defendant himself would be obligated in such a case.
</p><p>
The ruling of the <b>TUR</b> in such a case is not clear. In one place (see Tur CM 298), he codifies the opinion of the Ra'avad. In another (see Tur CM 72), he agrees with the opinion of the Rambam! How are we to understand the ruling of the Tur?
</p><p>
The <b>SHACH</b> (CM 72:51) proposes that the Tur compromises between the two opinions. The Ra'avad's opinion is definitely understandable in the case of a deposit. While it is true that the person watching the sealed bag was negligent in losing it, he was not supposed to use the deposit for himself, and, therefore, it is understandable that he did not open it to check its contents. However, in the case of a loan (or a security given for a loan), we may assume that the recipient knows the value of what he receives. One does not usually borrow money or take a security without knowing its value. In such cases, the Ra'avad's opinion is less logical than the Rambam's, and, therefore, the Tur rules like the Rambam. The Shach states that this is also the explanation of the <b>MABIT</b> (Teshuvos, vol. 1, She'eilos Sheniyos, ch. 133). (Y. Montrose)
</p><p>
<br>

loi:
<b><font color='blue'>18) WHEN BOTH PARTIES ARE DISQUALIFIED FROM SWEARING </font></b>
<br><b><font color='darkgreen'>     </font></b><p><b><font color='darkgreen'>(a)  Gemara</font></b>
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   32a (Abaye):</font></b> All agree about one witness (that he
               obligates paying), when he is Pasul (disqualified
               from swearing).
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   32b:</font></b> He means that both parties are Pasul. The
               obligation to swear reverts to the defendant. Since
               he cannot swear, he must pay.
<br>          <b><font color='darkgreen'>3.   41a:</font></b> One cannot reverse an oath mid'Oraisa (refuse
               to swear, and require the claimant swear to
               collect). One can reverse an oath mid'Rabanan.
<br>          <b><font color='darkgreen'>4.  </font></b> R. Yosi holds that for Torah oaths, if the defendant
               is Pasul, we reverse the oath onto the claimant, and
               the defendant pays. Mid'Rabanan oaths are
               enactments. We do not enact (to reverse the oath)
               for an enactment.
<br>          <b><font color='darkgreen'>5.   45a (Mishnah - R. Yosi):</font></b> Regarding a Shevu'ah to
               receive, if both are disqualified, the Shevu'ah
               returns to its source;
<br>          <b><font color='darkgreen'>6.  </font></b> R. Meir says, they divide the disputed money.
<br>          <b><font color='darkgreen'>7.   47a (R. Ami):</font></b> Our teachers in Bavel say that R. Yosi
               means that it returns to Sinai. Our teachers in
               Eretz Yisrael say that it returns to the defendant.
<br>          <b><font color='darkgreen'>8.   (Rav Papa):</font></b> 'Our teachers in Bavel' refers to Rav
               and Shmuel;
<br>               <b><font color='darkgreen'>i.   (Mishnah):</font></b> Similarly, orphans only collect
                    after swearing.
<br>               <b><font color='darkgreen'>ii.  (Rav and Shmuel):</font></b> They must swear to collect
                    from the orphans of Levi (the borrower), i.e.
                    if their father (Reuven) died before Levi. If
                    Levi died first, Reuven could collect from the
                    orphans only if he swore that he was not paid.
                    One does not inherit money that required an
                    oath to collect it.
<br>          <b><font color='darkgreen'>9.  </font></b> 'Our teachers in Eretz Yisrael' refers to R. Aba;
<br>               <b><font color='darkgreen'>i. </font></b>  One witness testified in front of Rav Ami that
                    Reuven grabbed an ingot from Shimon. Reuven
                    said 'yes, I grabbed it. It is mine!'
<br>               <b><font color='darkgreen'>ii.  Question (Rav Ami):</font></b> We cannot force Reuven to
                    pay without two witnesses. We cannot exempt
                    him, for there is a witness. He cannot swear
                    that the witness lies. Since he admits that he
                    took it, he is like a thief!
<br>               <b><font color='darkgreen'>iii. Answer (R. Aba):</font></b> He must swear, but he cannot,
                    therefore he must pay.
<br>          <b><font color='darkgreen'>10. </font></b> Support (for R. Aba - Rava - R. Ami's Beraisa):
               'Bein Sheneihem' - the oath is between the two
               parties, not between their heirs.
<br>               <b><font color='darkgreen'>i. </font></b>  Reuven says 'your father owed my father 100';
                    Shimon knows that his father owed 50, but not
                    whether he owed more.' We need a verse to
                    exempt Shimon only if his father would need to
                    pay in such a case!
<br>          <b><font color='darkgreen'>11.  48a (Rav Nachman):</font></b> If the Halachah follows Rav and
               Shmuel, this is even if Reuven never tried
               collecting. If the Halachah is not like Rav and
               Shmuel, they can collect even if Reuven tried
               collecting in Beis Din.
<br>          <b><font color='darkgreen'>12.  Question:</font></b> Is Rav Nachman unsure? Rav Yosef bar
               Minyomi said that a case occurred in which Rav
               Nachman ruled that they collect half!
<br>          <b><font color='darkgreen'>13.  Answer:</font></b> Rav Nachman meant that if Rav and Shmuel's
               explanation of R. Meir is correct, we do not
               distinguish whether Reuven tried collecting. Rav
               Nachman himself holds that the Halachah follows R.
               Yosi.
<br>          <b><font color='darkgreen'>14.  Bava Basra 33b:</font></b> Yosef challenged David 'you are on
               my land!' David said 'I bought it from you, and I
               ate the years of Chazakah!' David brought one
               witness who said that David ate the years of
               Chazakah.
<br>          <b><font color='darkgreen'>15.  Rabanan:</font></b> This is like R. Aba's law of the ingot!
<br>          <b><font color='darkgreen'>16.  34a - Rejection (Abaye):</font></b> No. There the witness comes
               to obligate Reuven. Here, the witness comes to
               support David!
<br>          <b><font color='darkgreen'>17.  (Abaye):</font></b> If David says that he bought a field and
               ate the years of Chazakah, and one witness testified
               that he ate Peros for two years, this is like R.
               Aba's law. (David cannot swear unlike the witness,
               so he must pay for the Peros.)
<br>          <b><font color='darkgreen'>18.  Bava Metzia 97b (Mishnah):</font></b> If Reuven borrowed
               Shimon's cow for half the day and rented it for half
               the day, and it died, if Shimon claims that the
               borrowed cow died, and Reuven is unsure, he must
               pay.
<br>          <b><font color='darkgreen'>19.  Question:</font></b> This is unlike Rav Nachman, who says that
               if Levi claims that Yehudah owes him money and
               Yehudah says 'I don't know', he is exempt!
<br>          <b><font color='darkgreen'>20.  Answer:</font></b> Our Mishnah discusses a case like Rav
               Nachman said (elsewhere), that Reuven must swear to
               Shimon, like Rava's case;
<br>               <b><font color='darkgreen'>i.   (Rava):</font></b> If David claimed 100 from Levi, and he
                    admits to 50, but is unsure about the rest,
                    Levi must swear, but he cannot, so he must pay.
<br><b><font color='darkgreen'>     (b)  Rishonim</font></b>
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   Rif (29b):</font></b> Presumably, the Halachah follows R. Aba.
               Therefore, if both of them were Pesulim, the oath
               returns to its source, and since he cannot swear, he
               must pay. We always rule like this, e.g.in Bava
               Basra 34a, in R. Aba's case, and in Bava Metzia.
               Only regarding orphans collecting from orphans we
               hold like Rav and Shmuel. Some say that when both
               are Pesulim, the Halachah follows R. Yosi, who says
               that they divide, like Rav Nachman ruled. This is
               wrong. Rava is Basra, and he rules like R. Aba. No
               one challenged Rava. Also Abaye is Basra, and he
               explains that the oath reverts to the defendant.
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   Rambam (Hilchos To'en 2:4):</font></b> For a Torah oath, if
               both of them were Pesulim, the oath reverts to the
               defendant. Since he cannot swear, he must pay.
<br>          <b><font color='darkgreen'>3.   Rosh (7:7):</font></b> When both are Pesulim, the claimant
               collects without swearing (32b). When only the
               defendant is Pasul, the claimant must swear in order
               to collect. This is to protect the defendant, lest
               every Rasha impose oaths against him and take all
               his money. Here it seems that Rav Nachman argues
               with R. Aba. In Bava Metzia, he holds like Rava, who
               holds like R. Aba! Also, we hold like Rav Nachman in
               monetary laws; Rav Nachman ruled in practice and
               divided the money. However, the Halachah follows R.
               Aba, that if one must swear, but he cannot, he must
               pay! This is brought throughout Shas. Also, the
               Gemara says that if one ruled like Rav and Shmuel,
               it stands, and if one ruled like R. Elazar (that
               orphans can always collect from orphans), it stands.
               It did not mention Rav Nachman (that they divide the
               money)! Also, how did the Gemara know that Rav and
               Shmuel, who say that orphans cannot collect from
               orphans (if the borrower died first) argue with R.
               Aba? This is like R. Aba, that one who cannot swear
               loses! Rather, if they held like R. Aba, since the
               lender's heirs have a document, and they should
               collect, just Chachamim obligated a Shevu'ah to
               collect from orphans, they should collect without an
               oath. We say 'the oath returned to the one who
               needed to swear, and since he cannot, he loses' only
               when the money depends primarily on the oath, e.g. a
               Pasul who must swear to be exempt. Here, the money
               depends primarily on the document. The oath is a
               mere enactment. We cannot say that the oath returns
               to the one who must swear, and he loses. Rather, the
               borrower's heirs cannot refute the document. To
               exempt themselves, they would need to swear that
               their father paid. Therefore, if Rav and Shmuel held
               like R. Aba, they would obligate them to pay. Rav
               Nachman holds like R. Aba regarding 'I do not know
               about 50', and orphans collecting from orphans. R.
               Yosi agrees that since he cannot swear, he must pay,
               just he fines the claimant for being Pasul (so he
               collects only half). There is no proof from 32b.
               Abaye means that a witness who denied knowing
               testimony is liable for Shevu'as ha'Edus, for his
               testimony would have forced paying <i>half</i>. The
               Gemara did not need to specify.
<br><b><font color='darkgreen'>     (c)  Poskim</font></b>
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   Shulchan Aruch (CM 92:7):</font></b> For a Torah oath, if both
               of them were Pesulim, the oath reverts to the
               defendant. Since he cannot swear, he must pay.
<br>               <b><font color='darkgreen'>i.   Beis Yosef (DH v'Im):</font></b> The Rosh rules like Rav
                    Nachman, like Rav Hai Gaon and R. Tam. The
                    Rambam and Ri rule like R. Aba, like the Rif.
                    We follow them. 
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   Rema:</font></b> Some say that they divide. I say that we
               should rule like this, for ha'Motzi mi'Chavero Alav
               ha'Re'ayah.
<br>               <b><font color='darkgreen'>i.   Darchei Moshe (6):</font></b> Since Poskim argue, and the
                    Rosh who is Basra says that they divide, one
                    cannot take money without a clear proof.
<br>               <b><font color='darkgreen'>ii.  Shach (9):</font></b> The Rosh's opinion is primary. Rav
                    Nachman divided in practice. We find that he
                    holds like R. Aba. The Ramban said that he
                    merely explains R. Meir, but it is difficult to
                    say that the Sugyos in Bava Metzia are unlike
                    the Halachah. Tosfos challenged R. Tam; the Ran
                    answered all his questions.
<br>               <b><font color='darkgreen'>iii. Gra (18):</font></b> We hold like R. Yosi against R. Meir,
                    and like Rav Nachman, and he ruled in practice.
                    R. Yosi fines because the claimant is also
                    obligated to swear, and he cannot. The Halachah
                    follows Rav and Shmuel, R. Aba, and Rav
                    Nachman. All hold like R. Aba, just R. Aba says
                    so only for Torah oaths (which we do not
                    reverse), for then the claimant need not swear.
                    Rav and Shmuel say so even for mid'Rabanan
                    oaths, e.g. orphans. We said that we should not
                    add to this. I.e., for Torah oaths we hold like
                    R. Aba. When both cannot swear, we follow R.
                    Yosi. However, why was Rava unsure if the
                    Halachah follows R. Aba, and why was Rav
                    Nachman unsure if the Halachah follows Rav and
                    Shmuel They do not argue!
<br>
<font color='blue'><i>See also:</i>
<b>CAN ONE DECLINE <b><b>AN</b></b> ENACTMENT <b><b>TO</b></b> MAKE THE OTHER PARTY SWEAR</b>?
<br>(</font><font color='blue'>


lvr: 46
dfh: b
trd:
<p>
<br>               <b><font color='darkgreen'>i. </font></b>  If Shimon must swear in such a case (and since
                    he is unsure, he cannot, so he must pay), we
                    understand why a verse is needed to exempt his
                    heirs;
<br>               <b><font color='darkgreen'>ii. </font></b> However, if Shimon would be exempt in such a
                    case, why do we need a verse to exempt his
                    heirs?!
<br>     <b><font color='darkgreen'>(b)  Question:</font></b> What do Rav and Shmuel learn from 'Shevu'as
          Hash-m Tihyeh Bein Sheneihem'?
<br>     <b><font color='darkgreen'>(c)  Answer:</font></b> They learn like Shimon ben Tarfon expounds;
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   (Beraisa - Shimon ben Tarfon):</font></b> 'Shevu'as Hash-m
               Tihyeh Bein Sheneihem' teaches that (the punishment
               for) the oath is on both parties.
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   We can read 'Lo Sin'af' like 'Lo San'if', i.e. do
               not be an agent to bring others to sexual
               immorality.
<br>          <b><font color='darkgreen'>3.   'Va'TeRaGNu v'Ohaleichem' - TaRtem v'GiNisem (you
               toured (Eretz Yisrael, i.e. sent spies) and debased
               Eretz Yisrael, Hashem's abode (Ri mi'Gash; Maharsha
               - you debased Hash-m, who put His Ohel (the Divine
               Presence, in the Mishkan) amidst you.
<br>          <b><font color='darkgreen'>4.   'Ad ha'Nahar ha'Gadol Nehar Peras' - if one touches
               someone anointed (with oil), the oil comes on him.
               (The Peras river was the smallest of the four rivers
               in Gan Eden, but it is called the big river because
               it is a border of Eretz Yisrael);
<br>          <b><font color='darkgreen'>5.   Tana d'Vei R. Yishmael says, also the slave of a
               king is called a king.
<br><b><font color='darkgreen'><b><font color='darkgreen'><b><font color='darkgreen'><b><font color='darkgreen'></font></b></font></b></font></b></font></b>
<br><b><font color='blue'>3) WHEN ONE SIDE IS SURELY LYING</font></b>
<br>     <b><font color='darkgreen'></font></b><p><b><font color='darkgreen'>(a)  (Mishnah):</font></b> A grocer swears based on his ledger...
<br>     <b><font color='darkgreen'>(b)  Question (Rebbi):</font></b> There is no reason for everyone (the
          grocer and the workers) to swear!
<br>     <b><font color='darkgreen'>(c)  Answer (R. Chiya - Mishnah):</font></b> (There is a need.) Both
          swear and collect from the employer.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(d)  Question:</font></b> Did Rebbi accept this answer?
<br>     <b><font color='darkgreen'>(e)  Answer (Beraisa - Rebbi):</font></b> The workers swear to the grocer
          (that he did not pay them, and the grocer does not
          collect from the employer. This shows that Rebbi did not
          accept the answer.)
<br>     <b><font color='darkgreen'>(f)  Rejection (Rava):</font></b> (Really, he accepted the answer.) The
          Beraisa means, the workers swear <i>to the employer in
          front of</i> the grocer. Since the grocer knows the truth,
          perhaps they will be embarrassed to swear falsely in
          front of him. (Also the grocer swears and collects.)
<br>     <b><font color='darkgreen'>(g)  (Rav Huna):</font></b> If two pairs of witnesses contradict each
          other, either pair may testify (by itself) in another
          case. (We do not know which pair is lying. When in doubt,
          we follow the Chazakah. They are valid witnesses.)
<br>     <b><font color='darkgreen'>(h)  (Rav Chisda):</font></b> Since we do not know which are lying, we do
          not accept testimony from either pair.
<br>     <b><font color='darkgreen'>(i)</font></b>  If each pair signed on a different loan document, the law
          is as follows.
<br>          <b><font color='darkgreen'>1.   If the lenders and borrowers in the documents are
               different, Rav Huna and Rav Chisda argue like above
               (Rav Huna honors the documents, and Rav Chisda
               invalidates them);
<br>          <b><font color='darkgreen'>2.   If both documents are for the same lender and
               borrower, all agree that the lender collects the
               smaller loan. (One document is valid. We do not know
               which, therefore he collects the smaller);
<br>          <b><font color='darkgreen'>3.   If Reuven borrowed from two different lenders,
               (according to Rav Chisda, both documents are
               invalid. According to Rav Huna) this is just like
               our Mishnah (even though one party is certainly
               lying, since the employer does not know which, he
               must pay both. Here also, Reuven does not know which
               document is invalid, so he must pay both);
<br>          <b><font color='darkgreen'>4.   Question:</font></b> If Shimon lent to two different borrowers,
               (according to Rav Chisda, both documents are
               invalid;) according to Rav Huna, what is the law?
               (Since one is invalid, neither borrower need pay.
               Or, do we consider this like two separate cases, and
               he collects both?)
<br>          <b><font color='darkgreen'>5.   This question is not resolved.
<br><b><font color='darkgreen'><b><font color='darkgreen'><b><font color='darkgreen'><b><font color='darkgreen'>

<br><p>

sjt:
</p><p>
<font><b>2) UNDERSTANDING THE QUESTION OF THE 'CHOCHMEI BRISK'</b></font>
<br>QUESTION: The Gemara discusses a case in which one set of witnesses contradict another set of witnesses. Rav Huna says that each set of witnesses may return separately to Beis Din and testify in a different case, even though one set definitely was lying in the earlier case (and, if the identity of the lying set of witnesses would become known, those witnesses would be disqualified from testifying in all cases). Since the identity of the lying set cannot be proven each witness retains his status of a valid witness. Rav Chisda disagrees and rules that neither set of witnesses may testify in any future cases because one of the sets certainly lied in the earlier case; out of doubt, Beis Din may not accept the testimony of either set.
</p><p>
<b>RASHI</b> explains that Rav Huna specifically says that each <i>set</i> may come and testify. Rav Huna agrees that one witness from one set cannot join with a witness from the other set to testify, because one of the two witnesses certainly is guilty of testifying falsely in the earlier case.
</p><p>
The <b>SHACH</b> (CM 31) records a question in the name of the <b>CHOCHMEI BRISK</b> with regard to the case mentioned by Rashi. What is the Halachah in a case in which a single witness testifies and is contradicted by another single witness? Is each witness treated like a separate set of witnesses, such that each one may testify in future cases?
</p><p>
What is the meaning of their question? What difference does it make whether a set of two witnesses contradicts another set of two witnesses, or whether a single witness contradicts another single witness?
</p><p>
ANSWERS:
<br>(a) The <b>SHACH</b> explains the question of the Chochmei Brisk as follows. When a single witness contradicts another single witness, does the law assume that since one of the two witnesses is definitely lying, they may not testify <i>together</i>, or since neither of the single witnesses was shown to be lying by <i>two</i> witnesses (since each one was contradicted by only one witness), neither one is disqualified from testifying, and they may even join together and testify?
</p><p>
(b) The <b>KEHILOS YAKOV</b> asserts that the Shach's explanation cannot be the logic behind the question of the Chochmei Brisk. It is known that one of the single witnesses testified falsely. How, then, can Beis Din permit them to testify together, when one of them certainly lied in Beis Din in the past?
</p><p>
The Kehilos Yakov instead explains that the question of the Chochmei Brisk involves a more fundamental issue: what disqualifies a person from being a witness according to the Torah? If a single witness testifies about a subject that, mid'Oraisa, requires two witnesses, it could be that his account is not considered testimony at all, and thus his falsification of the facts is not considered false <i>testimony</i>. Only one who offers what the Torah considers testimony can transgress the prohibition against testifying falsely. Perhaps, therefore, the single witness may join the other single witness and testify in a different case.
</p><p>
(c) The <b>VILNA GA'ON</b> and other Acharonim explain that the question of the Chochmei Brisk may be understood based on the Gemara later. The Gemara (48a) questions the opinion of Rav Chisda from a Beraisa which discusses witnesses who testify about the sighting of the new moon. When asked how high the moon was when he saw it, one witness replied, 'Three Marda'os,' and the other replied, 'Five Marda'os.' This is not the type of error in judgment that people normally make, and thus Beis Din must assume that one of the witnesses is lying. The Beraisa continues and says that although they may no longer testify together, they may testify separately in other cases (see <b>RITVA</b> and <b><b><b>RI</b></b> MI'GASH</b> there). The Gemara answers that this is no proof against Rav Chisda, and it explains why. It is apparent from the Gemara there that in a case in which two single witnesses contradict each other, they may no longer testify together! What, then, was the question of the Chochmei Brisk?
</p><p>
The Kehilos Yakov suggests an answer to this question. He first introduces another question: why does Rav Chisda rule that Beis Din may not accept the testimony of any of the witnesses? The law is that only a <i>Rasha</i> is not allowed to testify. These witnesses, however, cannot be categorized as Resha'im, since none of them has been indicted for any definite wrongdoing. It must be that Rav Chisda understands that Beis Din cannot accept their testimony because they are <i>suspected</i> of lying, even though they are not Resha'im. This is similar to the law that Beis Din may not accept testimony from people who eat in the marketplace; such people are suspected of lying because they are lowly people who conduct themselves uncivilly, and they have nothing to lose by giving false testimony.
</p><p>
The Gemara attempts to disprove the view of Rav Chisda from the Beraisa (48a). Since Rav Chisda disqualifies any suspected liar from testifying, he should also disqualify these two witnesses (who contradicted each other in their testimony about the new moon) from any future testimony. According to Rav Huna, however, who maintains that the witnesses remain valid for other cases, perhaps the Beraisa means that these two witnesses <i>may join together</i> to testify in another case. Perhaps the question of the Chochmei Brisk is how Rav Huna understands the Beraisa. (Although this approach may explain the question of the Chochmei Brisk, it must be noted that the Ritva explicitly states that Rav Huna would agree that the two witnesses may not join together and testify in future cases.) (Y. Montrose) 
</p><p>


# rshbvl

lvr: 46
pgn: 2
dfh: a
trm: שבועות שתים שהן ארבע
txt:
<span class='five'>שבועות שתים שהן ארבע. </span>בשבועת ביטוי שפתים הכתוב בויקרא <span class='mareimakom'>(ה)</span> אצל קרבן עולה ויורד קאמר כדמפרש בפרק שלישי <span class='mareimakom'>(דף כ.)</span>: 


lvr: 46
pgn: 2
dfh: a
trm: שתים
txt:
<span class='five'>שתים. </span>כתיבי בקרא דכתיב <span class='mareimakom'>(שם)</span> להרע או להיטיב ומפרש במשנה פרק שלישי <span class='mareimakom'>(דף כה.)</span> אוכל להיטיב לא אוכל להרע שמענה את עצמו וה'ה לכל דבר שהוא הן ולאו להבא דלהרע או להיטיב להבא משמע ובפ'ג <span class='mareimakom'>(שם)</span> מרבה מן המקרא אף דברים שאין בהן הרעה והטבה ומיהו שתים נינהו ותו לא דבר וחילופו: 


lvr: 46
pgn: 2
dfh: a
trm: שהן ד'
txt:
<span class='five'>שהן ד'. </span>יש לרבות מריבוי הכתובים כדמפרש בפ'ג <span class='mareimakom'>(שם)</span> אף דבר וחילופו לשעבר כגון אכלתי והוא לא אכל או לא אכלתי ואכל: 


lvr: 46
pgn: 2
dfh: a
trm: ידיעות הטומאה
txt:
<span class='five'>ידיעות הטומאה. </span>חיוב קרבן עולה ויורד מחמת טומאת מקדש וקדשיו הכתובה אצל שבועת ביטוי או נפש כי תגע וגו' וילפינן בפירקין שאין הכתוב מדבר אלא בטומאת מקדש וקדשיו שנכנס בשוגג למקדש אחר טומאה זו או אכל בשר קודש: 


lvr: 46
pgn: 2
dfh: a
trm: שתים שהן ארבע
txt:
<span class='five'>שתים שהן ארבע. </span>שתים כתיבי דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ה)</span> ונעלם ממנו והוא טמא משמע שנתעלמה ממנו טומאה וע'י אותו העלם אכל קודש הרי אחת או שנכנס למקדש הרי שתים ולפי שאין חייב עליה אלא אם כן ידע בתחלה שנטמא ואח'כ נעלמה ממנו ולאחר מעשה נודע לו שחטא משום הכי קרי לי' ידיעות: 


lvr: 46
pgn: 2
dfh: a
trm: שהן ארבע
txt:
<span class='five'>שהן ארבע. </span>יש לרבות מן המקרא עוד שני חיובים העלם קודש והעלם מקדש וזכור הוא את הטומאה: 


lvr: 46
pgn: 2
dfh: a
trm: יציאות השבת שתים שהן ארבע
txt:
<span class='five'>יציאות השבת שתים שהן ארבע. </span>הוציא מרשות היחיד לרשות הרבים למדנו מן המקרא שחייב בפרק הזורק במסכת שבת <span class='mareimakom'>(דף צו:)</span> מויצו משה ויעבירו קול במחנה וגו'  (ומתרגמינן) לא תפיקו מרה'י לרה'ר זהו שתים אחת לעומד בחוץ והושיט ידו לפנים ונטל חפץ והוציאו לחוץ ואחת לעומד בפנים ונטל חפץ ממקומו והוציאו בידו והניחו בחוץ: 


lvr: 46
pgn: 2
dfh: a
trm: שהן ארבע
txt:
<span class='five'>שהן ארבע. </span>יש ללמוד מאלו שכשם שהקפידה תורה מרשות לרשות בהוצאה כך הקפידה בהכנסה והרי הן שתים אחת לעומד בפנים והושיט ידו לחוץ ונטל חפץ והכניסו ואחת לעומד מבחוץ ונטל חפץ ממקומו והושיטו בפנים והניחו: 


lvr: 46
pgn: 2
dfh: a
trm: מראות נגעים
txt:
<span class='five'>מראות נגעים. </span>שהמצורע מביא עליהם קרבן לטהרתו שנים כתובין במקרא שאת ובהרת והן חלוקין במראיהן כדמפרש בגמ': 


lvr: 46
pgn: 2
dfh: a
trm: את שיש בה ידיעה
txt:
<span class='five'>את שיש בה ידיעה. </span>כוליה אטומאה קאי ובגמרא מפרש אמאי מפרש מילי דטומאה ברישא ויציאות ומראות כל חדא וחדא מפרש במסכת דידה להכי לא פרשינהו בהאי מסכת והאי דתנינהו הכא משום דדמו להדדי בשתים שהן ארבע: 


lvr: 46
pgn: 2
dfh: a
trm: וידיעה בסוף
txt:
<span class='five'>וידיעה בסוף. </span>משאכל את הקודש בהעלם או נכנס למקדש ויצא ונודע לו שבטומאה אכל או בטומאה נכנס: 


lvr: 46
pgn: 2
dfh: a
trm: והעלם בינתים
txt:
<span class='five'>והעלם בינתים. </span>כשאכל את הקודש נעלמה ממנו טומאה או קודש וכן הנכנס למקדש נעלמה ממנו טומאה או מקדש: 


lvr: 46
pgn: 2
dfh: a
trm: הרי זה
txt:
<span class='five'>הרי זה. </span>בקרבן המפורש באותה פרשה לעשיר חטאת בהמה ולעני עוף ולדל שבדלים עשירית האיפה והיא מנחת חוטא האמורה בכל מקום וזהו לשון עולה ויורד לעשיר עולה ולעני יורד ובגמרא מפרש מנא ליה דבידיעה בתחלה ובסוף והעלם בינתים כתיב: 


lvr: 46
pgn: 2
dfh: a
trm: שעיר הנעשה בפנים
txt:
<span class='five'>שעיר הנעשה בפנים. </span>שלשה שעירים נעשין לצבור ביוה'כ אחד מתן דמו לפנים וחבירו משתלח לעזאזל כמה שכתוב באחרי מות ואחד קרב במזבח החיצון במוספין והוא כתוב בפרשת פינחס עם שאר כל מוספי המועדות: 


lvr: 46
pgn: 2
dfh: a
trm: תולה
txt:
<span class='five'>תולה. </span>להגין עליו מן היסורין שאע'פ שאינו יודע שחטא יש לו לדאג שכל השוגגין צריכים כפרה לכשידעו אלמא קודם ידיעה ענושים הן: 


lvr: 46
pgn: 2
dfh: a
trm: אין בה ידיעה בתחלה
txt:
<span class='five'>אין בה ידיעה בתחלה. </span>שלא ידע בטומאה מימיו זה לא יבא לכלל קרבן עוד לעולם שהרי אין קרבן בא אלא על שיש בו ידיעה בתחלה: 


lvr: 46
pgn: 2
dfh: a
trm: שעיר הנעשה בחוץ ויום הכפורים מכפר
txt:
<span class='five'>שעיר הנעשה בחוץ ויום הכפורים מכפר. </span>ויום הכפורים הוא עצמו מועיל עם הקרבנות שנאמר <span class='mareimakom'>(ויקרא כג)</span> כי יום כפורים הוא: 


lvr: 46
pgn: 2
dfh: a
trm: שנאמר
txt:
<span class='five'>שנאמר. </span>בשעיר הנעשה בחוץ ושעיר חטאת אחד מלבד חטאת הכפורים והוא שעיר הנעשה בפנים הקישם לך הכתוב ללמד שעל מה שזה מכפר זה מכפר: 


lvr: 46
pgn: 2
dfh: a
trm: מה פנימי אינו מכפר אלא על דבר שיש בו ידיעה
txt:
<span class='five'>מה פנימי אינו מכפר אלא על דבר שיש בו ידיעה. </span>בתחלה דהכי ילפינן בהדיא בגמ' דאינו תולה אלא על דבר שיש בו ידיעה בתחלה: 


lvr: 46
pgn: 2
dfh: a
trm: אף חיצון אינו מכפר אלא על דבר שיש בו ידיעה
txt:
<span class='five'>אף חיצון אינו מכפר אלא על דבר שיש בו ידיעה. </span> מאי נינהו ידיעה בסוף ולא בתחלה דלא אתא לכלל קרבן ומכפר זה כפרה גמורה בלא תלייה וא'ת כיון שהוקשו יכפרו שניהם על שיש בו ידיעה בתחלה ונ'מ לטומאה שאירעה בין זה לזה הא פריך בגמ' <span class='mareimakom'>(דף ח:)</span> ומשני לה: 


lvr: 46
pgn: 2
dfh: a
trm: שעירי הרגלים
txt:
<span class='five'>שעירי הרגלים. </span>בכל הרגלים נאמר שעירי חטאת ובגמ' מפרש מנא ליה דאשאין בה ידיעה לא בתחלה ולא בסוף מכפר: 


lvr: 46
pgn: 2
dfh: b
trm: על טהור שאכל את הטמא
txt:
<span class='five'>על טהור שאכל את הטמא. </span>אדם טהור שאכל את הקודש טמא ובגמרא מפרש מנא ליה ואף על פי שאין בה חיוב כרת ניתנה כפרה זו על כך: 


lvr: 46
pgn: 2
dfh: b
trm: כל השעירים כפרתן שוה
txt:
<span class='five'>כל השעירים כפרתן שוה. </span>כל שעירי מוספין בין שעיר הנעשה בחוץ דיום הכפורים בין של רגלים בין של ראשי חדשים כפרתן שוה כולן מכפרים על כל בין על שאין בה ידיעה בתחלה ויש בה ידיעה לבסוף בין על שאין בה ידיעה לא בתחלה ולא בסוף בין על טהור שאכל את הטמא ונפקא מינה לטומאה שאירעה בין זה לזה אבל שעיר הנעשה בפנים לא נחלקו עליו שאינו מכפר עם אלו ולא אלו תולין את תלייתו כשיש בה ידיעה בתחלה ואין בה ידיעה בסוף כדאמר בגמרא <span class='mareimakom'>(דף ח:)</span>: 


lvr: 46
pgn: 2
dfh: b
trm: היה ר'ש אומר
txt:
<span class='five'>היה ר'ש אומר. </span>האי נקט לה משום דבעי למימר אמרו לו מהו שיקרבו זה בזה אם אבד שעיר שהופרש ליום הכפורים ונתכפרו באחר ונמצא זה ברגל או בראש חדש מהו שיקריב לשם שעירו של יום: 


lvr: 46
pgn: 2
dfh: b
trm: היאך יקריבו
txt:
<span class='five'>היאך יקריבו. </span>והלא כשהופרש לא לכפר על כפרה זו הופרש ורבי מאיר דקאמר להא בשלמא אי אמרינן כולן כפרתן שוה יקרב שהרי כולם כפרה אחת מכפרים אלא לדידך זה הופרש לכפר על שאין בה ידיעה בתחלה ויש בה ידיעה בסוף היאך יקרב לכפר ברגל על שאין בה ידיעה לא בתחלה ולא בסוף או בר'ח לכפר על טהור שאכל את הטמא: 


lvr: 46
pgn: 2
dfh: b
trm: כולן באין לכפר על טומאת מקדש וקדשיו
txt:
<span class='five'>כולן באין לכפר על טומאת מקדש וקדשיו. </span>כל דהו וכיון דבכך שוין ואע'פ שכפרותיהן חלוקות יכול הוא ליקרב דהא לכפר על טומאת מקדש וקדשיו הופרש ועל טומאת מקדש וקדשיו הוא קרב: 


lvr: 46
pgn: 2
dfh: b
trm: אחד ישראל כו'
txt:
<span class='five'>אחד ישראל כו'. </span>בגמ' פריך מאי קאמר שבתחלה השוום והדר תני מה בין ישראל לכהנים: 


lvr: 46
pgn: 2
dfh: b
trm: אלא שהפר מכפר על הכהנים </span>גרסי' ול'ג שדם הפר: <span class='five'>אלא שהפר מכפר על הכהנים
txt:
<span class='five'>אלא שהפר מכפר על הכהנים </span>גרסי' ול'ג שדם הפר: <span class='five'>אלא שהפר מכפר על הכהנים. </span>כל ששעיר הפנימי מכפר על ישראל דהיינו תליית יסורין דיש בה ידיעה בתחלה ולא בסוף וזדון טומאת מקדש וקדשיו וכן כפרת שעיר החיצון פרו של כהן הקרב ביוה'כ בפנים כמו שמפורש באחרי מות מכפר על הכהנים כדיליף בגמרא: 


lvr: 46
pgn: 2
dfh: b
trm: רבי שמעון אומר וכו'
txt:
<span class='five'>רבי שמעון אומר וכו'. </span>לחלוק בא על שאומר למעלה אחד כהנים ואחד ישראלים שוין בכפרת שאר עבירות בשעיר המשתלח ואין חלוקין בכפרתן אלא בטומאת מקדש וקדשיו וקאמר ר' שמעון כשם שאתה מודה בדם השעיר הפנימי שמכפר על ישראל כפרתו בלא שום וידוי אלא כפרת הזיות הדם שאין וידוי בשעיר הפנימי אלא במשתלח כך דם הפר מכפר בלא שום וידוי על הכהנים על טומאת מקדש וקדשיו אייתר ליה וידויו של פר במקום וידויו של שעיר המשתלח לכפר על הכהנים בשאר עבירות ואין להם כפרה בשעיר המשתלח: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 46
pgn: 2
dfh: b
trm: על הראש
txt:
<span class='five'>על הראש. </span>על הקפת ראש שתים דהא פאת כתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יט)</span> ופאה לשון סוף וקצה הוא כמו <span class='mareimakom'>(שמות כז)</span> לפאת ים <span class='mareimakom'>(שם)</span> לפאת נגב מקום חיבור הגלגולת עם הלחי והן מקום הצדעין:  ועל


lvr: 46
pgn: 3
dfh: a
trm: ועל הזקן שתים
txt:
<span class='five'>ועל הזקן שתים. </span>מכל צד ב' צדעים לפי שהלחי רחב כנגד הצדעים ויש לכל דבר רחב קצה לשני צדדין בראשו: 


lvr: 46
pgn: 3
dfh: a
trm: וא' מלמטה
txt:
<span class='five'>וא' מלמטה. </span>בסנטר שהלחיים מחוברין שם והעצם קצר מלמטה בסנטר שקורין מונטו'ן בלע'ז: 


lvr: 46
pgn: 3
dfh: a
trm: ומפרש ידיעות
txt:
<span class='five'>ומפרש ידיעות. </span>דקתני את שיש בה ידיעה וכו' ופריש כולה מתני' מילי דידיעות טומאה ושבקינהו למלתא דשבועות: 


lvr: 46
pgn: 3
dfh: a
trm: שאת ובהרת
txt:
<span class='five'>שאת ובהרת. </span>אבל ספחת אינו שם נגע אלא שם תולדה כדמפרש לקמן <span class='mareimakom'>(דף ו.)</span> בפרקין: 


lvr: 46
pgn: 3
dfh: b
trm: וכי לא מחייב ר' ישמעאל לשעבר קרבן
txt:
<span class='five'>וכי לא מחייב ר' ישמעאל לשעבר קרבן. </span>קאמר ובשוגג אבל מלקות אם הזיד והתרו בו חיובי מיחייב ומתניתין במזיד קמיירי ומלקות: 


lvr: 46
pgn: 3
dfh: b
trm: וכדרבא
txt:
<span class='five'>וכדרבא. </span>כלומר וא'ת לאו שאין בו מעשה הוא ואין לוקין עליו על זה לוקין כדרבא דבפ'ג אמרינן שלוקין על שבועת שוא וילפינן מכי לא ינקה ה' ה' הוא דלא ינקה אבל ב'ד מלקין אותו ומנקין אותו ופרכינן עלה אשכחן שבועת שוא והוא נשבע לשנות את הידוע כגון על האיש שהוא אשה ועל האבן שהוא זהב דשוא משמע דבר שאינו של כלום כמו <span class='mareimakom'>(ישעיהו ה)</span> מושכי העון בחבלי השוא שבועת שקר מנא לן שבועה שאינו ניכר אם אמת אם לאו ואמרי' לשוא לשוא ב' פעמים אם אינו ענין לשבועת שוא תנהו ענין לשבועת שקר ואמר רבא התם הך שבועת שקר דקא מרבינן מרבויא דלשוא לשוא לא רבתה תורה אלא לשקר דלשעבר כגון אכלתי או לא אכלתי שמשעה שנשבע יצתה שבועה מפיו לשקר דומיא דשבועת שוא דלהכי אפקה בלשון שוא למימרא דבלשעבר קמיירי מה שוא לשעבר נשבע לשנות את הידוע עבר את שבועה משיצתה מפיו: 


lvr: 46
pgn: 3
dfh: b
trm: בשלמא אכלתי ולא אכלתי
txt:
<span class='five'>בשלמא אכלתי ולא אכלתי. </span>כלומר שהן ארבע לא משכחת לה דבשלמא על שתים דלשעבר לקי כדרבא ועל לא אוכל ואכל נמי לקי דלאו שיש בו מעשה הוא דבשעה שאכל עבר על לא תשבעו ואכילה מעשה הוא: 


lvr: 46
pgn: 3
dfh: b
trm: אוכל ולא אכל לאו שאין בו מעשה הוא
txt:
<span class='five'>אוכל ולא אכל לאו שאין בו מעשה הוא. </span>שמאליו ביושב ואינו אוכל עובר על השבועה ושבועה שאינה לשעבר לא איתרבי מלשוא לשוא ב' פעמים דהא אמרינן דומיא דשבועת שוא ריבתה: 


lvr: 46
pgn: 3
dfh: b
trm: קסבר רבי ישמעאל
txt:
<span class='five'>קסבר רבי ישמעאל. </span>בכל התורה כולה לאו שאין בו מעשה לוקין עליו ואין צריך לרבות: 


lvr: 46
pgn: 3
dfh: b
trm: קשיא
txt:
<span class='five'>קשיא. </span>הך דאלו הן הלוקין כו' לא גרסינן ותלמיד טועה שהוקשה לו כתבה בגליון ספרו קשיא לי הך דאלו הן הלוקין וכתבוה סופרים בגמרא והתלמיד טעה שאינה קושיא דההיא לאו רבי ישמעאל גופיה אמרה אלא סוגיא דגמרא פרכה התם דיליף לר' ישמעאל מלקות מאם לא תשמור לעשות את כל דברי וגו' ודריש כל ופרכינן אי הכי לאו שאין בו מעשה נמי ומשנינן לעשות כתיב וקשיא ליה לאותו תלמיד דהוה ליה לשנויי התם אין הכי נמי לר' ישמעאל לוקין אלאו שאין בו מעשה ולאו קושיא היא דהא דאמרינן הכא לר' ישמעאל לוקין לא מיתוקמא דעל כרחך שבקינן להא אורחא בסוף שמעתין ומוקמינן מתני' רבי היא ולקרבן: 


lvr: 46
pgn: 3
dfh: b
trm: אי הכי
txt:
<span class='five'>אי הכי. </span>דמתני' במלקות וסתם לן לאו שאין בו מעשה לוקין עליו קשיא דרבי יוחנן אדרבי יוחנן: 


lvr: 46
pgn: 3
dfh: b
trm: דאמרי תרוייהו אין לוקה
txt:
<span class='five'>דאמרי תרוייהו אין לוקה. </span>ומ'מ חולקין בטעמו של דבר טעמא דיהיב מר לא יהיב מר ומר לית ליה טעמא דמר ולקמן מפרש פלוגתייהו: 


lvr: 46
pgn: 3
dfh: b
trm: השובר
txt:
<span class='five'>השובר. </span>את העצם בטמא אינו סופג את הארבעים המותיר בטהור אפילו בטהור וכ'ש בטמא: 


lvr: 46
pgn: 3
dfh: b
trm: וממאי
txt:
<span class='five'>וממאי. </span>דהאי סתמא רבי יעקב היא דאמר טעמא דהמותיר אינו לוקה משום לאו דאין בו מעשה הוא: 


lvr: 46
pgn: 3
dfh: b
trm: אחר לא תעשה
txt:
<span class='five'>אחר לא תעשה. </span>אם תותיר ועברת על לאו באש תשרפנו נתקו הכתוב בעשה זה מעונשן של שאר לאוין לומר זה ענשו ותקנת עבירתו שישרפנו: 


lvr: 46
pgn: 3
dfh: b
trm: לא מן השם הוא זה
txt:
<span class='five'>לא מן השם הוא זה. </span>לא מטעם זה המלקות בטל בו אבל כל עצמו אין בו מלקות לפי שאין בו מעשה:  אינו


lvr: 46
pgn: 4
dfh: a
trm: אינו חייב אלא אחת
txt:
<span class='five'>אינו חייב אלא אחת. </span>דמאחר שנשבע עליו שבועה ראשונה נאסרת עליו וכי הדר אישתבע ה'ל נשבע לקיים את המצוה ותנן לקמן <span class='mareimakom'>(דף כז.)</span> נשבע לקיים את המצוה ולא קיים פטור משבועת קרבן: 


lvr: 46
pgn: 4
dfh: a
trm: אלא מעיקרא סבר לה כו'
txt:
<span class='five'>אלא מעיקרא סבר לה כו'. </span>הלכך רבי יוחנן ס'ל כסתמא בתרא דהדר ביה רבי מקמייתא: 


lvr: 46
pgn: 4
dfh: a
trm: ומשנה לא זזה ממקומה
txt:
<span class='five'>ומשנה לא זזה ממקומה. </span>ומשנה ראשונה אע'פ שחזר בו מסתימתה מאחר שפשטה ברוב התלמידים לא היה יכולת בדורות שאחר רבי לשכחה מפיהם ולבטלה מבית המדרש והניחו את שתיהן והמשכיל יבין שאחרונה עיקר שחזר בו מן הראשונה: 


lvr: 46
pgn: 4
dfh: a
trm: לאו שניתן לאזהרת מיתת ב'ד
txt:
<span class='five'>לאו שניתן לאזהרת מיתת ב'ד. </span>לאו האמור בשבת לא ניתן לעונש מלקות אלא שאם יעבור עליו יתרה בו המתרה שהוא בסקילה ויסקל ואם לא התרה בו סקילה והתרה בו מלקות אין דינו ללקות שלא לעונש מלקות כתבו מתחלה ומשנינן להכי אוקימנא כרבי ישמעאל דאמר במסכת מכות לאו שניתן לאזהרת מיתת ב'ד אם התרו בו מלקות ולא מיתה מלקין אותו דתניא אחת חייבי כריתות ואחת חייבי מיתות ב'ד ישנן בכלל מלקות מ' דברי רבי ישמעאל: 


lvr: 46
pgn: 4
dfh: a
trm: הא לאו הכי מתוקמא כר'ע
txt:
<span class='five'>הא לאו הכי מתוקמא כר'ע. </span>בתמיה והא קשיא ידיעות הטומאה כדאמר לעיל <span class='mareimakom'>(דף ג.)</span> דלר'ע אינו חייב על העלם קדש ומקדש: ומשני 


lvr: 46
pgn: 4
dfh: a
trm: לאו אמרת ר' ישמעאל היא
txt:
<span class='five'>לאו אמרת ר' ישמעאל היא. </span>דהוי קשיא לן שבועות גבי קרבן ואוקימנא למלקות ולא קשיא לן לר'ע נמי אי לאו משום קושיא דלאו שניתן לאזהרת מיתת ב'ד דשמעינן ליה לר'ע במס' מכות דאין לוקין עליו אי הוה קשיא לן ידיעות לקרבן הוה מוקמינן לה למלקות כולה מתניתין ור'ע והוה ניחא לן לאוקמה אליבא דר'ע משום דכולהו סתימתאי אליבי' דאמרי' <span class='mareimakom'>(סנהדרין דף פו.)</span> סתם מתני' ר'מ סתם ספרא ר' יהודה סתם תוספתא ר' נחמיה וכולהו אליבא דר'ע ממנו קבלו: 


lvr: 46
pgn: 4
dfh: a
trm: תרתי הוא דהויין
txt:
<span class='five'>תרתי הוא דהויין. </span>דאין מלקות אלא א'כ הזכירו את הטומאה והקודש או את הטומאה והמקדש ותרתי הוא דאיכא מלקות לקודש ומלקות למקדש דבשלמא לקרבן איכא ארבע העלם טומאה ואכל קודש וזכור הוא לו העלם טומאה ובא למקדש וזכור הוא לו העלם קודש ואכלו העלם מקדש ונכנס לו וזכור הוא את הטומאה: 


lvr: 46
pgn: 4
dfh: a
trm: אלא אמר רב יוסף
txt:
<span class='five'>אלא אמר רב יוסף. </span>לעולם לקרבן ודקשיא לך לא רבי ישמעאל ולא ר'ע היא ר' סתמה ואליבא דתנאי וה'ג בשבועות נסיב לה כר'ע בידיעות נסיב לה כר' ישמעאל ולא מסתם סתמינהו אלא ה'ק שבועות לר'ע שתים שהן ד' ידיעות לר' ישמעאל שתים שהן ד': 


lvr: 46
pgn: 4
dfh: a
trm: אמריתא לשמעתא כו'
txt:
<span class='five'>אמריתא לשמעתא כו'. </span>אני פירשתי שמועה זו של רב יוסף לפני רב כהנא ואמר דהאי נסיב לה אליבא דתנאי דקאמר רב יוסף לא תימא נסיב ולא ס'ל ולא סתמינהו אלא ודאי מסתם סתמינהו רבי והכי קסבר לה בשבועות כר'ע ובידיעות כר' ישמעאל וטעמא דנפשיה קאמר: 


lvr: 46
pgn: 4
dfh: b
trm: דדריש ריבויי ומיעוטי
txt:
<span class='five'>דדריש ריבויי ומיעוטי. </span>מדרשא דריבויי ומיעוטי נפקא ליה בפ'ג <span class='mareimakom'>(לקמן כו.)</span> שלא היה דורש את התורה במשמעות כללות ופרטות אלא במשמעות רבויין ומיעוטין וגבי שבועות הכי דריש נפש כי תשבע ריבה כל השבועות להרע או להיטיב מיעט את הריבוי ולימד שאינו חייב אלא על הדומה למיעוט שיהא להבא כמותו ולא דדריש ליה במשמעות כלל ופרט דנימא להרע או להיטיב פירושו של כלל הוא ואין לך להביא בו אלא הוא לבדו הרעה והטבה ולא שאר דברים ואפילו להבא שאינו הרעה והטבה שכל הדורש התורה כלל ופרט אית ליה אין בכלל אלא מה שבפרט וכי הדר אתי כללא אחרינא בתר פרטא כי הכא דכתיב בתריה לכל אשר יבטא וגו' די לך אם תוסיף על הפרט בכלל אחרון דברים שאין בהן הרעה והטבה ויהיו כעין הפרט בלהבא ולא לשעבר שאינו דומה לפרט כלל דלהכי אהני כלל קמא למעוטי והיינו דאומר כלל ופרט וכלל אי אתה דן אלא כעין הפרט כלומר דן אתה להוסיף על הפרט ע'י כלל האחרון אבל אי אתה דן להוסיף עליו אלא הדומה לו אבל הדורש בריבה ומיעט אין הפרט פירושו של כלל אלא ממעטו במקצת כלומר לא את הכל ריבה בריבוי הראשון אלא זה וכיוצא בו בלא ריבוי בתרא משתמע ליה זה וכיוצא בו הלכך כי אתא ריבוי אחרינא בתריה לרבות בא ואפי' שלא כעין הפרט ולא מיעט המיעוט אלא דבר אחד הראוי להוציא מן הכלל הזה יותר מן הכל ור'ע הכי דריש בפ'ג להאי כי תשבע ואינו ממעט מן המיעוט אלא נשבע לבטל את המצוה פרט הוא לשון פירוש לפיכך כלל ופרט אין בכלל אלא מה שבפרט מיעוט אינו פירוש אלא ממעט את משמעות הכלל במקצת ומשייר את כל הדומה למיעוט כך מפורש בסנהדרין בפרק נגמר הדין <span class='mareimakom'>(דף מו.)</span> גבי והומת ותלית דריבה ומיעוט לחודיה מביא כל כעין הפרט בלא רבויא בתריה ורבי נמי דריש ריבוי ומיעוט כלומר שמעי' ליה בעלמא שדורש את התורה במשמעות ריבוי ומיעוט ולא במשמעות כלל ופרט: 


lvr: 46
pgn: 4
dfh: b
trm: חוץ מן השטרות
txt:
<span class='five'>חוץ מן השטרות. </span>היה חייב לו אדם בשטר ה' סלעים ונתן זה אותו שטר לכהן בפדיון בנו אינו פדוי אבל בשאר כל דברים פודין ורבנן פליגי עליה במתני' במסכת בכורות דתנן אין פודין לא בעבדים ולא בשטרות ולא בקרקעות: 


lvr: 46
pgn: 4
dfh: b
trm: תפדה חזר וכלל
txt:
<span class='five'>תפדה חזר וכלל. </span>ואע'פ דתפדה ופדויו גבי הדדי כתיבי והדר כתיב בערכך כסף איכא תנאי דסבירא להו בשתי כללות הסמוכין זה לזה והפרט אחריהם הטל פרט ביניהם ודונם בכלל ופרט וכלל: 


lvr: 46
pgn: 4
dfh: b
trm: שהוקשו לקרקעות
txt:
<span class='five'>שהוקשו לקרקעות. </span>והתנחלתם אותם וגו' <span class='mareimakom'>(ויקרא כה)</span> : 


lvr: 46
pgn: 4
dfh: b
trm: דריש כלל ופרט
txt:
<span class='five'>דריש כלל ופרט. </span>ולקחת כלל מרצע פרט ונתת באזנו כל דבר הנתון חזר וכלל מה הפרט מפורש של מתכת וכו':  ריבויי


lvr: 46
pgn: 5
dfh: a
trm: והכא
txt:
<span class='five'>והכא. </span>גבי פדיון הבן להכי דריש ליה בריבויי ומיעוטי משום דאין הפרט בין שני כללות: 


lvr: 46
pgn: 5
dfh: a
trm: כדתנא דבי רבי ישמעאל
txt:
<span class='five'>כדתנא דבי רבי ישמעאל. </span>באלו טריפות דאיכא תנא דדריש את זה תאכלו מכל אשר במים כלל בימים ובנחלים פרט במים חזר וכלל ופליג עליה תנא דבי רבי ישמעאל ואמר במים במים סמוכין זה לזה ואח'כ כתיב בימים ובנחלים הלכך אין זה כלל ופרט אלא הטילהו ביניהם לדרשו בריבויי ומיעוטי: 


lvr: 46
pgn: 5
dfh: a
trm: ידיעת בית רבו
txt:
<span class='five'>ידיעת בית רבו. </span>שלמד בבית רבו שהנוגע בטומאה טמא והוא ידע שהרגיש כשנגע אבל לא התבונן לשום על לבו שנטמא (בטומאה כשנוגע בה) שמה ידיעה: 


lvr: 46
pgn: 5
dfh: a
trm: ד' בפנים
txt:
<span class='five'>ד' בפנים. </span>שתים לחיוב הכנסה דעני והכנסה דבעל הבית וב' לפטור כשזה עוקר וזה מניח דכתיב בעשותה העושה את כולה <span class='mareimakom'>(שבת דף ג.)</span>: 


lvr: 46
pgn: 5
dfh: a
trm: ושתים
txt:
<span class='five'>ושתים. </span>לפטור אחת שהעני פושט ידו לפנים ונתן בעה'ב לתוכה והעני הוציאה ועבד איהו הנחה ולא עבד עקיר' ובעה'ב עקר ולא הניח ושניהם פטורין ואחת שבעה'ב פושט ידו מליאה לחוץ ונטל העני מתוכה והניח דעבד נמי בעל הבית עקירה והעני הנחה ושניהם פטורין בשתי הוצאות הללו: 


lvr: 46
pgn: 5
dfh: a
trm: חיובי מאי נינהו יציאות
txt:
<span class='five'>חיובי מאי נינהו יציאות. </span>דהא יציאות קתני ויציאות דחיובא תרתי הוא דהויין חדא דעני וחדא דבעה'ב:  דתנן


lvr: 46
pgn: 5
dfh: b
trm: מי לא עסקינן דקא מעייל עיולי
txt:
<span class='five'>מי לא עסקינן דקא מעייל עיולי. </span>דעל כרחך קיימא לן נמי בהא דחייב וקרי ליה המוציא: 


lvr: 46
pgn: 5
dfh: b
trm: מתני'
txt:
<span class='five'>מתני'. </span>במסכת שבת דייק דהכנסה קרי יציאה דקאמר יציאות השבת שתים וכו' ופירש הכנסה לאלתר דקתני התם כיצד העני עומד בחוץ ובעל הבית בפנים פשט העני את ידו לפנים ונתן לתוך ידו של בעל הבית דהיינו הכנסה: 


lvr: 46
pgn: 5
dfh: b
trm: שנים שהן ארבעה
txt:
<span class='five'>שנים שהן ארבעה. </span>מראה לשון זכר הוא להכי תנן להו בלשון זכר כדכתיב <span class='mareimakom'>(יחזקאל א)</span>  מראה הנוגה סביב הוא מראה דמות כבוד ה' וגו': 


lvr: 46
pgn: 5
dfh: b
trm: שניה לה כסיד ההיכל
txt:
<span class='five'>שניה לה כסיד ההיכל. </span>דאע'ג דצמר לבן עזה לבנוניתו מסיד על כרחך שאת שהוא אב קרוב אל לבנוניתו של בהרת הוא אלא שגבוה ממנו מעט מתוך שאינו לבן כמוהו וכל דבר שחור נראה גבוה מן הלבן ולפיכך נקרא שאת והשניות שנתרבו להם סיד וקרום ביצה והסיד לבן מן הקרום ולמטה מן הקרום אינו נגע אלא בוהק וטהור הוא ושני מראות של תולדות הלבנה לאב הלבן הגבוה לאב הגבוה הלכך סיד לבהרת וקרום לשאת וריבה הכתוב את התולדות להצטרף עם אבותיהן לכגריס שהוא שיעור נגע: 


lvr: 46
pgn: 5
dfh: b
trm:
מאן תנא מראות נגעים </span>גרסינן ולא גרסינן שנים שהן ארבעה דכולי עלמא הכי אית להו אלא הכי קאמר מי שנה משנה זו בלשון אבות ותולדות דלא כר' עקיבא דאי כר' עקיבא כיון דאמר לקמן מראות נגעים זו למעלה מזו נשנו כסדר מעלתן השלג והצמר והסיד והקרום ואמרינן לקמן שכסד

txt:
<span class='five'>מאן תנא מראות נגעים </span>גרסינן ולא גרסינן שנים שהן ארבעה דכולי עלמא הכי אית להו אלא הכי קאמר מי שנה משנה זו בלשון אבות ותולדות דלא כר' עקיבא דאי כר' עקיבא כיון דאמר לקמן מראות נגעים זו למעלה מזו נשנו כסדר מעלתן השלג והצמר והסיד והקרום ואמרינן לקמן שכסדר משנתן הן מצטרפין זה לזה ואין אחד מצטרף לגבוה הימנו שתי מעלות אלא מעלה אחת: <span class='five'>אם כן. </span>דהוא שנאן בלשון אבות ותולדות: 


lvr: 46
pgn: 5
dfh: b
trm: טיהרת
txt:
<span class='five'>טיהרת. </span>מראה הסיד מלהצטרף דמדתניה לסיד שניה לבהרת ולא תניה נמי שניה לשאת והרי אף משאת היא פחותה ש'מ סבירא ליה לתנא דלא בת מינה דשאת היא ולא מיצטרפא בהדה ומהשתא בהדי מאן נצרפה אי בהדי בהרת אביה הא איכא שאת שהיא כצמר דעדיפא מינה בלובן נמצאת בהרת למעלה מן הסיד שתי מעלות ור' עקיבא זו למעלה מזו בעי: 


lvr: 46
pgn: 5
dfh: b
trm: לאו תולדה דידיה
txt:
<span class='five'>לאו תולדה דידיה . </span>דהא שקלת לה מיניה ושויתיה מין בהרת ולר' עקיבא הכי איבעי לי' למיתנא בהרת עזה כשלג ושאת כצמר לבן ושניה לה סיד ההיכל וקרום ביצה דנימצי למימר כולהו מינא דהדדי נינהו ובהרת ושאת מצטרפין ושאת וסיד נמצא לו צירוף לסיד והכי אמרינן בת'כ בבהרת ושאת דמצטרפי והיה מלמד דמצטרפין זה עם זה אבל השתא דמחלקת תולדה לזו ותולדה לזו סבירא לן שאין מצטרף כל אחד אלא עם אביו: 


lvr: 46
pgn: 5
dfh: b
trm: קרום של ביצה נמי
txt:
<span class='five'>קרום של ביצה נמי. </span>אמאי לא קשיא לך בהדי מאן נצטרפיה אי בהדי שאת אביו איכא סיד דעדיף מיניה הרי השאת גבוה שתי מעלות: 


lvr: 46
pgn: 6
dfh: a
trm: האי מאי בשלמא בלא סיד קרום ביצה לא קשה
txt:
<span class='five'>האי מאי בשלמא בלא סיד קרום ביצה לא קשה. </span>ולשאת ולספחת כתיב משמע לשאת ולספחת ולנטפל עמה ש'מ דרבי לה רחמנא טפילה וטפילה כל שהוא במשמע ובלבד שיהא ממראות נגעים: 


lvr: 46
pgn: 6
dfh: a
trm: ואף ע'ג דמנחתא מינה טובא
txt:
<span class='five'>ואף ע'ג דמנחתא מינה טובא. </span>וס'ל לר'ע דלשאת רבי לבהרת לא רבי דהא ספחת בשאת הוא דכתיב הלכך שאת הוא דמצטרפא לבהרת דסמוכה לה וכתיב והיה מלמד שמצטרפין וסיד לשאת ממילא דהא דמיא לה וכן קרום לשאת דספחת בשאת כתיבא ורבי לה תולדה וזו למעלה מזו דר' עקיבא בסיד ושאת ובהרת מיתוקם: 


lvr: 46
pgn: 6
dfh: a
trm: קשיא
txt:
<span class='five'>קשיא. </span>היאך יצטרף בהרת לסיד ותולדתו לרבי עקיבא דאית ליה זו למעלה מזו דהא ליכא למימר לרבי עקיבא דכי היכי דאיתרבאי טפילה לשאת ממשמעות איתרבאי טפילה נמי לבהרת מדרשא כדאמר לקמן לרבנן דא'כ זו למעלה מזו דרבי עקיבא היכא איתיה אבות ותולדות הוא דאיכא ואין בהם צירוף אלא לגבוה ממנו שתי מעלות: 


lvr: 46
pgn: 6
dfh: a
trm: יהושע בנו של ר' עקיבא
txt:
<span class='five'>יהושע בנו של ר' עקיבא. </span>הוא יהושע בן קרחה שר' עקיבא קרח היה כדאמרי' בבכורות <span class='mareimakom'>(דף נח.)</span> חוץ מן הקרח הזה: 


lvr: 46
pgn: 6
dfh: a
trm: יאמרו מקרום ביצה ולמעלה טמא
txt:
<span class='five'>יאמרו מקרום ביצה ולמעלה טמא. </span>אחר שאין לנו חלוק במראות לובן למעלה מקרום ביצה אלא ד' מראות הללו יאמרו כל מראה לובן שהוא מקרום ולמעלה טמא דקיימא לן <span class='mareimakom'>(פסחים דף ג:)</span> לעולם ישנה אדם לתלמידו דרך קצרה ולמה הזכירו שמותן: 


lvr: 46
pgn: 6
dfh: a
trm: אמר לו לומר לך שמצטרפין זה עם זה
txt:
<span class='five'>אמר לו לומר לך שמצטרפין זה עם זה. </span>לכך שנאום וסידרום לומר לך שכסדר הזה משנתן וכך דרך צירופם ועדיין אין אנו יודעין באיזה סדר הוא שונה אותן ומתשובות בנו אנו באין ללמוד: 


lvr: 46
pgn: 6
dfh: a
trm: אמר לו ויאמרו מקרום ביצה ולמעלה טמא ומצטרפין זה עם זה
txt:
<span class='five'>אמר לו ויאמרו מקרום ביצה ולמעלה טמא ומצטרפין זה עם זה. </span>ומתשובתו אנו למידין סדר משנת אביו: 


lvr: 46
pgn: 6
dfh: a
trm: ואילו מסיד ולמעלה לא קאמר ליה
txt:
<span class='five'>ואילו מסיד ולמעלה לא קאמר ליה. </span>יאמרו מקרום ביצה ולמעלה טמא ומצטרף ומסיד ולמעלה טמא ומצטרף שמע מינה שמיע ליה מיניה כולהו בהדי שאת מצטרפין עליון אחד לשתי תולדות דאי סלקא דעתך משנת אביו כסדר משנתנו תולדה לבהרת סיד ותולדה לשאת קרום ביצה הכי הוה ליה למימר יאמרו מקרום ביצה ולמעלה טמא ומצטרף מסיד ולמעלה טמא ומצטרף ומדיהבינן עליון לסיד בפני עצמו ועליון לקרום בפני עצמו ממילא שמעינן דמצטרפין דקאמרי רבנן כל חד לעליון שלו אמרי והא מסברא ידעינן דעליונו של סיד שלג של קרום צמר דכיון דאין חלוק מראות בלובן מקרום ולמעלה אלא ד' אלו ובקרא תרי כתיבי והכתוב מעיד שבהרת לבנה כדלקמן והשאת קרובה לה כמשמעה גבוהה ממילא כי יהבת תולדה לזה ותולדה לזה מראה הסיד תתן לבהרת ומראה הקרום תתן לשאת שאם באתה ליתן מראה סיד לצמר מפני שהוא קרוב לה למי תתן מראה הקרום הכי הוה ליה למימר ולא הוה ליה למימר יאמרו מקרום ולמעלה טמא ומצטרפין דאי הוה תני הכי לא הוה סלקא דעתך לחלק תולדה לזה ותולדה לזה ומדאותביה הכי ש'מ שמיע ליה שאין תולדה לבהרת אלא עליון אחד לשתי תולדות והלכך על כרחך הוא שאת דרבי ליה רחמנא טפילה וסדר משנתן דקא'ל שנשנית כסדר צירופן הכי קא'ל זו למעלה מזו נשנו שלג והצמר והסיד וקרום ומצטרפין שלג עם הצמר והצמר עם הסיד והקרום דהא ליכא למימר דשמיע ליה מיניה שתיהן תולדה לשתיהן דהא מהיכא תיתי שיהא הקרום מצטרף לשלג לא כסדר מעלות ולא מן המקרא אלא ודאי בהדי שאת הוא דשמיע ליה מיניה דמצטרפין דרחמנא יהבינהו ליה טפילה לשאת ולא לבהרת ולכך השיבו יאמרו מקרום ולמעלה טמא ומצטרפין והכל יודעין דצירוף מראה דאמרי' לדומה הוא לו דקאמרינן וכל מה שאדם יכול להבין מסדר משנתן בהזכרת שמותן היה מבין מאליו שאין לך אדם מסדרן אלא כסדר שהן שנויים עכשיו: 


lvr: 46
pgn: 6
dfh: a
trm: ודלמא שאת ותולדתה בהרת ותולדתה
txt:
<span class='five'>ודלמא שאת ותולדתה בהרת ותולדתה. </span>שמיע ליה והכי נמי קא'ל יאמרו מקרום ולמעלה מסיד ולמעלה ותנא הוא דלא קפיד למיחשב ולמיזל כי רוכלא: 


lvr: 46
pgn: 6
dfh: a
trm: פתוך
txt:
<span class='five'>פתוך. </span>מעורב הוא נגע לבן אדמדם הכתוב בתורה דמדקאמר שנפלו לתוכו טיפי דם מכלל דבפתוך קאמר: 


lvr: 46
pgn: 6
dfh: a
trm: שבזה ושבזה
txt:
<span class='five'>שבזה ושבזה. </span>על כרחך על ראשון ושני קאמר שכן לשון משנה והכי קאמר אדמדם שבראשון ושני סימן פתיכת אודם שבהם נכרת במקום אחר כגון טיפת דם בחלב ומראיהן לא אדום ולא לבן אלא כיין המזוג וסביבותיו לבן: 


lvr: 46
pgn: 6
dfh: a
trm: אלא שאדמומיתו של שלג עזה
txt:
<span class='five'>אלא שאדמומיתו של שלג עזה. </span>כלומר לבנה משל סיד ושל סיד דיהה הימנה ומדקתני הכי בסיפא שמעינן לרישא דשבזה ושבזה דקאמר בשלג וסיד קאמר אלמא סדר משנתו של רבי עקיבא סיד אחר שלג:  ואם


lvr: 46
pgn: 6
dfh: b
trm: טפילה לבהרת מנלן
txt:
<span class='five'>טפילה לבהרת מנלן. </span>לרבנן קבעי לה דאילו לרבי עקיבא לית ליה ריבוי טפילה לבהרת: 


lvr: 46
pgn: 6
dfh: b
trm: מכבנין
txt:
<span class='five'>מכבנין. </span>לשון הרחלים יוצאות כבונות <span class='mareimakom'>(שבת דף נב:)</span> וכמו <span class='mareimakom'>(גיטין דף יד:)</span> תנתן כבנתי לבתי פרמוי'ל והוא בת נפש שקורין נושקא שמחברין בה פתיחות פי החלוק כך כשנולד הכבש והאם לוחכתו אין צמרו נקי באותו יום והרוצה להצניעו למילת עושה לכבש מעטה עור ומכבנו עליו שלא יתפרד ונמצא הצמר מכוסה כל הימים: 


lvr: 46
pgn: 6
dfh: b
trm: מלכו של זה
txt:
<span class='five'>מלכו של זה. </span>בהרת שהוא מלכו של סיד למעלה משאת שהוא מלכו של קרום ולכן הן מצטרפין הבהרת והשאת ואיפרכו של מלך זה למעלה מאיפרכו של מלך זה סיד למעלה מקרום וממילא שמעינן דסיד למטה משאת הוא: 


lvr: 46
pgn: 6
dfh: b
trm: אלא מלכו של זה למעלה מאיפרכיה דנפשי'
txt:
<span class='five'>אלא מלכו של זה למעלה מאיפרכיה דנפשי'. </span>כל איפרכוס הולך אחר מלכו כך כל תולדה מצטרפת לאביה: הכי גרסינן 


lvr: 46
pgn: 6
dfh: b
trm: ומלכו של זה למעלה מאיפרכיה דנפשיה</span>: <span class='five'>מלכא ואלקפטא
txt:
<span class='five'>ומלכו של זה למעלה מאיפרכיה דנפשיה</span>: <span class='five'>מלכא ואלקפטא. </span>שני מלכים הם ומלכא חשיב מאלקפטא: 


lvr: 46
pgn: 6
dfh: b
trm: האי זה למעלה מזה הוא אלא כגון מלכא ורופילא ואלקפטא וריש גלותא
txt:
<span class='five'>האי זה למעלה מזה הוא אלא כגון מלכא ורופילא ואלקפטא וריש גלותא. </span>כשמהלכין שנים שנים כל איפרכוס הולך אחר מלכו: 


lvr: 46
pgn: 6
dfh: b
trm: בחורשיא אכיל ליה
txt:
<span class='five'>בחורשיא אכיל ליה. </span>האיש הזה מוטמן ביערים כל ימיו שלא שמע בטיבעה של מלכות רומי והוצרך לשאול זאת ורב פפא משום דאקדים רבא שבור מלכא לקיסר הוא דשיילי' ורבא מיראה עשה שהיה תחתיו במלכותו כדאמר במס' חגיגה <span class='mareimakom'>(דף ה:)</span> שדור דבי שבור מלכא וגרבוהי: 


lvr: 46
pgn: 6
dfh: b
trm: רומי חייבת
txt:
<span class='five'>רומי חייבת. </span>תרגום של רשעה שנאמר <span class='mareimakom'>(מלאכי א)</span> וקראו להם גבול רשעה: 


lvr: 46
pgn: 6
dfh: b
trm: רבינא אמר
txt:
<span class='five'>רבינא אמר. </span>משל דרבנן כגון גלימא דעמרא שהוא מלובן כשהוא חדש וליבונו מבהיק הרבה יותר משל טלית ישנה: 


lvr: 46
pgn: 6
dfh: b
trm: וגלימא דכיתנא ושחקיה
txt:
<span class='five'>וגלימא דכיתנא ושחקיה. </span>שהחדש לבן הרבה משל ישן אבל החדשות של זו ושל זו קרובות להיות שוות כך הבהרת גבוהה הרבה מן הסיד שהוא תולדתו והשאת מן הקרום והאבות קרובים להיות שוים: 


lvr: 46
pgn: 6
dfh: b
trm: שאין הכתוב מדבר
txt:
<span class='five'>שאין הכתוב מדבר. </span>פרשת קרבן עולה ויורד שחייבתו קרבן על הטומאה מנין שאין מחייבו על מגע אלא אם כן אוכל באותה טומאה קדש או נכנס למקדש: 


lvr: 46
pgn: 6
dfh: b
trm: הואיל והזהיר וענש על הזדון טומאה
txt:
<span class='five'>הואיל והזהיר וענש על הזדון טומאה. </span>וחייבין נמי קרבן על שגגת טומאה מה מצינו כשהזהיר וענש כרת על זדון טומאה בטומאת מקדש וקדשיו הזהיר וענש שנאמר <span class='mareimakom'>(ויקרא כא)</span>   לא יטמאו את מקדשי הרי זה אזהרת מקדש בקדשים לא יאכל עד אשר יטהר <span class='mareimakom'>(שם כב)</span> הרי אזהרת קדש כי את מקדש ה' טמא ונכרת <span class='mareimakom'>(במדבר יט)</span>  הרי עונש מקדש והנפש אשר תאכל בשר מזבח השלמים וגו' <span class='mareimakom'>(ויקרא ז)</span> הרי עונש קדש: 


lvr: 46
pgn: 6
dfh: b
trm: תרומה
txt:
<span class='five'>תרומה. </span>אם אכל תרומה בטומאה דהזהיר וענש דכתי' בקדשים לא יאכל ותרומה בכלל מדכתי' בה בההיא ענינא ובא השמש וטהר ואחר יאכל מן הקדשים ואמרינן ביבמו' <span class='mareimakom'>(עד:)</span> דבתרומה קאי מדתלי' בהערב שמש דאילו קדשים עד דמייתי כפרה: 


lvr: 46
pgn: 6
dfh: b
trm: לא אשכחן עון מיתה דמחייב קרבן
txt:
<span class='five'>לא אשכחן עון מיתה דמחייב קרבן. </span>שאין חטאת באה אלא אשגגת כרת כדאמרי' בהוריו' <span class='mareimakom'>(ח.)</span>:  מידי


lvr: 46
pgn: 7
dfh: a
trm: מידי דהוה אשמיעת קול
txt:
<span class='five'>מידי דהוה אשמיעת קול. </span>שבועת העדות ושבועת ביטוי דאיתנהו נמי בקרבן עולה ויורד ואין עונש על זדונן לא מיתה ולא כרת: 


lvr: 46
pgn: 7
dfh: a
trm: ואימא
txt:
<span class='five'>ואימא. </span>חיובא בתרומה היא ובה למעוטי מקדש והואיל וזדונו כרת לא תסגי ליה בעולה ויורד אלא קבוע לעשיר ולעני שוה: 


lvr: 46
pgn: 7
dfh: a
trm: אקרא אני חיה
txt:
<span class='five'>אקרא אני חיה. </span>בקרבן עולה ויורד כתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ה)</span> או בנבלת חיה טמאה או בנבלת בהמה טמאה ודי אם הייתי קורא בנבלת חיה טמאה שנכתב ראשון ולא היה צריך לחזור ולכתוב בהמה שהרי בהמה בכלל חיה שנא' <span class='mareimakom'>(שם יא)</span> זאת החיה אשר תאכלו וסמיך ליה כל בהמה מפרסת פרסה: 


lvr: 46
pgn: 7
dfh: a
trm: ונאמר להלן
txt:
<span class='five'>ונאמר להלן. </span>באוכל קדשים בטומאת הגוף בצו את אהרן נפש כי תגע בכל טמא בטומאת אדם או בבהמה טמאה ואכל מבשר זבח השלמים: 


lvr: 46
pgn: 7
dfh: a
trm: אימא תרומה נמי אתרבאי
txt:
<span class='five'>אימא תרומה נמי אתרבאי. </span>דאיהו נמי איתקש לקודש דכתיב בכל קדש ודרשינן בכל לרבות תרומה שאסורה לטבול יום כגון יולדת בימי טוהר שלה שהיא טבולת יום ארוך שאין לה הערב שמש עד מלאת ימיה שמביאה למחר כפרתה: 


lvr: 46
pgn: 7
dfh: a
trm: שלש כריתות בשלמים
txt:
<span class='five'>שלש כריתות בשלמים. </span>באוכלן בטומאה אחת באמור אל הכהנים כל איש אשר יקרב מכל זרעכם אל הקדשים וגו' ואמרינן בזבחים בפ' רביעי <span class='mareimakom'>(דף מה:)</span> דהא יקרב אכילה הוא ומהו יקרב בראוי להקרבה שהוקדש בכלי ושתים בצו את אהרן והנפש אשר תאכל  מבשר זבח השלמים וסמיך לי' והנפש כי תגע בכל טמא ובתרוייהו כתיב ונכרתה: 


lvr: 46
pgn: 7
dfh: a
trm: אחת לכלל
txt:
<span class='five'>אחת לכלל. </span>ההיא דאל הקדשים שכלל את הכל ואחת מן השתים לפרט ומדה זו נדרשת בתורת כהנים בתחלת הספר דבר שהיה בכלל ויצא מן הכלל ללמד כו' כיצד והנפש אשר תאכל מבשר זבח השלמי' וגו' והלא שלמים בכלל כל הקדשים היו ולמה יצאו להקיש אליהם מה שלמים מיוחדין קדשי מזבח אף כל קדשי מזבח יצאו קדשי בדק הבית שאין חייבין עליהן משום טומאה וא'ת למה אין נידונים בכלל ופרט ואין בכלל אלא מה שבפרט שלמים אין מידי אחרינא לא משום דמרוחקין זה מזה בשני ענינים וכך מפורש במנחות בפרק כל המנחות באות מצה <span class='mareimakom'>(דף נה:)</span> דהיכא דפרט מרוחק מן הכלל נידון במדה זו ללמד על הכלל וכו' ואם תאמר מה בין זו למדת כלל ופרט וכלל שאתה דן כעין הפרט הרבה יש שמדת כעין הפרט באה להוסיף על הפרט בכלל אחרון דברים אחרים שאין כתובין בו וזו באה לגלות על הפרט ולא להוסיף עליו ודברים רבים למידין במדה זו שאינן באין במדת כעין הפרט כגון בהבערה שאנו אומרים לחלק יצאתה ובמדה זו היא באה הבערה בכלל היתה ולמה יצאה להקיש אליה ולגלות על כל הכלל שכשם שחייב על הבערה בפני עצמה כך חייב על כל אב מלאכה שבכלל בפני עצמו: 


lvr: 46
pgn: 7
dfh: a
trm: ואחת לטומאה הכתובה בתורה סתם כו'
txt:
<span class='five'>ואחת לטומאה הכתובה בתורה סתם כו'. </span>ואחת מן הכריתות האלו שהיא יתירה נכתבה לגלות על הטומאה הכתובה אצל עולה ויורד וסתמה הכתוב ולא פירש על איזו טומאה חייבתו תורה קרבן הופנה כרת ללמדך שלכפר על כרת זה הוא בא שהוא טומאת קדש: 


lvr: 46
pgn: 7
dfh: a
trm: (אם אינו ענין כו') לדברים שאינן נאכלין
txt:
<span class='five'>(אם אינו ענין כו') לדברים שאינן נאכלין. </span>כגון עצים של מערכה ולבונה וקטרת אם אכלן בטומאה חייב: 


lvr: 46
pgn: 7
dfh: a
trm: ולר'ש דאמר כו'
txt:
<span class='five'>ולר'ש דאמר כו'. </span>במסכת זבחים בפרק ב'ש <span class='mareimakom'>(דף מה:)</span>: 


lvr: 46
pgn: 7
dfh: a
trm: הואיל ואמר ר' שמעון כו'
txt:
<span class='five'>הואיל ואמר ר' שמעון כו'. </span>חטאות הפנימיות כגון פר ושעיר של יום הכפורים ופר כהן משיח ופר העלם דבר שטעונין הזייה בפנים על הפרוכת ועל מזבח הזהב: 


lvr: 46
pgn: 7
dfh: a
trm: כשלמים
txt:
<span class='five'>כשלמים. </span>משום דפיגול בשלמים כתיב יליף ר'ש מינה שאינה נוהגת בחטאות הפנימיות: 


lvr: 46
pgn: 7
dfh: b
trm: משום דמיעוטא הוא דאייתר
txt:
<span class='five'>משום דמיעוטא הוא דאייתר. </span>מיעוט זה בא לרבות כדמפרש ואזיל ואיתרבאי ביה נבלת עוף טהור ע'י מיעוט אחר מיעוט: 


lvr: 46
pgn: 7
dfh: b
trm: דלאו בר נגיעה
txt:
<span class='five'>דלאו בר נגיעה. </span>שאינו מטמא בנגיעה אלא בבית הבליעה על ידי אכילה כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יז)</span> אשר תאכל נבלה וטרפה וכבס בגדיו ומוקמינן לה בנבלת עוף טהור בתורת כהנים ואמרינן התם יכול תטמא במגע ת'ל לטמאה בה אין לך אלא האמור בה שאין לה טומאה אלא אכילתה: 


lvr: 46
pgn: 7
dfh: b
trm: מטומאות ולא כל טומאות
txt:
<span class='five'>מטומאות ולא כל טומאות. </span>והואיל ולא פירש לך על איזו מהם לא מסרן אלא לחכמים לפרש על איזו מדבר צא ולמד בבנין אב: 


lvr: 46
pgn: 7
dfh: b
trm: מה מצינו שחלק כו'
txt:
<span class='five'>מה מצינו שחלק כו'. </span>כלומר איזהו טומאה מצינו חלוקה במקום אחר טומאת מקדש וקדשיו ולקמן מפרש לה היכא: 


lvr: 46
pgn: 7
dfh: b
trm: אף כאן
txt:
<span class='five'>אף כאן. </span>שחילק להיות בכפרה ואין שאר טומאות עמה דע שבטומאת מקדש וקדשיו הכתוב מדבר: 


lvr: 46
pgn: 7
dfh: b
trm: אף כאן בטומאת מקדש וקדשיו </span>גרסינן ולא גרסינן נחלוק: <span class='five'>ממקומו הוא מוכרע
txt:
<span class='five'>אף כאן בטומאת מקדש וקדשיו </span>גרסינן ולא גרסינן נחלוק: <span class='five'>ממקומו הוא מוכרע. </span>אין אתה צריך להכריעו ממקום אחר כי בו עצמו הכריע הכתוב שאינו מדבר אלא בטומאת מקדש וקדשיו: 


lvr: 46
pgn: 7
dfh: b
trm: אף חטאים שאינן בני קרבן
txt:
<span class='five'>אף חטאים שאינן בני קרבן. </span>יצא שיש בה ידיעה בתחלה וידיעה בסוף והעלם בינתים שהיא בת קרבן: 


lvr: 46
pgn: 7
dfh: b
trm: ומנין לשיש בה ידיעה בתחלה כו'
txt:
<span class='five'>ומנין לשיש בה ידיעה בתחלה כו'. </span>ולא לשאין בה ידיעה בתחלה אע'פ שאף היא אינה בת קרבן: 


lvr: 46
pgn: 7
dfh: b
trm: לכל חטאתם
txt:
<span class='five'>לכל חטאתם. </span>הראוי לבא לכלל חטאתם יצאה שאין בה ידיעה בתחלה שאינה באה לכלל חטאת עוד לעולם: הכי גרסינן 


lvr: 46
pgn: 7
dfh: b
trm: חייבי חטאות במשמע </span>ולא גרסינן כל חייבי חטאות: <span class='five'>חייבי חטאות במשמע
txt:
<span class='five'>חייבי חטאות במשמע </span>ולא גרסינן כל חייבי חטאות: <span class='five'>חייבי חטאות במשמע. </span>הראוי לבא לידי חטאת לכשתוודע לו ידיעה בסוף: 


lvr: 46
pgn: 7
dfh: b
trm: במזיד ולא אתרו ביה
txt:
<span class='five'>במזיד ולא אתרו ביה. </span>ואינו נהרג בלא התראה כדאמרי' בסנהדרין בפרק היו בודקין <span class='mareimakom'>(דף מא.)</span>: 


lvr: 46
pgn: 8
dfh: a
trm: אי נמי בהנך דלאו בני גלות
txt:
<span class='five'>אי נמי בהנך דלאו בני גלות. </span>הרבה שנויין במסכת מכות <span class='mareimakom'>(פ'ב)</span> כגון שהרגו דרך עלייה או מי שיצאה אבן מתחת ידו והוציא הלה ראשו וקבלה: 


lvr: 46
pgn: 8
dfh: a
trm: חלק להקל קאמרינן
txt:
<span class='five'>חלק להקל קאמרינן. </span>האי מה מצינו שחלק חילוק שהוא להקל מיבעי לן לאשכוחי דומיא דשעיר הפנימי דקולא הוא שיחיד מתכפר בקרבן צבור שלא חסר בו ממון משלו: 


lvr: 46
pgn: 8
dfh: a
trm: ולא לכל טומאתם
txt:
<span class='five'>ולא לכל טומאתם. </span>וקרבן יולדת אינו בא לכפרה אלא לטהרה מטומאתה לאכול בקדשים: 


lvr: 46
pgn: 8
dfh: a
trm: ולרבי שמעון דאמר כו'
txt:
<span class='five'>ולרבי שמעון דאמר כו'. </span>במסכת נדה בפרק המפלת <span class='mareimakom'>(דף לא:)</span>: 


lvr: 46
pgn: 8
dfh: a
trm: ממקומו הוא מוכרע
txt:
<span class='five'>ממקומו הוא מוכרע. </span>ואיהו לא צריך להך דרשה דחלק: מה חלק דמייתי צפרים לא גרסינן שאין זה להקל שהצפרים אינן קריבין ולבד הקרבן הם באין ז' ימים לפני הקרבן והכי גרסינן אימא מצורע וחלק דידיה לא מיצטריך לפרושה דהא פריש גבי קושיא דיולדת ומאי חילוק דמייתא בעולה ויורד והיא גופה איתא במצורע: 


lvr: 46
pgn: 8
dfh: a
trm: ואימא נזיר טמא
txt:
<span class='five'>ואימא נזיר טמא. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר ו)</span> וביום השמיני יביא שתי תורים: 


lvr: 46
pgn: 8
dfh: a
trm: ולא לכל טומאתם
txt:
<span class='five'>ולא לכל טומאתם. </span>וכי מייתי נזיר קרבן למיחל עליה נזירות טהרה מייתי כדכתי' <span class='mareimakom'>(שם)</span>  והזיר לה' את ימי נזרו והימים הראשונים יפלו וגזרת הכתוב הוא דלא חיילא נזירות עד דמייתי קרבן: 


lvr: 46
pgn: 8
dfh: a
trm: כי היכי דעביד לפני ולפנים
txt:
<span class='five'>כי היכי דעביד לפני ולפנים. </span>דמפרש לעיל במנינא אחת למעלה וז' למט' מדם הפר וכן מדם השעיר ואתא האי וכפר על הקדש לאיתויי היכל שיעשה כמו כן על הפרוכת מבחוץ: 


lvr: 46
pgn: 8
dfh: a
trm: נייתי פר ושעיר אחריני קמ'ל
txt:
<span class='five'>נייתי פר ושעיר אחריני קמ'ל. </span>וכפר מההוא גופיה והדר כתיב וכן יעשה לפרושי מה היא כפרה שהכתוב מצוה עליו שיהא ככל אשר עשה לפנים: 


lvr: 46
pgn: 8
dfh: a
trm:
מאי ניהו יש בה ידיעה כו' </span>ולא גרסינן טומאה במקדש מאי ניהו והכי פירושא קתני מה פשעים שאינן בני קרבן אף חטאים ומאי ניהו טומאה דממעיט מהאי קרא ההיא דבת קרבן ואיזו זו שיש בה ידיעה בתחלה וידיעה בסוף: <span class='five'>האי בר קרבן

txt:
<span class='five'>מאי ניהו יש בה ידיעה כו' </span>ולא גרסינן טומאה במקדש מאי ניהו והכי פירושא קתני מה פשעים שאינן בני קרבן אף חטאים ומאי ניהו טומאה דממעיט מהאי קרא ההיא דבת קרבן ואיזו זו שיש בה ידיעה בתחלה וידיעה בסוף: <span class='five'>האי בר קרבן. </span>עולה ויורד הוא ולמה לי למימר דלא ניכפר האי שעיר עלה: 


lvr: 46
pgn: 8
dfh: b
trm: מאי קשיא ליה
txt:
<span class='five'>מאי קשיא ליה. </span>דאמר ומנין שעל זה מכפר הא יליף לה דעל שאינה בת קרבן מכפר וזו אינה בת קרבן ואתיא ליה מחטאים דומיא דפשעים: 


lvr: 46
pgn: 8
dfh: b
trm: ניפוך מיפך
txt:
<span class='five'>ניפוך מיפך. </span>זה יכפר על שאין בה ידיעה בתחלה ויש בה ידיעה בסוף דלא אתי לכלל קרבן והחיצון יתלה על שיש בה ידיעה בתחלה ואין בה ידיעה בסוף ולהכי איצטריך לכל חטאתם: 


lvr: 46
pgn: 8
dfh: b
trm: לכל חטאתם
txt:
<span class='five'>לכל חטאתם. </span>ולא כתיב מפשעיהם וחטאתם לומר עכשיו הוא בפשע שאינו בר קרבן ויתלה עליו עד שיבא לכלל חטאת: 


lvr: 46
pgn: 8
dfh: b
trm: מיתה ממרקת
txt:
<span class='five'>מיתה ממרקת. </span>דהכי אמרינן בפרק בתרא דיומא <span class='mareimakom'>(פו.)</span> שמיתה ממרקת כל העונות שעשה תשובה עליהן ואין התשובה גומרת כפרתן ולא יום הכפורים גומר כפרתן כגון עבירות חמורות: 


lvr: 46
pgn: 8
dfh: b
trm: אמר קרא אחת
txt:
<span class='five'>אמר קרא אחת. </span>וכפר אהרן על קרנותיו אחת בשנה ובמזבח הפנימי כתיב שמכפר עליו מדם הפר ושעיר פר לכהנים ושעיר לעם והכא קרא יתירא הוא דלמאי איצטריך אי לאורויי לך שדם חטאת הכפורים מכפר עליו בהדיא כתיב באחרי מות ויצא אל המזבח אשר לפני ה' וכפר עליו וגו' אלא לדרשה אתא וקאמר אחת דאין כאן אלא כפרה אחת: 


lvr: 46
pgn: 8
dfh: b
trm: אמר קרא אחת בשנה
txt:
<span class='five'>אמר קרא אחת בשנה. </span>תרי זימני כתיבי אחת בשנה וכפר אהרן על קרנותיו אחת בשנה מדם חטאת הכפורים אחת בשנה יכפר ברישיה דקרא סמך אחת לוכפר על קרנותיו ודרשינן מיניה וכפר אחת שאין כאן אלא כפרה אחת לימד שאינו מכפר כפרה אחרת ובסיפא דקרא סמך יכפר לבשנה דכתיב אחת בשנה יכפר לומר שאין אחד מכל קרבנות השנה מכפר כפרה זו אלא זה בלבד:  


lvr: 46
pgn: 8
dfh: b
trm: ולרבי ישמעאל דאמר וכו'
txt:
<span class='five'>ולרבי ישמעאל דאמר וכו'. </span>בשילהי ידיעות הטומאה <span class='mareimakom'>(לקמן דף יט:)</span> מוקמינן דלא בעי רבי ישמעאל ידיעה בתחלה בקרבן עולה ויורד:  כפרתן


lvr: 46
pgn: 9
dfh: a
trm: מאי טעמא דרבי יהודה
txt:
<span class='five'>מאי טעמא דרבי יהודה. </span>דאמר כל האחרים מכפרין על שאין בה ידיעה לא בתחלה ולא בסוף חוץ משל יוה'כ: 


lvr: 46
pgn: 9
dfh: a
trm: הא נמי כדתנא דבי רבי ישמעאל
txt:
<span class='five'>הא נמי כדתנא דבי רבי ישמעאל. </span>הואיל וזה בא כו' ויליף להו אי מדראש חדש אי מדיום הכפורים: 


lvr: 46
pgn: 9
dfh: a
trm: מרובה כפרתו
txt:
<span class='five'>מרובה כפרתו. </span>של יוה'כ שהוא מכפר על כל עבירות תאמר ברגלים ואע'ג דכתיב בהו לכפר אימא לא מכפרי אמידי דעון כרת:  התם


lvr: 46
pgn: 9
dfh: b
trm: גלוי מילתא בעלמא הוא
txt:
<span class='five'>גלוי מילתא בעלמא הוא. </span>דגמרי מיוה'כ שלא יכפר אלא  טומאת מקדש וקדשיו הלכך ליכא למיפרך מה ליוה'כ שכן מרובה כפרתו דהא לא גמרינן מיניה כפרה אלא מיעוטא הוא דגמרינן מיניה  אבל כולה מילתא כגון שעירי הרגלים דלא מיפרשא כפרה דידהו לכפר הוא דכתיב בהו ולא פירש על מה  וא'ת בא ללמוד משל יוה'כ שיכפר על טומאת מקדש שהוא עון כרת פרכינן מה ליוה'כ שכן מרובה כפרתו: 


lvr: 46
pgn: 9
dfh: b
trm: שעיר ושעיר
txt:
<span class='five'>שעיר ושעיר. </span>שעיר הוה מצי למיכתב בכולהו וכתיב ושעיר וי'ו מוסיף על ענין ראשון להקיש ומהו ההיקש איתקוש שעירי הרגלים לשל ר'ח והוא כבר למד בבנין אב מיוה'כ ודבר הלמד בבנין אב חוזר ומלמד בהיקש כל המלמד בכל המדות חוזר ומלמד חוץ מהלמד בהיקש שאין חוזר ומלמד בהיקש בקדשים והכי אמרינן בזבחים בפרק איזהו מקומן <span class='mareimakom'>(דף מט:)</span>: 


lvr: 46
pgn: 9
dfh: b
trm: ואותה נתן לכם
txt:
<span class='five'>ואותה נתן לכם. </span>בשעיר החטאת אשר דרש משה והנה שורף כתיב ושל ר'ח היה ושלשה שעירים קרבו ביום שהוקם המשכן והוא יום שמיני של מלואים שעיר של ר'ח דכתיב <span class='mareimakom'>(שמות מ)</span>  באחד לחדש תקים את משכן אהל מועד ושעיר דנחשון שהקריב לחנוכת המזבח ובכל הנשיאים אומר <span class='mareimakom'>(במדבר ז)</span> שעיר עזים אחד לחטאת ובשעיר שמיני כתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ט)</span> ואל בני ישראל תדבר לאמר קחו שעיר עזים לחטאת והשנים אכלו ושל ר'ח נשרף כדילפינן בתורת כהנים ובשחיטת קדשים בפ' טבול יום <span class='mareimakom'>(זבחים דף קא:)</span>: 


lvr: 46
pgn: 9
dfh: b
trm: עון עון מציץ
txt:
<span class='five'>עון עון מציץ. </span>דכתי' בי' ונשא אהרן את עון הקדשים <span class='mareimakom'>(שמות כח)</span> : 


lvr: 46
pgn: 9
dfh: b
trm: מה להלן טומאת בשר
txt:
<span class='five'>מה להלן טומאת בשר. </span>שאין הציץ מרצה על טומאת הגוף אלא על הדם או על החלב או על הבשר של עולה שקרב בטומאה ומרצה ציץ על הקרבן שמכשירו לרצון שאין הבעלים צריכין להביא קרבן אחר אף כאן טומאת בשר יכפר על האוכל בשר קודש טמא והוא טהור: 


lvr: 46
pgn: 9
dfh: b
trm: אי מה להלן עולין
txt:
<span class='five'>אי מה להלן עולין. </span>מה הציץ אינו מכפר על שום חטא אלא מרצה על העולין אף זה ירצה על העולין כי היכי דעביד ציץ ונפקא מינה להיכא דנשבר הציץ ולא יכפר על עון האדם האוכל: 


lvr: 46
pgn: 9
dfh: b
trm: מכדי מיגמר גמרי מהדדי
txt:
<span class='five'>מכדי מיגמר גמרי מהדדי. </span>בגזירה שוה ניכפר אתרוייהו ניכפר אדידיה כדקאמרת עון העדה כתיב על אדם האוכל טומאת בשר ואמאי דעביד ציץ לרצות על העולין אם נשבר הציץ: 


lvr: 46
pgn: 10
dfh: a
trm: ניכפרו אדיום הכפורים
txt:
<span class='five'>ניכפרו אדיום הכפורים. </span>על כפרת שעיר הנעשה בחוץ שאין בה ידיעה בתחלה ויש בה ידיעה בסוף: 


lvr: 46
pgn: 10
dfh: a
trm: הא אמרינן
txt:
<span class='five'>הא אמרינן. </span>לקמן אחת בשנה כפרה זו לא תהא אלא אחת בשנה ואע'ג דהאי בשעיר הפנימי כתיב הא איתקוש להדדי כדאמר במתני': 


lvr: 46
pgn: 10
dfh: a
trm: קס'ד כל חד וחד מחבריה גמר
txt:
<span class='five'>קס'ד כל חד וחד מחבריה גמר. </span>של פסח הסמוך לר'ח גמר מר'ח לכפר על הטהור שאכל את הטמא ובר'ח ס'ל לר'מ כר'ש ושל סוכות הסמוך לשל יום הכפורים גמר מדיום הכפורים לשאין בה ידיעה בתחלה אבל יש בה ידיעה בסוף ושל יום הכפורים משל סוכות לאין בה ידיעה לא בתחלה ולא בסוף והדר גמרי כולהו כל חד וחד מדסמיך ליה עליונים מתחתונים ותחתונים מעליונים: 


lvr: 46
pgn: 10
dfh: a
trm: כולהו
txt:
<span class='five'>כולהו. </span>מר'ח גמר לטהור שאכל את הטמא וראש חדש מינייהו לשאין בה ידיעה כלל וכולהו מדיום הכפורים לאין בה ידיעה בתחלה ויש בה ידיעה בסוף וכן הוא מהן לשאין בה ידיעה לא בתחלה ולא בסוף: 


lvr: 46
pgn: 10
dfh: a
trm: קרא עלי מועד
txt:
<span class='five'>קרא עלי מועד. </span>במסכת תענית <span class='mareimakom'>(דף כט.)</span> תמוז דההיא שתא של שנה השניה ליציאת מצרים שנשתלחו בה מרגלים בעשרים ותשעה בסיון מלויי מליוהו לתמוז לפיכך אירע בו יום חזרת מרגלים בשמונה באב ויבכו העם בלילה ההוא בתשעה באב בכו בכיה של חנם והוקבעה להם בכיה לדורות: 


lvr: 46
pgn: 10
dfh: a
trm: וכפרתו שיירה
txt:
<span class='five'>וכפרתו שיירה. </span>שלא הזכיר כאן יש בה ידיעה בתחלה ואין בה ידיעה בסוף בכפרה של אלו: ה'ג 


lvr: 46
pgn: 10
dfh: a
trm: אלא לעולם אחת משמע ליה נמי אחיצון דהא איתקוש ושאני הכא דאמר קרא כו'
txt:
<span class='five'>אלא לעולם אחת משמע ליה נמי אחיצון דהא איתקוש ושאני הכא דאמר קרא כו'. </span>הכי פירושא אחת דסיפיה דקרא דממעטינן מינה שאין אחר מכפר כפרתו דסמיך יכפר לבשנה משמע ליה נמי אחיצון דהא בשעיר פנימי כתיב ביה כדכתיב מדם חטאת הכפורים אחת בשנה יכפר  וחטאת


lvr: 46
pgn: 10
dfh: b
trm: תמידים שלא הוצרכו לצבור
txt:
<span class='five'>תמידים שלא הוצרכו לצבור. </span>שלקחום ממעות תרומת הלשכה ותנן <span class='mareimakom'>(ערכין דף יג.)</span> אין פוחתין מששה טלאים המבוקרין בלשכת הטלאים וכשמגיע ר'ח ניסן לא היו מקריבין שוב קרבנות צבור ממעות התרומה של אשתקד כדאמר במסכת ראש השנה <span class='mareimakom'>(דף ז.)</span> חדש בחדשו חדש והבא קרבן מתרומה חדשה ונמצאו בכל שנה ושנה ארבעה טלאים בלשכת הטלאים ממעות התרומה הישנה והיינו לא הוצרכו לצבור להקריב בשנה שעברה: 


lvr: 46
pgn: 10
dfh: b
trm: נפדין תמימין
txt:
<span class='five'>נפדין תמימין. </span>להכשירן בשנה זו מחללין אותן על מעות חולין ואותם המעות ילכו למותר התרומה ישנה שעושין מהן רקועי פחים ציפוי לבית קודש הקדשים כדתנא במסכת שקלי' <span class='mareimakom'>(פ'ד מ'ד)</span> וכיון שיצאו לחולין חוזרים ולוקחים אותם ממעות תרומה חדשה ויקרבו בשנה זו ואע'ג שאין בהמת קדשי יחיד מתחללת בלא מום כדקיימא לן <span class='mareimakom'>(מנחות דף קא.)</span> מואם כל בהמה טמאה דאמר מר בבעלי מומין שנפדו הכתוב מדבר אלו של צבור נפדים ולקמיה מפרש טעמא ובלא חולין אי אפשר לפדותן ממעות תרומה החדשה שאין הקדש מתחלל על הקדש הא מילתא נקט הכא משום דמותביה לקמן ממתני': 


lvr: 46
pgn: 10
dfh: b
trm: ואת לא תסברא
txt:
<span class='five'>ואת לא תסברא. </span>דבמידי דצבור לא אמרינן קדושה שבהן להיכן הלכה היכא דחילול לצורך תקנה: 


lvr: 46
pgn: 10
dfh: b
trm: מה היו עושין בה
txt:
<span class='five'>מה היו עושין בה. </span>להכשירה לשנה הבאה דאין לך שנה שאין בה מותר קטורת משלשת מנים יתירים שמפטמין בכל שנה למלוא חפנים ביוה'כ ואי אפשר שיכנסו כולם בחפניו כדתניא בכריתות <span class='mareimakom'>(דף ו:)</span> אחת לששים או לשבעים שנה היתה חציה של שיריים: 


lvr: 46
pgn: 10
dfh: b
trm: מפרישין שכר האומנין
txt:
<span class='five'>מפרישין שכר האומנין. </span>מתרומת הלשכה שכר אומני בית אבטינס מפטמי הקטורת דאמר במסכת יומא <span class='mareimakom'>(דף לח.)</span> שהיו נוטלין בכל שנה שנים עשרה מנים: 


lvr: 46
pgn: 10
dfh: b
trm: ומחללין אותה על שכר מעות האומנין
txt:
<span class='five'>ומחללין אותה על שכר מעות האומנין. </span>מזכין המעות לאומנין על ידי אחד מן הגזברים והרי הן חולין ואחר כך יחללו הקטורת עליהם ונותנין אותה לאומנין והרי היא חול וחוזרים ולוקחים אותה מתרומה חדשה והכי צניע מילתא טפי ולא למכרה ולחזור ולקנותה דזילא מילתא: 


lvr: 46
pgn: 10
dfh: b
trm: נימא קדושה שבהן להיכן הלכה
txt:
<span class='five'>נימא קדושה שבהן להיכן הלכה. </span>דס'ד שהמכתשת כלי שרת הוא וכיון דקדשה לה בכלי הויא לה קדושת הגוף ואילו מידי דיחיד שקדש בכלי אין לו פדיון:  דקדושת


lvr: 46
pgn: 11
dfh: a
trm: דקדושת דמים
txt:
<span class='five'>דקדושת דמים. </span>אין בה אלא קדושת דמים שלקחה מתרומת הלשכה אבל בכלי לא קדשה דתקדש קדושת הגוף דמכתשת שנשחקה בה לאו כלי שרת היא: 


lvr: 46
pgn: 11
dfh: a
trm: הוכשרה
txt:
<span class='five'>הוכשרה. </span>נגמרה קדושתה ליפסל בטבול יום וכל לשון הכשר לשון תיקון שמתקנו ומזמינו לכך: 


lvr: 46
pgn: 11
dfh: a
trm: ומנחת נסכים
txt:
<span class='five'>ומנחת נסכים. </span>הבאה עם הבהמה שלשה עשרונים לפר ושני עשרונים לאיל ועשרון לכבש והן כולן כליל: 


lvr: 46
pgn: 11
dfh: a
trm: קדשו בכלי כו'
txt:
<span class='five'>קדשו בכלי כו'. </span>והך דפליג לה בתרתי בבי הך והך דלעיל דהמנחות מועלין בהן כו' משום דבסיפא יש חילוק ביניהם במילי אחרניתא במסכת מעילה דבההיא דלעיל לא קתני וחייבין עליה משום פיגול ונותר וטמא בקדושת כלי עד שיקרב הקומץ ובהנך שכולן כליל קתני בקדושת כלי דידהו וחייבין עליהם משום נותר ומשום טמא קתני מיהא קטורת וקתני קדשו בכלי וע'כ  מתניתין לעיל גבי קדושת מכתשת תנא נפסלת בטבול יום ולא תנא לינה והכא תנא לינה ש'מ קדושת כלי דהא לאו מכתשת היא אלא כלי שבשעת הקטרה דומיא דקומץ ולבונה ושאר השנויים כאן עמה אלמא מכתשת לא מקדשא ליה קדושת הגוף: 


lvr: 46
pgn: 11
dfh: a
trm: הואיל וצורתה
txt:
<span class='five'>הואיל וצורתה. </span> אינה משנה את מראיתה הלכך אע'ג דקדושת הגוף היא לא מיפסלא בלינה ומיהו משקדשה בכלי ליקרב גזור בה רבנן פסול לינה דלמא אתי לאכשורי בשאר המתקדשים בכלי: 


lvr: 46
pgn: 11
dfh: a
trm: לב ב'ד מתנה עליהם
txt:
<span class='five'>לב ב'ד מתנה עליהם. </span>בשעת לקיחה דלא ליקדשו קדושת הגוף אלא הצריכין לשנה וכל מידי דציבור נותנין ב'ד לב: 


lvr: 46
pgn: 11
dfh: a
trm: קדוש קדושת הגוף
txt:
<span class='five'>קדוש קדושת הגוף. </span>ואינו נמכר מאחר שהקדישו והוא עצמו ראוי להקרבה אינו יוצא מידי מזבח והכא נמי למאי מהני תנאה דלב ב'ד כי אמרי' נמי יהו לדמיהן קדשי להו לגופייהו:  הא


lvr: 46
pgn: 11
dfh: b
trm: הא דאמר לדמי עולה
txt:
<span class='five'>הא דאמר לדמי עולה. </span>כי אמרי אנא קדוש קדושת הגוף היכא דאמר יהא להביא בדמיו עולה דכיון דאיהו חזי להכי לא מזבנינן ליה אבל אמר יהא לדמי נסכים אף על גב דנסכים נמי למזבח וקדושתייהו דמיין להדדי כיון דלא להכי חזי מזדבן וכל שכן היכא דמתנו ב'ד שיהו לדמי מותר תרומה שהיא לרקועי פחים: 


lvr: 46
pgn: 11
dfh: b
trm: וכן שעירי ע'ז
txt:
<span class='five'>וכן שעירי ע'ז. </span>צבור שחטאו בע'ז בהוראת ב'ד מביאין פר לעולה ושעיר לחטאת כדכתיב בפרשת שלח לך ואותו שעיר מתן דמו על הפרוכת ועל מזבח הזהב כדאמר בזבחים בפרק ב'ש <span class='mareimakom'>(דף לט:)</span>: 


lvr: 46
pgn: 11
dfh: b
trm: כולן ימותו
txt:
<span class='five'>כולן ימותו. </span>דלא דמו לשעירי הרגלים דתנן בהו במתניתין לא קרבו ברגל זה יקרבו ברגל אחר אבל אלו אינן ראויין עד יום הכפורים לשנה הבאה וכבר עברה לה שנה והוו להו מתרומה ישנה והלכך ימותו כדין חטאת שכפרו בעליה שהלכה למשה מסיני חמש חטאות מתות וזו אחת מהם: 


lvr: 46
pgn: 11
dfh: b
trm: שאין חטאת צבור מתה
txt:
<span class='five'>שאין חטאת צבור מתה. </span>לא נאמרה הלכה דחמש חטאות אלא ביחיד וטעמא דר'ש מפרש בהוריות <span class='mareimakom'>(דף ו:)</span> ובתמורה <span class='mareimakom'>(דף טו:)</span>: 


lvr: 46
pgn: 11
dfh: b
trm: ע'ג מערכתה
txt:
<span class='five'>ע'ג מערכתה. </span>בהכשר בהר המשחה ובמקום הבדוק לה מקבר התהום כדאמר בפרק בתרא דזבחים <span class='mareimakom'>(דף קיג.)</span>: 


lvr: 46
pgn: 11
dfh: b
trm: דקדושת בדק הבית היא
txt:
<span class='five'>דקדושת בדק הבית היא. </span>כלומר אינה מקדשי מזבח ליקדש קדושת הגוף לפיכך נפדית בלא מום ואינה צריכה לב ב'ד: 


lvr: 46
pgn: 11
dfh: b
trm: העמדה והערכה
txt:
<span class='five'>העמדה והערכה. </span>שתעמוד על רגליה ויעריכנה הכהן כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span>  והעמיד את הבהמה לפני הכהן והעריך הכהן וגו': 


lvr: 46
pgn: 11
dfh: b
trm: פרה מטמאה טומאת אוכלין
txt:
<span class='five'>פרה מטמאה טומאת אוכלין. </span>אע'ג דאית ליה לר'ש איסורי הנאה אין מטמאין טומאת אוכלין ויליף ליה מכל האוכל אשר יאכל אוכל שאתה יכול להאכילו לאחרים קרוי אוכל ושאין אתה יכול להאכילו לאחרים אין קרוי אוכל במסכת מנחות בפרק המנחות והנסכים <span class='mareimakom'>(דף קא:)</span> ופרה איסורי הנאה היא: 


lvr: 46
pgn: 11
dfh: b
trm: נפדית
txt:
<span class='five'>נפדית. </span>אם מצא נאה הימנה וסבירא ליה לר'ש העומד לפדות כפדוי דמי והויא ליה אוכל שאתה יכול להאכילו לאחרים: 


lvr: 46
pgn: 11
dfh: b
trm: אלא
txt:
<span class='five'>אלא. </span>לא תוקמה כר'ש והאי דקתני מצא נאה הימנה תפדה משום דלב ב'ד מתנה עליה אע'ג דלא שכיחא איידי דדמיה יקרין מסקי אדעתייהו לאתנויי: האי תנא סבירא ליה וכו' עד באין מעמידין לא גרסינן: 


lvr: 46
pgn: 11
dfh: b
trm: נימא
txt:
<span class='five'>נימא. </span>להו ר'ש לב ב'ד מתנה שאם לא יקריב  ברגל זה יקרב ברגל זה ולמה ליה לשנויי שינויא דחיקא כולן באין לכפר כו': 


lvr: 46
pgn: 11
dfh: b
trm: דלית תקנתא ברעייה
txt:
<span class='five'>דלית תקנתא ברעייה. </span>הלכך מתנו עלה אבל תמידין דאית להו תקנתא ברעייה ולכשימותו יפדם לא קיימי בית דין ומתנו:  אלא


lvr: 46
pgn: 12
dfh: a
trm: אלא רבנן דאמרו לו
txt:
<span class='five'>אלא רבנן דאמרו לו. </span>במתני' והכי אמרי ליה הואיל ואין כפרתן שוה ולית לך לב ב'ד מתנה שאם אבד בזה יקריב לזה לכפרה אחרת היאך הן קריבין: 


lvr: 46
pgn: 12
dfh: a
trm: ממאי דר' יהודה
txt:
<span class='five'>ממאי דר' יהודה. </span>קאמר ליה דאית ליה נמי אין כפרתן שוה כר'ש ומשום לב ב'ד מתנה הוא דקא מותיב לה והכי קאמר ליה בשלמא כו': 


lvr: 46
pgn: 12
dfh: a
trm: מקיצין בהן את המזבח
txt:
<span class='five'>מקיצין בהן את המזבח. </span>כשהמזבח בטל מקריבין אותו עולה לנדבת צבור כדשמעינן ליה לר'ש דאמר במתני' גבי שעיר שלא קרב בזה יקרב בזה משום טעמא דכולן באין לכפר על טומאת מקדש וקדשיו אלמא אע'ג דלאו היינו דההיא כפרה גופה כיון דשייכא במקצתה קרב לה ה'נ אלו שלוקחו לצורך תמידין ולא הוצרכו יקרבו לקיץ המזבח שהרי לשם עולה הופרשו וקיץ נמי עולה הוא ולקמן מפרש מהו לשון קיץ: 


lvr: 46
pgn: 12
dfh: a
trm: מודה ר'ש בשעירי חטאות
txt:
<span class='five'>מודה ר'ש בשעירי חטאות. </span>שנקנו מתרומת הלשכה של שנה זו וניתותרו כגון שעיר של ר'ח אדר שאבד ונמצא בניסן שאינו ראוי ליקרב עוד לחובת צבור והרי הוא לקיץ המזבח מודה הוא שאין מקיצין בגופו ליקרב הוא עולה אלא בדמיו שירעה ולכשיומם יקחו בדמיו עולה לקיץ המזבח: 


lvr: 46
pgn: 12
dfh: a
trm: התם
txt:
<span class='five'>התם. </span>הוא גבי תמידים שלא הוצרכו קאמר ר'ש דמקיצים בגופן דמעיקרא לשם עולה נלקחו והשתא נמי לעולה קרבי: 


lvr: 46
pgn: 12
dfh: a
trm: אבל הכא גזירה לאחר כפרה אטו קודם כפרה
txt:
<span class='five'>אבל הכא גזירה לאחר כפרה אטו קודם כפרה. </span>אי מכשרת חטאת צבור ליקרב עולה לאחר שנתכפרו צבור באחר וניתן זה לקיץ המזבח אתי לאכשורי נמי לעולה קודם כפרה שסתמו לשם חטאת עומד: 


lvr: 46
pgn: 12
dfh: a
trm: אף אנן נמי תנינא
txt:
<span class='five'>אף אנן נמי תנינא. </span>לר'ש דאין מקיצים בגופי חטאות שניתותרו ואף שמקיצין בדמיהן: 


lvr: 46
pgn: 12
dfh: a
trm: והשני ירעה
txt:
<span class='five'>והשני ירעה. </span>במסכת יומא <span class='mareimakom'>(דף סב.)</span> גבי שני שעירי יוה'כ שמת המשתלח והוצרכו להביא שני שעירים אחרים ולהגריל עליהם וישתלח האחד ונמצאו שנים לשם אחד מזוג ראשון ואחד מזוג שני אחד יקרב לשעיר הנעשה בפנים והשני ירעה ויפלו דמיו לנדבה שאין חטאת צבור מתה ומאן שמעת ליה דאמר אין חטאת צבור מתה ר'ש וקאמר ירעה ולא קאמר יקרב לנדבה וכל יפלו לנדבה דקאמר ר'ש בכל דוכתא לקיץ המזבח הוא: 


lvr: 46
pgn: 12
dfh: a
trm: אשם שמתו בעליו או שנתכפרו
txt:
<span class='five'>אשם שמתו בעליו או שנתכפרו. </span>באחר דאילו בחטאת כי האי גוונא מתה באשם רועה דהכי גמרינן בהלכתא כל שבחטאת מתה באשם רועה וכל הרועין דמיהן נופלים לנדבה שכן מדרשו של יהוידע הכהן במס' תמורה <span class='mareimakom'>(דף כג:)</span>: 


lvr: 46
pgn: 12
dfh: a
trm: ר'א אומר ימות
txt:
<span class='five'>ר'א אומר ימות. </span>ר'א אית ליה אשם כחטאת לכל דבר אף שאם שחטו שלא לשמו פסול בפ'ק דזבחים <span class='mareimakom'>(דף ב.)</span> וכן לענין שאם נכנס דמו להיכל פסול: 


lvr: 46
pgn: 12
dfh: a
trm: רבי יהושע אומר יביא בדמיו עולה
txt:
<span class='five'>רבי יהושע אומר יביא בדמיו עולה. </span>בעל האשם יביא בדמיו עולה והתם מפרש והלא אף נדבה עולה היא מה בין דברי רבי יהושע לדברי חכמים אלא בזמן שהיא באה נדבת יחיד סומך עליה ושוחטה ונסכיה קרבין משלו ובזמן שהיא באה נדבת צבור אינו סומך עליה ונסכיה קריבין משל צבור: 


lvr: 46
pgn: 12
dfh: b
trm: קיץ כבנות שוח למזבח
txt:
<span class='five'>קיץ כבנות שוח למזבח. </span>כאדם שמביא בקינוח סעודה מיני מתיקה והוא לשון קיץ כדכתיב <span class='mareimakom'>(שמואל ב טז)</span> הלחם והקיץ לאכול לנערים: 


lvr: 46
pgn: 12
dfh: b
trm: ואין עולת העוף בצבור
txt:
<span class='five'>ואין עולת העוף בצבור. </span>דתניא בת'כ והקריב מן התורים היחיד מביא עוף ואין הצבור מביאין עוף: 


lvr: 46
pgn: 12
dfh: b
trm: להא דר' יוחנן
txt:
<span class='five'>להא דר' יוחנן. </span>דאמר לעיל תמידין שלא הוצרכו לר'ש דלית ליה לב ב'ד מתנה מקיצין בהן את המזבח בגופן ואין צריכין רעיה: 


lvr: 46
pgn: 12
dfh: b
trm: סכין מושכתן למה שהן
txt:
<span class='five'>סכין מושכתן למה שהן. </span>סכין השוחטן סתם מושכתן לקרבן שהופרש מתחלה לכך ואפילו אין זה אותו קרבן עצמו וכגון עולת תמיד עולה לקיץ אם אינו ראוי לתמיד: 


lvr: 46
pgn: 12
dfh: b
trm: מודה ר'ש כו'
txt:
<span class='five'>מודה ר'ש כו'. </span>ומסקנא דטעמא שמתחלתו לא בא אלא לכפר על מזבח החיצון אלמא אהא הוא דקפדינא שיקרב על מזבח החיצון לכפר מקצת דבר שהוקדש לו חטאת דטומאת מקדש תקרב לטומאת מקדש ואע'פ שאין כפרתן שוה ה'נ לעולה שהוקדש לעולה יקרב: 


lvr: 46
pgn: 12
dfh: b
trm: היינו קלות היינו עשה ולא תעשה
txt:
<span class='five'>היינו קלות היינו עשה ולא תעשה. </span>כלומר הי ניהו קלות עשה ולא תעשה אמאי תני להו תרתי: 


lvr: 46
pgn: 12
dfh: b
trm: היינו דזדונות היינו הודע
txt:
<span class='five'>היינו דזדונות היינו הודע. </span>קס'ד הודע שידע ועשה דהיינו מזיד דהא ליכא למימר הודע שנודעה לו שגגתו כדפרשינן ליה בכל דוכתי דא'כ הוה ליה חטאות ואשמות ודאין ותנן במס' כריתות <span class='mareimakom'>(דף כה.)</span> חייבי חטאות ואשמות ודאין שעבר עליהן יוה'כ חייבין להביא אחר יוה'כ: 


lvr: 46
pgn: 12
dfh: b
trm: אמר רב יהודה כו'
txt:
<span class='five'>אמר רב יהודה כו'. </span>סיפא דמתניתין מפרשא ליה לרישא וכולהו פירוש דקלות וחמורות הוא: 


lvr: 46
pgn: 12
dfh: b
trm: בין כשעשאן בשוגג
txt:
<span class='five'>בין כשעשאן בשוגג. </span>האי שוגג דהכא ליכא לפרושי אלא בדבר שאין שגגתו חטאת אלא אשם תלוי כגון אכל אחת משתי חתיכות אחת של חלב ואחת של שומן ואינו יודע איזה אכל: 


lvr: 46
pgn: 12
dfh: b
trm: בין שלא נודע לו
txt:
<span class='five'>בין שלא נודע לו. </span>לפני יוה'כ שאכל ספק חלב אין צריך להביא אחר יוה'כ אשם תלוי והכי נמי תנן בכריתות <span class='mareimakom'>(שם)</span> חייבי אשמות תלויין שעבר עליהן יוה'כ פטורין ויליף לה התם מקראי: 


lvr: 46
pgn: 12
dfh: b
trm: ואי דעבד תשובה
txt:
<span class='five'>ואי דעבד תשובה. </span>למה לי יוה'כ כל יומא נמי תשובה מכפרא עליה דתניא לא זז משם עד שמוחלין לו:  בעומד


lvr: 46
pgn: 13
dfh: a
trm: בעומד במרדו
txt:
<span class='five'>בעומד במרדו. </span>דלא עבד תשובה ודקשיא לך זבח רשעים תועבה מתני' רבי היא דאמר יוה'כ מכפר על שאינן שבין והאי קרא מוקי לה בשאר יומי: 


lvr: 46
pgn: 13
dfh: a
trm: מגלה פנים בתורה
txt:
<span class='five'>מגלה פנים בתורה. </span>בא על דברי תורה בחוצפא ובגלוי עזות פניו כגון <span class='mareimakom'>(סנהדרין דף צט:)</span> מנשה שהיה יושב ודורש באגדות של דופי לא היה למשה לכתוב אלא ותמנע היתה פלגש וילך ראובן בימי קציר חטים <span class='mareimakom'>(בראשית ל)</span> : 


lvr: 46
pgn: 13
dfh: a
trm: דבר ה' בזה זה הפורק עול
txt:
<span class='five'>דבר ה' בזה זה הפורק עול. </span>שביזה דיבור ראשון שאמור בסיני אנכי ה' אלהיך <span class='mareimakom'>(שמות כ)</span> שלא שמעו אותו אלא מפי הגבורה: 


lvr: 46
pgn: 13
dfh: a
trm: לא אמרתי אלא בזמן שעונה בה
txt:
<span class='five'>לא אמרתי אלא בזמן שעונה בה. </span>אלמא בשאינו שב קאי קרא ובהנך תלת הוא דגלי לן אף לאחר יוה'כ הא בשאר אע'פ שאינו שב יום הכפורים מכפר: 


lvr: 46
pgn: 13
dfh: a
trm: ורבנן
txt:
<span class='five'>ורבנן. </span>דאית להו נמי בשאר עבירות דאין יוה'כ מכפר על שאינן שבין אמרי לך הא דגלי לן קרא בהנך תלת לאו ביוה'כ איירי אלא הכרת תכרת דקאמר תכרת לעולם הבא שאף מיתה אינה ממרקת על שלש הללו בלא תשובה אבל שאר עבירות בלא תשובה נמי מיתה ממרקת אחר יום הכפורים אבל יוה'כ בלא מיתה לא: 


lvr: 46
pgn: 13
dfh: a
trm: שאם עשה תשובה
txt:
<span class='five'>שאם עשה תשובה. </span>ואין עונה בה מיתה ממרקת אף על שלש הללו ולא תכרת לעולם הבא: 


lvr: 46
pgn: 13
dfh: a
trm: אבל ר' יהודה לא סבר לה כרבי
txt:
<span class='five'>אבל ר' יהודה לא סבר לה כרבי. </span>שיהא יוה'כ מכפר על שאינן שבים ולא אתיא מתניתין אליביה: 


lvr: 46
pgn: 13
dfh: a
trm: או דלמא
txt:
<span class='five'>או דלמא. </span>רבי יהודה נמי כרבי סבר לה ומתניתין רבי יהודה נמי והאי דלא אמר רבי יהודה היא וסבר לה כרבי אורחא דמילתא שייך טפי למימר רבי היא וסבר לה כר' יהודה רביה ולא למימר רבי יהודה היא וסבר ליה כרבי תלמידיה: 


lvr: 46
pgn: 13
dfh: a
trm: דוקא קאמינא רבי סבר לה כרבי יהודה
txt:
<span class='five'>דוקא קאמינא רבי סבר לה כרבי יהודה. </span>בשעיר המשתלח דע'כ מתניתין רבי היא כדאוקימנא מדקתני יוה'כ מכפר על שאינן שבין אבל ר' יהודה לא סבר ליה כרבי דתניא אין יוה'כ מכפר על שאינן שבין לרבי יהודה: 


lvr: 46
pgn: 13
dfh: a
trm: חטאות ואשמות אין מכפרין אלא על השבין
txt:
<span class='five'>חטאות ואשמות אין מכפרין אלא על השבין. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר ה)</span> והתוודו את חטאתם וגו' <span class='mareimakom'>(ויקרא ה)</span> והתוודה אשר חטא עליה: 


lvr: 46
pgn: 13
dfh: a
trm: שאין מכפרין על המזיד כשוגג
txt:
<span class='five'>שאין מכפרין על המזיד כשוגג. </span>רוב חטאות ואשמות אין מכפרין על המזיד כשוגג אלא אשם שפחה חרופה ואשם נזיר טמא ואשם שבועת הפקדון וחטאת דשבועת העדות: 


lvr: 46
pgn: 13
dfh: a
trm: אך חלק
txt:
<span class='five'>אך חלק. </span>אך בעשור לחדש השביעי הזה יום הכפורים הוא וכל אכין ורקין מיעוטין ללמדך שפעמים שאין יוה'כ מכפר: 


lvr: 46
pgn: 13
dfh: a
trm: סתם סיפרא
txt:
<span class='five'>סתם סיפרא. </span>תורת כהנים ר' יהודה היא הכי אמרינן בסנהדרין באלו הן הנחנקין <span class='mareimakom'>(דף פו.)</span>: 


lvr: 46
pgn: 13
dfh: a
trm: ומודה רבי בכרת דיומא
txt:
<span class='five'>ומודה רבי בכרת דיומא. </span>הא דתניא קמייתא דאינו מכפר על שאינן שבין בכרת של יום הכפורים קאמר של עינוי ושל מלאכה אבל על כל שאר עבירות מכפר אף על פי שעשה בו מלאכה ולא התענה בו: 


lvr: 46
pgn: 13
dfh: a
trm: כרת דיוה'כ לית ליה לרבי
txt:
<span class='five'>כרת דיוה'כ לית ליה לרבי. </span>בתמיה א'כ למה כתב רחמנא ביום הכפורים כרת בשלמא שאר כריתות דאי מיית קודם יוה'כ לא איכפר אבל הנך למה לי הא כי עבר עליה מכפר עליה הא יומא: 


lvr: 46
pgn: 13
dfh: a
trm: אלמה לא
txt:
<span class='five'>אלמה לא. </span>בתמיה כלומר אלמה אי אית ליה לרבי דמכפר על כרת דיומיה בלא תשובה לא איכא כרת ביום הכפורים: 


lvr: 46
pgn: 13
dfh: a
trm: והא משכחת לה כגון דעבד בליליא ומית דלא אתי יממא לכפורי ליה
txt:
<span class='five'>והא משכחת לה כגון דעבד בליליא ומית דלא אתי יממא לכפורי ליה. </span>שאין מכפר אלא יום כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא טז)</span> כי ביום הזה יכפר עליכם:  ומקשינן


lvr: 46
pgn: 13
dfh: b
trm: וכרת דיממא לרבי לית ליה
txt:
<span class='five'>וכרת דיממא לרבי לית ליה. </span>בתמיה והא בהדיא כתיב כרת דיממא דכתיב בין בעינוי בין במלאכה בעצם היום הזה <span class='mareimakom'>(ויקרא כג)</span> : 


lvr: 46
pgn: 13
dfh: b
trm: סמוך לשקיעת החמה
txt:
<span class='five'>סמוך לשקיעת החמה. </span>עם צאת היום שלא עבר רגע ביום אחר העבירה: דתניא חומר בשעיר כו' לא גרסינן לה: 


lvr: 46
pgn: 13
dfh: b
trm: וכפר את מקדש הקדש
txt:
<span class='five'>וכפר את מקדש הקדש. </span>בעבודת פר ושעיר של יום הכפורים כתיב המכפרת על טומאת מקדש וקדשיו: 


lvr: 46
pgn: 13
dfh: b
trm: זה לפני ולפנים
txt:
<span class='five'>זה לפני ולפנים. </span>על טומאה שאירעה לפני ולפנים כגון נטמא לפני ולפנים ושהה כדי השתחואה דמחייבת ליה על שהייתו כדמפרש בפ' שני <span class='mareimakom'>(לקמן דף טז:)</span>: 


lvr: 46
pgn: 13
dfh: b
trm: הושוו כולן בכפרה אחת
txt:
<span class='five'>הושוו כולן בכפרה אחת. </span>בהא יכפר בתרא השוה כהנים לוים וישראלים מלמד שכולן מתכפרין בשעיר המשלח בשאר עבירות דאילו בטומאת מקדש וקדשיו ליכא למימר דהשוו שהרי הפר מכפר על הכהנים ושעיר הפנימי על ישראל: 


lvr: 46
pgn: 13
dfh: b
trm: ר' שמעון אומר כשם שדם השעיר
txt:
<span class='five'>ר' שמעון אומר כשם שדם השעיר. </span>לבדו מכפר על ישראל בטומאת מקדש בלא שום וידוי שהרי אין שום וידוי בשעיר הפנימי כך דם הפר לבדו בלא וידוי מכפר על הכהנים בטומאת מקדש ואייתר ליה וידוי הפר לשאר עבירות: 


lvr: 46
pgn: 13
dfh: b
trm: הושוו דבני כפרה נינהו
txt:
<span class='five'>הושוו דבני כפרה נינהו. </span>לכך הושוו ללמדך שיש לכולם כפרה בין בטומאת מקדש בין בשאר עבירות: 


lvr: 46
pgn: 13
dfh: b
trm: אצל ביתו
txt:
<span class='five'>אצל ביתו. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא טז)</span>  וכפר בעדו ובעד ביתו: 


lvr: 46
pgn: 13
dfh: b
trm: הרי הוא אומר כו'
txt:
<span class='five'>הרי הוא אומר כו'. </span>ע'כ המקרא מלמדך שמתכפרים בפרו של אהרן שנאמר בית אהרן ברכו את ה' הרי כל הכהנים קרויין ביתו הרי הם בכלל ובעד ביתו: 


lvr: 46
pgn: 13
dfh: b
trm: מאן תנא
txt:
<span class='five'>מאן תנא. </span>להא מתניתא דקתני מעתה אין להן כפרה דמשמע דאם לא בפר יתכפרו אין להם כפרה כלל: 


lvr: 46
pgn: 13
dfh: b
trm: דלא כרבי יהודה
txt:
<span class='five'>דלא כרבי יהודה. </span>אלא כר'ש דאמר כל כפרותיהן בפר תלויות דאי רבי יהודה א'נ לא מכפרי בפר אית להו כפרה מיהת בשעיר המשתלח בשאר עבירות: 


lvr: 46
pgn: 14
dfh: a
trm: מדעם ליהוי
txt:
<span class='five'>מדעם ליהוי. </span>משל צבור ולא משל  כהן גדול לפי שהפר בא משלו הוצרך לומר בשעיר משל צבור: 


lvr: 46
pgn: 14
dfh: a
trm: הכי קשיא ליה
txt:
<span class='five'>הכי קשיא ליה. </span>דקאמר יכול לא יתכפרו בפרו של אהרן שהרי כבר נאמר אשר לו לומר שאינו בא משל כהנים וכיון שאינן חסירין בו ממון לא נתכפרו בו דמאי שנא בשעיר הפנימי דלא מכפרו ביה כדילפינן מאשר לעם יתירא משום דלא חסרו בו ממונא שלא נקנה משלהם: 


lvr: 46
pgn: 14
dfh: a
trm: היינו דאיכא תרי וידויי
txt:
<span class='five'>היינו דאיכא תרי וידויי. </span>בפר ומתן דמו תרי וידויי דכתיב תרי זימני וכפר בעדו ובעד ביתו ואמר מר <span class='mareimakom'>(יומא דף לו:)</span> בכפרת דברים הכתוב מדבר שהרי עדיין לא נשחט הפר ואיכא מתן דמו הרי ג' כפרות לכפר על ג' עבירות שהכהנים מתכפרין בפר כנגד שלש עבירות שישראל מתכפרין בשעירים: 


lvr: 46
pgn: 14
dfh: a
trm: חד כנגד שעיר הנעשה בפנים
txt:
<span class='five'>חד כנגד שעיר הנעשה בפנים. </span>לתלות על שיש בה ידיעה בתחלה ואין בה ידיעה בסוף: 


lvr: 46
pgn: 14
dfh: a
trm: יבוא זכאי ויכפר על החייב
txt:
<span class='five'>יבוא זכאי ויכפר על החייב. </span>לפיכך מתודה וידוי ראשון עליו ועל ביתו ולאחר שנעשה זכאי בוידוי מתודה עליו ועל אחיו ולעולם תרוייהו חדא כפרה נינהו:  הדרן עלך שבועות שתים 


lvr: 46
pgn: 14
dfh: a
trm: ידיעות. שהן ארבע
txt:
<span class='five'>ידיעות. שהן ארבע. </span>כבר פירשתי' בפרק ראשון במשנה <span class='mareimakom'>(דף ב.)</span>: 


lvr: 46
pgn: 14
dfh: b
trm: חייב
txt:
<span class='five'>חייב. </span>ואפי' לא שהה תחלה ושיעורין הללו הלכה למשה מסיני הם במי שנטמא בתוך העזרה: 


lvr: 46
pgn: 14
dfh: b
trm: זו היא מצות עשה שבמקדש
txt:
<span class='five'>זו היא מצות עשה שבמקדש. </span>דיש כאן מצות עשה וישלחו מן המחנה וגו' וכל טמא לנפש <span class='mareimakom'>(במדבר ה)</span> : 


lvr: 46
pgn: 14
dfh: b
trm: ואיזו היא מצות עשה שבנדה כו'
txt:
<span class='five'>ואיזו היא מצות עשה שבנדה כו'. </span>איידי דתנא בהוריות <span class='mareimakom'>(דף ח:)</span> אין חייבין על עשה שבמקדש אבל חייבין על עשה שבנדה קתני הכא איזו היא מצות עשה שבמקדש ואיזו היא שבנדה: 


lvr: 46
pgn: 14
dfh: b
trm: היה משמש עם הטהורה
txt:
<span class='five'>היה משמש עם הטהורה. </span>היינו דומיא דעשה שבמקדש שאירעה לו הטומאה משבא בהיתר לידי כניסה: 


lvr: 46
pgn: 14
dfh: b
trm: חייב
txt:
<span class='five'>חייב. </span>אלא יעמוד בלא דישה עד שימות האבר ויפרוש בלא קושי וזהו עשה ובגמרא יליף לה: 


lvr: 46
pgn: 14
dfh: b
trm: השרץ ונעלם
txt:
<span class='five'>השרץ ונעלם. </span>או בנבלת שרץ טמא ונעלם ממנו <span class='mareimakom'>(ויקרא ה)</span> : 


lvr: 46
pgn: 14
dfh: b
trm: ר' עקיבא אומר כו'
txt:
<span class='five'>ר' עקיבא אומר כו'. </span>בגמרא מפרש מאי בינייהו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> ה'ג 


lvr: 46
pgn: 14
dfh: b
trm:
אמר רב פפא לעולם תמני הויין וארבעי בתרייתא דמייתן ליה לידי קרבן קחשיב כו' </span>ידיעות אחרונות מודיעות אותו שחטא ואית דגרסי ארבעי קמייתא דמייתן ליה לידי קרבן קא חשיב ואין נראה לי דא'כ מאי איכא דאמרי אם מפני שנוי הטעם אין דרך הש'ס לומר כן ולא ישאל אחריו מ

txt:
<span class='five'>אמר רב פפא לעולם תמני הויין וארבעי בתרייתא דמייתן ליה לידי קרבן קחשיב כו' </span>ידיעות אחרונות מודיעות אותו שחטא ואית דגרסי ארבעי קמייתא דמייתן ליה לידי קרבן קא חשיב ואין נראה לי דא'כ מאי איכא דאמרי אם מפני שנוי הטעם אין דרך הש'ס לומר כן ולא ישאל אחריו מאי בינייהו: <span class='five'>ארבעי בתרייתא. </span>ידיעות שבסוף איתנהו בכל התורה שאין אדם מביא חטאת אא'כ נודע לו שחטא: 


lvr: 46
pgn: 14
dfh: b
trm: ליתנהו בכל התורה
txt:
<span class='five'>ליתנהו בכל התורה. </span>שהאוכל חלב בשוגג אפילו לא נודע לו על חתיכה זו מעולם שהיא חלב ולאחר אכילה נודע לו חייב: 


lvr: 46
pgn: 14
dfh: b
trm: נעלמו ממנו הלכות טומאה
txt:
<span class='five'>נעלמו ממנו הלכות טומאה. </span>כשנגע בשרץ וידע שנגע בשרץ אבל אינו יודע שהוא טמא: 


lvr: 46
pgn: 14
dfh: b
trm: זיל קרי בי רב הוא
txt:
<span class='five'>זיל קרי בי רב הוא. </span>תינוקות של בית רבן קורין החולד והעכבר והצב הלכך אין זו העלמה ויש כאן ידיעה בתחלה וכשאכל את הקדש נעלמה ממנו נגיעה ראשונה יש כאן ידיעה בתחלה והעלם אחריה ולכשיודע לו בסוף יהא חייב: 


lvr: 46
pgn: 14
dfh: b
trm: בן בבל
txt:
<span class='five'>בן בבל. </span>שיודע שיש מקדש בירושלים אבל אין יודע מקומו מהו איכא ידיעה בתחלה או דלמא הא דתנן נעלם ממנו מקדש במי שהכיר בו כבר קאמר: 


lvr: 46
pgn: 14
dfh: b
trm: הא לא בעי ידיעה בתחלה
txt:
<span class='five'>הא לא בעי ידיעה בתחלה. </span>כדאמרינן בשילהי פירקין <span class='mareimakom'>(דף יט:)</span>: 


lvr: 46
pgn: 14
dfh: b
trm: אליבא דרבי
txt:
<span class='five'>אליבא דרבי. </span>דאמר בשמעתא קמייתא בפרקין קמא <span class='mareimakom'>(דף ד.)</span> דבעי ידיעה בתחלה ומחייב על העלם מקדש: 


lvr: 46
pgn: 14
dfh: b
trm: או דלמא כיון דמקומו לא נודע לו
txt:
<span class='five'>או דלמא כיון דמקומו לא נודע לו. </span>מעולם אין כאן ידיעה בתחלה ולא דמי לידיעת בית רבו דטומאה דאילו התם למד שהשרץ מטמא וכשנגע בו ידע שנגע בשרץ אבל לא נזכר לו להכיר שהוא טמא בנגיעה זו התם קאמרינן כיון שלמד שהנוגע בשרץ טמא וזה ידע כשנגע אין זה העלם אבל זה לא ידע מקום מקדש מימיו אין כאן ידיעת בית רבו: 


lvr: 46
pgn: 15
dfh: a
trm: וכן תעשו
txt:
<span class='five'>וכן תעשו. </span>קרא יתירא למידרש לדורות ובימי משה דהוא מלך ונביא ואחיו כהן גדול ואורים ותומים ושבעים זקנים: 


lvr: 46
pgn: 15
dfh: a
trm: מכאן ואילך
txt:
<span class='five'>מכאן ואילך. </span>כלי הדורות לא נמשחו אלא התחלת עבודתן מחנכתן לקדושה וחינוך לשון התחלה: 


lvr: 46
pgn: 15
dfh: a
trm: תלאן בשירות
txt:
<span class='five'>תלאן בשירות. </span> מדכפל קרא בלשניה כלי השרת אשר ישרתו שנעשו כלי שרת ע'י שירות: ה'ג 


lvr: 46
pgn: 15
dfh: a
trm:
אי לאו כתיב אותם הוה אמינא לדורות במשיחה ובעבודה דהא כתב וכן תעשו </span>במשיחה וכתיב ושרתו לשירות ולבעי תרתי קמ'ל למעטינהו ממשיחה דאי לאו להכי אתא למאי אתא אי למימרא לדורות לא מיקדשי במשיחה לחודה לישתוק קרא מיניה ונפקא לן מאשר ישרתו: <span class='five'>ב

txt:
<span class='five'>אי לאו כתיב אותם הוה אמינא לדורות במשיחה ובעבודה דהא כתב וכן תעשו </span>במשיחה וכתיב ושרתו לשירות ולבעי תרתי קמ'ל למעטינהו ממשיחה דאי לאו להכי אתא למאי אתא אי למימרא לדורות לא מיקדשי במשיחה לחודה לישתוק קרא מיניה ונפקא לן מאשר ישרתו: <span class='five'>בלחמן ולא בבשרן. </span>הלחם היו נושאין שני לחמי תודה: 


lvr: 46
pgn: 15
dfh: a
trm: ואעמידה שתי תודות
txt:
<span class='five'>ואעמידה שתי תודות. </span>נחמיה קאמר בספר עזרא כשנבנית חומת ירושלים ובא לקדש את העיר ואעמידה שתי תודות גדולות אצל החומה מבחוץ ותהלוכות לימין מעל החומה להקיף את העיר בתהלוכות שהלכו דרך ימין כשפניהם לחלל העיר הלכו תמיד לצד ימינם עד שהקיפו את כולה: 


lvr: 46
pgn: 15
dfh: a
trm: אלא גדולות שבתודה
txt:
<span class='five'>אלא גדולות שבתודה. </span>ועל כרחך בלחם קאמר ואשמעינן דשל חמץ היו שהן גדולות שבלחמי תודה: 


lvr: 46
pgn: 15
dfh: a
trm: שהן שש מדבריות
txt:
<span class='five'>שהן שש מדבריות. </span>שהוסיפו על המדות שתות מלבר שהכניסו שש חלקים ראשוני' בחמש והוסיפו חלק ששי מבחוץ: 


lvr: 46
pgn: 15
dfh: a
trm: שהן שתי איפות
txt:
<span class='five'>שהן שתי איפות. </span>שהאיפה שלש סאין והם עשרים עשרונות שהאיפה עשר עשרונות כדכתיב <span class='mareimakom'>(שמות טז)</span> והעומר עשירית האיפה וגו': 


lvr: 46
pgn: 15
dfh: a
trm: עשרה לחמץ ועשרה למצה
txt:
<span class='five'>עשרה לחמץ ועשרה למצה. </span>יליף מקרא במסכת מנחות והקריב על זבח התודה חלות מצות בלולות בשמן הרי מין אחד ורקיקי מצות משוחים בשמן הרי שני מינין של מצה סלת מרבכת חלות בלולות בשמן הרי שלשה מינין של מצה וכתיב בתריה על חלות לחם חמץ יקריב וגו' כנגד מצה הבא חמץ שיהא סלת במין החמץ כנגד שלשה מינין שבמצה: 


lvr: 46
pgn: 15
dfh: a
trm: ובמצה שלשה מינין
txt:
<span class='five'>ובמצה שלשה מינין. </span>כדפרישנא וילפינן התם מקראי שיש בכל מין עשר חלות אלמא חלות החמץ גדולות כשלש של מצה: 


lvr: 46
pgn: 15
dfh: a
trm: בשירי מנחה
txt:
<span class='five'>בשירי מנחה. </span>בחלות של שירי מנחה הנאכלת לכהנים והאי קידוש דנחמיה ועזרא בקידוש העיר כתיב אבל עזרה שהוסיפו עליה מקיפים אותה בשירי מנחה: 


lvr: 46
pgn: 15
dfh: a
trm: אטו לחמי תודה בעזרה מי לא מתאכלי
txt:
<span class='five'>אטו לחמי תודה בעזרה מי לא מתאכלי. </span>אם רצו כהנים לאכול בקדשים מי מעכב עליהם: 


lvr: 46
pgn: 15
dfh: a
trm: במנחה
txt:
<span class='five'>במנחה. </span>כתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ו)</span> בחצר אהל מועד יאכלוה ואם יצאה לחוץ נפסלה ותודה ולחמה נאכלין בכל העיר ואם יצאו חוץ לחומה נפסלין הלכך ירושלים נתקדשה בלחמי תודה שנאכלין בה ואם יצאו ממנה נפסלין ועזרה נתקדשה בשירי מנחה שנאכלין בה ואם יצאו ממנה נפסלין: ה'ג 


lvr: 46
pgn: 15
dfh: a
trm:
ותסברא מנחת חמץ מי איכא </span>ולא גרסינן וכי תימא ה'נ מנחת חמץ מי איכא דהאי ותסברא שינויא הוא למימר דעל כרחך במצה נתקדשה דחמץ בשירי מנחה לא משכחת לה: <span class='five'>מנחת חמץ מי איכא

txt:
<span class='five'>ותסברא מנחת חמץ מי איכא </span>ולא גרסינן וכי תימא ה'נ מנחת חמץ מי איכא דהאי ותסברא שינויא הוא למימר דעל כרחך במצה נתקדשה דחמץ בשירי מנחה לא משכחת לה: <span class='five'>מנחת חמץ מי איכא. </span>הא כתיב <span class='mareimakom'>(שם ב)</span> כל המנחה אשר תקריבו לה' לא תאפה חמץ:  וכי


lvr: 46
pgn: 15
dfh: b
trm: וכי תימא דמחמץ לשיריים
txt:
<span class='five'>וכי תימא דמחמץ לשיריים. </span>דלא קפיד קרא אלא אקודם קמיצה שלא יקטיר קומץ מחמץ למזבח כדכתיב סיפיה דקרא כל שאור וכל דבש לא תקטירו: 


lvr: 46
pgn: 15
dfh: b
trm: אלמה לא
txt:
<span class='five'>אלמה לא. </span>בתמיה וכי לא אפשר לקדשה במנחת חמץ הא אפשר דניקדשה בשתי הלחם הבאים בעצרת שהן חמץ כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כג)</span> חמץ תאפינה: 


lvr: 46
pgn: 15
dfh: b
trm: בשחיטת כבשים הוא דמיקדשי
txt:
<span class='five'>בשחיטת כבשים הוא דמיקדשי. </span>אף על פי שבאים מתרומת הלשכה קדושת דמים היא זו אבל קדושת הגוף לפסול ביוצא לא קדשי אלא בשחיטת שני כבשי עצרת שהלחם בא עמהם דגמרינן מלחמי תודה ששחיטת הזבח מקדשתן כדאמרינן במנחות <span class='mareimakom'>(דף עח:)</span> קרבנו על זבח תודת שלמיו מלמד שאין הלחם קדוש לקרותו קרבן אלא על ידי זביחת התודה והכי נמי בזביחת כבשים קדשי ואין הכבשים נשחטין אלא ביום טוב: 


lvr: 46
pgn: 15
dfh: b
trm: אין בנין בית המקדש דוחה את יום טוב
txt:
<span class='five'>אין בנין בית המקדש דוחה את יום טוב. </span>כדאמרינן ביבמות בפרק קמא <span class='mareimakom'>(דף ו.)</span> יכול יהא בנין בית המקדש דוחה שבת ת'ל את שבתותי תשמורו ומקדשי תיראו אני ה' כולכם חייבין בכבודי אתם והמקדש חייבין בכבודי שהזהרתי על השבת וימים טובים נמי שבתות איקרו: 


lvr: 46
pgn: 15
dfh: b
trm: נשבקיה
txt:
<span class='five'>נשבקיה. </span>ללחם עד למחר ונבנייה למחר ונקדשיה למחר איפסלו להו בלינה ונעשו נותר שהרי מן הנאכלין ליום ולילה הם: 


lvr: 46
pgn: 15
dfh: b
trm: תנו רבנן שיר של תודה
txt:
<span class='five'>תנו רבנן שיר של תודה. </span>היו אומרים שם בכנורות וכו' ומהו שיר של תודה מזמור לתודה <span class='mareimakom'>(תהלים ק)</span>: 


lvr: 46
pgn: 15
dfh: b
trm: ושיר של פגעים
txt:
<span class='five'>ושיר של פגעים. </span>יושב בסתר עליון ולפי שאמרו משה בהקמת משכן דכתיב <span class='mareimakom'>(שמות לט)</span>  ויברך אותם משה ומה ברכן יהי רצון שתשרה שכינה במעשה ידיכם ויהי נועם ה' אלהינו עלינו והכי איתא בתורת כהנים והוא מאחד עשר מזמורים שאמר משה בספר תהלים מתפלה למעשה עד סוף מזמור לתודה: 


lvr: 46
pgn: 15
dfh: b
trm: ואומר ה' מה רבו צרי
txt:
<span class='five'>ואומר ה' מה רבו צרי. </span>לפי שנאמר בו רבים אומרים לנפשי אין ישועתה לו באלהים סלה שהיו מתלוצצים בשרי יהודה ובנימין כשהיו בני ישראל בני הגולה בונין את החומה שנאמר <span class='mareimakom'>(נחמיה ג)</span> מה היהודים האמללים עושים וגו' היחיו את האבנים מערמות העפר והמה שרופות ואומר <span class='mareimakom'>(שם)</span> גם [וגו'] אם יעלה שועל ופרץ חומת אבניהם: 


lvr: 46
pgn: 15
dfh: b
trm: דאיכא מכה
txt:
<span class='five'>דאיכא מכה. </span>ולוחש עליה מקראות של תורה להתרפאות ומקשינן ואי איכא מכה אסור הוא דקאמר בה רבי יהושע בן לוי ותו לא: 


lvr: 46
pgn: 15
dfh: b
trm: אין לו חלק
txt:
<span class='five'>אין לו חלק. </span>הלוחש על המכה ואומר כל המחלה אשר שמתי במצרים וגו' <span class='mareimakom'>(שמות טו)</span> : 


lvr: 46
pgn: 15
dfh: b
trm: וקדשה לה
txt:
<span class='five'>וקדשה לה. </span>ראשונה קידשה את המקום וכשנכנסה אחרונה לשם לא נפסלה ביוצא שלא עברה במקום חול אלא במקום מקודש: 


lvr: 46
pgn: 15
dfh: b
trm: חדא מי מקדשא
txt:
<span class='five'>חדא מי מקדשא. </span>את המקום הא אנן תנן כל שלא נעשית בכל אלו הנכנס לשם אין חייבין עליה אלמא כולהו בעינן: 


lvr: 46
pgn: 15
dfh: b
trm: אפילו למאן דאמר
txt:
<span class='five'>אפילו למאן דאמר. </span>לקמן דכל אלו דמתני' אחת מכולן קאמר או מלך או כהן גדול או נביא או סנהדרין או שתי תודות הני שתי תודות מיהא תרוייהו בעינן דתרוייהו חדא מילתא היא:  על


lvr: 46
pgn: 16
dfh: a
trm: על פי נביא
txt:
<span class='five'>על פי נביא. </span>חגי זכריה ומלאכי היו שם ועל פיהם ברוח הקודש עשו ואין טעם בדבר: 


lvr: 46
pgn: 16
dfh: a
trm: רב הונא אמר בכל אלו תנן קסבר כו'
txt:
<span class='five'>רב הונא אמר בכל אלו תנן קסבר כו'. </span>כלומר ואי משום קידוש עזרא דהואי בבית שני בלא מלך ובלא אורים ותומים דאמרינן במסכת יומא <span class='mareimakom'>(דף כא:)</span> חמשה דברים חסר מקדש שני אש ושכינה וארון ואורים ותומים ורוח הקודש קסבר קדושה ראשונה דדוד ושלמה לא בטלה ולא הוצרך עזרא לקדש כלומר שהוא לא הוסיף כלום באורך ורוחב ומאי דקדיש כדכתיב <span class='mareimakom'>(נחמיה יב)</span> ואעמידה שתי תודות לזכר בעלמא עבד: 


lvr: 46
pgn: 16
dfh: a
trm: תחתונה נתקדשה בכל אלו
txt:
<span class='five'>תחתונה נתקדשה בכל אלו. </span>שמימי בית ראשון הכניסוה וחיברוה לעיר ע'י חומה אחרת: 


lvr: 46
pgn: 16
dfh: a
trm: אלא בעולי גולה
txt:
<span class='five'>אלא בעולי גולה. </span>שהוסיפו על העיר ובנו היקף חומה אחרת לחוץ. ה'ג לה בתוספתא דסנהדרין תחתונה שהיתה קדושתה גמורה עמי הארץ נכנסים לשם ואוכלים שם קדשים קלים אבל לא מעשר שני וחברים אוכלים שם מעשר שני וקדשים קלים עליונה שלא היתה קדושתה גמורה עמי הארץ נכנסים שם ואוכלים שם קדשים קלים אבל לא מעשר שני וחברים אין אוכלין שם לא קדשים קלים ולא מעשר שני. ויש לפרש דעמי הארץ המפרישין מעשרות היו זריזים לעשות בו מצוה מן המובחר לפי שהיו שומעין דרשה עשר בשביל שתתעשר והיו צריכים להתוודות עשיתי ככל אשר צויתני <span class='mareimakom'>(דברים כו)</span> והיו שומעים את המתרגמים ואכלת לפני ה' אלקיך מעשר דגנך תירושך ויצהרך לכך היו נכנסין עד תוך חומת ירושלים הפנימית לקיים לפני ה' אלהיך אבל בקדשים לא היו מטריחין עצמן ואוכלים אותם לפנים מחומה חיצונה כשאין מוצאים אכסניא בפנים וכשהיו אומרים להם זו קדושה וזו אינה קדושה לא היו שומעין לנו לפי שאומרים זו חומה וזו חומה מה לי תחתונה מה לי עליונה: 


lvr: 46
pgn: 16
dfh: a
trm: תנאי היא
txt:
<span class='five'>תנאי היא. </span>דפליגי בקדושה ראשונה לשעתה ולעתיד לבוא למ'ד לא קידשה לעתיד לבוא איצטריך עזרא לקדשה וקידשה בלא מלך ואורים ותומים ואית ליה אחת מכל אלו תנן ולמ'ד קידשה לעתיד לבוא לא הוצרך עזרא לקדש כלום אלא לזכר בעלמא ולא גמרינן מינה: 


lvr: 46
pgn: 16
dfh: a
trm: אלא שבהיכל
txt:
<span class='five'>אלא שבהיכל. </span>נתנו הקלעים לפנים ממקום החומה ובונים את החומה מבחוץ שלא יזונו עיניהם מן ההיכל וקס'ד דהנך קלעים לרבי אליעזר כדי להכשיר העזרות להקריב קרבן דאם אין בית אין קרבן דקדושה ראשונה בטלה לה: 


lvr: 46
pgn: 16
dfh: a
trm: ומאי דשמיע ליה כו'
txt:
<span class='five'>ומאי דשמיע ליה כו'. </span>ולא בא רבי יהושע לחלוק על רבי אליעזר ולא שמעיה לרבי אליעזר דאמר לא קידשה: 


lvr: 46
pgn: 16
dfh: a
trm: למה מנו כו'
txt:
<span class='five'>למה מנו כו'. </span>עיירות מנו חכמים בפרק בתרא דערכין שהיו מוקפות חומה מימות יהושע בן נון לענין מצות בתי ערי חומה והיה להם למנות עוד הרבה שלא מנאום: 


lvr: 46
pgn: 16
dfh: a
trm: כל המצות האלו
txt:
<span class='five'>כל המצות האלו. </span>מצות בתי ערי חומה ושילוח מצורעים ושאין עושים מגרשיהן שדה:  טומאה


lvr: 46
pgn: 16
dfh: b
trm: טומאה בעזרה מנלן
txt:
<span class='five'>טומאה בעזרה מנלן. </span>מי שנטמא בעזרה מנלן דמיחייב הא לא קרינא ולא יטמאו את מחניהם <span class='mareimakom'>(במדבר ה)</span> שכבר טימא: 


lvr: 46
pgn: 16
dfh: b
trm: ההוא בארון כתיב
txt:
<span class='five'>ההוא בארון כתיב. </span>שהיו הקהתים נושאין את הארון והשולחן והמנורה והמזבחות שהם דברים המקודשים: 


lvr: 46
pgn: 16
dfh: b
trm: אבל השתחויה כלפי חוץ
txt:
<span class='five'>אבל השתחויה כלפי חוץ. </span>למזרח אין זו השתחויה ואי שהה כדי השתחואה מיחייב משום שהייה ואי לא לא: 


lvr: 46
pgn: 16
dfh: b
trm: והכי קאמר השתחויה כלפי פנים
txt:
<span class='five'>והכי קאמר השתחויה כלפי פנים. </span>כל דהו או שלא השתחוה ושהה כדי שיעור חיוב השתחואה דהנך כלפי חוץ דבעי שיעור חיוב: 


lvr: 46
pgn: 17
dfh: a
trm: טימא עצמו במזיד
txt:
<span class='five'>טימא עצמו במזיד. </span>ואם תמצי לומר צריך שהייה למלקות בטומאת אונס ושהיית מזיד טומאת מזיד מי בעיא שהייה או לא: 


lvr: 46
pgn: 17
dfh: a
trm: נזיר בקבר
txt:
<span class='five'>נזיר בקבר. </span>נזיר שנטמא באונס בתוך בית הקברות דומיא דנטמא בעזרה שלא נתחייב (בפנים) בכניסתו כגון שנכנס לבית הקברות בשידה תיבה ומגדל ובא חבירו ופרע עליו את מעזיבת גג האהל ונטמא באויר בית הקברות והתרו בו צא ולא יצא ומיהו לא שהה כדי השתחואה: 


lvr: 46
pgn: 17
dfh: a
trm: צריך שהייה למלקות או לא
txt:
<span class='five'>צריך שהייה למלקות או לא. </span>קרבן לא שייך הכא כלל שאין כרת בנזיר שנטמא וקרבן נזיר טמא לאו אעון טומאה אתי אלא למיחל עליה נזירת טהרה כשאר מחוסרי כפרה ובענין זה מפורש שהייה זו במס' נזיר: 


lvr: 46
pgn: 17
dfh: a
trm: מהו שיצטרפו
txt:
<span class='five'>מהו שיצטרפו. </span>היה יוצא בקצרה ושהה מעט וחזר והלך דרך יציאתו ושהה מעט מהו שיצטרפו לכשיעור: 


lvr: 46
pgn: 17
dfh: a
trm: בעא מיניה אביי מרבה
txt:
<span class='five'>בעא מיניה אביי מרבה. </span>בר נחמני שהיה רבו וכל היכא דאיכא בעא מיניה רבה הוא ולא רבא: 


lvr: 46
pgn: 17
dfh: a
trm: בא לו בארוכה כשיעור קצרה
txt:
<span class='five'>בא לו בארוכה כשיעור קצרה. </span>שיצא בדרך הארוכה אבל רץ במרוצה עד שלא שהה ביציאתו אלא כשיעור דרך קצרה בהילוך בינוני מהו: 


lvr: 46
pgn: 17
dfh: a
trm: דקיימא לן
txt:
<span class='five'>דקיימא לן. </span>בסנהדרין באלו הן הנשרפין <span class='mareimakom'>(דף פג.)</span> כהן טמא ששימש בעזרה במיתה בידי שמים: 


lvr: 46
pgn: 17
dfh: a
trm: היכי משכחת לה
txt:
<span class='five'>היכי משכחת לה. </span>דאין בה כרת על כרחך בנטמא בעזרה הוא דמשכחת לה דאי בנטמא בחוץ ונכנס איחייב ליה כרת בכניסתו: 


lvr: 46
pgn: 17
dfh: a
trm: אי אמרת בשלמא
txt:
<span class='five'>אי אמרת בשלמא. </span>בכל שיעורי דמתני' בין בשהייה בין ביציאת ארוכה שיעורא גמירי לחיוב כגון שיעור שהייה ביציאת קצרה או שיעור יציאת ארוכה בלא שהייה: 


lvr: 46
pgn: 17
dfh: a
trm: כגון דאניס נפשיה בקצרה
txt:
<span class='five'>כגון דאניס נפשיה בקצרה. </span>לאחר ששימש ושהה בשימושו כדי שהייה יצא לו בקצרה ואנס עצמו במרוצה עד שלא שהה שיעור עכבתו ומשנטמא שיעור שהייה ויציאת קצרה בהילוך בינוני:  אלא


lvr: 46
pgn: 17
dfh: b
trm: אלא אי אמרת דוקא גמירי
txt:
<span class='five'>אלא אי אמרת דוקא גמירי. </span>שהה כדי השתחוייה חייב ואפי' יצא לו בקצרה במרוצה נתחייב בשהייתו: 


lvr: 46
pgn: 17
dfh: b
trm: משכחת לה
txt:
<span class='five'>משכחת לה. </span>בעבודה בלא שהייה שנטמא ויצא מיד בקצרה ודרך יציאתו היה אוחז מזלג בידו והכה בו באחד מן האברים שעל המערכה והפך מה שלמעלה למטה: 


lvr: 46
pgn: 17
dfh: b
trm: כדרב הונא דאמר
txt:
<span class='five'>כדרב הונא דאמר. </span>זר שהפך בצינורא עבודה היא שמקרב עיכולו ויש כאן עבודה בלא שהייה: 


lvr: 46
pgn: 17
dfh: b
trm: חייב מיתה
txt:
<span class='five'>חייב מיתה. </span>משום והזר הקרב יומת <span class='mareimakom'>(במדבר יח)</span> : 


lvr: 46
pgn: 17
dfh: b
trm: מכלים שבבית
txt:
<span class='five'>מכלים שבבית. </span>שהיו בו מתחלתו ולא קרינא בהו והבא אל הבית ואפ'ה טמאים כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יד)</span> ופנו את הבית כדי שלא יטמא כל אשר בבית: 


lvr: 46
pgn: 17
dfh: b
trm: אין אוכלין שם קדשי קדשים
txt:
<span class='five'>אין אוכלין שם קדשי קדשים. </span>הנאכלים לפנים מן הקלעים דקסבר גגין ועליות לא נתקדשו אלא הרצפה והאויר עד הגג: 


lvr: 46
pgn: 17
dfh: b
trm: היכא קאי דקאמר זו היא
txt:
<span class='five'>היכא קאי דקאמר זו היא. </span>היכא שנה אין חייבין על עשה שבמקדש דקאמר הכא זו היא מצות עשה שבמקדש כו': 


lvr: 46
pgn: 17
dfh: b
trm: אין חייבין
txt:
<span class='five'>אין חייבין. </span>ב'ד בהוראתם על עשה ועל לא תעשה שבמקדש כלומר על הוראת טומאת מקדש וקדשיו בין שהוא של עשה כגון שנטמא בעזרה דהיינו עשה דוישלחו בין שהוא של לא תעשה כגון נטמא בחוץ דאיכא אזהרת אל המקדש לא תבא <span class='mareimakom'>(שם יב)</span>  והתם מפרש טעמא דאין חייבין משום דאין מביאין פר בהוראה אלא על העלם דבר ששגגתו חטאת קבועה ליחיד אבל טומאת מקדש קרבן עולה ויורד הוא: 


lvr: 46
pgn: 17
dfh: b
trm: ואין מביאין אשם תלוי
txt:
<span class='five'>ואין מביאין אשם תלוי. </span>היחידים שבא לידם ספק כרת והצריכן הכתוב אשם תלוי אין מביאין אותו על ספק טומאת מקדש לפי שאינו בא אלא על ספק דבר ששגג ודאי חטאת קבועה והתם יליף לה מקראי: 


lvr: 46
pgn: 17
dfh: b
trm: שבנדה
txt:
<span class='five'>שבנדה. </span>להכי נקט נדה משום דמשכחת לה עשה דומיא דנטמא בעזרה באונס שהוא מוזהר לצאת כגון שהיה משמש עם הטהורה ואמרה לו נטמאתי: 


lvr: 46
pgn: 17
dfh: b
trm: אילימא סמוך לוסתה
txt:
<span class='five'>אילימא סמוך לוסתה. </span>שאינו אנוס על כניסתו דהוי ליה לאסוקי אדעתיה שמא תראה בשעת תשמיש ומיהו מזיד לא הוי: 


lvr: 46
pgn: 17
dfh: b
trm: אי בתלמיד חכם
txt:
<span class='five'>אי בתלמיד חכם. </span>שיודע שהמשמש עם הטהורה ואמרה לו נטמאתי צריך להמתין עד שימות [האבר]:  ואי


lvr: 46
pgn: 18
dfh: a
trm: אכל שני זיתי חלב בהעלם אחד הוא
txt:
<span class='five'>אכל שני זיתי חלב בהעלם אחד הוא. </span>שלא נודע לו בין זה לזה ואינו חייב אלא אחת אף זה לא נודע לו בין כניסה לפרישה שחטא שכשאמרה לו נטמאתי אינו יודע שנתחייב על הכניסה כסבור אנוס אני עליה שהרי לא למד שמוזהרין ישראל לפרוש מן נשותיהן סמוך לוסתן ואין זה אונס אלא שוגג וכיון דלא למד נמצא שלא ידע בין כניסה לפרישה שחטא והוה ליה בא על נדה שתי בעילות בהעלם אחד: 


lvr: 46
pgn: 18
dfh: a
trm: ובתלמיד חכם לזו
txt:
<span class='five'>ובתלמיד חכם לזו. </span>כלומר יודע שישראל מוזהרין לפרוש מנשותיהן סמוך לווסתן כדאמר לקמן מוהזרתם את בני ישראל מטומאתם ואין יודע שהמשמש עם הטהורה ואמרה נטמאתי צריך לפרוש באבר מת דהוה ליה שוגג על שתיהן אכניסה דסבור יכולני לבעול ואפרישה אומר מותר ושני זיתי חלב בהעלם אחד לא הויא שהרי תלמיד חכם הוא לזו שלא היה לו לבעול סמוך לווסתה ואין זה אונס אלא שוגג כסבור יכולני לבעול קודם וכי אמרה לו נטמאתי ידע שחטא אכניסה והויא ליה ידיעה בין כניסה לפרישה וא'ת מזיד הוא בבעילת סמוך לוסתה אין זו קשיא שאין כרת וחיוב חטאת על סמוך לוסתה עד שתטמא ובבעילת הטמאה שוגג הוא כסבור יכולני לבעול: 


lvr: 46
pgn: 18
dfh: a
trm: טמאים
txt:
<span class='five'>טמאים. </span>שניהם טומאת שבעה היא משום נדה והוא משום בועל נדה דודאי ראתה דם קודם בעילה או בשעת בעילת תשמיש: 


lvr: 46
pgn: 18
dfh: a
trm: שלא בסמוך לוסתה
txt:
<span class='five'>שלא בסמוך לוסתה. </span>דאכניסה אנוס ואפרישה הוא דמיחייב ליה כגון שאמרה לו נטמאתי ופירש בקושי לקמן פריך הא נמצא קתני: 


lvr: 46
pgn: 18
dfh: a
trm: איידי דבעי למיתני נמצא על שלה
txt:
<span class='five'>איידי דבעי למיתני נמצא על שלה. </span>שמחלק שם בין קנחה מיד לקנחה לאחר שעה שבקנחה מיד קתני טמאים וחייבים בקרבן ובלאחר זמן דאיכא למימר לאחר תשמיש ראתה קתני פטורין מן הקרבן: 


lvr: 46
pgn: 18
dfh: a
trm: אמר ליה היכי מצית
txt:
<span class='five'>אמר ליה היכי מצית. </span>לאוקומה בכניסה דתני עלה דההיא נמצא על שלו וזו היא מצות עשה שבנדה: 


lvr: 46
pgn: 18
dfh: a
trm: א'ל אי תנית חסר ותני הכי
txt:
<span class='five'>א'ל אי תנית חסר ותני הכי . </span>אם אתה שונה הברייתא תקן אותה בלשון חסורי מחסרא ותני הכי וזו היא מצות לא תעשה שבנדה היה משמש עם הטהורה ואמרה לו נטמאתי ופירש מיד זו מצות עשה שבנדה כל זה צריך להוסיף על משנתך: 


lvr: 46
pgn: 18
dfh: a
trm: זאת אומרת
txt:
<span class='five'>זאת אומרת. </span>מתני' דקתני פירש מיד דמשמע הא פירש באבר מת פטור שמעינן מינה שהמשמש בעריות באבר מת פטור: 


lvr: 46
pgn: 18
dfh: a
trm: מצינו ארוכה וקצרה
txt:
<span class='five'>מצינו ארוכה וקצרה. </span>חילוק בין קצרה וארוכה שאם האריך ושהה פטור ואם פירש בקצרה כלומר מיד להוי חייב:  ואנן


lvr: 46
pgn: 18
dfh: b
trm: משום דלא דמו
txt:
<span class='five'>משום דלא דמו. </span>דהא ארוכה דהכא פטור כקצרה דהתם וקצרה דהכא חייב כארוכה דהתם: 


lvr: 46
pgn: 18
dfh: b
trm: אלמא בשלא סמוך לוסתה
txt:
<span class='five'>אלמא בשלא סמוך לוסתה. </span>קאי מתני' דאי בסמוך לוסתה ושגג ביכולני לבעול הוה ליה שוגג בין אכניסה בין אפרישה דהוה ליה לאסוקי אדעתיה שמא תאמר נטמאתי ואי משמש באבר מת בעריות חייב כי פריש באבר מת נמי ניחייב שאין כאן אונס: 


lvr: 46
pgn: 18
dfh: b
trm: והאמר אביי
txt:
<span class='five'>והאמר אביי. </span>לעיל אמתני' חייב שתים ולא מצינן לאוקמיה אלא בסמוך לוסתה ובתלמיד חכם לזו ואין תלמיד חכם לזו כדאוקימנא לעיל: 


lvr: 46
pgn: 18
dfh: b
trm: כי איתמר דאביי
txt:
<span class='five'>כי איתמר דאביי. </span>דחייב שתים בעלמא איתמר ולאו אמתני' דאילו מתני' דכיון דמפליג בין פירש באבר מת לפירש בקושי בשלא סמוך לוסתה עסקינן והלכך פירש באבר מת פטור דאנוס הוא פירש בקושי חייב שהיה לו לפרוש בהנאה מועטת ודאמר אביי לעיל חייב שתים בעלמא איתמר מילתא באפי נפשה והכי איתמר המשמש עם הטהורה בסמוך לוסתה ושגג ביכולני לבעול ואמרה לו נטמאתי חייב שתים ואין חילוק בין פירש בקושי לפירש מת דמשמש מת בעריות נמי חייב וזה בתחלתו נמי שוגג בשתיהן ובתלמיד חכם לזו ולא לזו כדאוקימנא דלא הוו שני זיתי חלב בהעלם אחד: 


lvr: 46
pgn: 18
dfh: b
trm: קרב אליך
txt:
<span class='five'>קרב אליך. </span>עמוד בעצמך ליצני הדור היו אומרים לנביא עמוד בעצמך אל תגע בי שלא אטמאך שאתה קדוש ואני טמא קדשתיך טמאתיך כמו <span class='mareimakom'>(חגי ב)</span> הן ישא איש בשר קדש וכמו <span class='mareimakom'>(דברים כב)</span>  פן תקדש: 


lvr: 46
pgn: 18
dfh: b
trm: עונה
txt:
<span class='five'>עונה. </span>במסכת נדה מפורש או יום או לילה אם וסתה ביום יפרוש כל היום ואם וסתה בלילה יפרוש כל הלילה והכי מפרש לה במסכת נדה בפרק האשה <span class='mareimakom'>(דף סג:)</span>: 


lvr: 46
pgn: 18
dfh: b
trm: להבדיל ולהורות
txt:
<span class='five'>להבדיל ולהורות. </span>בענינא דשתויי יין כתיב ולהבדיל בין הקדש ובין החול בין הטמא וגו' ולהורות את בני ישראל: 


lvr: 46
pgn: 18
dfh: b
trm: שרץ ונבלה
txt:
<span class='five'>שרץ ונבלה. </span>טמא שרץ וטמא נבלה בידיעה שבתחלה ידע שנגע בשרץ או בנבלה אבל לא ידע באיזה מהן שגג ואותה טומאה נעלמה כשאכל קדש: 


lvr: 46
pgn: 18
dfh: b
trm: מה נפשך
txt:
<span class='five'>מה נפשך. </span>משנה היא בכריתות חלב ונותר לפניו אכל אחד מהן בשוגג ואינו יודע איזה מהן ושבת ויוה'כ עשה מלאכה באחד מהן ואינו יודע באיזה מהן אשתו נדה ואחותו עמו בבית שגג באחת מהן ואינו יודע באיזו מהן ר'א מחייב חטאת רבי יהושע פוטר אמר רבי אליעזר מה נפשך כו': 


lvr: 46
pgn: 18
dfh: b
trm: אשר חטא והביא אמר רחמנא
txt:
<span class='five'>אשר חטא והביא אמר רחמנא. </span>או הודע אליו חטאתו אשר חטא בה והביא והאי בה דקדריש רבי יהושע מפיק ליה ר'א לקמן בשמעתין לדרשא אחרינא:  לכדרבי


lvr: 46
pgn: 19
dfh: a
trm: לכדרבי
txt:
<span class='five'>לכדרבי. </span>בפ' קמא <span class='mareimakom'>(לעיל דף ז.)</span> אקרא אני חיה בהמה למה נאמרה כו': 


lvr: 46
pgn: 19
dfh: a
trm: פרט למתעסק
txt:
<span class='five'>פרט למתעסק. </span>בדבר היתר ובא לידו איסור ולא נתכוין לגופה של זו כגון נתכוין לחתוך את התלוש וחתך את המחובר נתכוין לאשתו והרי אחותו עמה במטה ונשמטה אשתו ובאה אחותו תחתיה ואיזהו חייב נתכוין לחתוך כסבור תלוש ונמצא מחובר או כסבור היום חול או כסבור מלאכה זו מותרת ומ'מ לזו נתכוין וכן בא על אחותו ונתכוין לגוף זה כסבור היא אשתו: 


lvr: 46
pgn: 19
dfh: a
trm: דרב ששת מחליף כו'
txt:
<span class='five'>דרב ששת מחליף כו'. </span>כשהיה שונה משנתנו פעמים מחליף דברי זה לדברי זה ולא היה מקפיד לפי שאין ביניהם חיוב ופטור: 


lvr: 46
pgn: 19
dfh: a
trm: אי מטומאה פריש
txt:
<span class='five'>אי מטומאה פריש. </span>אי מחמת טומאה שהודע לו פירש מן העבירה (ומביא קרבן) שאמרו לו טמא אתה: 


lvr: 46
pgn: 19
dfh: a
trm: ואי ממקדש קפריש
txt:
<span class='five'>ואי ממקדש קפריש. </span>שאמרו לו מקדש הוא זה ומחמת כן תוהא על ביאתו ולא הזכירו לו טומאה איגלאי מילתא דמשום העלם מקדש נכנס לו: 


lvr: 46
pgn: 19
dfh: a
trm: כלום פריש ממקדש כו'
txt:
<span class='five'>כלום פריש ממקדש כו'. </span>כשהודיעוהו אחד מהם שם אל לבו לומר מה בכך ומתוך כך נזכר על השני ומ'מ העלם שניהם היה בידו: 


lvr: 46
pgn: 19
dfh: a
trm: בשני ונכנס
txt:
<span class='five'>בשני ונכנס. </span>וחזר והלך בשני וידע שהלך בשניהם והרי הוא טמא ודאי ונכנס למקדש בהעלם טומאה שנתעלם ממנו טומאה: 


lvr: 46
pgn: 19
dfh: a
trm: חייב
txt:
<span class='five'>חייב. </span>או מחמת ביאה ראשונה או מחמת ביאה שניה דמה נפשך או ביאה ראשונה או ביאה שניה בטומאה היתה: 


lvr: 46
pgn: 19
dfh: a
trm: ור'ש פוטר
txt:
<span class='five'>ור'ש פוטר. </span>דאין כאן באחת מכולן ידיעה ודאית בתחלה שאף ידיעה תחלה של שביל שני ספיקא היא שהרי טהר לו מטומאה ראשונה אם הראשון הוא הטמא: 


lvr: 46
pgn: 19
dfh: b
trm: ואפילו בקמייתא
txt:
<span class='five'>ואפילו בקמייתא. </span>בתמיה ממה נפשך טמא הוא קודם שנכנס היה טמא ודאי וידיעת ודאי הוה ליה בתחלה: 


lvr: 46
pgn: 19
dfh: b
trm: תנא קמא סבר כו'
txt:
<span class='five'>תנא קמא סבר כו'. </span>תנא קמא אליבא דרבי שמעון שפוטר בהזה ושנה ואינו פוטר בראשונה סבר כיון דטומאת ודאי הוא אף על גב דאיהו לא ידע לה לכולהו דתיהוי ליה ידיעת ודאי אלא ידיעת ספק עדיפא היא מהנך ידיעות ספק דהזה ושנה דהתם ידע ליה לכולה מילתא ואפי' הכי ספק הוא אבל הכא אי הוה ידע לה לכולה מילתא הוה ליה ידיעה ודאית הילכך לאו ידיעת ספק היא אלא מקצת ידיעה ודאית ומקצת ידיעה ככל ידיעה ורבי שמעון בן יהודה אליבא דר'ש סבר לא אמרינן מקצת ידיעה ודאית ככל ידיעה: 


lvr: 46
pgn: 19
dfh: b
trm: ונודע
txt:
<span class='five'>ונודע. </span>לו לאחר זמן שהוא ספק חלב והרי הוא באשם תלוי וחזר ואכל ספק חלב ונודע לו שספק חלב אכל: 


lvr: 46
pgn: 19
dfh: b
trm: כשם שמביא חטאת כו'
txt:
<span class='five'>כשם שמביא חטאת כו'. </span>לקמיה פליגי ר' יוחנן ור'ש בן לקיש בפירושא דהא מילתא דרבי: 


lvr: 46
pgn: 19
dfh: b
trm: כאן שנה רבי ידיעות ספק מחלקות לחטאות
txt:
<span class='five'>כאן שנה רבי ידיעות ספק מחלקות לחטאות. </span>והכי קאמר רבי כשיודע לו לאחר זמן שחלב היה יביא חטאת על כל אחד ואחד שידיעת ספק שהיתה לו בינתים מחלקתם דלא ניהוו שני זיתי חלב בהעלם אחד כך כל זמן שלא נודע לו שהן ודאי חלב אלא ספק חלב מביא אשם תלוי על כל אחת ואחת אלמא מדקתני שמביא חטאת על כל אחת סבירא ליה ידיעות ספק מחלקות לחטאות: 


lvr: 46
pgn: 19
dfh: b
trm: ור' יוחנן אמר
txt:
<span class='five'>ור' יוחנן אמר. </span>לא אמר רבי כך אלא כך פירשה כשם שלענין חטאות שבאין על ידיעת ודאי ידיעת ודאי שבינתים מחלקות לחטאות כך לענין אשם תלוי הבא על ידיעת ספק ספק ידיעות שבינתים מחלקות לאשמות: 


lvr: 46
pgn: 19
dfh: b
trm: אדמוקים לה כרבי ישמעאל כו'
txt:
<span class='five'>אדמוקים לה כרבי ישמעאל כו'. </span>מאי דוחקיה למימר דלא בעי האי תנא ידיעה בתחלה דלמא לעולם בעי וסבירא ליה כרבי דאמר ספק ידיעה כידיעה: 


lvr: 46
pgn: 19
dfh: b
trm: שבועות. שאוכל ושלא אוכל
txt:
<span class='five'>שבועות. שאוכל ושלא אוכל. </span>הן שתים המפורשות דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ה)</span> להרע או להיטיב דמשמע להבא ולא אוכל להרע אוכל להיטיב: 


lvr: 46
pgn: 19
dfh: b
trm: שאכלתי ושלא אכלתי
txt:
<span class='five'>שאכלתי ושלא אכלתי. </span>הן שתים הנוספות ממדרש חכמים כדיליף לה ר'ע לקמן בפירקין <span class='mareimakom'>(דף כה.)</span> מריבוי הכתוב: 


lvr: 46
pgn: 19
dfh: b
trm: מדבר ומביא קרבן
txt:
<span class='five'>מדבר ומביא קרבן. </span>בשביל ביטול דיבורו וכיון דמשום ביטול דיבורו הוא אף זה ביטול דיבורו שהאומר לא אוכל דעתו לאסור עצמו בכל שהוא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 46
pgn: 19
dfh: b
trm: שבועה לא אוכל לך כו'
txt:
<span class='five'>שבועה לא אוכל לך כו'. </span>אמר אחד משלש לשונות הללו אסור לו לאכול משל אותו האיש שנדר הימנו דהכי משמע שבועה לא אוכל לך שבועה עלי שלא אוכל משלך: 


lvr: 46
pgn: 19
dfh: b
trm: שבועה שאוכל לך
txt:
<span class='five'>שבועה שאוכל לך. </span>באיסור שבועה יהא עלי מה שאוכל משלך דהכי משמע מה שאוכל לך יהא באיסור שבועה: 


lvr: 46
pgn: 19
dfh: b
trm: לא שבועה לא אוכל לך
txt:
<span class='five'>לא שבועה לא אוכל לך. </span>לא יהא עלי באיסור שבועה מה שלא אוכל משלך הא מה שאוכל לך יהא באיסור שבועה:  מסרבין


lvr: 46
pgn: 20
dfh: a
trm: אם אתה אומר כו'
txt:
<span class='five'>אם אתה אומר כו'. </span>מאי קאמרת והא אמרת איסר לשון שבועה הוא והדר תני אם אתה אומר: 


lvr: 46
pgn: 20
dfh: a
trm: ה'ק מבטא שבועה
txt:
<span class='five'>ה'ק מבטא שבועה. </span>האומר מבטא ככר זו עלי כאומר שבועה שלא אוכלנו ואם אכלו ה'ז בעולה ויורד: 


lvr: 46
pgn: 20
dfh: a
trm: איסר מיתפיס בשבועה
txt:
<span class='five'>איסר מיתפיס בשבועה. </span>איסר עלי ככר זו הרי הוא כמי שנשבע על הככר וחזר ואמר על ככר אחר ה'ז כזה שהתפיס את השני בראשון: 


lvr: 46
pgn: 20
dfh: a
trm: אם אתה אומר כו'
txt:
<span class='five'>אם אתה אומר כו'. </span>אם תמצי לומר שהמתפיס בשבועה כמוציא שבועה מפיו דמי ואם אכלו חייב קרבן אף זה האומר איסר ככר זה עלי חייב קרבן אם אכלו שהאיסר לשון התפסת שבועה הוא: 


lvr: 46
pgn: 20
dfh: a
trm: ואם לאו
txt:
<span class='five'>ואם לאו. </span>שהמתפיס בשבועה אינו כנשבע לענין קרבן ומלקות אף האיסר אין בו לא קרבן ולא מלקות: 


lvr: 46
pgn: 20
dfh: a
trm: או מבטא שפתיה אשר אסרה וגו'
txt:
<span class='five'>או מבטא שפתיה אשר אסרה וגו'. </span>ולא כתיב בשבועה במה אסרה את נפשה בלשון מבטא: 


lvr: 46
pgn: 20
dfh: a
trm: רבא אמר
txt:
<span class='five'>רבא אמר. </span>לא איסתפיק ליה לתנא למימר בהא אם אתה אומר דפשיטא ליה דמיתפיס בשבועה לאו כמוציא שבועה מפיו הוא: 


lvr: 46
pgn: 20
dfh: a
trm: איסר זה הטילו הכתוב כו'
txt:
<span class='five'>איסר זה הטילו הכתוב כו'. </span>היינו פירוש דאיסור איסר אם אתה אומר והכי קאמר איסור של איסר שאמרתי לך שהוא שבועה לא כל הלשונות שוות בו שהרי הטילו הכתוב בין נדר לשבועה אם אמירתו בלשון שבועה כגון איסר שלא אוכל ככר זה כן לשון הנשבעין אומרים שלא אוכל אף האיסר שהוציאו בלשון זה שבועה הוא וחייב קרבן ואם לאו אלא הוציאו בלשון נדר שאמר איסר ככר זו עלי שהוא לשון הנודרים קונם זה עלי אף זה נדר ופטור מקרבן: 


lvr: 46
pgn: 20
dfh: a
trm: והוא שנדור ובא מאותו היום
txt:
<span class='five'>והוא שנדור ובא מאותו היום. </span>שקיבל עליו כבר נדר שלא יאכל בשר ביום שמת בו אביו לעולם וכן יום שמת בו פלוני וכן יום שנהרג בו גדליה וקסלקא דעתא השתא דהיינו מתפיס בנדר וקתני איזהו איסר האמור בתורה שהוא בלא יחל דברו האומר הרי עלי כו' אלמא המתפיס בנדר הרי הוא בלא יחל כנדר עצמו ומדמתפיס בנדר נדר מתפיס בשבועה שבועה:  תריץ


lvr: 46
pgn: 20
dfh: b
trm: תריץ ואימא כו'
txt:
<span class='five'>תריץ ואימא כו'. </span>כלומר האי תנא לאו במתפיס בנדר איירי אלא בעיקר נדר איירי ואשמעינן שאינו חייב בנדר אא'כ פירשהו ואח'כ תלאו בדבר הנידר עליו כבר כדיליף לה ואזיל מקרא וה'ק איזהו איסור נדר אבל מיתפיס בנדר לאו נדר הוא וה'ד מיתפיס כגון שלא פירש הרי עלי שלא אוכל בשר ושלא אשתה יין אלא אמר הרי עלי יום זה כיום שמת בו אביו כיום שראה את ירושלים בחורבנה: 


lvr: 46
pgn: 20
dfh: b
trm: פשיטא
txt:
<span class='five'>פשיטא. </span>כיון דטעמא משום דנדור ובא הוא עליו מיתת אביו מה לי כאן וכי משום דמת בו אביו מיגרע גרע איסורי' הרי נדור ובא עליו: ה'ג 


lvr: 46
pgn: 20
dfh: b
trm: סד'א דכיון דכי לא נדר אסור כי נדר נמי לא מיתפיס בנדר הוא קמ'ל ואף רבי יוחנן כו'
txt:
<span class='five'>סד'א דכיון דכי לא נדר אסור כי נדר נמי לא מיתפיס בנדר הוא קמ'ל ואף רבי יוחנן כו'. </span>ולא גרסינן כיון דמדרבנן הוא דאסור כי נדר חייל עלי' איסו' בלא יחל לא גרסינן לה להא דהא א'נ מדאורייתא הוא אמרינן <span class='mareimakom'>(לקמן כה.)</span> הנדרי' חלים על דבר מצו' כדבר הרשות: 


lvr: 46
pgn: 20
dfh: b
trm: ואזהרתיה מלא תשבעו בשמי לשקר
txt:
<span class='five'>ואזהרתיה מלא תשבעו בשמי לשקר. </span>וה'ק לא תשבעו בשמי כדי לשקר בשבועתכם לאחר זמן והמתרה בו צריך להתרות בו שהוא עובר באזהרת לא תשבעו בשמי לשקר: 


lvr: 46
pgn: 20
dfh: b
trm: אכלתי ולא אכלתי
txt:
<span class='five'>אכלתי ולא אכלתי. </span>כל שבועה לשעבר שאינה אמת קרויה שבועת שוא דלשון שוא לשון ולא כלום כמו בחבלי השוא <span class='mareimakom'>(ישעיהו ה)</span> לשוא הכיתי את בניכם <span class='mareimakom'>(ירמיהו ב)</span> אף כאן יצאתה מפיו לבטלה ואזהרתיה מלא תשא והמקרא הזה צריך להתרות בו: 


lvr: 46
pgn: 20
dfh: b
trm: קונמות ה'ז בלא יחל
txt:
<span class='five'>קונמות ה'ז בלא יחל. </span>כלומר לא יחל דמשמע להבא לאו לאזהרת שבועת להבא אתא דשבועת להבא מלא תשבעו בשמי לשקר נפיק וכי אתא לא יחל לאזהרת נדרים אתא לאפוקי מדרבין דאמר אזהרת שבועת להבא אתא מלא יחל: 


lvr: 46
pgn: 20
dfh: b
trm: אף שקר לשעבר
txt:
<span class='five'>אף שקר לשעבר. </span>כגון אכלתי ולא אכלתי וההיא לא מיקריא שוא לפי שאין הכל מכירים בה אם אמת אם שקר ועל כרחך שבועת להבא מלא יחל דברו אבל לא תשבעו בשמי לשקר שבועה לשעבר היא וה'ק לא תוציאו שבועה לשקר מפיכם: 


lvr: 46
pgn: 20
dfh: b
trm: כדרב אדא
txt:
<span class='five'>כדרב אדא. </span>כלומר להקיש זכור לשמור בקידוש היום דנפקא לן מזכור את יום השבת זכרהו על היין ואף ע'ג דשאר מצות עשה שהזמן גרמא נשים פטורות בזו חייבות דאיתקש לשמור בדיבור אחד כל שישנו בשמירת לאוי שבת ישנו בקידוש והנשים ישנן בשמירה דכל מצות לא תעשה בין שהזמן גרמא בין שלא הזמן גרמא נשים חייבות: ה'ג 


lvr: 46
pgn: 20
dfh: b
trm: כלפי לייא
txt:
<span class='five'>כלפי לייא. </span>כלפי היכן אתה פונה זו היפוך היא דאילו שקר אשכחן בה לאו שיש בו מעשה כגון לא אוכל ואכל שעבר על שבועתו ע'י מעשה אבל אכלתי ולא אכלתי לאו שאין בו מעשה הוא: 


lvr: 46
pgn: 20
dfh: b
trm: אלא אימא כשם שלוקה על שקר
txt:
<span class='five'>אלא אימא כשם שלוקה על שקר. </span>בלאו שיש בו מעשה כך לוקה על שוא אע'פ שאין בו מעשה דנ'ל מלא ינקה ה' <span class='mareimakom'>(שמות כ)</span> כדלקמן <span class='mareimakom'>(דף כא.)</span> ה' הוא דלא ינקה אבל ב'ד של מטה מלקין אותו אם התרו בו ומנקין אותו: 


lvr: 46
pgn: 21
dfh: a
trm: ואיבעית אימא
txt:
<span class='five'>ואיבעית אימא. </span>הא דקתני שוא ושקר אחת הן לומר לך כשם שמביא קרבן על שבועת שקר כך מביא קרבן על שוא דאכלתי ולא אכלתי ור'ע היא דמחייב במתניתין לשעבר כלהבא: 


lvr: 46
pgn: 21
dfh: a
trm: נשבע להחליף
txt:
<span class='five'>נשבע להחליף. </span>לשנות את האמת בשבועתו היינו לשעבר כגון אכלתי ולא אכל לא אכלתי ואכל: 


lvr: 46
pgn: 21
dfh: a
trm: אימא נשבע ומחליף
txt:
<span class='five'>אימא נשבע ומחליף. </span>נשבע לעשות ואחר כך החליף את דברו ולא עשה או שלא לעשות ועשה: 


lvr: 46
pgn: 21
dfh: a
trm: ואזהרתיה מלא תשבעו בשמי לשקר
txt:
<span class='five'>ואזהרתיה מלא תשבעו בשמי לשקר. </span>הכי משמע בשעת שבועה לא תהא שקר דהיינו לשעבר: 


lvr: 46
pgn: 21
dfh: a
trm: והא דרבי אבהו
txt:
<span class='five'>והא דרבי אבהו. </span>הא דא'ר ירמיה לעיל א'ר אבהו דאמר משמיה דר' יוחנן אכלתי ולא אכלתי שקר לאו בפירוש אמר ר' אבהו בהאי לישנא אלא מכללא איתמר דשמעיה ר' ירמיה לר' אבהו בחדא מילתא דאיירי בה ר' יוחנן בשבועת שקר ואוקמה רבי אבהו באכלתי ולא אכלתי מההוא כללא א'ר ירמיה משום ר' אבהו א'ר יוחנן אכלתי ולא אכלתי שקר: 


lvr: 46
pgn: 21
dfh: a
trm: ומאי כללא דאמר רב אידי כו'
txt:
<span class='five'>ומאי כללא דאמר רב אידי כו'. </span>ומסקנא סיפא דשמעתא וא'ר אבהו תהא באכלתי ולא אכלתי: 


lvr: 46
pgn: 21
dfh: a
trm: חוץ מנשבע ומימר ומקלל את חבירו בשם
txt:
<span class='five'>חוץ מנשבע ומימר ומקלל את חבירו בשם. </span>המיוחד והא מילתא עיקרה בפ'ק דתמורה והתם מפורש טעמא דמימר ומקלל והכא נשבע לחודיה מפרש משום גררא דמכללא איתמר דר' אבהו: 


lvr: 46
pgn: 21
dfh: a
trm:
אי כתיב כי לא ינקה כדקאמרינן</span>: <span class='five'>והוי בה </span>גרסינן: <span class='five'>ה'ד

txt:
<span class='five'>אי כתיב כי לא ינקה כדקאמרינן</span>: <span class='five'>והוי בה </span>גרסינן: <span class='five'>ה'ד. </span>דאיצטריך למילף מלשוא לשוא: 


lvr: 46
pgn: 21
dfh: a
trm: התראת ספק
txt:
<span class='five'>התראת ספק. </span>ספק אם יעבור על התראה אם לאו שיכול לומר עדיין יש שהות ביום ואין המתרה יכול לכוין שיעבור היום בתוך כדי דבור של התראה: 


lvr: 46
pgn: 21
dfh: a
trm: וא'ר אבהו תהא
txt:
<span class='five'>וא'ר אבהו תהא. </span>הך שבועת שקר דא'ר יוחנן דאיתרבאי מלשוא לשוא באכלתי ולא אכלתי: 


lvr: 46
pgn: 21
dfh: a
trm: מה שוא לשעבר
txt:
<span class='five'>מה שוא לשעבר. </span>נשבע לשנות את הידוע לאדם אף שקר דלשעבר איתרבאי למלקות ולא לשקר דלהבא ומההוא כללא א'ר ירמיה משום ר' אבהו אכלתי ולא אכלתי שקר: 


lvr: 46
pgn: 21
dfh: a
trm: אינו חייב אלא אחת
txt:
<span class='five'>אינו חייב אלא אחת. </span>דאין שבועה חלה על שבועה דכיון דנשבע שבועה ראשונה הוה לה שבועה שניה לקיים את המצוה ותנן במתניתין דפטור: 


lvr: 46
pgn: 21
dfh: a
trm: זו היא דעל שגגתה קרבן
txt:
<span class='five'>זו היא דעל שגגתה קרבן. </span>אבל שבועה לשעבר ליתא בקרבן ור' ישמעאל היא דאמר במתני' אינו חייב אלא על העתיד:  אימא


lvr: 46
pgn: 21
dfh: b
trm: אימא סיפא
txt:
<span class='five'>אימא סיפא. </span>דקתני בתר דהך איזו היא שבועת שוא נשבע לשנות את הידוע לאדם אמר על עמוד של אבן שהוא של זהב כו' זו היא שבועת שוא שחייבין כו': 


lvr: 46
pgn: 21
dfh: b
trm: ור'ע היא דמחייב
txt:
<span class='five'>ור'ע היא דמחייב. </span>קרבן על שעבר ומיהו בשבועת שוא מודה דלית בה קרבן אף ע'ג דדריש ריבויי ומיעוטי ואתרבאי שבועת ביטוי לשעבר אהני מיעוטא לשבועת שוא שהוא ניכר דבר שאי אפשר כדאמרינן לקמן <span class='mareimakom'>(דף כו.)</span> ומאי מיעט מיעט מצוה דהויא שבועת שוא דבמתני' קאי ותני נשבע לבטל את המצוה בשבועת שוא: 


lvr: 46
pgn: 21
dfh: b
trm: אלא למעוטי אוכל ולא אכל ממלקות
txt:
<span class='five'>אלא למעוטי אוכל ולא אכל ממלקות. </span>והכי קאמר זו היא לא אוכל ואכל דחייבין על זדונה מכות דהוה ליה לאו שיש בו מעשה אבל אוכל ולא אכל לא לקי: 


lvr: 46
pgn: 21
dfh: b
trm: ומאי שנא
txt:
<span class='five'>ומאי שנא. </span>כלומר היכי משמע ממתניתין דלמעוטי אוכל ולא אכל דלמא למעוטי נמי אכלתי ולא אכלתי ותיקשי לך: 


lvr: 46
pgn: 21
dfh: b
trm: בכל התורה
txt:
<span class='five'>בכל התורה. </span>בכל שאר איסורין נמי כר'ש סבירא ליה דאמר סתם אכילה שבכל התורה כל שהוא: 


lvr: 46
pgn: 21
dfh: b
trm: ולא אמרו בכזית
txt:
<span class='five'>ולא אמרו בכזית. </span>הלכה למשה מסיני אלא לענין קרבן דשגגת כרת הלכך הכא אפי' לקרבן דקרבן שבועה על חילוף שבועה בא וכיון דאכילה בכל שהוא היא הרי אסר עצמו בשבועתו בכל שהוא וכשאכל כל שהוא החליף את שבועתו: 


lvr: 46
pgn: 21
dfh: b
trm: והאי דאיפלגו הכא להודיעך כוחן דרבנן
txt:
<span class='five'>והאי דאיפלגו הכא להודיעך כוחן דרבנן. </span>דאף ע'ג דאיכא למימר הואיל ואם פירש שבועה שלא אוכל כל שהוא ואכל כל שהוא חייב שהרי החליף שבועתו: 


lvr: 46
pgn: 21
dfh: b
trm: סתם נמי חייב
txt:
<span class='five'>סתם נמי חייב. </span>שיש לומר שהנשבע אין דעתו על אכילה של תורה אלא אחר לשון בני אדם ובכל שהוא נתכוין לאסור את עצמו: 


lvr: 46
pgn: 21
dfh: b
trm: אודו לי מיהת כו'
txt:
<span class='five'>אודו לי מיהת כו'. </span>דהכי  הדר להו שזה מדבר ומביא קרבן וכיון דקרבן על חילוף דיבורו חייב שאף זה החליף דיבורו שהנשבע דעתו על כל שהוא והרי סתם שלו כמפרש: 


lvr: 46
pgn: 21
dfh: b
trm: חייב
txt:
<span class='five'>חייב. </span>דהיתר מצטרף לאיסור באיסורי נזיר דילפינן לה ממשרת וכל משרת במסכת פסחים <span class='mareimakom'>(דף מג:)</span>: 


lvr: 46
pgn: 21
dfh: b
trm: ור'ש פוטר
txt:
<span class='five'>ור'ש פוטר. </span>שהרי מושבע ועומד מהר סיני על הנבילות ואין שבועה חלה על מצוה כדלקמן: 


lvr: 46
pgn: 21
dfh: b
trm: בכולל דברים המותרין כו'
txt:
<span class='five'>בכולל דברים המותרין כו'. </span>כלומר אם היה נשבע על הנבילות לבדן לא היתה שבועה חלה אבל זה שאמר לא אוכל סתם כלל דברים המותרין והאסורין יחד ומיגו דחיילא שבועה על המותרין חיילא נמי אדברים אסורין באיסור שבועה ור'ש לית ליה איסור חל על איסור אפי' ע'י כולל: 


lvr: 46
pgn: 21
dfh: b
trm: וריש לקיש אמר
txt:
<span class='five'>וריש לקיש אמר. </span>טעמא דרבנן לאו משום כולל הוא דלא אמרינן כולל באיסורי שבועה כדמפרש ריש לקיש טעמא לקמן: 


lvr: 46
pgn: 21
dfh: b
trm: אי אתה מוצא
txt:
<span class='five'>אי אתה מוצא. </span>שיתחייב אלא בחצי שיעור שאינו מושבע עליו מהר סיני ומשום שבועה מיחייב או במפרש שלא אוכל חצי שיעור ואליבא דרבנן דמתניתין דאמרי דסתם אין דעתו לכל שהוא ובמפרש מודו: 


lvr: 46
pgn: 21
dfh: b
trm: אי בסתם
txt:
<span class='five'>אי בסתם. </span>מצית מוקמת לה אליבא דר'ע דאמר אדם הנשבע לא אוכל סתם דעתו לאסור עצמו בכל שהוא: 


lvr: 46
pgn: 21
dfh: b
trm: והרי נמלה
txt:
<span class='five'>והרי נמלה. </span>וכן כל בריה קטנה דלדברי הכל חייב מלקות דתנן במס' מכות <span class='mareimakom'>(דף יג.)</span> אמר ר'ש אי אתם מודים באוכל נמלה כל שהוא שהוא חייב אמרו לו מפני שהיא כברייתה: 


lvr: 46
pgn: 21
dfh: b
trm: מפרש נמי כבריה דמי
txt:
<span class='five'>מפרש נמי כבריה דמי. </span>מפרש דשבועה כבריה בשאר איסורין דמי בריה טעמא מאי משום דחשיבא מפרש נמי איהו אחשבה דאסריה עליה: 


lvr: 46
pgn: 21
dfh: b
trm: והרי עפר
txt:
<span class='five'>והרי עפר. </span>האומר שבועה שלא אוכל עפר דקס'ד דכיון דלאו בר אכילה לא שייך ביה שיעור אכילה וחייב בכל שהוא:  תיפשוט


lvr: 46
pgn: 22
dfh: a
trm: והרי מגדף
txt:
<span class='five'>והרי מגדף. </span>מברך את השם דפליג רבי עקיבא אדרבנן בכריתות <span class='mareimakom'>(דף ז.)</span> ואמר מגדף מביא קרבן: 


lvr: 46
pgn: 22
dfh: a
trm: והרי הקדש
txt:
<span class='five'>והרי הקדש. </span>שמדבר ואוסר בדבורו את שהוא מקדיש ואם החליף דבורו ונהנה ממנו מביא קרבן מעילה: 


lvr: 46
pgn: 22
dfh: a
trm: והרי קונמות
txt:
<span class='five'>והרי קונמות. </span>שלא אסרה אלא עליו ואם אכל ממנו קס'ד דמביא קרבן מעילה שהקונם לשון הקדש הוא: 


lvr: 46
pgn: 22
dfh: a
trm: אין מעילה בקונמות
txt:
<span class='five'>אין מעילה בקונמות. </span>דלא קרינן ביה מקדשי ה' <span class='mareimakom'>(ויקרא ה)</span> שהרי חולין הוא אצל כל אדם: 


lvr: 46
pgn: 22
dfh: a
trm: קונמות כיון דלא מדכר שום אכילה כדמפרש דמי </span>גרסינן: <span class='five'>שני קונמות
txt:
<span class='five'>קונמות כיון דלא מדכר שום אכילה כדמפרש דמי </span>גרסינן: <span class='five'>שני קונמות. </span>שתי ככרות שאסרן עליו בקונם: 


lvr: 46
pgn: 22
dfh: a
trm: אין מצטרפות
txt:
<span class='five'>אין מצטרפות. </span>ולקמן מפרש טעמא והשתא סלקא דעתיה לפי שהזכיר שם אכילה על זו ושם אכילה על זו: 


lvr: 46
pgn: 22
dfh: a
trm: מתוך שחלוקות לחטאות
txt:
<span class='five'>מתוך שחלוקות לחטאות. </span>מתוך ששתי ככרות הללו חשובות שתים לענין חטאת בשבועה זו אם אמר שבועה שלא אוכל מזו ומזו ואכל כזית מזו וכזית מזו בהעלם אחד חייב שתים כדתנן [לקמן] שבועה שלא אוכל פת חטין פת שעורין פת כוסמין ואכל חייב על כל אחת ואחת ומייתינן לה בתורת כהנים מוהיה כי יאשם לאחת מאלה לחייבו על כל אחת ואחת וגו' וכי אמר נמי מזו ומזו שתי שבועות חשיבי הלכך כי אכל מזו חצי שיעור ומזו חצי שיעור אין מצטרפות אבל קונמות אין חלוקות לאשמות למאן דאמר יש מעילה בקונמות דאם נהנה וחזר ונהנה בהעלם אחד חדא הוא דמיחייב דכולהו חדא מעילה כדתנן <span class='mareimakom'>(מעילה דף כ.)</span> צירף את המעילה לזמן מרובה ואם בשני העלמות אפי' מחדא מינייהו נמי וכן לעני מלקות אם בהתראה אחת חדא הוא דלקי ואי בשני התראות אפי' מחדא מינייהו שהרי עובר וחוזר ועובר כדתנן <span class='mareimakom'>(מכות דף כא.)</span> נזיר שהיה שותה יין כל היום כולו אינו חייב אלא אחת אמרו לו אל תשתה אל תשתה והוא שותה חייב על כל אחת ואחת: 


lvr: 46
pgn: 22
dfh: a
trm: שבועות כקונמות
txt:
<span class='five'>שבועות כקונמות. </span>מצטרפות ואע'ג דחלוקות דלית ליה לדרב פנחס ובלא איפוך לא מיתרצא דאי הוה מתרץ ר' מאיר דאמר בקונמות אין מצטרפין לית ליה לדרב פנחס הוה קשיא לן בין שבועות בין קונמות אמאי אין מצטרפין הרי על שתיהן לא הזכיר אלא אכילה אחת אבל השתא דאמר מצטרפות ולית ליה לדרב פנחס לא קשיא מידי: 


lvr: 46
pgn: 22
dfh: a
trm: כי אמר רב פפא
txt:
<span class='five'>כי אמר רב פפא. </span>בקונמות כל שהוא למלקות קאמר וכי תניא ההיא דמצטרפין לענין קרבן מעילה וצירוף דקתני לאו לכזית אלא לשוה פרוטה: 


lvr: 46
pgn: 22
dfh: a
trm: ויש לה פדיון
txt:
<span class='five'>ויש לה פדיון. </span>שתופסת פדיונה והיא יוצאה לחולין דבהקדש כתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span> ופדה בערכך: 


lvr: 46
pgn: 22
dfh: b
trm: נזיר שאמר שבועה שלא אוכל חרצן בכמה
txt:
<span class='five'>נזיר שאמר שבועה שלא אוכל חרצן בכמה. </span>אם תמצא לומר בשאר כל אדם בכזית נזיר מאי מי אמרינן כיון דכזית אסור עליה ויודע הוא שאין שבועה חלה עליו: 


lvr: 46
pgn: 22
dfh: b
trm: אי אתה מוצא
txt:
<span class='five'>אי אתה מוצא. </span>שיתחייב אא'כ נאסר בשבועתו בחצי שיעור שאינו מושבע עליו מסיני והיכי משכחת לה אי במפרש ואליבא דרבנן אי בסתם לר' עקיבא: 


lvr: 46
pgn: 22
dfh: b
trm: והא נבילה
txt:
<span class='five'>והא נבילה. </span>דכי חרצן לנזיר דמיא וקאמר ריש לקיש דאי אתה מוצא אליבא דרבנן אלא במפרש ולא אמרי' אפילו בסתם נמי דעתיה אמשהו דכי אשתבע אהיתירא אשתבע דכעפר דמיא דלא חזיא לאכילה לישראל: 


lvr: 46
pgn: 22
dfh: b
trm: דרביע עליה
txt:
<span class='five'>דרביע עליה. </span>דרבוץ עליה אריא אזהרת המקום: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 46
pgn: 22
dfh: b
trm: שבועה שלא אוכל ואכל ושתה
txt:
<span class='five'>שבועה שלא אוכל ואכל ושתה. </span>אע'ג דשתיה בכלל שבועה של אכילה כדאמר בגמרא אינו חייב אלא אחת דהוה ליה כאכל ואכל בהעלם אחד: 


lvr: 46
pgn: 22
dfh: b
trm: שלא אוכל ושלא אשתה
txt:
<span class='five'>שלא אוכל ושלא אשתה. </span>הוו להו שתי שבועות ובגמרא פריך הויא לה שבועה על שבועה: 


lvr: 46
pgn: 22
dfh: b
trm: שבועה שלא אוכל פת חטין פת שעורין כו'
txt:
<span class='five'>שבועה שלא אוכל פת חטין פת שעורין כו'. </span>דכיון דפריש אדעתא דמיחל שבועה אכל חדא וחדא באנפי נפשיה קאמר ובגמרא פריך דלמא האי דפריש להו אדעתא למיפטר ממינא אחרינא דאי אמר שלא אוכל סתם הוה נאסר בכל המינים ולעולם חד שבועה היא: 


lvr: 46
pgn: 22
dfh: b
trm: אשתו אסורה
txt:
<span class='five'>אשתו אסורה. </span>שהרי אכל אוכלין ואפי' לר'ש דפטר בקמייתא טעמא לאו משום דלאו בני אכילה אלא לפי שאין שבועה חלה על דבר מצוה כדלקמן: <span class='shastitle7'>גמ'</span>  ודלמא


lvr: 46
pgn: 23
dfh: a
trm: ודלמא על ידי אניגרון
txt:
<span class='five'>ודלמא על ידי אניגרון. </span>שהוא מין מאכל כדתניא בתוספתא דביצה הביאו לפניו אניגרון ואכסיגרון ועליהן פלפלין שחוקים ורגילין לתת לתוכן יין כדתניא בתוספתא דדמאי או תרומת יין לתוך אניגרון ואכסיגרון: 


lvr: 46
pgn: 23
dfh: a
trm: דלמא
txt:
<span class='five'>דלמא. </span>ושכר דקרא לאו איין קאי אלא דבילה קעילית קאמר שהיא משכרת קעילית על שם מקומה: 


lvr: 46
pgn: 23
dfh: a
trm: ודלמא למיפטר נפשיה מאחרנייתא קאמר
txt:
<span class='five'>ודלמא למיפטר נפשיה מאחרנייתא קאמר. </span>אמאי קתני חייב על כל אחת ואחת דלמא האי דפריש להו לאו לאפושי בשבועות קאתי אלא למיפטר נפשיה בשבועה מדברים אחרים דאי אמר לא אוכל סתם היה נאסר בכל האוכלים: 


lvr: 46
pgn: 23
dfh: a
trm: ודלמא לכוס
txt:
<span class='five'>ודלמא לכוס. </span>כלומר אי אמר הכי הוה משמע שלא יהא כוסס חטין כמות שהן אבל הפת היה אוכל: 


lvr: 46
pgn: 23
dfh: b
trm: ודלמא ע'י תערובת
txt:
<span class='five'>ודלמא ע'י תערובת. </span>אי אמר הכי הוה משמע שלא יאכל פת שיש בה כל המינין הללו בערבוביא אבל של כל מין ומין בפני עצמו יאכל: 


lvr: 46
pgn: 23
dfh: b
trm: הוה ליה למימר שבועה שלא אשתה עמך
txt:
<span class='five'>הוה ליה למימר שבועה שלא אשתה עמך. </span>ולא צריך לפרש דכי אישתבע אמאי דמסרהבין בו אישתבע: 


lvr: 46
pgn: 23
dfh: b
trm: פרוטה מכולן מצטרפת
txt:
<span class='five'>פרוטה מכולן מצטרפת. </span>לחייבו על שבועה ולא על כל אחת ואחת אלא לחייבו אשם אחד: 


lvr: 46
pgn: 23
dfh: b
trm: פליגי רב אחא ורבינא
txt:
<span class='five'>פליגי רב אחא ורבינא. </span>בחייב על כל אחת ואחת דמתני' ובדרבי יוחנן חד אמר מיחייב אפרט ולא מיחייב אכלל כלומר על כל אחת ואחת דתנן במתני' שלש אשמות הן ולא ארבע דלא אמרינן שבועה שאין לך בידי חדא שבועה היא וכי הדר פירש חטים ושעורים וכוסמין לחלק הרי ארבעה הא לא אמרי' אלא שבועה שאין לך בידי אפרטי קאי וכי אמר רבי יוחנן פרוטה מכולם מצטרפת ארישא דמתניתין איתמר דקתני אינו חייב אלא אחת אבל סיפא מכל מין ועין חדא שבועה באנפי נפשה היא אי ליכא בכל מין שוה פרוטה לא מיחייב: 


lvr: 46
pgn: 23
dfh: b
trm: וחד אמר מיחייב אכללות ומיחייב אפרטי
txt:
<span class='five'>וחד אמר מיחייב אכללות ומיחייב אפרטי. </span>על כל אחת דקתני במתניתין ארבע אשמות הן כי אמר שבועה שאין לך בידי כלל כולן יחד וכי הדר פריש להו נשבע על כל מין ומין לבדו יש כאן ד' שבועות ומילתא דר' יוחנן קיימא בין ארישא דקתני אינו חייב אלא אחת בין אסיפא דקתני חייב על כל מין ומין ואשבועתא דכללא דאילו אג' שבועות דפרטא ליכא לאוקומה שהרי אין במין אחד שוה פרוטה ואנן כפירת ממון בעינן: 


lvr: 46
pgn: 23
dfh: b
trm: הכא מאי
txt:
<span class='five'>הכא מאי. </span>מי פליגי בה נמי רב אחא ורבינא במתני' לחייביה ד' חדא אשלא אוכל ותלתא אפירושא דפרטא: מי מחית איניש נפשיה לפחות מכשיעור לא גרסינן לה ושיבוש הוא: 


lvr: 46
pgn: 23
dfh: b
trm: דהא אי אישתבע והדר אישתבע מיחייב תרתי
txt:
<span class='five'>דהא אי אישתבע והדר אישתבע מיחייב תרתי. </span>דכל שעתא ושעתא ממונא קא כפר ליה כדתנן בפ' שבועת הפקדון <span class='mareimakom'>(לקמן לו:)</span> השביע עליו ה' פעמים וכפר חייב על כל אחד ואחד הילכך כי נמי אמרי' שבועתא דכללא שבועתא באפי נפשה היא איכא לחיובא אשבועתא דפרטא אבל גבי שלא אוכל אי ס'ד איתא בכללא למיהוי שבועה באפי נפשה ואסר עצמו בכל המינין אפרטי תו מי מיחייב הרי כבר מושבע ועומד הוא עליהן ואין שבועה חלה על שבועה: 


lvr: 46
pgn: 23
dfh: b
trm: הא לא קשיא
txt:
<span class='five'>הא לא קשיא. </span>כלומר אם קושיא אחרת אין כאן זו יש לה תירוץ וכן כל דוכתא דאיכא הא לא קשיא יש קושיא גדולה מזו: 


lvr: 46
pgn: 24
dfh: a
trm: באיסור הבא מאליו
txt:
<span class='five'>באיסור הבא מאליו. </span>כגון האוכל נבילה ביום הכפורים דפליגי רבנן ורבי שמעון דמחייבי ליה רבנן חטאת משום יוה'כ ואע'ג דהויא נבילה מקמי יום הכפורים ואין איסור חל על איסור הכא חייל דיום הכפורים איסור כולל הוא דקודם בין השמשות היה אסור זה בנבילה ומותר בשחוטה על ליה יום הכפורים מגו דאיתסר האי גברא בשחוטה משום יוה'כ איתסר נמי בנבילה משום יוה'כ היינו כולל באיסור הבא מאליו דיוה'כ בא מאליו הוא: 


lvr: 46
pgn: 24
dfh: a
trm: אבל באיסור הבא מעצמו
txt:
<span class='five'>אבל באיסור הבא מעצמו. </span>כלומר על ידי אדם עצמו כגון איסור שבועה הבא לו על ידי דיבורו לא אמרי': 


lvr: 46
pgn: 24
dfh: a
trm: משום הכי פטר ר' שמעון
txt:
<span class='five'>משום הכי פטר ר' שמעון. </span>דקסבר כל שהוא נמי מושבע ועומד הוא דתניא ר' שמעון אומר כל שהוא למכות: 


lvr: 46
pgn: 24
dfh: a
trm: פטור
txt:
<span class='five'>פטור. </span>מחטאת דלא אתי כרת דיוה'כ וחייל על איסור נבילה או אאיסור אבר מן החי אם לא נתנבלה מבערב ואע'ג דיום הכפורים כולל הוא: 


lvr: 46
pgn: 24
dfh: a
trm: בשלמא לר'ל
txt:
<span class='five'>בשלמא לר'ל. </span>דמוקי לה בחצי שיעור היינו דמשכחת לה בלאו והן דקיימא לן <span class='mareimakom'>(לקמן דף כה.)</span> אין קרבן שבועה בא אלא א'כ אתה מוצא בה לאו והן דכתיב להרע או להיטיב דמשמע דבר וחילופו והאי מפרש שלא אוכל חצי שיעור נבילה משכחת לה נמי בשבועה שאוכל חצי שיעור נבילה דלאו נשבע לבטל את המצוה הוא: 


lvr: 46
pgn: 24
dfh: a
trm: אלא לר' יוחנן
txt:
<span class='five'>אלא לר' יוחנן. </span>דמוקי לה בשיעור שלם ומשום כולל ועל כרחך במפרש נבילות אוקימתה משום קושיא קמייתא דרישא וסיפא: 


lvr: 46
pgn: 24
dfh: a
trm: אלא הן
txt:
<span class='five'>אלא הן. </span>שבועה שאוכל נבילות ושחוטות מי משכחת לה דתיחול אנבילות ולבטל שבועת הר סיני: ה'ג 


lvr: 46
pgn: 24
dfh: a
trm: אלא כדרבא
txt:
<span class='five'>אלא כדרבא. </span>ולא גרס משכחת לה כדרבא והכי פירושה לא תשני לעיל קושיא דרישא וסיפא כאן בסתם כאן במפרש אלא כולה בסתם ואוכלין שאינן ראוין לאכילה דקתני רישא פטור כדרבא מיפרשא כגון עפר שאין ראוי לאכילה אבל נבילות ראויות לאכילה הן ואריה הוא דרביע עלייהו ותו לא קשיא מידי לר' יוחנן דמשכחת לה בלאו והן אף בשיעור שלם דהא לא אוכל סתמא קאמר אם אכל נבילה חייב שהרי כלל בסתמו דברים המותרים והאסורים ומיתסרי אסורים על ידי כולל והן משכחת לה דהא אוכל סתם קאמר ומקיים שבועתו בדברים המותרים ואם לא אכל חייב: 


lvr: 46
pgn: 24
dfh: b
trm: חשובי אחשביה
txt:
<span class='five'>חשובי אחשביה. </span>באכילתו וגילה על עצמו שאינו קץ בהן לא שמעתיה כן אכן הוא עיקר בעיני וסוגיא דעלמא גרס משכחת לה כדרבא ומפרשי לה בנבלה מוסרחת ואי אפשי בה מכמה קושיות חדא דמסרחת לאו נבלה מקריא ואין כאן שבועת הן ועוד דרבא מאי בעי הכא הוה ליה למימר משכחת לה בנבלה מסרחת ועוד אף אנן נמי תנינא לא אתיא שפיר: 


lvr: 46
pgn: 24
dfh: b
trm: מידי דהוה אאיסור מוסיף
txt:
<span class='five'>מידי דהוה אאיסור מוסיף. </span>דמאן דלית ליה איסור חל על איסור באיסור כולל אית ליה באיסור מוסיף כדאמרינן ביבמות פרק ארבעה אחים <span class='mareimakom'>(דף לב:)</span> מודה רבי יוסי באיסור מוסיף איסור כולל קרי היכא דאין איסור אחרון מוסיף על החתיכה כלום אבל מרבה הוא איסור על האדם בדברים אחרים כגון נבילה ביוה'כ דלא בא לאוסרה אלא באכילה ובאכילה כבר אסורה היא משום נבילה נמצא שלא הוסיף עליה איסור אחרון כלום אבל ריבה איסורה על האדם לאוסרו בכל אוכלין שבעולם ואמרינן מיגו דחל יוה'כ על האדם ליאסר בשאר אוכלים משום יוה'כ כולל נמי את הנבילה עמה להתחייב משום יוה'כ איסור מוסיף כשאיסור אחרון מוסיף על חתיכה עצמה דבר שלא היה בה ע'י איסור ראשון ואוסר החתיכה האחרון במה שהיתה מותרת קודם שבא איסור האחרון כגון חלב של קדש אסור לאכול משום חלב ומותר לגבוה למזבח נעשה נותר מוסיף עליו איסור למה שהיתה מותרת לו דנפסל להקרבה והכי אמרינן מתוך שחל עליה שם נותר לאוסרה על המזבח ואין איסור הראשון מעכב על ידו מלחול שאין זה איסור חל על איסור חל עלי' נמי איסור שם נותר אצל כל אדם האוכלו להתחייב עליו משום חלב ומשום נותר אעפ'י שיש כאן איסור חל על איסור: 


lvr: 46
pgn: 24
dfh: b
trm: כי אמרינן איסור מוסיף בחדא חתיכה
txt:
<span class='five'>כי אמרינן איסור מוסיף בחדא חתיכה. </span>כדמפרש מתוך שחל עליה שם איסור שני אצל דבר שהיה מותר לו חל עליה אף אצל דבר שהיתה אסורה לו כבר אבל מחתיכה לחתיכה לא אמר מתוך שחל על האדם אצל חתיכה זו יחול עליו אף אצל חתיכה אחרת (זו) בכולל לא אמרינן: 


lvr: 46
pgn: 24
dfh: b
trm: טמא שאכל חלב כו'
txt:
<span class='five'>טמא שאכל חלב כו'. </span>חייב משום חלב ומשום נותר ומשום יוה'כ ומשום טמא שאכל את הקדש הרי ארבע חטאות ואשם אחד מעילה ואפי' הוא כהן גבי חלב דקדש מועל הוא דאמר מר <span class='mareimakom'>(תמורה דף לב:)</span> כל חלב לה' לרבות אימורי קדשים קלים למעילה והנהו כולהו איסור חל על איסור נינהו או ע'י כולל או ע'י מוסיף שהרי משנולדה הבהמה נאסר חלבה אקדשה מיגו דחל איסור מוקדשים אבשר ועור חל נמי אחלב הרי כולל הוה ליה נותר מיגו דאיתוסף בה איסורא לגבי מזבח על חתיכה זו משום נותר איתוסף נמי לגבי גברא משום נותר הרי מוסיף איטמא גברא מיגו דאיתסר האי גברא בקדשים הנאכלים משום טומאה איתסר נמי בהאי חלב משום טומאה הרי כולל הוה ליה יוה'כ מיגו דאיתסר אף בחולין משום יוה'כ איתסר נמי בהאי משום יוה'כ: 


lvr: 46
pgn: 24
dfh: b
trm: אף אם היתה שבת כו'
txt:
<span class='five'>אף אם היתה שבת כו'. </span>דאילו אהוצאת יוה'כ לא מיחייב דקסבר אין עירוב והוצאה ליוה'כ: 


lvr: 46
pgn: 24
dfh: b
trm: ואם איתא
txt:
<span class='five'>ואם איתא. </span>דאמרינן כולל באיסור הבא מעצמו אכתי הוה ליה לתנא לטפויי חטאת בהאי כזית כגון שבועה כו': 


lvr: 46
pgn: 24
dfh: b
trm: כי קתני כו'
txt:
<span class='five'>כי קתני כו'. </span>אע'ג דאית ליה כולל נמי באיסור הבא מעצמו הכא לא חשיב אלא איסורין הבאים מאיליהן: 


lvr: 46
pgn: 24
dfh: b
trm: בנשיא ורבי אליעזר היא כו'
txt:
<span class='five'>בנשיא ורבי אליעזר היא כו'. </span>במסכת הוריות ואמרינן התם לא א'ר אליעזר קרבן קבוע לנשיא בעבירה דקרבן עולה ויורד אלא בטומאת מקדש וקדשיו הואיל ונאמרה בו כרת בקבועה אבל בשמיעת הקול ובבטוי שפתים לא אמר: 


lvr: 46
pgn: 24
dfh: b
trm: דזדונו לאו
txt:
<span class='five'>דזדונו לאו. </span>דתניא הזיד במעילה רבי אומר במיתה וחכמים אומרין באזהרה ואמרינן מאי טעמא דרבי גמר חטא חטא מתרומה דאיכא אזהרה ומיתה בידי שמים ורבנן אמרי אמר קרא בתרומה ומתו בו כי יחללוהו בו ולא במעילה ממיתה מעטיה אבל באזהרה קאי מג'ש דחטא חטא ואית דילפי מוכל זר לא יאכל קדש ולאו מילתא היא דההיא בתרומה כתיב ומוזר לא יאכל כי קדש הם נמי לא אתיא דההוא בקדשים הנאכלין לכהנים כתיב וכל שיש בו שעת היתר לכהנים אין בו מעילה:  בחטאת


lvr: 46
pgn: 25
dfh: a
trm: בחטאת קאמר
txt:
<span class='five'>בחטאת קאמר. </span>הא דאמרי' דבר שזדונו לאו לא קתני בחטאת הוא דאמר ושבועת ביטוי חטאת היא: 


lvr: 46
pgn: 25
dfh: a
trm: דלית ביה מששא
txt:
<span class='five'>דלית ביה מששא. </span>שאישן ושלא אישן שהשינה אין בה מששא: שאזרוק צרור לים לא גרסי' הכא: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 46
pgn: 25
dfh: a
trm: שאין בהן ממש
txt:
<span class='five'>שאין בהן ממש. </span>תרי גווני משמע שאין בהן ממש כגון שינה ומשמע שאין בהן הנייה כגון שאזרוק צרור לים: 


lvr: 46
pgn: 25
dfh: a
trm: הנדרים חלים על דבר מצוה
txt:
<span class='five'>הנדרים חלים על דבר מצוה. </span>קונם סוכה שאני עושה לולב שאני נוטל אסור ובנדרים מפרש טעמא בפרק ואלו מותרין <span class='mareimakom'>(דף טז:)</span>: 


lvr: 46
pgn: 25
dfh: a
trm: מה שאין כן בשבועות
txt:
<span class='five'>מה שאין כן בשבועות. </span>כדתנן במתני' ויליף לה לקמן <span class='mareimakom'>(דף כז.)</span> מקראי: 


lvr: 46
pgn: 25
dfh: a
trm: נדר אינו חל על השינה
txt:
<span class='five'>נדר אינו חל על השינה. </span>כגון קונם שאני ישן דקונם לשון הקדש הוא ואמאי ליחול הקדש אבל קונם עיני בשינה חל אעין: 


lvr: 46
pgn: 25
dfh: a
trm: מלקין אותו
txt:
<span class='five'>מלקין אותו. </span>משום שבועת שוא דדבר שא'א הוא ומשנשבע יצתה לשקר אלמא לאו שבועת ביטוי הוא דקתני וישן לאלתר: 


lvr: 46
pgn: 25
dfh: a
trm: ליתיה בלהבא
txt:
<span class='five'>ליתיה בלהבא. </span>יזרוק פלוני או לא יזרוק אין זה שבועת ביטוי אלא שבועת שוא שהרי אין פלוני ברשותו לזרוק ולא לזרוק: 


lvr: 46
pgn: 25
dfh: a
trm: אליבא דר' ישמעאל כ'ע לא פליגי
txt:
<span class='five'>אליבא דר' ישמעאל כ'ע לא פליגי. </span>כלומר דרב ודאי תנאי היא דלא מחייב ליה רב אליבא דרבי ישמעאל וליתא לפלוגתא דרב ושמואל אליביה כדמפרש ואזיל: 


lvr: 46
pgn: 25
dfh: a
trm: כי פליגי אליבא דר'ע
txt:
<span class='five'>כי פליגי אליבא דר'ע. </span>כלומר אבל בדר'ע פליגי ולאו דשמואל כתנאי דאפי' לר'ע פטר ליה שמואל וכל שכן לר' ישמעאל:  דר'


lvr: 46
pgn: 25
dfh: b
trm: אליבא דר' יהודה כולי עלמא לא פליגי
txt:
<span class='five'>אליבא דר' יהודה כולי עלמא לא פליגי. </span>כלומר דשמואל ודאי תנאי היא דלא ס'ד דשמואל למיפטריה אליבא דרבי יהודה בן בתירא: 


lvr: 46
pgn: 25
dfh: b
trm: השתא לאו והן
txt:
<span class='five'>השתא לאו והן. </span>דכתיב בהדיא להרע או להיטיב דמשמע כגון אוכל ולא אוכל לא בעי: 


lvr: 46
pgn: 25
dfh: b
trm: כי פליגי אליבא דרבנן
txt:
<span class='five'>כי פליגי אליבא דרבנן. </span>פליגי דרב אפי' לרבנן אמר למילתיה ולא תימא לרב תנאי היא וכל מקום שיש לשון זה בגמרא זו היא שיטתה: 


lvr: 46
pgn: 25
dfh: b
trm: והוא שניכר לשלשה בני אדם
txt:
<span class='five'>והוא שניכר לשלשה בני אדם. </span>שכבר ידעו שלשה באותו עמוד שהוא של אבן הוא דהויא שבועת שוא דמידי דידעו ביה תלתא בני אדם הוי מפורסם: ה'ג 


lvr: 46
pgn: 25
dfh: b
trm:
ומודה רב באומר שבועה שאני יודע לך עדות ואשתכח דלא ידע ליה דפטור הואיל וליתיה באיני יודע לך</span>: <span class='five'>ומודה רב כו'

txt:
<span class='five'>ומודה רב באומר שבועה שאני יודע לך עדות ואשתכח דלא ידע ליה דפטור הואיל וליתיה באיני יודע לך</span>: <span class='five'>ומודה רב כו'. </span>דאע'ג דלא בעי להבא ולשעבר לאו והן בעי והאומר שבועה שאני יודע לך עדות הן משכחת בה לאו לא משכחת בה דליתיה באיני יודע לך דאיני יודע לך עדות לאו משום שבועת ביטוי חייביה רחמנא להתחייב בה חוץ לב'ד אלא משום שבועת העדות ואינה אלא בב'ד ובראוי להעיד: 


lvr: 46
pgn: 25
dfh: b
trm: ידעתי ולא ידעתי מחלוקת
txt:
<span class='five'>ידעתי ולא ידעתי מחלוקת. </span>דרב ושמואל דאיתיה בלאו והן וליתיה בלהבא דנשבע לבטל את המצוה הוא: 


lvr: 46
pgn: 25
dfh: b
trm: להכי אפקיה רחמנא כו'
txt:
<span class='five'>להכי אפקיה רחמנא כו'. </span>ופרשה בהדיא ובהאי קרבן גופיה דאי לא כתבה בהדיא לא שמענא ליה משבועת ביטוי דליתיה בלהבא: 


lvr: 46
pgn: 25
dfh: b
trm: אלא לרב למאי הלכתא כתבה רחמנא
txt:
<span class='five'>אלא לרב למאי הלכתא כתבה רחמנא. </span>ובהאי קרבן גופיה הלא בכלל שבועת ביטוי היא: 


lvr: 46
pgn: 25
dfh: b
trm: תרתי
txt:
<span class='five'>תרתי. </span>אם ראוי להעיד הוא וכפר בו בב'ד חייב שתים משום שבועת העדות ומשום שבועת ביטוי: 


lvr: 46
pgn: 25
dfh: b
trm: בכולן
txt:
<span class='five'>בכולן. </span>בכל הכתובין בקרבן עולה ויורד שבועת ביטוי וטומאת מקדש וקדשיו נאמר ונעלם: 


lvr: 46
pgn: 25
dfh: b
trm: לאו היינו דאמרי
txt:
<span class='five'>לאו היינו דאמרי. </span>לכו דבהדיא מעטיה קרא מלחייביה תרתי ועל כרחך בשוגג הוא דמיעטיה קרא דאי במזיד מי איכא תרתי ולמה לי למעוטי הא אין חיוב ביטוי במזיד: ה'ג 


lvr: 46
pgn: 25
dfh: b
trm: ואי במזיד מי איכא תרתי</span>: <span class='five'>רבא אמר כו'
txt:
<span class='five'>ואי במזיד מי איכא תרתי</span>: <span class='five'>רבא אמר כו'. </span>כלומר לא צריך למעוטיה מלאחת וכי אתא לאחת למעוטיה מחיוב שתים לאו לעדות וביטוי אתא אלא לביטוי לחודיה שאם אמר שבועה שלא אוכל ואכל פת חטין ופת שעורין ופת כוסמין אינו חייב אלא אחת אבל עדות וביטוי לא צריך מיעוטא דהויא לה עדות דבר שהיה בכלל ביטוי ויצא בפני עצמו לידון בדבר החדש בראויין להעיד ובב'ד הלכך אין לך בו אלא חידושו ומשום עדות חייב ולא משום ביטוי: 


lvr: 46
pgn: 25
dfh: b
trm: סבר איתה לשבועה בעולם
txt:
<span class='five'>סבר איתה לשבועה בעולם. </span>כלומר איתא לשם שבועת ביטוי באיני יודע לך עדות והאי דלא מיחייב תרתי משום מיעוטא דאין אתה מחייבו שתים הוא ונ'מ היכא דאיתיה לביטוי וליתיה לעדות כגון בפסולין לעדות או שלא בב'ד דליכא למיפטריה מלאחת מיחייב משום ביטוי: 


lvr: 46
pgn: 25
dfh: b
trm: והאמר אביי
txt:
<span class='five'>והאמר אביי. </span>לעיל כו' דליתיה לשם שבועת ביטוי בשבועת העדות ואם איתא הרי ישנה באיני יודע לך עדות בפסולין שלא בב'ד:  שאין


lvr: 46
pgn: 26
dfh: a
trm: ר' ישמעאל ששימש כו'
txt:
<span class='five'>ר' ישמעאל ששימש כו'. </span>הכי שמיע ליה לרבי יוחנן שר' ישמעאל שימש את רבי נחוניא: 


lvr: 46
pgn: 26
dfh: a
trm: פרט לאנוס
txt:
<span class='five'>פרט לאנוס. </span>כדמפרש לקמיה כגון בשבועה לשעבר וכסבור שנשבע באמת ולקמיה בעי אם כן שגגת שבועה לשעבר היכי משכחת לה: 


lvr: 46
pgn: 26
dfh: a
trm: עלה דהאי פת
txt:
<span class='five'>עלה דהאי פת. </span>שאכל וגבי דהאי פת העלם שבועה היא כסבור שלא נשבע עליה שהרי סבור שהיא של שעורים: 


lvr: 46
pgn: 26
dfh: b
trm: איזו היא שגגת [שבועת] ביטוי לשעבר
txt:
<span class='five'>איזו היא שגגת [שבועת] ביטוי לשעבר. </span>כיון דבעינן אדם בשבועה היכי משכחת לה שוגג: 


lvr: 46
pgn: 26
dfh: b
trm: מזיד הוא
txt:
<span class='five'>מזיד הוא. </span>וקרא כתב ונעלם בשלמא להבא משכחת לה שבשעת שבועה דעתו מיושבת עליו ולאחר זמן נתעלמה ממנו שבועה: 


lvr: 46
pgn: 26
dfh: b
trm: דבכל התורה לא אשכחן לאו דמייתי קרבן בלא כרת</span>: <span class='five'>לישרי ליה מר
txt:
<span class='five'>דבכל התורה לא אשכחן לאו דמייתי קרבן בלא כרת</span>: <span class='five'>לישרי ליה מר. </span>וכיון דאי אתא לקמן שרינן ליה לכתחלה כי אכיל ליה בהעלם שבועה לא עבר על שבועתו: 


lvr: 46
pgn: 26
dfh: b
trm: תרומה וקדשים
txt:
<span class='five'>תרומה וקדשים. </span>תרומת מלאכת המשכן כתיב בה כל נדיב לב הביאו וגו' וגבי קדשים כתיב בחזקיהו בספר דברי הימים <span class='mareimakom'>(ב כט)</span> וכל נדיב לב עולות:  מתני'


lvr: 46
pgn: 27
dfh: a
trm:
כדברי רבי יהודה בן בתירא </span>גרסי' ולא גרסי' דברי רבי יהודה והכי קאמר נשבע לקיים ולא קיים פטור שאילו לדברי ר' יהודה בן בתירא היה בדין לחייבו: <span class='five'>שלא עשה בה לאו כהן

txt:
<span class='five'>כדברי רבי יהודה בן בתירא </span>גרסי' ולא גרסי' דברי רבי יהודה והכי קאמר נשבע לקיים ולא קיים פטור שאילו לדברי ר' יהודה בן בתירא היה בדין לחייבו: <span class='five'>שלא עשה בה לאו כהן. </span>וקרא כתיב להרע או להיטיב: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 46
pgn: 27
dfh: a
trm: יכול נשבע לבטל את המצוה וכו'
txt:
<span class='five'>יכול נשבע לבטל את המצוה וכו'. </span>ותהא זו קרויה הרעה שהוא מריע לעשות שמבטל את המצוה: 


lvr: 46
pgn: 27
dfh: a
trm: שאינה בביטול מצוה
txt:
<span class='five'>שאינה בביטול מצוה. </span>כגון אוכל ביוה'כ או חמץ בפסח דהא לא קרי הטבה שהרי גורם רעה לנפשו אלא בקיום מצוה כגון אוכל מצה בלילי פסח אף הרעה דלא אוכל שאינה בביטול מצוה כגון לא אוכל מצה אלא בקיום מצוה כגון לא אוכל חמץ א'כ למה לי דכתבה הך הרעה הטבה היא לענין מצוה והא כתבה: 


lvr: 46
pgn: 27
dfh: a
trm: ואקיש הטבה להרעה מה הרעה
txt:
<span class='five'>ואקיש הטבה להרעה מה הרעה. </span>דלא אוכל שאינה בקיום מצוה כגון לא אוכל חמץ בפסח דההיא לא הרעה מיקריא לענין מצוה: 


lvr: 46
pgn: 27
dfh: a
trm: אף הטבה
txt:
<span class='five'>אף הטבה. </span>דאוכל שאינה בקיום מצוה כגון אוכל מצה אלא בביטול מצוה כגון אוכל חמץ בפסח וא'כ הטבה זו הרעה היא והא כתבה: ה'ג 


lvr: 46
pgn: 27
dfh: a
trm:
אי הכי בדבר הרשות נמי לא משכחת לה אלא מדאיצטריך או לרבות הטבת אחרים שמע מינה לאו בדבר מצוה כתיבי כו'

txt:
<span class='five'>אי הכי בדבר הרשות נמי לא משכחת לה אלא מדאיצטריך או לרבות הטבת אחרים שמע מינה לאו בדבר מצוה כתיבי כו'. </span>והכי פירושה אי הכי בדבר הרשות נמי איכא לאקשויי כי האי גוונא אקיש הרעה להטבה מה הטבה דאוכל שאינה בדבר רע לגופו כגון אוכל דבר שקשה לגוף דההיא לאו הטבה מיקריא אלא דבר המהנהו אף הרעה דלא אוכל שאין שבועה זו רעה לגופו אלא הטבה כגון לא אוכל דברים הקשים לגוף וא'כ הרעה הזאת הטבה היא לו והא כתיב ליה הטבה ואקיש הטבה להרעה מה הרעה דלא אוכל לא נשבע על דבר הקשה דההיא לאו הרעה מיקריא אלא בדבר הטוב לגוף נשבע שלא יאכלנו אף הטבה דאוכל כגון שנשבע בדבר הרע לו שתהא שבועה רעה לו א'כ הטבה גופה הרעה היא: 


lvr: 46
pgn: 27
dfh: a
trm: השתא הרעת אחרים
txt:
<span class='five'>השתא הרעת אחרים. </span>דהויא ביטול מצוה איתרבאי הטבת אחרים דקיום מצוה היא מיבעיא: 


lvr: 46
pgn: 27
dfh: a
trm: והאי או מיבעי ליה לחלק
txt:
<span class='five'>והאי או מיבעי ליה לחלק. </span>דאי כתיב להרע ולהיטיב הוה אמינא עד דמשתבע אתרוייהו: 


lvr: 46
pgn: 27
dfh: a
trm: ומשמע אחד בפני עצמו
txt:
<span class='five'>ומשמע אחד בפני עצמו. </span>וריבויא דסיפיה דקרא מיבעי ליה לרבות מקלל לאחר מיתה והכי מפר' לה בסנהדרין:  ומשני


lvr: 46
pgn: 27
dfh: b
trm:
הכא מי איתא בלא אקיים</span>: <span class='shastitle7'>מתני'</span> ה'ג <span class='five'>שבועה שלא אוכל ככר זו שבועה שלא אוכלנה שבועה שלא אוכלנה

txt:
<span class='five'>הכא מי איתא בלא אקיים</span>: <span class='shastitle7'>מתני'</span> ה'ג <span class='five'>שבועה שלא אוכל ככר זו שבועה שלא אוכלנה שבועה שלא אוכלנה. </span>לקמיה מפרש ל'ל דנקט שבועה שלישית: 


lvr: 46
pgn: 27
dfh: b
trm: אינו חייב אלא אחת
txt:
<span class='five'>אינו חייב אלא אחת. </span>שאין שבועה חלה על שבועה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 46
pgn: 27
dfh: b
trm: למה לי למיתני שלא אוכל שלא אוכלנה
txt:
<span class='five'>למה לי למיתני שלא אוכל שלא אוכלנה. </span>למינקט תרי לישני ליתני שלא אוכל שבועה שלא אוכל: 


lvr: 46
pgn: 27
dfh: b
trm: אבל אמר שבועה שלא אוכלנה והדר אמר שלא אוכל
txt:
<span class='five'>אבל אמר שבועה שלא אוכלנה והדר אמר שלא אוכל. </span>ואכלה כולה חייב שתים דחיילא לה שבועה שניה ואילו שלא אוכלנה כולה משמע אבל מקצתה לא אסר עליו וכי הדר אשתבע שלא אוכל אוסר עצמו בכזית ממנה וכי אכל כזית קמא חייב משום שבועה שניה וכי גמר ואכלה חייב משום שבועה ראשונה אבל האומר תחלה שבועה שלא אוכל אוסר עצמו בכזית ממנה הלכך שניה לא חיילא דבכלל ראשונה היא דכיון דאיתסר בכזית ראשון שוב לא יאכל כלום ממנה כ'ש כולה: 


lvr: 46
pgn: 27
dfh: b
trm:
הא תו ל'ל הא קמ'ל חיובא הוא דליכא הא שבועה איתא וכי משכחא רווחא חיילא כדרבא דאמר רבא שאם נשאל כו'</span>: <span class='five'>הא תו ל'ל

txt:
<span class='five'>הא תו ל'ל הא קמ'ל חיובא הוא דליכא הא שבועה איתא וכי משכחא רווחא חיילא כדרבא דאמר רבא שאם נשאל כו'</span>: <span class='five'>הא תו ל'ל. </span>שבועה שלישית ל'ל משבועה שניה אשמועינן דאין שבועה חלה על השבועה: 


lvr: 46
pgn: 27
dfh: b
trm: הא קמ'ל כו'
txt:
<span class='five'>הא קמ'ל כו'. </span>להכי נקט למנינא דאשמועינן חיובא הוא דליכא אשבועות אחרונות הא שבועות הם ולא יצאו לבטלה ואם ימצאו מקום יחולו והיכי דמי כדרבא שאם נשאל לחכם על הראשונה עלתה שניה תחתיה ונאסר בככר משום שבועה שניה וכן אם נשאל על השתים חלה  על השלישית לפי שהחכם עוקר הנדר מעיקרו שהרי פותח לו בחרטה והוי כמי שלא נדר וחלה השניה למפרע שהראשונה היתה מעכבתה מלחול ואינה לראשונה הואיל ונשאל עליה: 


lvr: 46
pgn: 27
dfh: b
trm: והפריש קרבן
txt:
<span class='five'>והפריש קרבן. </span>לתגלחתו ונשאל לחכם על הראשונה עלתה לו שניה במנין שמנה לשם ראשונה ואינו צריך לשמור עוד נזירות שניה והקרבן שהפריש מביא עליה כדמפרש טעמא לקמן מי גרם לשניה שלא תחול תחלה להיות מנין הראשון שלה ראשונה היתה מעכבתה והרי אינה לראשונה שסילקה ועקרה בשאלה זו ונמצא המנין למפרע של שניה ה'נ גבי שבועות מי הוא גורם לשניה שלא תחול ראשונה היתה גורמת לה והרי אינה שעקרה בשאלה ונמצאת שניה חלה למפרע: 


lvr: 46
pgn: 27
dfh: b
trm: הכי השתא התם
txt:
<span class='five'>הכי השתא התם. </span>נודר שתי נזירות נזירות מיהא איתא אפי' לא נשאל על הראשונה לא יצתה נזירות שניה מפיו לבטלה דהא כי מני לראשונה בעי למימני לשניה וכיון דדבר העומד להיות הוא כשימצא מקום הרי מצא מקום למפרע ע'י שאילה לחול מיום ראשון לפיכך מנין עולה לה: 


lvr: 46
pgn: 27
dfh: b
trm: הכא
txt:
<span class='five'>הכא. </span>גבי שבועות אי לאו שאלה מי הוה קיימא שניה לחול כלל הכא איכא למימר כשיצתה שניה מפיו יצתה לבטלה ולא לחול עד עולמית ואף כשיבא המקום שהרי כבר בטלה: 


lvr: 46
pgn: 28
dfh: a
trm: מיגו דמהניא שאלה כו'
txt:
<span class='five'>מיגו דמהניא שאלה כו'. </span>דהא כי אכליה לכזית קמא עדיין כל זיתים שבה אסורין עליו ומהניא להו שאלה וכיון דנשאל וקיי'ל חכם עוקר נדר מעיקרו ואשתכח דלא הויא שם שבועה כלל הלכך כזית קמא אשתכח דלא באיסורא אכליה: 


lvr: 46
pgn: 28
dfh: a
trm: א'ר אשי נזירות קא רמית כו'
txt:
<span class='five'>א'ר אשי נזירות קא רמית כו'. </span>לעולם משעבר על שבועתו לא חזיא לשאילה ולא מהניא לה שאלה ודקשיא לך נזירות לאו קושיא היא: 


lvr: 46
pgn: 28
dfh: a
trm: מי גרם לשניה שלא תחול
txt:
<span class='five'>מי גרם לשניה שלא תחול. </span>כלומר מי גרם לך לומר שהימים המנוים לא לשניה נמנו אלא לראשונה דתימא אזלא לה ראשונה ותקשי לך ראשונה היתה גורמת לך לומר כן: 


lvr: 46
pgn: 28
dfh: a
trm: ואינה
txt:
<span class='five'>ואינה. </span>והרי גלה החכם לך שחרטתו של זה חרטה ועקר את הראשונה מעיקרא ונמצא מנין המנוי של שניה נמנה וכולה ראשונה אכתי הוה קיימא כשנשאל אבל ככר שנשבע עליה ואכלה על כרחך עבר לה שבועתו ושוב אין לה שאלה: ה'ג 


lvr: 46
pgn: 28
dfh: a
trm:
אמימר אמר אפי' אכלה כולה נשאל עליה דאי בשוגג מחוסר קרבן ואי במזיד מחוסר מלקות אבל כפתוהו על העמוד לא</span>: <span class='five'>מחוסר קרבן

txt:
<span class='five'>אמימר אמר אפי' אכלה כולה נשאל עליה דאי בשוגג מחוסר קרבן ואי במזיד מחוסר מלקות אבל כפתוהו על העמוד לא</span>: <span class='five'>מחוסר קרבן. </span>וקרבן הוה ליה שיור וכן מלקות למזיד אבל כפתוהו ללקות שוב אין כאן שיור שהרי הוא כאילו לוקה כבר כדשמואל: 


lvr: 46
pgn: 28
dfh: a
trm: התם רץ
txt:
<span class='five'>התם רץ. </span>ונתבזה במנוסה זו ואיכא ונקלה אחיך כיון שנקלה הרי הוא אחיך <span class='mareimakom'>(מכות דף כג.)</span>: 


lvr: 46
pgn: 28
dfh: a
trm: אמר רבא שבועה שלא אוכל ככר זו אם אוכל זו
txt:
<span class='five'>אמר רבא שבועה שלא אוכל ככר זו אם אוכל זו. </span>נמצאת האחת איסור והאחת תנאי זו שנשבע עליה הוי איסור וזו שיתלה בה הוי תנאי ואשמועינן רבא דכל שבועה שנשבע על תנאי ותלה דבר בחבירו אין איסור השבועה חל עליו בשעת שבועה אלא בשעת מעשה הראשון הלכך ההיא שעתא שעת שבועה היא ואם באותה שעה זוכר את שבועתו קרינן ביה האדם בשבועה וחלה עליו שבועה להתחייב קרבן על השוגג בין שאכל התנאי ראשון בין שאכל האיסור ראשון ובלבד שתהא שגגה באכילת האיסור ומלקות על המזיד ובלבד שתהא התראה באכילת האיסור ואם כבר שכח שבועתו בשעת מעשה ראשון לא קרינן ביה האדם בשבועה ואין השבועה חלה עליו לא לקרבן ולא למלקות ומייתינן ליה סייעתא לקמן ממתניתין דנדרים: 


lvr: 46
pgn: 28
dfh: a
trm: אכל את הראשונה כו'
txt:
<span class='five'>אכל את הראשונה כו'. </span>ההיא דתנאי קרי ראשונה שכך היתה סדר שבועתו אם אוכל זו לא אוכל זו והאי דנקט אכילת התנאי ברישא לאו משום דאי עביד איפכא לא חיילא דודאי חיילא ומתחייב למפרע אלא משום דבעי למימר ראשונה במזיד ושניה בשוגג חייב קרבן ודוקא דהך שניה דאיסור הוא דהויא לה שגגה באכילת איסור דאי בתנאי לא מייתי קרבן על אכילת האיסור למפרע שהיתה מזיד ובהיתר שעדיין לא נאסרה עליו ואע'פ שהוא שוגג בשעת אכילה אחרונה שהוא עובר בה על השבועה למפרע שגגה באיסור בעינן: 


lvr: 46
pgn: 28
dfh: a
trm: אכל את הראשונה בשוגג ושניה במזיד פטור
txt:
<span class='five'>אכל את הראשונה בשוגג ושניה במזיד פטור. </span>בשעת אכילה ראשונה כבר שכח בשבועתו וכשאכל האיסור היה זכור את שבועתו ועבר עליה במזיד פטור ממלקות ואפי' בהתראה לפי שלא חלה שבועה עליו שהרי בשעת אכילה ראשונה שהיתה שבועה ראויה לחול כבר שכוח היה ולא קרינא ביה האדם בשבועה וכל שכן מקרבן שאין קרבן על המזיד: 


lvr: 46
pgn: 28
dfh: a
trm: ראשונה במזיד ושניה בשוגג חייב
txt:
<span class='five'>ראשונה במזיד ושניה בשוגג חייב. </span>כשאכל התנאי ראשון היה זכור את שבועתו ואכלו במזיד ובהיתר גמור שהרי לא עליו נשבע והיא אכילה ראשונה במזיד וכשאכל בשניה את האיסור אכלו בהעלם שבועה חייב קרבן הואיל ובאכילה ראשונה זכור הוא את שבועתו ויודע שבאכילה זו אוסר עליו את השניה האדם בשבועה קרינא ביה וחלה עליו שבועה וכשאכל שניה שוגג הרי עבר על שבועתו שוגג וחייב קרבן: 


lvr: 46
pgn: 28
dfh: a
trm: שתיהן בשוגג פטור
txt:
<span class='five'>שתיהן בשוגג פטור. </span>בין שאכל התנאי ראשון בין שאכל האיסור ראשון פטור כדפרישית שהרי באכילה ראשונה היתה שבועה ראויה לחול ובאותה שעה היה שכוח ולא חלה עליו השבועה לאסור את השניה עליו:  שתיהן


lvr: 46
pgn: 28
dfh: b
trm: שתיהן במזיד אכליה לתנאיה והדר אכליה לאיסוריה חייב
txt:
<span class='five'>שתיהן במזיד אכליה לתנאיה והדר אכליה לאיסוריה חייב. </span>מלקות שהרי באכילה ראשונה זכור היה שבועתו וחלה השבועה עליו לאסור בשניה וכשאכל שניה התרה בו התראת ודאי אל תאכל שהרי נשבע עליה ונאסרה: 


lvr: 46
pgn: 28
dfh: b
trm: אכליה לאיסוריה והדר אכליה לתנאיה פלוגתא דרבי יוחנן וריש לקיש
txt:
<span class='five'>אכליה לאיסוריה והדר אכליה לתנאיה פלוגתא דרבי יוחנן וריש לקיש. </span>דאפליגו בהתראת ספק בפ' קמא <span class='mareimakom'>(דף ג:)</span> והאי נמי התראת ספק דהתראה בשעת אכילת איסור בעינן ואין כאן אלא התראת ספק אל תאכלנה שמא תאכל את השניה ונמצאת עובר על זו למפרע ואם התרו בו בשעת אכילת השניה אל תאכל שהרי אתה עובר על הראשונה למפרע ואע'פ שהתראת ודאי היא אינה התראה שאין מלקות בא ע'י אכילה זו: 


lvr: 46
pgn: 28
dfh: b
trm: תלאן זו בזו
txt:
<span class='five'>תלאן זו בזו. </span>שתיהן כדמפרש ואזיל נמצאו שתיהן איסור ושתיהן תנאי: הכי גרסינן 


lvr: 46
pgn: 28
dfh: b
trm:
אכל זו בזדון עצמה ובשגגת חבירתה וזו בזדון עצמה ובשגגת חבירתה פטור זו בשגגת עצמה ובזדון חבירתה וזו בשגגת עצמה ובזדון חבירתה חייב שתיהן בשוגג פטור כו'</span>: <span class='five'>אכל זו בזדון עצמה ובשגגת חבירתה

txt:
<span class='five'>אכל זו בזדון עצמה ובשגגת חבירתה וזו בזדון עצמה ובשגגת חבירתה פטור זו בשגגת עצמה ובזדון חבירתה וזו בשגגת עצמה ובזדון חבירתה חייב שתיהן בשוגג פטור כו'</span>: <span class='five'>אכל זו בזדון עצמה ובשגגת חבירתה. </span>זכור הוא שנשבע עליה אם יאכל חבירתה אבל שכוח הוא שנשבע על חבירתה אם יאכל זו וחלה עליו שבועת עצמה שאם יאכל חבירתה יתחייב על זו למפרע אבל שבועת חבירתה לא חלה עליו שבאכילה ראשונה היו שתי השבועות ראויות לחול והרי שכוח הוא על שבועת חבירתה. זו בזדון עצמה ובשגגת חבירתה פטור בין ממלקות שניה שהוא מזיד בין מקרבן של ראשונה שעבר עליה שוגג למפרע כשאכל את השניה ממלקות השניה פטור כדפרישית שלא חלה עליו שבועה מתחלה ומקרבן של למפרע דראשונה פטור שלא היתה שגגה באכילתה ואנן שגגה באכילת איסור בעינן ואע'פ שיש שגגה כשעובר על השבועה דהיינו באכילת שניה אין מתחייב עליה קרבן שהקרבן על הראשונה בא ואותה אכילה בהיתר היתה ולא קרינא ביה תחטא בשגגה <span class='mareimakom'>(ויקרא ד)</span> : 


lvr: 46
pgn: 28
dfh: b
trm: זו בשגגת עצמה ובזדון חבירתה כו' חייב
txt:
<span class='five'>זו בשגגת עצמה ובזדון חבירתה כו' חייב. </span>כשאכל ראשונה היה שכוח שנשבע עליה אם יאכל חבירתה ולגבי שבועה דידה לא קרינא ביה האדם בשבועה וכשאכל שניה אכלה בשגגת עצמה ששכח שנשבע עליה אבל זכור הוא שנשבע על ראשונה ובאכילה שניה תלאה חייב קרבן על השניה שהרי חלה שבועתו עליו מתחלתה וכשאכלה עובר על שבועתו שוגג אבל מלקות אראשונה לא שהרי מתחלה לא חלה עליו שבועה הלכך לא לקי ולא קרינא ביה אין שב מידיעתו אצל שניה לפוטרו מקרבן משום עבריין לעבור על השבועה שהרי אין מזיד זה עבירה: 


lvr: 46
pgn: 28
dfh: b
trm: שתיהן בשוגג
txt:
<span class='five'>שתיהן בשוגג. </span>ששתיהן הככרות בשגגת שתי השבועות פטור שהרי בשעת אכילת ראשון היו שתי השבועות ראויות לחול ובאותה שעה שכוח היה משתיהן ולא קרינא ביה האדם בשבועה: 


lvr: 46
pgn: 28
dfh: b
trm: אראשונה
txt:
<span class='five'>אראשונה. </span>והתרו באכילתה שמא תאכל חבירתה ותתחייב על זו למפרע התראת ספק היא זו: 


lvr: 46
pgn: 28
dfh: b
trm: אף אנן נמי תנינא
txt:
<span class='five'>אף אנן נמי תנינא. </span>כדרבא שהתולה שבועה בדבר אחר וקיים התנאי תחלה צריך שיהא זכור לשבועתו באותה שעה ואם לאו אין השבועה חלה: 


lvr: 46
pgn: 28
dfh: b
trm: נדרי שגגות כיצד
txt:
<span class='five'>נדרי שגגות כיצד. </span>קתני רישא ארבעה נדרים התירו חכמים נדרי זרוזין נדרי הבאי נדרי שגגות נדרי אונסין והתם מפרש להו: 


lvr: 46
pgn: 28
dfh: b
trm: קונם אם אכלתי כו'
txt:
<span class='five'>קונם אם אכלתי כו'. </span>קונם עלי דבר פלוני אם אכלתי היום והוא סבור שלא אכל ונזכר שאכל אותו הנדר בטל ומותר באותו דבר: 


lvr: 46
pgn: 28
dfh: b
trm: קונם שאני אוכל
txt:
<span class='five'>קונם שאני אוכל. </span>קונם עלי דבר פלוני אם אני אוכל היום ושכח שבועתו ואכל ושתה מותר באותו דבר היינו דרבא שצריך שיהא זכור לנדר בשעת קיום התנאי: 


lvr: 46
pgn: 28
dfh: b
trm: ותני עלה כשם שנדרי שגגות מותרין כו'
txt:
<span class='five'>ותני עלה כשם שנדרי שגגות מותרין כו'. </span>והיינו כדרבא ולא יתכן לפרש קונם שאני אוכל אלא בענין זה שתלה דבר אחר באכילה זו כדפרישית דאי מפרשת קונם שאני אוכל קונם עלי אכילה ושכח ואכל ושתה מאי מותר איכא למימר דקתני ארבעה נדרים התירו הרי כבר עבר על נדרי שוגג ואי מפרשת התירו פטרוהו מן המלקות פשיטא מי התרה בו והלא שכוח היה וכלל דבר אין מותר לשון פטור: שבועות שגגות היכי דמי לא גרסינן דההיא אם אכלתי מיפרשא בנדרים כרב כהנא ורב אסי והך דאם אני אוכל בהדיא היא אתיא כרבא: 


lvr: 46
pgn: 28
dfh: b
trm: הרי יצאה שבועה לשקר
txt:
<span class='five'>הרי יצאה שבועה לשקר. </span>משנשבע הראשונה יצאה לשקר מפיו והלכה לה והשניה שבועה אחרת היא לעצמה ואין לך לפוטרו בשבועה לשעבר משום אין שבועה חלה על שבועה אלא בשבועה להבא שחוזר ואוסר עליו את האיסור והוה ליה נשבע לקיים את המצוה: 


lvr: 46
pgn: 28
dfh: b
trm: שלא אוכל תשע ועשר
txt:
<span class='five'>שלא אוכל תשע ועשר. </span>שתי שבועות היו שבועה שלא אוכל תשע תאנים וחזר ואמר שבועה שלא אוכל עשר תאנים ואכל עשר תאנים בהעלם אחד מהו טעה לומר שאין השבועה אחרונה בכלל שבועה ראשונה ואין זו שבועה חל על שבועה: 


lvr: 46
pgn: 28
dfh: b
trm: אישתבשת
txt:
<span class='five'>אישתבשת. </span>דשבועה על שבועה היא שהנשבע שלא יאכל תשע נשבע על עשר דכל כמה דלא אכיל תשע לא אתי לכלל עשר: 


lvr: 46
pgn: 28
dfh: b
trm: הא תשע מיהא אכיל
txt:
<span class='five'>הא תשע מיהא אכיל. </span>ולא נאסרו עליו תשע בראשונה וכי אכיל תשע מיחייב משום שבועה אחרונה וכשהשלימן לעשר עבר על הראשונה: 


lvr: 46
pgn: 28
dfh: b
trm: זימנין דמשכחת לה דעיפא
txt:
<span class='five'>זימנין דמשכחת לה דעיפא. </span>דשבועה שלא אוכל עשר ותשע ואכל עשר דאינו חייב אלא אחת: 


lvr: 46
pgn: 28
dfh: b
trm: כדמר
txt:
<span class='five'>כדמר. </span>רבה דאמר מר שבועה שלא אוכל תאנים וענבים יחד ביום אחד אבל תאנים לחודייהו אוכל וחזר ואמר שבועה שלא אוכל תאנים ואי הוה אוכל תאנים וענבים ביום אחד היה מיחייב תרתי דכי אכל תאנים מיחייב אשבועה בתרא וכי הדר משלים לה בענבים מיחייב אקמייתא:  ואכל


lvr: 46
pgn: 29
dfh: a
trm: ואכל תאנים
txt:
<span class='five'>ואכל תאנים. </span>בהעלם שבועה אחרונה והפריש קרבן וחזר ואכל ענבים בהעלם שבועה ראשונה וכיון שהפריש קרבן על התאנים תו לא מיצטרפי ענבים בהדייהו לאיחיובי אשבועתא קמייתא הכא נמי שבועה שלא אוכל עשר וחזר ואמר שלא אוכל תשע ואכל תשע והפריש קרבן וחזר ואכל עשירית הויא לה עשירית חצי שיעור: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 46
pgn: 29
dfh: a
trm: והשניה שבועת שוא
txt:
<span class='five'>והשניה שבועת שוא. </span>שהרי נשבע לבטל את המצוה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 46
pgn: 29
dfh: a
trm: כשמשביעין אותו
txt:
<span class='five'>כשמשביעין אותו. </span>גבי שבועת הדיינין תניא ליה המשביעין את המחויב שבועה בב'ד: 


lvr: 46
pgn: 29
dfh: a
trm: התם משום קניא דרבא
txt:
<span class='five'>התם משום קניא דרבא. </span>לעולם בתר פומיה אזלינן והא דאיצטריך לן למימר לא על דעתך משום דבפומיה יש שבועה ברמאות כגון דיהיב ליה קנה ונתן המעות לתוכו והפקידו אצלו ונשבע שהחזיר לו מעותיו ולאחר שבועה יחזור ויטלנו ועובדא הוה קמיה דרבא הכי: 


lvr: 46
pgn: 29
dfh: a
trm: וכן מצינו
txt:
<span class='five'>וכן מצינו. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים כט)</span>  לא אתכם לבדכם לא כשאתם סבורים כאשר בלבבכם: 


lvr: 46
pgn: 29
dfh: a
trm: משום דעבודת כוכבים נמי איקרי אלוה
txt:
<span class='five'>משום דעבודת כוכבים נמי איקרי אלוה. </span>וכי אזלת נמי בתר פומייהו קושטא מדמו לאישתבועי: 


lvr: 46
pgn: 29
dfh: a
trm: ולימא להו קיימו תורה
txt:
<span class='five'>ולימא להו קיימו תורה. </span>וישביעם על כן לאו משום דמסקי אדעתייהו עבירות וקרו להו תורה ומשתבעי אדעתייהו ומשני חדא תורה אי הוה אמר הכי משמע חדא תורה ואנן אית לן כתב ובעל פה: 


lvr: 46
pgn: 29
dfh: a
trm: תורת חטאת ותורת אשם
txt:
<span class='five'>תורת חטאת ותורת אשם. </span>אי אמר קיימו תורות הוו מסקי אדעתייהו לאישתבועי אהנך תרתי דאיקרו תורות ולא אשאר מצות: 


lvr: 46
pgn: 29
dfh: a
trm: חמורה עבודת כוכבים כו'
txt:
<span class='five'>חמורה עבודת כוכבים כו'. </span>דכתיב גבי עבודת כוכבים <span class='mareimakom'>(במדבר טו)</span> וכי תשגו ולא תעשו את כל המצות האלה: 


lvr: 46
pgn: 29
dfh: a
trm: שקולה מצות ציצית ככל המצות
txt:
<span class='five'>שקולה מצות ציצית ככל המצות. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר טו)</span> וזכרתם את כל מצות ה' גימטריא שלה שש מאות ושמונה חוטין וחמשה קשרים הרי י'ג: 


lvr: 46
pgn: 29
dfh: a
trm: ולטעמיך
txt:
<span class='five'>ולטעמיך. </span>דבעית למימר דהאי דאמרינן להו לא על דעתכם כי היכי דלא ליסקי אדעתייהו מאי דבעו ומסקי ליה האי שמא: 


lvr: 46
pgn: 29
dfh: b
trm: אלא
txt:
<span class='five'>אלא. </span>הכי קאמר להו לא על דעתכם כי היכי דתהוי שבועתכם על דעת אחרים ולא יוכלו הם להתירה דנדר שהודר על דעת רבים אין לו הפרה: 


lvr: 46
pgn: 29
dfh: b
trm: דאחזיק תליסר אורוותא תיבנא
txt:
<span class='five'>דאחזיק תליסר אורוותא תיבנא. </span>מלא שלש עשרה אורוות סוסים תבן שהיה בולע בני אדם ועשו חבילות תבן ונתנו בהן בהמות וחיות וגחלי אש טמונים בהן ובלעם ובערו בגופו ומת לישנא אחרינא גרסינן ארידתא חבילות: 


lvr: 46
pgn: 29
dfh: b
trm: כולהו נמי מיטרף טריפי
txt:
<span class='five'>כולהו נמי מיטרף טריפי. </span>ומשני בשגבו טרוף נשבע שהיה טרוף בגבו ואין נחש עשוי בחברבורות אלא בגרונו: קתני לא אכלה עובר משום שבועת ביטוי אשבועת ביטוי מיחייב אשבועת שוא לא מיחייב בתמיה וכי הנשבע לבטל את המצות וקיים שבועתו אינו עובר משום שוא והרי כשיצאה השבועה מפיו יצאה לשקר על דבר שאי אפשר לו ומאותה שעה הוא עובר אפי' קיים שבועתו: 


lvr: 46
pgn: 29
dfh: b
trm: תני אף על שבועת ביטוי
txt:
<span class='five'>תני אף על שבועת ביטוי. </span>והכי קאמר אכלה עבר על שבועת שוא לחודה לא אכלה עבר על שתיהן על שבועת ביטוי שלא קיים ועל שבועת שוא אע'פ שקיימה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 46
pgn: 29
dfh: b
trm: נוהגת באנשים ובנשים כו'
txt:
<span class='five'>נוהגת באנשים ובנשים כו'. </span>משום דבעי למיתני בשבועת העדות <span class='mareimakom'>(לקמן ד' ל.)</span> באנשים ולא בנשים ברחוקים ולא בקרובים וכו' תני בהנך נוהגת בכל אלו: 


lvr: 46
pgn: 29
dfh: b
trm: מפי עצמו
txt:
<span class='five'>מפי עצמו. </span>שמוציא הוא שבועה מפיו כדכתיב קרא והוא הדין נמי למושבע מפי אחרים ואמר אמן כדקתני סיפא ואחת זו ואחת זו המושבע מפי אחרים חייב אבל לא אמר אמן פטור כגון משביעני עליך אם אכלת אם לא אכלת ואמר לו אכלתי או לא אכלתי: 


lvr: 46
pgn: 29
dfh: b
trm: שבועת שוא בקרובין וברחוקים
txt:
<span class='five'>שבועת שוא בקרובין וברחוקים. </span>אמר על האיש שהוא אשה בין קרוב ובין רחוק: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 46
pgn: 29
dfh: b
trm: כמוציא שבועה מפיו
txt:
<span class='five'>כמוציא שבועה מפיו. </span>לכל דבר בין להתחייב משום ביטוי דבעינן שיוציא בשפתיו בין לענין שבועת עדות דמחייב ר' מאיר מפי עצמו אף שלא בבית דין: 


lvr: 46
pgn: 29
dfh: b
trm: מתני' וברייתא נמי דיקא
txt:
<span class='five'>מתני' וברייתא נמי דיקא. </span>מדמקשינן מתניתין וברייתא אהדדי ולא מיתריץ אלא בהכי: 


lvr: 46
pgn: 29
dfh: b
trm: אלא בראויין להעיד
txt:
<span class='five'>אלא בראויין להעיד. </span>מפרש לקמן למעוטי מלך דתנן <span class='mareimakom'>(סנהדרין ד' יח.)</span> המלך לא מעיד: 


lvr: 46
pgn: 29
dfh: b
trm: עד שיכפרו בו בב'ד
txt:
<span class='five'>עד שיכפרו בו בב'ד. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ה)</span> אם לא יגיד במקום הראוי להגדה הכתוב מדבר וקרא במושבע מפי אחרים כתיב ושמעה קול אלה אבל מפי עצמו בין בב'ד בין שלא בב'ד חייבין דיליף ליה ר'מ בפרק דלקמן <span class='mareimakom'>(ד' לא.)</span> בג'ש: 


lvr: 46
pgn: 29
dfh: b
trm: דוקיא דמתני' קמ'ל
txt:
<span class='five'>דוקיא דמתני' קמ'ל. </span>אשמעינן דדוקא תנן מפי עצמו בשבועת ביטוי אבל מפי אחרים פטור ודקתני מתניתין סיפא אחת זו ואחת זו מושבע מפי אחרים חייב דדוקא בענו אמן תנן כדקתני ואמרו אמן דלא תימא אורחא דמילתא קתני:  הדרן עלך שבועות שתים


lvr: 46
pgn: 30
dfh: a
trm: שבועת העדות נוהגת באנשים ולא בנשים
txt:
<span class='five'>שבועת העדות נוהגת באנשים ולא בנשים. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ה)</span>  והוא עד בראוי להעיד דבר הכתוב ואשה פסולה לעדות כדיליף בפירקין מועמדו שני האנשים: 


lvr: 46
pgn: 30
dfh: a
trm: קרובים
txt:
<span class='five'>קרובים. </span>פסולין לעדות בסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף כז:)</span> ילפינן לה והי נינהו התם מפרש: 


lvr: 46
pgn: 30
dfh: a
trm: ולא בפסולין
txt:
<span class='five'>ולא בפסולין. </span>כמו גזלן שהוא פסול מן התורה שנאמר <span class='mareimakom'>(שמות כג)</span> אל תשת עד חמס: 


lvr: 46
pgn: 30
dfh: a
trm: ומפי אחרים
txt:
<span class='five'>ומפי אחרים. </span>כגון משביע אני עליכם שתבואו ותעידוני ואמרו לו אין אנו יודעים לך עדות ולא הוציאו שבועה מפיהם אינן חייבים עד שיכפרו בו בב'ד דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ה)</span> אם לא יגיד וגו' במקום שאילו היה מגיד היה מועיל וקרא במושבע מפי אחרים כתיב אבל מפי עצמו יליף ר' מאיר בג'ש כדמפרש בגמרא ואפי' חוץ לב'ד: 


lvr: 46
pgn: 30
dfh: a
trm: ועל שגגתה עם זדון העדות
txt:
<span class='five'>ועל שגגתה עם זדון העדות. </span>שמזידים הם ויודעים לו עדות אבל שוגגים הם על הקרבן כשאר שגגת ביטוי לשעבר דאוקימנא באומר יודע אני ששבועה זו אסורה אבל איני יודע שחייבין עליה קרבן: 


lvr: 46
pgn: 30
dfh: a
trm: ואין חייבין על שגגתה
txt:
<span class='five'>ואין חייבין על שגגתה. </span>אם שוגגים הם לגמרי כסבורין שאין יודעין לו עדות ואחר כך נזכרו שהרי אנוסין הן לא קרינא בהו נשבעין לשקר: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 46
pgn: 30
dfh: a
trm: בעדים הכתוב מדבר
txt:
<span class='five'>בעדים הכתוב מדבר. </span>דבעדים משתעי קרא דכתיב לעיל מיניה כי יקום עד חמס באיש וסמיך ליה ועמדו: 


lvr: 46
pgn: 30
dfh: a
trm: ואם נפשך לומר
txt:
<span class='five'>ואם נפשך לומר. </span>ואם תרצה להשיב תשובה על דרך זו הרי לך ג'ש מפורשת שהכתוב מדבר בעדים: 


lvr: 46
pgn: 30
dfh: a
trm: וכי תימא
txt:
<span class='five'>וכי תימא. </span>בתובע ונתבע משתעי קרא ואפי' הן תובעים רבים או נתבעים רבים בדין אחד כל התובעים קרי להו קרא חד וכל הנתבעים קרי להו קרא חד: 


lvr: 46
pgn: 30
dfh: a
trm: מצוה בבעלי דינים שיעמדו
txt:
<span class='five'>מצוה בבעלי דינים שיעמדו. </span>(בעמידה) דהא קרא נמי בבעלי דינין איירי דכתיב אשר להם הריב <span class='mareimakom'>(דברים יט)</span> : 


lvr: 46
pgn: 30
dfh: a
trm: שלא יהא אחד עומד ואחד יושב
txt:
<span class='five'>שלא יהא אחד עומד ואחד יושב. </span>שלא יראה חבירו שמכבדין אותו יותר ממנו ויסתתמו דבריו: 


lvr: 46
pgn: 30
dfh: a
trm: הוי דן את חבירך לכף זכות
txt:
<span class='five'>הוי דן את חבירך לכף זכות. </span>ולא בדין בעלי דינים הכתוב מדבר אלא ברואה חבירו עושה דבר שאתה יכול להכריעו לצד עבירה ולצד זכות הכריעו לזכות ואל תחשדהו בעבירה: 


lvr: 46
pgn: 30
dfh: a
trm: השתדל לדונו יפה
txt:
<span class='five'>השתדל לדונו יפה. </span>לקמן מפרש לה למישרי בתיגריה אם באו שני דינים לפניך ואחד מהם של תלמידי חכמים הוי פוסק אותו תחלה ופטור אותו מלפניך: 


lvr: 46
pgn: 30
dfh: b
trm: אי נמי לשודא דדייני
txt:
<span class='five'>אי נמי לשודא דדייני. </span>יש דין שאינו תלוי בראיית עדים ולא בשבועה אלא במה שלב הדיינים נוטה לזכות ולחייב כגון הנך דכתובות <span class='mareimakom'>(דף פה:)</span> ההוא דאמר להו נכסיי לטוביה ואתו שני טובייה ואמרינן התם שודא דדייני למי שהדיין רואה שהוא ראוי לתת לו מתנה אי נמי לשני שטרות של מכר שנכתבו ביום אחד ואין ידוע למי מסר המוכר שטרו תחלה אמרינן שודא דדייני אף כאן כך שלח לי אם הדין תלוי בשודא דדייני זה ראוי לזכותו שחכם וצדיק הוא שודא לשון השלכה כדמתרגמינן ירה בים שדי בימא <span class='mareimakom'>(שמות טו)</span> : 


lvr: 46
pgn: 30
dfh: b
trm: אפרח עלי בר אווזא
txt:
<span class='five'>אפרח עלי בר אווזא. </span>ואעמוד ולא יבין זה שבשבילה עמדתי אלא מפני האווז הפורח ובא עלי: 


lvr: 46
pgn: 30
dfh: b
trm: דמיחזי כמאן דמסדר ליה
txt:
<span class='five'>דמיחזי כמאן דמסדר ליה. </span>טענתיה וגורם שיחשדוהו במטעים דבריו לדיין ועובר בלא תשא שמע שוא כדלקמן: 


lvr: 46
pgn: 30
dfh: b
trm: הרי זה לא יטול
txt:
<span class='five'>הרי זה לא יטול. </span>אינו מוזהר עליו בלא תוכל להתעלם שנאמר והתעלמת פעמים שאתה מתעלם <span class='mareimakom'>(ב'מ דף ל.)</span>: 


lvr: 46
pgn: 30
dfh: b
trm: אבל באיסורא
txt:
<span class='five'>אבל באיסורא. </span>כגון אשה הבאה לפני חכם להתירה לינשא ותלמיד זה יודע שבעלה חי אין חכמה חשוב לנגד ה': 


lvr: 46
pgn: 30
dfh: b
trm: והאי עשה
txt:
<span class='five'>והאי עשה. </span>את ה' אלהיך תירא לרבות תלמידי חכמים <span class='mareimakom'>(ב'ק דף מא:)</span>: 


lvr: 46
pgn: 30
dfh: b
trm: לא יעשה סניגרון לדבריו
txt:
<span class='five'>לא יעשה סניגרון לדבריו. </span>אם דן דין ולבו נוקפו לומר שהוא טועה לא יחזיק דבריו להביא ראיות להעמידם שהוא בוש לחזור אלא לכל צדדים יחזור להוציא דין לאמיתו: 


lvr: 46
pgn: 31
dfh: a
trm: ואגלגל עליו שבועה
txt:
<span class='five'>ואגלגל עליו שבועה. </span>שאינו מודה לי במקצת ואשביענו על ידי גלגול או שבועת קרקעות שאין נשבעין עליהן אלא על ידי גלגול: 


lvr: 46
pgn: 31
dfh: a
trm: לבוש כמותו
txt:
<span class='five'>לבוש כמותו. </span>שלא תגרום לנו לישא לך פנים או יסתתמו דברי שכנגדך מפני חשיבותך ואמר איך יאמינו בי בית דין על אדם חשוב כזה: 


lvr: 46
pgn: 31
dfh: a
trm: זה הבא בהרשאה
txt:
<span class='five'>זה הבא בהרשאה. </span>ומתעבר על ריב לא לו ושמא הראשון נוח לו ונוח לפשרה יותר מזה שאינו יכול לעשות פשרה בממון אחרים: 


lvr: 46
pgn: 31
dfh: a
trm: שיש עליה עסיקין
txt:
<span class='five'>שיש עליה עסיקין. </span>עוררין כמו <span class='mareimakom'>(בראשית כו)</span>  כי התעשקו עמו שמערערין על המחזיק בה וזה בא וקונה אותה ובוטח על חזקו שהוא איש זרוע: 


lvr: 46
pgn: 31
dfh: a
trm: למעוטי מלך
txt:
<span class='five'>למעוטי מלך. </span>דתנן סנהדרין <span class='mareimakom'>(דף יח.)</span> לא מעיד ולא מעידין אותו: 


lvr: 46
pgn: 31
dfh: a
trm: כל שכן מלך
txt:
<span class='five'>כל שכן מלך. </span>דמדאורייתא לא חזי דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים יז)</span> שום תשים עליך מלך שתהא אימתו עליך והבא להעיד צריך לעמוד לפני הדיין כדאמרן לעיל <span class='mareimakom'>(דף ל.)</span> ודרך בזיון הוא לו: 


lvr: 46
pgn: 31
dfh: a
trm: אבל משחק בקוביא מדאורייתא חזי
txt:
<span class='five'>אבל משחק בקוביא מדאורייתא חזי. </span>שלא פסלה תורה אלא עד חמס שנוטל בחזקה כמו <span class='mareimakom'>(שופטים ט)</span> ויגזלו את כל (העובר) דבעלי שכם ורבנן גזרו ביה ועשוהו גזלן מדבריהם ואמרו אסמכתא היא ולא קניא וכיון דמדאורייתא חזי חיילא עליה שבועה ורב אחא סבר הואיל וסוף סוף אי מסהיד לא מקבלינן ליה לא קרינן ביה והוא עד: 


lvr: 46
pgn: 31
dfh: a
trm: בדון מינה ומינה בדון מינה ואוקי באתרה פליגי
txt:
<span class='five'>בדון מינה ומינה בדון מינה ואוקי באתרה פליגי. </span>פרשה שלמדה דבר מחבירתה בגזירה שוה אם תעמיד אותו דבר בזו בתורת מה שהיה עומד במקום שלמדתו משם דהואיל ולמדתו ממנו על כרחך ממנו תחזור ותלמדנו לכל משפטו או דון מינה ואוקי באתרה כלומר לאחר שלמדתו משם והבאתו לכאן העמידהו כאן בתורת שאר דברים המפורשים כאן והשתא מפרש לה ואזיל: 


lvr: 46
pgn: 31
dfh: a
trm: ר' מאיר סבר דון מינה ומינה
txt:
<span class='five'>ר' מאיר סבר דון מינה ומינה. </span>לקמן <span class='mareimakom'>(דף לד.)</span> ילפינן שבועת העדות בגזירה שוה דתחטא תחטא משבועת הפקדון למושבע מפי עצמו דכתיבא בשבועת הפקדון ולא כתיבא בשבועת העדות: 


lvr: 46
pgn: 31
dfh: a
trm: דון מינה
txt:
<span class='five'>דון מינה. </span>מה פקדון מושבע מפי עצמו חייב דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ה)</span> אשר ישבע עליו אף עדות מפי עצמו חייב ומינה מה פקדון אפי' שלא בב'ד דהא ונשבע על שקר בין בבית דין בין שלא בבית דין משמע: 


lvr: 46
pgn: 31
dfh: a
trm: אף בעדות
txt:
<span class='five'>אף בעדות. </span>אע'ג דמושבע מפי אחרים האמור בשבועת העדות אינו אלא בב'ד כדאמרינן לקמן בשמעתין מפי עצמו דילפינן מפקדון אפילו שלא בבית דין ומייתינן ליה הכא כי התם: 


lvr: 46
pgn: 31
dfh: a
trm: ורבנן סברי דון מינה
txt:
<span class='five'>ורבנן סברי דון מינה. </span>מה פקדון מושבע מפי עצמו חייב אף עדות מושבע מפי עצמו חייב: 


lvr: 46
pgn: 31
dfh: a
trm: ואוקי באתרה
txt:
<span class='five'>ואוקי באתרה. </span>כלומר לאחר שהבאתו לכלל שבועת העדות העמידהו כמשפט המפורש בשבועת העדות מה מושבע מפי אחרים האמור בשבועת העדות אינו אלא בבית דין אף מפי עצמו שהבאת לה ממקום אחר אינו אלא בבית דין:  אמר


lvr: 46
pgn: 31
dfh: b
trm: אמר להו רב פפא אי מפקדון
txt:
<span class='five'>אמר להו רב פפא אי מפקדון. </span>הוו מייתי רבנן מפי עצמו לשבועת העדות הוו מחייבי ליה אפילו שלא בבית דין כי התם דלכולי עלמא דון מינה ומינה אית לן והאי דלא מחייבו אלא בבית דין משום דלאו בגזירה שוה משבועת הפקדון גמרי לה אלא משבועת העדות גופה מקל וחומר מה מושבע מפי אחרים חייב בעדות כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ה)</span>  ושמעה קול אלה מפי עצמו מבעיא: 


lvr: 46
pgn: 31
dfh: b
trm: לאו דגמרי לה מעדות
txt:
<span class='five'>לאו דגמרי לה מעדות. </span>דהא בפקדון אשר ישבע עליו לשקר כתיב <span class='mareimakom'>(שם)</span>  משמע מפי עצמו והכא ליכא למידן ק'ו דודאי מושבע מפי עצמו חמור ממושבע מפי אחרים אלא מגזירה שוה גמרי לה מעדות ומדחייב בבית דין ושלא בבית דין אלמא דון מינה ואוקי באתרה סבירא להו מאחר שהבאת מפי אחרים לכלל שבועת הפקדון העמידהו בתורת שבועת הפקדון שאין שבועה בב'ד מפורש בה: 


lvr: 46
pgn: 31
dfh: b
trm: מההיא אין
txt:
<span class='five'>מההיא אין. </span>מההיא ודאי שמעינן להו לרבנן דון מינה ואוקי באתרה אבל מההיא פלוגתא לא הוה שמעינן ליה: 


lvr: 46
pgn: 31
dfh: b
trm: בכולן נאמר ונעלם
txt:
<span class='five'>בכולן נאמר ונעלם. </span>בכל הכתובים בקרבן עולה ויורד כגון שבועת ביטוי וטומאת מקדש נאמר ונעלם: 


lvr: 46
pgn: 31
dfh: b
trm: לימא תנינא לדרב כהנא ורב אסי
txt:
<span class='five'>לימא תנינא לדרב כהנא ורב אסי. </span>דהיכא דסבור לישבע באמת אינו חייב ואמאי איסתפקא להו דאיצטריך רב למימר להו לבך אנסך: 


lvr: 46
pgn: 31
dfh: b
trm: שגגה כל דהו
txt:
<span class='five'>שגגה כל דהו. </span>ואפי' אנוס בלבו ניחייב: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 46
pgn: 31
dfh: b
trm: או שאמרו לו
txt:
<span class='five'>או שאמרו לו. </span>בלא שבועה אין אנו יודעין לך עדות ואמר להם משביעני עליכם שיהא אמת מה שאמרתם ואמרו אמן חייבין אבל אם שתקו אחר השבועה אין כאן קבלת שבועה: 


lvr: 46
pgn: 31
dfh: b
trm: ובאו לב'ד והודו פטורין
txt:
<span class='five'>ובאו לב'ד והודו פטורין. </span>ואפילו כפרו חוץ לב'ד על כל שבועה שאין כפירה חוץ לב'ד כדמפרש בגמרא: 


lvr: 46
pgn: 31
dfh: b
trm: כפרו
txt:
<span class='five'>כפרו. </span>בבית דין חייבין על כל אחת ואחת דכפירה אכולה קיימא וילפינן מקרא והיה כי יאשם לאחת מאלה <span class='mareimakom'>(שם)</span>  לחייב על כל אחת ואחת: 


lvr: 46
pgn: 31
dfh: b
trm: מה טעם
txt:
<span class='five'>מה טעם. </span>אין חייבין אלא אחת אפילו שתקו וכפרו לבסוף ולא אמרינן כפירה קיימא אכולהו: 


lvr: 46
pgn: 31
dfh: b
trm: הואיל ואין יכולין לחזור ולהודות
txt:
<span class='five'>הואיל ואין יכולין לחזור ולהודות. </span>אילו כפרו בראשונה הואיל ובב'ד הם שוב לא היו ראוין להעיד שכבר הגידו שאינן יודעין לו עדות ושוב אינו חוזר ומגיד הלכך אע'ג דלא כפרו אלא לבסוף כל השבועות היו לבטלה חוץ מן הראשונה שאם שתקו בראשונה כפירה היא שוב אינן ראוים להשביען ואם אינה כפירה הרי מושבעין ועומדין ומה זה שבועה על שבועה ועל כרחך כי כתב לאחת לחייב על כל אחת ואחת אשבועה חוץ לב'ד וכפרו בב'ד כתב דשבועות דחוץ לב'ד שהיה משביען שיבואו לב'ד ויעידו לא יצאו לבטלה וראויות לחלק שהרי אפי' כפרו שם בראשונה היה ראוי לחזור ולהשביען: 


lvr: 46
pgn: 31
dfh: b
trm: הראשון חייב
txt:
<span class='five'>הראשון חייב. </span>אבל השני פטור שכיון שכפר הראשון שוב אין עד יחידי ראוי להגיד: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 46
pgn: 32
dfh: a
trm: פטורין
txt:
<span class='five'>פטורין. </span>דיליף לה לקמן <span class='mareimakom'>(דף לה.)</span> מאם לוא יגיד שכתוב מלא למדרש אם לו לא יגיד ונשא עונו שמשמע שהוא תובעם: 


lvr: 46
pgn: 32
dfh: a
trm: רבי יוסי הגלילי
txt:
<span class='five'>רבי יוסי הגלילי. </span>במסכת בכורות <span class='mareimakom'>(דף יז.)</span> רחל שלא ביכרה וילדה שני זכרים רבי יוסי הגלילי אומר שניהן לכהן דאפשר לצמצם שיוציאו שניהם ביחד ראשם וחכ'א אי אפשר שלא יצא ראשו של אחד מהם תחלה והאחד אינו בכור ושניהם ספק וירעו עד שיסתאבו והאחד לו והאחד לכהן: 


lvr: 46
pgn: 32
dfh: a
trm: כל אחד בתוך כדי דיבור של חבירו
txt:
<span class='five'>כל אחד בתוך כדי דיבור של חבירו. </span>כשגמר זה כפירתו התחיל זה לדבר בתוך כדי שאילת שלום: 


lvr: 46
pgn: 32
dfh: a
trm: עד אחד כי אתי לשבועה אתי
txt:
<span class='five'>עד אחד כי אתי לשבועה אתי. </span>אם מעיד עליו שהוא חייב מנה אינו מחייב ממון אלא שבועה לפיכך אין הגדתו חשובה: 


lvr: 46
pgn: 32
dfh: a
trm: ומ'ס לממונא אתא
txt:
<span class='five'>ומ'ס לממונא אתא. </span>ודריש קרא הכי לכל עון ולכל חטאת דהיינו למכות ועונשין הוא דאינו קם אבל קם הוא לממון: 


lvr: 46
pgn: 32
dfh: a
trm: והאמר אביי הכל מודים בעד סוטה והכל מודים בעדי סוטה כו'
txt:
<span class='five'>והאמר אביי הכל מודים בעד סוטה והכל מודים בעדי סוטה כו'. </span>ומפרש לה לקמן הכי יש עדות בסוטה שהכל מודים בה שהמשביע עד אחד חייב ויש עדות בסוטה שאף אם השביע שניהן וכפרו פטורין ומחלוקת בעדי סוטה יש עדות בסוטה שנחלקו בה חכמים ורבי אלעזר ברבי שמעון במשביע את שניהן וכפרו במחלוקתן שנחלקו במשביע עד אחד דממון ומפירושא דמילתא דאביי לקמן שמעינן דטעמא דרבי אלעזר משום דקסבר דבר הגורם לממון כממון דמי ועד אחד גורם לממון הוא שאילו הוא העיד היה מחייבו שבועה ורוב בני אדם אין נשבעין לשקר והיה משלם: 


lvr: 46
pgn: 32
dfh: a
trm: בעד טומאה
txt:
<span class='five'>בעד טומאה. </span>אם הביא שני עדי קינוי שהתרה בה אל תסתרי עם פלוני ושני עדי סתירה שנסתרה עמו אחרי כן ויש עד אחד שנטמאת בסתירה זו והשביע הבעל את העד להעיד ויפטר מכתובתה וכפר עדותו חייב דהא מפסידו ממון ממש: 


lvr: 46
pgn: 32
dfh: a
trm: דרחמנא הימניה
txt:
<span class='five'>דרחמנא הימניה. </span>כדאמר במסכת סוטה <span class='mareimakom'>(דף לא.)</span> ואם העיד היה פוטרו מכתובתה והואיל וכפר עדותו חייב: 


lvr: 46
pgn: 32
dfh: a
trm: ועד אין בה
txt:
<span class='five'>ועד אין בה. </span>ודרשינן במסכת סוטה <span class='mareimakom'>(שם:)</span> כל מקום שנאמר עד שנים קאמר עד שיפרוט לך הכתוב אחד וקאמר רחמנא ועד אין בה תרי אלא חד והיא לא נתפשה אסורה דעל כרחך היא לא נתפשה להחמיר עליה בא ולאוסרה: 


lvr: 46
pgn: 32
dfh: a
trm: בעדי קינוי דגורם דגורם הוא
txt:
<span class='five'>בעדי קינוי דגורם דגורם הוא. </span>אף אם העדנוך עדיין אתה צריך לעדי סתירה וכשיבואו עדי סתירה אף הן אין מחייבין אותה להפסידה אלא גורמים הם שמביאין אותה לידי שתיית מים המאררים ושמא מיראת המים תודה שנטמאת ותפסיד כתובתה:  ומחלוקת


lvr: 46
pgn: 32
dfh: b
trm: ומחלוקת בעדי סוטה
txt:
<span class='five'>ומחלוקת בעדי סוטה. </span>אותו מחלוקת שנחלקו חכמים ורבי אלעזר ברבי שמעון במשביע עד אחד של ממון באותו מחלוקת עצמו חלוקים הם במשביע שני עדי סתירת סוטה וכפרו דלרבי אלעזר דמחייב במשביע עד אחד דממון משום דבר הגורם לממון מחייב נמי בהני שאילו העידו שמא היו גורמין לה שתהא מודה מיראת בדיקת מים: 


lvr: 46
pgn: 32
dfh: b
trm: הכל מודים בשכנגדו חשוד על השבועה
txt:
<span class='five'>הכל מודים בשכנגדו חשוד על השבועה. </span>מי שבעל דינו חשוד על השבועה וכופר לו ממון ועד אחד יודע בו והשביעו זה שיעיד וכפר שהוא חייב שזה אחד מן הנשבעין ונוטלין כדאמרינן בפ' כל הנשבעין <span class='mareimakom'>(לקמן דף מד:)</span> הלכך אילו העיד וחייב את החשוד שבועה היו ב'ד מגלגלין את השבועה על זה לישבע וליטול: 


lvr: 46
pgn: 32
dfh: b
trm: והכל מודים בעד דר' אבא
txt:
<span class='five'>והכל מודים בעד דר' אבא. </span>במשביע עד אחד כעין מעשה דר' אבא דאמר לקמן שהוא חייב כדמפרש ואזיל: 


lvr: 46
pgn: 32
dfh: b
trm: דאמר מר
txt:
<span class='five'>דאמר מר. </span>לקמן בפרק כל הנשבעין היכא דשניהן חשודין חזרה שבועה על המחויב אותה ומתוך שאינו יכול לישבע שהוא חשוד הוא משלם שהרי או שבועה או תשלומין מוטלין עליו הלכך המשביע עד אחד היודע בדבר וכפר חייב העד קרבן שבועה שאם העיד נתחייב הלוה שבועה ואין כאן שבועה מאחר ששניהן חשודין אלא תשלומין: 


lvr: 46
pgn: 32
dfh: b
trm: נסכא
txt:
<span class='five'>נסכא. </span>חתיכת כסף מותך לשון <span class='mareimakom'>(ישעיהו מ)</span> הפסל נסך חרש: 


lvr: 46
pgn: 32
dfh: b
trm: ליפטריה
txt:
<span class='five'>ליפטריה. </span>מלהחזירו שהרי אין כאן שני עדים ומיגו דאי בעי אמר לא חטפתי כי אמר נמי דידי חטפתי נאמן: 


lvr: 46
pgn: 32
dfh: b
trm: איכא חד סהדא
txt:
<span class='five'>איכא חד סהדא. </span>דחטפה מיניה ואי הוה אמר לא חטפתי היה צריך לישבע להכחיש העד: 


lvr: 46
pgn: 32
dfh: b
trm: לישלם
txt:
<span class='five'>לישלם. </span>שאין כל החוטפין נאמנים לומר שלי גזלתי דא'כ אין לך גזלן שמשלם ואפילו יש עדים: 


lvr: 46
pgn: 32
dfh: b
trm: כיון דאמר אין חטפי
txt:
<span class='five'>כיון דאמר אין חטפי. </span>הוה ליה כגזלן והמתחייב שבועה על פי עד אחד צריך לישבע על מה שהעד מעיד ולהכחיש את העד וזה אינו יכול לישבע על כך שהרי מודה הוא לדברי העד שחטפה והוה האי גברא אצל שבועה זו כגזלן אצל כל שבועות שאינו יכול לישבע עליהן אף זה בשבועה זו אינו יכול לישבע שהרי מודה בה: 


lvr: 46
pgn: 32
dfh: b
trm: הוה ליה מחויב שבועה
txt:
<span class='five'>הוה ליה מחויב שבועה. </span>על כרחו אם בא להחזיק בה הויא עליו לישבע שלא חטף שאין החוטף נאמן לומר שלי חטפתי וזו היא השבועה שהעד מחייבו לישבע על מה שהעד מעיד ואינו יכול לישבע שהרי מודה לדבריו: 


lvr: 46
pgn: 32
dfh: b
trm: בעד מיתה
txt:
<span class='five'>בעד מיתה. </span>בעד אחד היודע באשה שמת בעלה והשביעתו שיעיד בה כדי שתטול כתובתה מן היורשים: 


lvr: 46
pgn: 32
dfh: b
trm: כגון דאמר לה לדידה
txt:
<span class='five'>כגון דאמר לה לדידה. </span>חוץ לב'ד מת בעליך ולא אמר עדותו בב'ד כשהשביעתו לפי שהיא יכולה לילך לב'ד ולומר מת בעלי ולא תהא צריכה לשום עד דתנן האשה שאמרה כו' והיא עצמה נאמנת: 


lvr: 46
pgn: 32
dfh: b
trm: ש'מ משביע עדי קרקע חייב
txt:
<span class='five'>ש'מ משביע עדי קרקע חייב. </span>לשון שאילה היא מהכא נשמע דסבירא ליה לרב פפא שהמשביע עדים על עדות קרקע וכפרו שחייבים ולקמן <span class='mareimakom'>(דף לז:)</span> פליגי תנאי ואמוראי ועד אמיתה עד קרקע הוא שהכתובה אינה נגבת אלא מן הקרקע ומשני דלמא הא דרב פפא דהוי תפסה מטלטלי דבעל מחיים ואם העיד זה עדותו היתה תופסתן בכתובתה: 


lvr: 46
pgn: 32
dfh: b
trm: השתא בזה אחר זה דתרוייהו כפרי
txt:
<span class='five'>השתא בזה אחר זה דתרוייהו כפרי. </span>דמצי למימר ראשון מה מועיל לך אם העדתיך הלא כפר השני אפי' הכי אמרת הראשון חייב הואיל ועדיין לא כפר השני: 


lvr: 46
pgn: 32
dfh: b
trm: הא קמ'ל דתוך כדי דיבור כדיבור דמי
txt:
<span class='five'>הא קמ'ל דתוך כדי דיבור כדיבור דמי. </span>ויכול לחזור וכי איצטריך מתני' לאו לאשמועינן חיובא דכופר אלא לאשמועינן שהשני פטור: 


lvr: 46
pgn: 32
dfh: b
trm: בשלמא לרב חסדא דמוקי לההיא
txt:
<span class='five'>בשלמא לרב חסדא דמוקי לההיא. </span>דכפרו שניהן כאחת במצומצמין וכר' יוסי הגלילי אכתי לא אשמעינן דתוך כדי דיבור כדיבור דמי איצטריך לאשמועינן הכא פטורא דשני לאגמורי לן דכדיבור דמי: 


lvr: 46
pgn: 32
dfh: b
trm: כפירה וכפירה
txt:
<span class='five'>כפירה וכפירה. </span>כפר השני בתוך כדי דיבורו של הראשון אשמועינן רישא דהוי חשיב כאחת לחיוביה לשני ובסיפא אשמועינן כפר וחזר והודה בתוך כדי דיבור דיכול לחזור בו ועדות האחרונה עדות: 


lvr: 46
pgn: 33
dfh: a
trm: קרובים בנשותיהם
txt:
<span class='five'>קרובים בנשותיהם. </span>נשאו שתי אחיות ואינן כשירין בעדות אחד נמצא שלא היה לו עדות כשכפרה ראשונה אלא הם לבדם וכי תימא למה לי למתנייה איצטריך כגון ששתי האחיות הללו גוססות: 


lvr: 46
pgn: 33
dfh: a
trm: קמ'ל השתא מיהא הא לא שכיב
txt:
<span class='five'>קמ'ל השתא מיהא הא לא שכיב. </span>ולימדך שהגוסס הרי הוא כחי לכל דבריו ואף על פי שרובן למיתה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 46
pgn: 33
dfh: a
trm: חטין ושעורין וכוסמין כו'
txt:
<span class='five'>חטין ושעורין וכוסמין כו'. </span>רישא אשמועינן מין אחד ותביעות חלוקות וסיפא אשמועינן תביעה אחת כולה פקדון ומינין חלוקין: 


lvr: 46
pgn: 33
dfh: a
trm: ושהכני בני
txt:
<span class='five'>ושהכני בני. </span>הכאה שאין בה חבורה שאינו חייב עליו מיתה שהמכה אביו אינו חייב אא'כ עשה בו חבורה וכיון דליכא מיתה איכא ממון דבושת: 


lvr: 46
pgn: 33
dfh: a
trm: ושחבל בי חבירי
txt:
<span class='five'>ושחבל בי חבירי. </span>משום יוה'כ נקט ליה דאע'ג דענוש כרת חייב ממון והנך דלעיל נקט משום חצי נזק כדמפרש בגמרא א'נ לאשמועינן דהמשביע עדי קנס חייבים ושהכני בני נקט לאשמועינן דהואיל ואין בה חבורה אין בה מיתה וחייב ממון: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 46
pgn: 33
dfh: a
trm: יבואו עדים ויעידוהו
txt:
<span class='five'>יבואו עדים ויעידוהו. </span>ויתחייב ואינו נפטר בהודאה ראשונה דכי אמרי' מודה בקנס פטור דנפקא לן ב'ק <span class='mareimakom'>(דף סד:)</span> מאשר ירשיעון אלהים פרט למרשיע את עצמו ה'מ היכא דלא אתו עדים לא משלם קנס אפומיה דידיה אבל אתו סהדי בתר הכי משלם: 


lvr: 46
pgn: 33
dfh: a
trm: כי תיבעי לך כו'
txt:
<span class='five'>כי תיבעי לך כו'. </span>וזה השביען קודם שהודה בעל דין ואם העידוהו היה מתחייב ומיהו הא מיבעיא לן אי מיחייבי או לאו משום דאיכא למימר קנס לאו ממון גמור הוא דהא אי הוה מודה מיפטר לגמרי ואיכא למימר נמי כל כמה דלא אודי ממון הוא: 


lvr: 46
pgn: 33
dfh: a
trm: ורבנן דהתם כמאן סבירא להו
txt:
<span class='five'>ורבנן דהתם כמאן סבירא להו. </span>הש'ס פריך עלה דהא בעיא ורבנן דהתם דפליגי במודה בקנס דבעי' להא בעיא אליבייהו כמאן סבירא להו באידך פלוגתא דאיפלגו לעיל רבנן ור' אלעזר בר'ש במשביע עד אחד: 


lvr: 46
pgn: 33
dfh: a
trm: אי כר'א בר'ש
txt:
<span class='five'>אי כר'א בר'ש. </span>סבירא להו בהא דדבר הגורם לממון כממון דמי מאי מספקא לן במשביע עדי קנס א'נ לאו ממונא הוא בציר מגורם לממון לא הוי דהא כי לא מודה משלם ממון ותפשוט לך דמיחייבי קרבן שבועה משום גורם לממון: 


lvr: 46
pgn: 33
dfh: a
trm: אלא כרבנן דהכא כו'
txt:
<span class='five'>אלא כרבנן דהכא כו'. </span>הכי מבעיא לן אי רבנן דהתם דפטרי במודה בקנס ואח'כ באו עדים סבירא להו כרבנן דהכא דגורם לממון לאו כממון דמי קנס קודם הודאה מאי מדמית ליה לממון או גורם לממון מי אמרינן כיון דאי הוה מודה קודם עדים מיפטר עולמית אין זה ממון: 


lvr: 46
pgn: 33
dfh: a
trm: או דלמא השתא מיהא
txt:
<span class='five'>או דלמא השתא מיהא. </span>כשמשביע זה את העדים לאו אודי ואי הוה מסהדי הוו מחייבי ליה ואין זה גורם לממון אלא ממון גמור: 


lvr: 46
pgn: 33
dfh: a
trm: הניחא למ'ד כו'
txt:
<span class='five'>הניחא למ'ד כו'. </span>פלוגתא היא בב'ק <span class='mareimakom'>(דף טו.)</span> ובכתובות <span class='mareimakom'>(דף מא.)</span>: 


lvr: 46
pgn: 33
dfh: a
trm: חצי נזק צרורות
txt:
<span class='five'>חצי נזק צרורות. </span>בהמה שהיתה מהלכת בדרך והיו צרורות מנתזין מתחת רגליה ושיברה את הכלים משלמת חצי נזק ואע'פ שאין זה שינוי דהא אורחא בהכי והויא תולדה דרגל ולאו תולדה דקרן תמה וה'ל לשלומי נזק שלם הלכה למשה מסיני הוא לחצי נזק וההוא חצי נזק ממונא הוא דהא לאו תולדה דקרן הוא: 


lvr: 46
pgn: 33
dfh: a
trm: משום בושת ופגם
txt:
<span class='five'>משום בושת ופגם. </span>דהא איכא ממון דקנס דבר הקצוב בתורה כגון ל' של עבד בין עבד יקר בין עבד זול וכן נ' של אונס ושל מפתה שוים בכל הנשים אבל בושת הכל לפי המבייש והמתבייש לכן הוי ממון וכן פגם בתולה כתובתה מאתים ובעולה מנה: 


lvr: 46
pgn: 33
dfh: a
trm: רישא קמ'ל דחצי נזק צרורות ממונא הוא
txt:
<span class='five'>רישא קמ'ל דחצי נזק צרורות ממונא הוא. </span>ואיידי דתנייה הא תנא בהדי' תשלומי ד' וה' ואונס ומפתה דממון שאין משתלם בראש הוא דומיא דחצי נזק שאין משתלם בראש ודכוותה משנינן בשמעתא קמייתא דסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף ג.)</span>: 


lvr: 46
pgn: 33
dfh: a
trm: סיפא קמ'ל
txt:
<span class='five'>סיפא קמ'ל. </span>שחבל בי חבירי ביום הכפורים או הדליק גדישי לאפוקי מדר' נחוניא דאמר המתחייב כרת פטור מן התשלומין ואיידי דתנן להך תנא בהדייהו שהכני בני דקרובה לצד מיתה ואשמועינן דהואיל ואינו חייב מיתה בהכאה בלא חבורה חייב בתשלומין:  שהוציא


lvr: 46
pgn: 33
dfh: b
trm: שהוציא פלוני שם רע על בתי
txt:
<span class='five'>שהוציא פלוני שם רע על בתי. </span>ואמר בב'ד לא מצאתי לבתך בתולים ונמצא בדאי ולא הספקתי להעמידו שם בדין לתובעו קנס של מאה כסף: 


lvr: 46
pgn: 33
dfh: b
trm: הודה מפי עצמו
txt:
<span class='five'>הודה מפי עצמו. </span>בב'ד זה שהוציא שם רע בב'ד אחר פטור קס'ד השתא דאפילו באו עדים לאחר שהודה קאמר פטור וקתני המשביע את העדים קודם הודאה חייבין אלמא משביע עדי קנס חייבין: 


lvr: 46
pgn: 33
dfh: b
trm: הא מני ר'א בר'ש היא
txt:
<span class='five'>הא מני ר'א בר'ש היא. </span>ואליביה לא אבעיא לי דלדידיה הוי קנס ממון כיון דלא מיפטר בהודאתו: 


lvr: 46
pgn: 33
dfh: b
trm: אתאן לרבנן
txt:
<span class='five'>אתאן לרבנן. </span>קושיא היא ומשני כולה ר' אלעזר היא והאי דקתני הודה מפי עצמו פטור לאו שבאו עדים אחר הודאה קאמר אלא בהודאה בלא עדים וטעמא הוא דקא יהיב למילתיה מש'ה העדים חייבין משום דממונא אפסדוה דאין מודה בקנס פטור אלא כל זמן שהודה מפי עצמו אבל אם באו עדים אחרי כן חייב הלכך ממון גמור הוא: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 46
pgn: 33
dfh: b
trm: שאנס איש פלוני או פתה בתו של פלוני
txt:
<span class='five'>שאנס איש פלוני או פתה בתו של פלוני. </span>שאנס ראובן בתו של שמעון ובתו דקתני אאיש פלוני דלעיל קאי דתנא לעיל מינה שאיש פלוני כהן או לוי ואינו בן גרושה ועליה קאי או שהשביען שאנס איש פלוני את בתו של אותו דאיירינן ביה עד השתא: 


lvr: 46
pgn: 33
dfh: b
trm: פטורין
txt:
<span class='five'>פטורין. </span>דבעינן שישמעו מפי התובע ואצטריך למיתנייה משום דמוקמינן לה בבא בהרשאה אפ'ה אינו בעל דינו בזו כשאר ממון דמידי דלא מטא לידיה מעולם לא מצי למכתב הרשאה עילויה: 


lvr: 46
pgn: 33
dfh: b
trm: ושחבל בי חבירי ושהדליק את גדישי בשבת
txt:
<span class='five'>ושחבל בי חבירי ושהדליק את גדישי בשבת. </span>שחבל בי בשבת או הדליק גדישי בשבת דתרוייהו חיוב מיתה נינהו פטורין וי'מ שאנס איש פלוני ופיתה את בתו האב הבא על בתו וטעמא דפטורין משום דאיכא חיוב מיתה ואף אני כן שמעתי וא'א להעמידה דאפי' בלא חיוב מיתה נמי מאן קא תבע השתא אם אנסה אחר קים לן בושתה ופגמה וקנסה לאביה אנסה אביה קנס בעי לשלומי לה בתמיה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 46
pgn: 33
dfh: b
trm: הא קתני סיפא עד שישמעו מפי התובע
txt:
<span class='five'>הא קתני סיפא עד שישמעו מפי התובע. </span>דקתני סיפא שילח ביד כו' עד שישמעו מפי התובע: 


lvr: 46
pgn: 33
dfh: b
trm: אורכתא
txt:
<span class='five'>אורכתא. </span>הרשאה ולשון שולטנות הוא כמו <span class='mareimakom'>(ב'ב דף קסד:)</span> בשנת פלוני אורכן שלטון אף כאן אורכתא השלטה שהשליטו על בעל דינו לתובעו: 


lvr: 46
pgn: 33
dfh: b
trm: אמטלטלי
txt:
<span class='five'>אמטלטלי. </span>לפי שאינו בעין והעדים מעידין על מה שכתוב מחמת שיש לי ביד פלוני כך וכך: 


lvr: 46
pgn: 33
dfh: b
trm: היכא דכפרי'
txt:
<span class='five'>היכא דכפרי'. </span>שכבר נשמע שהנתבע כפרן דהשתא מחזי כשיקרא שחתמו על מ'ש זה שיש לי ביד פלוני כך וכך: 


lvr: 46
pgn: 33
dfh: b
trm: ויש עמהן שבועה
txt:
<span class='five'>ויש עמהן שבועה. </span>והשביע הכהן את האשה <span class='mareimakom'>(במדבר ה)</span> : 


lvr: 46
pgn: 33
dfh: b
trm: בעדות המתקיימת כו'
txt:
<span class='five'>בעדות המתקיימת כו'. </span>ואין לך עדות בזו בלא זו אלא בתביעת ממון כדמפרש ואזיל: 


lvr: 46
pgn: 33
dfh: b
trm: מנה מניתי לך בפני פלוני ופלוני
txt:
<span class='five'>מנה מניתי לך בפני פלוני ופלוני. </span>הם ראו שמניתים לך אבל לא הודעתים אם הם מתנה או הלואה או פרעון ואמר לו הלה יבואו פלוני ופלוני ויעידו שמנית לי בפניהם ואני פורע לך:  ואינו


lvr: 46
pgn: 34
dfh: a
trm: שכן חט'א במזי'ד תבעי'ה וכפרי'ה [ועברי'ה]
txt:
<span class='five'>שכן חט'א במזי'ד תבעי'ה וכפרי'ה [ועברי'ה]. </span>סימן הוא שכן חטא תחטא מתחטא ובשניהן חייב על המזיד אבל ביטוי כתיב בה ונעלם: 


lvr: 46
pgn: 34
dfh: a
trm: חטא'ת שירד'ה לחומ'ש
txt:
<span class='five'>חטא'ת שירד'ה לחומ'ש. </span>סימן הוא עדות וביטוי שניהן בחטאת ובעולה ויורד ואין בהם חומש לאפוקי פקדון שהוא באשם ובקרבן קבוע ומוסיף עליו חומש כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ה)</span> ושילם אותו בראשו וחמשתיו יוסף עליו: 


lvr: 46
pgn: 34
dfh: a
trm: אאואין דר'א סמיך
txt:
<span class='five'>אאואין דר'א סמיך. </span>דאינו אלא בתביעת ממון ואתביעת ממון גופה קאמר יש מהן שהוא חייב ויש מהן שהוא פטור: 


lvr: 46
pgn: 34
dfh: a
trm: לר'א חייבין
txt:
<span class='five'>לר'א חייבין. </span>דגבי השבת גזילה שמעי' ליה לקמן <span class='mareimakom'>(דף לז:)</span> דמיחייב השבה על גזילת קרקע וקס'ד דהוא הדין לשבועת הפקדון או לשבועת העדות: 


lvr: 46
pgn: 34
dfh: a
trm: ולר' יוחנן דאמר משביע עדי קרקע פטור אפי' לר'א
txt:
<span class='five'>ולר' יוחנן דאמר משביע עדי קרקע פטור אפי' לר'א. </span>וכן לשבועת הפקדון לקמן היא בפ' שבועת הפקדון <span class='mareimakom'>(שם)</span>: 


lvr: 46
pgn: 34
dfh: a
trm: איכא בינייהו עדי קנס
txt:
<span class='five'>איכא בינייהו עדי קנס. </span>לר'א חייבין וכן בשבועת הפקדון דשמעינן ליה דדריש פרשת שבועת הפקדון בריבויי ומיעוטי גבי והשיב את הגזלה והא דאמרינן בכתובות <span class='mareimakom'>(דף מב.)</span> גבי פקדון יצאו אלו שהם קנס דלא כר'א: 


lvr: 46
pgn: 34
dfh: a
trm: לימא ר' יוסי הגלילי
txt:
<span class='five'>לימא ר' יוסי הגלילי. </span>דאמר אין עדות מתקיימת אלא בראיה וידיעה חוץ מעדות ממון: 


lvr: 46
pgn: 34
dfh: a
trm: לית ליה דרבי אחא
txt:
<span class='five'>לית ליה דרבי אחא. </span>דדאין ומחייב בדדמי כגון גמל האוחר בין הגמלים דמחייב ליה בלא ראיה בדדמי: 


lvr: 46
pgn: 34
dfh: a
trm: האוחר
txt:
<span class='five'>האוחר. </span>בועט ברגליו ולי נראה כשבא ליזקק לנקיבה הוא נלחם ומכה ברגליו גמלים שסביבותיו ולשון אוחר נופל בתשמיש גמלים דתניא בבכורות <span class='mareimakom'>(דף ח.)</span> גמל אחור כנגד אחור: 


lvr: 46
pgn: 34
dfh: a
trm: דיני נפשות נמי משכחת לה
txt:
<span class='five'>דיני נפשות נמי משכחת לה. </span>דמתקיימת בלא ראיה כגון הא דשמעון בן שטח דאי דיינת ליה בדיני ממונות גבי גמל משום דבידוע שזה הרגו ה'נ בידוע שזה הרגו: 


lvr: 46
pgn: 34
dfh: a
trm: אלא ראיה בלא ידיעה היכי משכחת לה
txt:
<span class='five'>אלא ראיה בלא ידיעה היכי משכחת לה. </span>אם ראה שהרג אדם ואינו יודע מי הוה ההרוג מי מצי מסהיד עליה מי לא בעי למידק כו': 


lvr: 46
pgn: 34
dfh: a
trm: קסבר ר' יוסי הגלילי
txt:
<span class='five'>קסבר ר' יוסי הגלילי. </span>מילתא באפי נפשה היא והכי קאמר מדקאמר ר' יוסי הגלילי אין שבועת העדות אלא בעדות המתקיימת בידיעה בלא ראיה וראיה בלא ידיעה ש'מ דס'ל משביע עדי קנס דאונס ומפתה וכפרו פטורין:  ועדים


lvr: 46
pgn: 34
dfh: b
trm: הוחזק כפרן
txt:
<span class='five'>הוחזק כפרן. </span>שהרי ראו אלו שמנה לו ואע'פ שאינן יודעין אם הלואה אם מתנה נעשה כפרן בדבר שהרי אמר לו לא היו דברים מעולם ואין נאמן עוד בשבועה: 


lvr: 46
pgn: 34
dfh: b
trm: כל מילתא דלא רמיא עליה דאיניש
txt:
<span class='five'>כל מילתא דלא רמיא עליה דאיניש. </span>כי הכא שאין לאדם לשום אל לבו כל המקומות שהוא משתין שם מים להיות זכור עליהן: 


lvr: 46
pgn: 34
dfh: b
trm: ממעילה גמר לה
txt:
<span class='five'>ממעילה גמר לה. </span>נאמר כאן <span class='mareimakom'>(ויקרא ה)</span> ומעלה מעל ונאמר להלן <span class='mareimakom'>(שם)</span>  כי תמעול מעל: 


lvr: 46
pgn: 34
dfh: b
trm: שכן מעילה בכל נהנה בקבוע חומש ואשם
txt:
<span class='five'>שכן מעילה בכל נהנה בקבוע חומש ואשם. </span>בשניהם נאמר מעילה ושניהם נוהגים בכל אבל עדות אינו נוהג אלא בראויין להעיד ושניהם נהנו בעבירה שבידם זה נהנה מן ההקדש וזה כפר ממון לאפוקי עדות שלא נהנה ושניהם בקרבן קבוע ועדות בעולה ויורד ושניהם בחומש ואשם ועדות בחטאת ואין שם חומש: 


lvr: 46
pgn: 34
dfh: b
trm: שכן חטא הדיוט בשבועה תבעיה וכפריה ואואין
txt:
<span class='five'>שכן חטא הדיוט בשבועה תבעיה וכפריה ואואין. </span>בשניהם נאמר תחטא ודינו עם ההדיוט אבל מעילה דינו עם ההקדש ושניהם בשבועה וע'י תביעה וכפירה הן באין ובשניהם נאמר אואין מה שאין כן במעילה: 


lvr: 46
pgn: 34
dfh: b
trm: מכדי ר'ש ג'ש
txt:
<span class='five'>מכדי ר'ש ג'ש. </span>דתחטא תחטא גמיר דקתני סיפא דמילתיה ת'ל תחטא תחטא לג'ש אמאי פריך ברישא לא עשה בו מושבע כנשבע ומזיד כשוגג כי היכי דגמר עדות מפקדון לענין שאינו מדבר אלא מתביעת ממון נגמר נמי פקדון מעדות למושבע כנשבע ומזיד כשוגג: 


lvr: 46
pgn: 34
dfh: b
trm: מקמי דתיקום ליה ג'ש
txt:
<span class='five'>מקמי דתיקום ליה ג'ש. </span>בתחלת משנתו כשהיה בא ללמדה בבנין אב דחייב כאן וחייב בפקדון אבל לבתר דקמא ליה ג'ש דתחטא תחטא לא שמעינן ליה דפרכה והאי דפרכה ברישא לאו משום דס'ל (הא דהוה) גמיר ג'ש מרבו אלא להודיעך בא שהוצרך ג'ש לכתוב שלא תאמר למה הוצרכה והלא יש ללמד במה מצינו לפיכך התחיל ללמדה תחלה בבנין אב והודיע תשובות שיש להשיב עליו לכך הוצרכה ג'ש וכן דרך תנאים וספרי וספרא: 


lvr: 46
pgn: 34
dfh: b
trm: ולא
txt:
<span class='five'>ולא. </span>פריך בתמיה כלומר ובתר דקמא לא הוה פריך כלומר דיליף הא נמי בג'ש שעשה בו מושבע כנשבע ומזיד כשוגג: 


lvr: 46
pgn: 34
dfh: b
trm: ר'ש היא
txt:
<span class='five'>ר'ש היא. </span>דאמר לא עשה בו מזיד כשוגג אלמא ס'ל כי פירכיה והא דלא פרכה לג'ש בהא פירכא בתר דקמא ליה משום דג'ש מופנה היא ואין משיבין עליה ומשני דלמא כי פריך מזיד כשוגג פריך במזיד כשוגג הוא דס'ל כי פירכיה קמייתא ואפי' בתר ג'ש משום דגמר לה ממעילה דלא עשה בה מזיד כשוגג וניחא ליה לגמרה ממעילה לפטורא ולא מעדות לחיובא משום דהנך נפישין כדאמרינן לעיל שכן מעילה בכל נהנה בקבוע חומש ואשם אבל מושבע כנשבע מילף יליף פקדון מעדות ולא ס'ל כפירכיה מדקמא ליה ג'ש וליכא חוכא: 


lvr: 46
pgn: 34
dfh: b
trm: ופרכינן ותיהדר עדות כו'
txt:
<span class='five'>ופרכינן ותיהדר עדות כו'. </span>כלומר היינו חוכא לבתר דגמר פקדון ממעילה למזיד דלאו כשוגג היכי פריך תאמר בעדות שעשה בו מזיד כשוגג בתר דקמא ליה ג'ש דתחטא תחטא ליהדר עדות וליליף מפקדון למזיד דלא כשוגג דהא ילפא פקדון ממעילה:  ומשני


lvr: 46
pgn: 35
dfh: a
trm: אלא על תביעת ממון כפקדון
txt:
<span class='five'>אלא על תביעת ממון כפקדון. </span>שאילו העידוהו היו מחייבין אותו ממון אבל זה אם העידוהו לא היה מחויב שהיה יכול לומר חוזרני בי: 


lvr: 46
pgn: 35
dfh: a
trm: משביע אני עליכם
txt:
<span class='five'>משביע אני עליכם. </span>כולה מתני' מפרש בגמרא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 46
pgn: 35
dfh: a
trm: ראה סיעה של בני אדם ועדיו ביניהן
txt:
<span class='five'>ראה סיעה של בני אדם ועדיו ביניהן. </span>ע'כ בדקאי גבייהו קאמר מדקאמר סיפא כו' אפי' כל העומדין כאן ת'ל והוא עד: 


lvr: 46
pgn: 35
dfh: a
trm: הרי ייחד עדיו
txt:
<span class='five'>הרי ייחד עדיו. </span>דכיון דאמר עומדין כאן אותן העומדין אצלו ייחד וחייבין ואי לא פריש הכי בהדיא תנא ברישא פטורין: 


lvr: 46
pgn: 35
dfh: a
trm: אם לוא יגיד
txt:
<span class='five'>אם לוא יגיד. </span>כתיב מלא למדרש ביה לו לא: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 46
pgn: 35
dfh: a
trm: המקלל בכולן
txt:
<span class='five'>המקלל בכולן. </span>מברך את השם באחד מהם כגון יכה פלוני את פלוני שזה הוא חיובו כשמקלל שם בשם: 


lvr: 46
pgn: 35
dfh: a
trm:
יככה ה' אלהים וכן יככה אלהים </span>גרס במתני' וכן כתוב ונקוד בסדר משנה מוגהת ודווקנית: <span class='five'>זו היא אלה

txt:
<span class='five'>יככה ה' אלהים וכן יככה אלהים </span>גרס במתני' וכן כתוב ונקוד בסדר משנה מוגהת ודווקנית: <span class='five'>זו היא אלה. </span>אם אמר לעדים אחד מן המקראות שבקללות יככה השם בשחפת וגו' אם לא תעידוני וכן יככה השם כגון שהיה אחד קורא קללות שבתורה ואמר לעדים כן יככה אם לא תעידוני זו היא אלה דהא כתיב בהם ככל אלות הברית: 


lvr: 46
pgn: 35
dfh: a
trm: ר' מאיר מחייב
txt:
<span class='five'>ר' מאיר מחייב. </span> מכלל לאו אתה שומע הן אל יככה אם תעידוני ואם לא תעידוני יכך: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 46
pgn: 35
dfh: a
trm: בצוואה האמורה בתורה
txt:
<span class='five'>בצוואה האמורה בתורה. </span>אלה המצות (כתב) בפרשת נדרים <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span> : 


lvr: 46
pgn: 35
dfh: a
trm: כובלכם
txt:
<span class='five'>כובלכם. </span>לשון אסירה בכבלי ברזל <span class='mareimakom'>(תהלים קמט)</span> : 


lvr: 46
pgn: 35
dfh: b
trm: כתב אלף למד מאלהים
txt:
<span class='five'>כתב אלף למד מאלהים. </span>שהתחיל לכתוב אלהים וכתב אלף למד אין נמחקין ואע'פ שלא גמר את השם שהרי ב' אותיות הללו שם לעצמו: 


lvr: 46
pgn: 35
dfh: b
trm: חוץ מזה כו'
txt:
<span class='five'>חוץ מזה כו'. </span>למלאך האמצעי קרא אדון שכך באו לפניו מיכאל באמצעו גבריאל מימינו רפאל משמאלו: 


lvr: 46
pgn: 35
dfh: b
trm: אף זה קדש
txt:
<span class='five'>אף זה קדש. </span>דכתיב לעיל מינה וירא עליו יי' והדר כתיב והנה שלשה אנשים ואמר להקב'ה אל נא תעבור מעל עבדך המתן לי כאן עד שאכניס האורחין: 


lvr: 46
pgn: 35
dfh: b
trm: מי שיש בידו כו'
txt:
<span class='five'>מי שיש בידו כו'. </span>וה'ק ויאמר לוט אליהם באזניהם אל נא יהי כן וחזר כלפי השם ואמר לו אדוני הנה נא מצא עבדך: 


lvr: 46
pgn: 35
dfh: b
trm: במיכה
txt:
<span class='five'>במיכה. </span>כגון <span class='mareimakom'>(שופטים יז)</span> לו בית אלהים וכגון <span class='mareimakom'>(שם)</span> הקדש הקדשתי [את] הכסף לה' מידי לבני וגו' הרי הוא אסור עלי כהקדש גמורים שהן לשם עד שאתננו מידי לבני לעשות פסל ומסכה וכן <span class='mareimakom'>(שם יח)</span> נכח ה' דרככם כלפי שכינה אמר: 


lvr: 46
pgn: 35
dfh: b
trm: אלף למד חול
txt:
<span class='five'>אלף למד חול. </span>כגון <span class='mareimakom'>(שם יז)</span> לו בית אלהים <span class='mareimakom'>(שם יח)</span> את אלהי אשר עשיתי לקחתם: 


lvr: 46
pgn: 35
dfh: b
trm: שמות האמורין בגבעה
txt:
<span class='five'>שמות האמורין בגבעה. </span>וישאלו בני ישראל בה' <span class='mareimakom'>(שם כ)</span> : 


lvr: 46
pgn: 35
dfh: b
trm: הנה מטתו
txt:
<span class='five'>הנה מטתו. </span>חול שהיה נבעת מאשמדאי כדאמר במסכת גיטין <span class='mareimakom'>(דף סח:)</span>: 


lvr: 46
pgn: 35
dfh: b
trm: חוץ מזה
txt:
<span class='five'>חוץ מזה. </span>מלך מלכיא דאילו לנבוכד נצר לא הוה קרי ליה דניאל מלך מלכיא אלא ה'ק אנת מלכא נבוכדנצר מלך מלכיא דהוא אלהא דשמיא מלכות חסנא יהב לך: 


lvr: 46
pgn: 35
dfh: b
trm: והלא כבר נאמר בשבועת האלה
txt:
<span class='five'>והלא כבר נאמר בשבועת האלה. </span>מהכא משמע תיהוי לאלה ולשבועה ותו לא הוה ליה למיכתב אלא יתן ה' את ירכך נופלת: 


lvr: 46
pgn: 35
dfh: b
trm: ואל תשבע
txt:
<span class='five'>[ואל תשבע]. </span>לא תשבעו [בשמי] לשקר <span class='mareimakom'>(ויקרא יט)</span> : 


lvr: 46
pgn: 35
dfh: b
trm: לא תקלל
txt:
<span class='five'>לא תקלל. </span>בין קללת השם בין קללת חבירו לא תקלל חרש <span class='mareimakom'>(שם)</span> : 


lvr: 46
pgn: 35
dfh: b
trm: וכן הוא אומר
txt:
<span class='five'>וכן הוא אומר. </span>אלמא אלה היא שבועה כו' ופרכינן התם שבועת האלה כתיב שבועה שהיא בקללה אבל שבועה שאינה בקללה לא משתמע מהכא:  ה'ג


lvr: 46
pgn: 36
dfh: a
trm: מנין לעשות שבועה שאין עמה אלה כשבועה שיש עמה אלה
txt:
<span class='five'>מנין לעשות שבועה שאין עמה אלה כשבועה שיש עמה אלה. </span>כך שנויה בת'כ ובמסכת סוטה מפרשה בפרק היה מביא את מנחתה <span class='mareimakom'>(דף יח.)</span> היכי דמי שבועה שיש עמה אלה שבועה שלא נטמאת ואם נטמאת יבאו בך: 


lvr: 46
pgn: 36
dfh: a
trm: ושמעה אלה ושמעה קול
txt:
<span class='five'>ושמעה אלה ושמעה קול. </span>מדהוה ליה למכתב ושמעה אלה שמעת מינה דהיא שבועה (כל) שיש בה אלה וכתב קול אלה יתירא לדרשא אתא לחייבה בא' משתי הקולות: 


lvr: 46
pgn: 36
dfh: a
trm: ארור בו נידוי בו שבועה בו קללה
txt:
<span class='five'>ארור בו נידוי בו שבועה בו קללה. </span>כל לשונות הללו הוא משמש וצריך לפרוש ממנו אם אמר חכם ארור בלשון נידוי ואם אמר אדם לחבירו לשם שבועה וקבלו עליו שבועה היא והמקלל את חבירו בלשון ארור הוא לה' קללה היא וחייב המקלל: 


lvr: 46
pgn: 36
dfh: a
trm: בו קבלת דברים
txt:
<span class='five'>בו קבלת דברים. </span>האומר לחבירו על מנת שתקיים לי תנאי כך וכך ואמר אמן קבל דבריו וחייב לקיים תנאו: 


lvr: 46
pgn: 36
dfh: a
trm: בו אמנת דברים
txt:
<span class='five'>בו אמנת דברים. </span>וראוי לענות אמן על דבר תפלה ותחנה שהוא לשון מאמן הדברים שיהא רצון שיהא אמת כן: 


lvr: 46
pgn: 36
dfh: a
trm: ואמרה האשה אמן אמן
txt:
<span class='five'>ואמרה האשה אמן אמן. </span>דאי לאו כמוציאה שבועה דמיא אמאי מבדקה אפילו מושבע מפי אחרים אין כאן שהרי לא אמרה כלום אחר שבועה ולא דמיא למשביעני עליכם שהם כופרין אחר שבועה ועונין על דבריו אין אנו יודעין לך עדות: 


lvr: 46
pgn: 36
dfh: a
trm: לאו שבועה
txt:
<span class='five'>לאו שבועה. </span>כדמסיים ואזיל שאמר או לאו לאו תרי זימני או הן הן תרי זימני הרי היא כשבועה מאחר  (שהחזיק) דבריו: 


lvr: 46
pgn: 36
dfh: a
trm: איש איש כי יקלל
txt:
<span class='five'>איש איש כי יקלל. </span>מת'ל מאחר שעתיד לכתוב ונקב שם ה' מות יומת ליכתוב איש איש כי יקוב שם ונשא חטאו וימות: 


lvr: 46
pgn: 36
dfh: a
trm: בנקבו שם יומת כו'
txt:
<span class='five'>בנקבו שם יומת כו'. </span>קרא יתירא הוא ותניהו ענין למקלל אביו [ואמו] שאינו חייב עד שיקללם בשם המיוחד: 


lvr: 46
pgn: 36
dfh: a
trm: ודברי הכל
txt:
<span class='five'>ודברי הכל. </span>דלא תימא הואיל וקרא יתירא הוא לרבות תניהו ענין לרבות אף המקלל עצמו וחבירו אלא דוקא קאמר רבי מנחם לרבות מקלל אביו שהוא בסקילה כמברך את השם אבל בעצמו וחבירו דלאו בעלמא הוא לא תילף מהכא: 


lvr: 46
pgn: 36
dfh: a
trm: לא תקלל חרש
txt:
<span class='five'>לא תקלל חרש. </span>ומרבינן מיניה בסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף סו.)</span> כל שהוא בעמך: 


lvr: 46
pgn: 36
dfh: a
trm: ויתיב וקאמר מתניתין כדתנן
txt:
<span class='five'>ויתיב וקאמר מתניתין כדתנן. </span>רב כהנא היה שונה משנתנו כמות שהיא שנויה יככה וכן יככם: 


lvr: 46
pgn: 36
dfh: a
trm: אמר ליה
txt:
<span class='five'>אמר ליה. </span>רב יהודה כנה הפוך דבריך כנגד אחרים אמור יכהו וכן יכהם שלא תקללני: 


lvr: 46
pgn: 36
dfh: a
trm: ויתיב וקאמר גם אל יתצך לנצח
txt:
<span class='five'>ויתיב וקאמר גם אל יתצך לנצח. </span>את המקרא הזה היה דורש שנאמר בדואג בספר תהלים: 


lvr: 46
pgn: 36
dfh: a
trm: והא לית ליה לרבי מאיר כו'
txt:
<span class='five'>והא לית ליה לרבי מאיר כו'. </span>דתנן במסכת קדושין <span class='mareimakom'>(דף סא.)</span> ר'מ אומר כל תנאי שאינו כפול כתנאי דבני גד [ובני ראובן] אינו תנאי ואי לא כפליה לא אמרינן מכלל זה אתה שומע את זה: 


lvr: 46
pgn: 36
dfh: a
trm: והרי סוטה דאיסורא
txt:
<span class='five'>והרי סוטה דאיסורא. </span>ופרכינן מינה לר'מ כו' דתנן במסכת קדושין מדכתיב אם לא שטית הנקי ופשיטא לן דלא הוצרכנו לברך את הסוטות ולא נאמר אלא לשמוע לאו מכלל הן קללה מכלל ברכה שאם שטית לא תנקי אלמא לא בעינן כפילה ומשני ר' תנחום הנקי כתיב בלא יו'ד כמו חנקי וקאי אקרא דבתריה דכתיב ואת כי שטית למשמע הכי חנקי ממים המאררים האלה ואת כי שטית אלמא אי לא הנקי מכלל הן אתה שומע לאו לא אמרינן:  שתויי


lvr: 46
pgn: 36
dfh: b
trm: שתויי יין
txt:
<span class='five'>שתויי יין. </span>דבמיתה לא שמעינן לה אלא הן מכלל לאו <span class='mareimakom'>(סנהדרין פג:)</span> דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא י)</span> יין ושכר אל תשת ולא תמותו הא אם תשתו בבואכם אל אהל מועד תמותו: 


lvr: 46
pgn: 36
dfh: b
trm: פרועי ראש
txt:
<span class='five'>פרועי ראש. </span>נפקא לן <span class='mareimakom'>(סנהדרין שם)</span> מדאיתקש לשתויי יין בספר יחזקאל <span class='mareimakom'>(מד)</span> : 


lvr: 46
pgn: 36
dfh: b
trm: אלא לעולם איפוך וכי לית ליה בממונא
txt:
<span class='five'>אלא לעולם איפוך וכי לית ליה בממונא. </span>כלומר אלא כי מפכת לה לא תימא אפילו באיסורא לית ליה אלא ודאי אית ליה ומשום הכי ליכא פלוגתא גבי שתויי יין: 


lvr: 46
pgn: 36
dfh: b
trm: ושאני סוטה דאיסורא דאית ביה ממונא הוא
txt:
<span class='five'>ושאני סוטה דאיסורא דאית ביה ממונא הוא. </span>גביית כתובתה ושבועה דמתני' נמי ע'י ממון באה הלכך ר'מ פוטר כדאפכינן ובלאו איפוך ליכא לתרוצה דא'כ לר'מ שבועה דמתניתין איסורא גרידתא היא דע'כ בהכי איצטריך לן לאוקומיה (והוא השבעת עד אחד שאינו בא לממון) ואי רבנן פטרי בה אלמא לית להו מכלל לאו אתה שומע הן אפילו באיסורא גרידתא א'כ שתויי יין דבמיתה לרבנן מנא להו וכן מצאתי לשון בבלי בספרים ישנים לא איתמר לא תיפוך משום קושיא דשתויי יין לרבנן:  הדרן עלך שבועת העדות 


lvr: 46
pgn: 36
dfh: b
trm: שבועת הפקדון. באנשים ובנשים כו'
txt:
<span class='five'>שבועת הפקדון. באנשים ובנשים כו'. </span>איידי דתנא בשבועת העדות באנשים ולא בנשים כו' תננהו נמי לכולהו: 


lvr: 46
pgn: 36
dfh: b
trm: בפני ב'ד ושלא בפני ב'ד
txt:
<span class='five'>בפני ב'ד ושלא בפני ב'ד. </span>אם מפיו נשבע שהוציא שבועה מפיו או שענה אמן אחר שבועה ואח'כ הודה חייב קרבן דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ה)</span> וכחש בעמיתו כל דהו: 


lvr: 46
pgn: 36
dfh: b
trm: ומפי אחרים
txt:
<span class='five'>ומפי אחרים. </span>שלא ענה אמן כגון משביעני עליך שתחזיר לי פקדוני ואמר אין לך בידי אינו חייב עד שיכפור בב'ד משום דמושבע מפי אחרים בפקדון לא כתיב ומשבועת העדות גמרינן ליה וסבירא ליה לר'מ דון מינה ומינה והתם בב'ד כדפרישנא בפירקין לעיל <span class='mareimakom'>(דף לא.)</span>: 


lvr: 46
pgn: 36
dfh: b
trm: וחכ'א כו'
txt:
<span class='five'>וחכ'א כו'. </span>דסבירי להו דון מינה ואוקי באתרה כדפרישנן בפירקין דלעיל <span class='mareimakom'>(שם)</span>: 


lvr: 46
pgn: 36
dfh: b
trm: וחייב על זדון שבועה
txt:
<span class='five'>וחייב על זדון שבועה. </span>דלא כתיב בהו ונעלם זדון השבועה שזכור על הפקדון ויודע שמתחייב על כפירתו קרבן: 


lvr: 46
pgn: 36
dfh: b
trm: ועל שגגתה עם זדון הפקדון
txt:
<span class='five'>ועל שגגתה עם זדון הפקדון. </span>ששגג בקרבן והזיד בפקדון דיודע דהזיד בפקדון וכפר אבל אינו יודע אם חייב עליו קרבן וכו': 


lvr: 46
pgn: 36
dfh: b
trm: בכסף שקלים
txt:
<span class='five'>בכסף שקלים. </span>הקנוי בשני סלעים דהכי כתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ה)</span> גבי איל האשם בערכך כסף שקלים: 


lvr: 46
pgn: 36
dfh: b
trm: שאינו משלם קנס על פי עצמו
txt:
<span class='five'>שאינו משלם קנס על פי עצמו. </span>וכיון דאי אודי לא מיחייב לשלומי כי כפר נמי לאו ממונא קא כפר ליה: 


lvr: 46
pgn: 36
dfh: b
trm: אמר לו עבדו הפלת את שיני
txt:
<span class='five'>אמר לו עבדו הפלת את שיני. </span>קנסא הוא שיוציא את עבדו לחרות בשביל אבר והרי הוא כבהמתו: <span class='shastitle7'>גמ'</span>  הזיד


lvr: 46
pgn: 37
dfh: a
trm: הזיד בשבועת הפקדון והתרו בו מהו
txt:
<span class='five'>הזיד בשבועת הפקדון והתרו בו מהו. </span>חייב קרבן או מלקות או שניהן וגבי שבועת העדות אע'ג דחייב נמי מזיד כשוגג ליכא למיבעי הך בעיא משום דאין התראת ודאי בשבועת העדות דמי יודע שהם יודעים לו עדות ויכול להתרות בו: 


lvr: 46
pgn: 37
dfh: a
trm: לא אשכחן מזיד דמייתי קרבן
txt:
<span class='five'>לא אשכחן מזיד דמייתי קרבן. </span>לאו דוקא כל התורה קאמר שהרי ד' מביאין על הזדון כשגגה הבא על השפחה ונזיר שנטמא ושבועת העדות ושבועת הפקדון : ה'ג 


lvr: 46
pgn: 37
dfh: a
trm:
אמרו ליה תנינא חמורה הימנה שבועת הפקדון שחייבין על זדונה מכות ועל שגגתה אשם בכסף שקלים מדקאמר על זדונה מכות מכלל דאתרו ביה וקאמר מכות אין קרבן לא ומאי חומרא דניחא ליה לאיניש דמייתי קרבן ולא לילקי אמר להו רבא בר איתי מאן תנא שבועת הפקדון לא ניתן זדונה לכפר

txt:
<span class='five'>אמרו ליה תנינא חמורה הימנה שבועת הפקדון שחייבין על זדונה מכות ועל שגגתה אשם בכסף שקלים מדקאמר על זדונה מכות מכלל דאתרו ביה וקאמר מכות אין קרבן לא ומאי חומרא דניחא ליה לאיניש דמייתי קרבן ולא לילקי אמר להו רבא בר איתי מאן תנא שבועת הפקדון לא ניתן זדונה לכפרה רבי שמעון היא אמר להו רב כהנא בר מינה דההיא דאנא תנינא והכי תנינא לה אחד זדונה ואחד שגגתה אשם בכסף שקלים ומאי חומרא דאילו התם חטאת בת דנקא והכא אשם בכסף שקלים וליגמר מינה התם בדלא אתרו ביה. </span>והכי פירושה חמורה ממנה שבועת הפקדון משבועת העדות שחייבין על זדונה מכות מה שאין כן בעדות שאין בה התראת ודאי ועל שגגתה עם זדון הפקדון אשם בכסף שקלים ובעדות קרבן עולה ויורד: 


lvr: 46
pgn: 37
dfh: a
trm: מכות אין קרבן לא ומאי חומרא
txt:
<span class='five'>מכות אין קרבן לא ומאי חומרא. </span>דמכות מקרבן הואיל ולא תרוייהו עבדינן ביה הא בעדות מייתי קרבן ומשני ניחא ליה לאיניש כו' אמר להו רבא בר איתי לרבנן הך מתני' דקתני להו מהכא לא תפשטה דלעולם קרבן איכא לרבנן והך מתני' דקתני קרבן לא רבי שמעון היא דקאמר שבועת הפקדון לא ניתן זדונה לכפרה כדאמרן בפירקין דלעיל שכן לא עשו בו מושבע כנשבע ומזיד כשוגג: 


lvr: 46
pgn: 37
dfh: a
trm: אמר להו רב כהנא
txt:
<span class='five'>אמר להו רב כהנא. </span>לא תדחקוה לאוקומה כר' שמעון ובעיין נמי לא תפשטוה דאנא תנינא לה כו': 


lvr: 46
pgn: 37
dfh: a
trm: היינו חומרא
txt:
<span class='five'>היינו חומרא. </span>דאילו בעדות חטאת היא ולא נתנה בה תורה קצבה ויכול לקנותה במעה כסף דנקא שתות והיינו מעה שהיא אחד מששה בדינר: 


lvr: 46
pgn: 37
dfh: a
trm: הא קרבן כתיב ביה
txt:
<span class='five'>הא קרבן כתיב ביה. </span>והזיר לה' את ימי נזרו והביא כבש בן שנתו וכו' <span class='mareimakom'>(במדבר ו)</span> : 


lvr: 46
pgn: 37
dfh: a
trm: כי היכי דתיחול עליה נזירות בטהרה
txt:
<span class='five'>כי היכי דתיחול עליה נזירות בטהרה. </span>שמתחיל למנות מעכשיו ותלה הכתוב בקרבן ולא לכפרה הוא בא: 


lvr: 46
pgn: 37
dfh: a
trm: אמרו רבנן קמיה דרבה
txt:
<span class='five'>אמרו רבנן קמיה דרבה. </span>הנך רבנן דלעיל דתנו שבועות בי רבה אמרו לפניו שכך שאל רב כהנא מהם: 


lvr: 46
pgn: 37
dfh: a
trm: מכלל
txt:
<span class='five'>מכלל. </span>דפשיטא ליה דכי לא אתרו ביה הני סהדי דמיחייב קרבן ואף על גב דידעי הני סהדי שהוא חייב לו ואמאי מיחייב והא לא תועיל לו כפירתו וע'כ ישלם נמצא שכפירת דברים בעלמא הוא: 


lvr: 46
pgn: 37
dfh: a
trm: לא תסייען
txt:
<span class='five'>לא תסייען. </span>דהא מתנית' לאו בכופר ממון קאמר אלא במודה בממון וכופר שלא מסר לו שטר עליו ולא היו עדים בדבר: 


lvr: 46
pgn: 37
dfh: b
trm: קרובין בנשותיהן
txt:
<span class='five'>קרובין בנשותיהן. </span>נשואי שתי אחיות דההיא שעתא לא חזו לאסהודי ואם תאמר למה לי למיתנא איצטריך כגון שהיו גוססות באותה שעה: 


lvr: 46
pgn: 37
dfh: b
trm: מהו דתימא
txt:
<span class='five'>מהו דתימא. </span>קיימא לן רוב גוססות למיתה והוו להו כמתות והוה ליה ממון שיש עליו עדים דלא תתחייב ראשונה קמ'ל השתא מיהא לא שכיבי ואף על גב דרוב גוססין למיתה כל זמן שלא מת חי הוא לכל דברים: 


lvr: 46
pgn: 37
dfh: b
trm: טענת גנב
txt:
<span class='five'>טענת גנב. </span>פטר עצמו על ידי גניבה שטען נגנב הימני ושומר חנם פטור מגניבה וקיימא לן בב'ק <span class='mareimakom'>(דף סג:)</span> שאם נשבע ובאו עדים משלם כפל כגנב עצמו אבל אם הודה אח'כ אין כאן כפל דמודה בקנס פטור אבל חומש ואשם יש משום שבועת הפקדון: 


lvr: 46
pgn: 37
dfh: b
trm: ואשם
txt:
<span class='five'>ואשם. </span>משום שבועה אבל חומש לא משלם וילפינן לה בבבא קמא מהאי קרא ושלם אותו בראשו וחמישיתו יוסף עליו ממון המשתלם בראש מוסיף חומש ושאינו משתלם בראש כגון זה שישלם עליו כפל אין מוסיף חומש: 


lvr: 46
pgn: 37
dfh: b
trm: כדרבינא
txt:
<span class='five'>כדרבינא. </span>שהיו עדים קרובים בנשותיהן בשעת שבועה לפיכך חייב קרבן כמאן דליתניהו: 


lvr: 46
pgn: 37
dfh: b
trm: בר מינה דההיא
txt:
<span class='five'>בר מינה דההיא. </span>אין ללמוד הימנה דלא איירי במכות כלל ודלמא בזדון עצמו קאמר ולא בזדון עדים: 


lvr: 46
pgn: 37
dfh: b
trm: משום דהוה ליה
txt:
<span class='five'>משום דהוה ליה. </span>האי שטר ממון שהקרקעות משועבדים לו והכופר בו ככופר בקרקעות וקיימא לן לקמן <span class='mareimakom'>(דף מב:)</span> דאין נשבעין על הקרקעות הלכך כי אישתבע נמי אין לה דין חיוב שבועה להביא עליה קרבן: 


lvr: 46
pgn: 37
dfh: b
trm: וכדרב הונא בריה דרב יהושע
txt:
<span class='five'>וכדרב הונא בריה דרב יהושע. </span>דפריש טעמא דרבי יוחנן משום דאין חייבין על כפירת [שעבוד] קרקעות: 


lvr: 46
pgn: 37
dfh: b
trm: חייב להעמיד לו שדה
txt:
<span class='five'>חייב להעמיד לו שדה. </span>דקסבר קרקע נגזלת וקיימא לה ברשות גזלן וקרינן ביה והשיב את הגזלה <span class='mareimakom'>(ויקרא ה)</span> : 


lvr: 46
pgn: 37
dfh: b
trm: הרי שלך לפניך
txt:
<span class='five'>הרי שלך לפניך. </span>קסבר קרקע אינה נגזלת וכי שטפה נהר ברשותיה דמרא קמא היא קיימא: 


lvr: 46
pgn: 37
dfh: b
trm: מאן דמחייב
txt:
<span class='five'>מאן דמחייב. </span>עלייהו דין קרבן שבועה כרבי אליעזר כי היכי דמרבה להו לענין השבה מרבה להו נמי לכל האמור בענין וקרבן בההיא עניינא כתיב: 


lvr: 46
pgn: 37
dfh: b
trm: אפילו רבי אליעזר מודה
txt:
<span class='five'>אפילו רבי אליעזר מודה. </span>דאף על גב דאיתרבו בענין השבה לא איתרבו לענין חומש ואשם דכי אהדר קרא ונקט ענין חומש ואשם כתיב או מכל אשר ישבע עליו לשקר וגו' וחמישיתו יוסף עליו את אשמו יביא מכל ולא הכל ואימעיט להו דבר שאינו דומה לפרט: 


lvr: 46
pgn: 37
dfh: b
trm: דעבד איתקש לקרקעות
txt:
<span class='five'>דעבד איתקש לקרקעות. </span>והתנחלתם אותם [וגו'] לרשת אחוזה <span class='mareimakom'>(שם כה)</span> כאחוזה:  כלל


lvr: 46
pgn: 38
dfh: a
trm:
ולא לך </span>גרסינן בכולהו ולא גרסינן לא לך: <span class='five'>כללו של ר' מאיר זהו פרטו של רבי יהודה

txt:
<span class='five'>ולא לך </span>גרסינן בכולהו ולא גרסינן לא לך: <span class='five'>כללו של ר' מאיר זהו פרטו של רבי יהודה. </span>מאי ששמע ר' יהודה שהיה עושה ר' מאיר כלל דהיינו ולא לך ולא לך עשאן ר' יהודה פרט וממילא שמעינן דפרטו של רבי מאיר היינו לא לך לא לך דאי לא מאי הוי פרטא לרבי מאיר והוא כללו של רבי יהודה דאי לא לך לרבי יהודה נמי פרטא ולא חשיבא כלל אלא שאין לכם מאי שנא ולא לך דנקט: 


lvr: 46
pgn: 38
dfh: a
trm: הכל מודים בולא לך שהוא פרט
txt:
<span class='five'>הכל מודים בולא לך שהוא פרט. </span>רבי מאיר לא פליג אדר' יהודה בולא לך והכי קאמר רבי יהודה ולא לך הוא דהוה פרטא אבל לא לך כללא דלא אשבועה קאי ולקמיה מפרש מהיכא דייק ר' יוחנן דתרוייהו לרבי מאיר פרטי הוו: 


lvr: 46
pgn: 38
dfh: a
trm: ושמואל אמר לך אדמודי ליה אודויי ליפלוג עליה איפלוגי
txt:
<span class='five'>ושמואל אמר לך אדמודי ליה אודויי ליפלוג עליה איפלוגי. </span>כלומר אי ס'ד דשמעיה ר' יהודה לרבי מאיר דמשוי לתרוייהו פרטא לא הוה ליה למינקט מילתא בולא לך דמודי ליה בגויה אלא הכי הוה ליה למתני רבי יהודה אומר לא לך אינו חייב אלא אחת למינקט מילתא דפליג עליה בגוה: סתם מתניתין ר'מ: 


lvr: 46
pgn: 38
dfh: a
trm: ר' היא דאמר
txt:
<span class='five'>ר' היא דאמר. </span>במס' זבחים בפ' שני לא שנא שוחט את הזבח ע'מ לאכול כזית למחר כזית בחוץ ל'ש כזית למחר וכזית בחוץ פרטא הוי ב' מחשבות הן ותפיס את הראשונה והוי פיגול ושוב אין מחשבה שניה מוציאתו מידי פיגול אליבא דר' יהודה דאמר התם זה הכלל כל שמחשבת הזמן קדמה למחשבת המקום פיגול וחייבין על אכילתו כרת ומתניתין דהכא רבי היא ולאו ר' מאיר: 


lvr: 46
pgn: 38
dfh: a
trm: חטה בכלל חטין
txt:
<span class='five'>חטה בכלל חטין. </span>אם טענו חטה הרי הוא כטענו חטין כדכתיב <span class='mareimakom'>(שמות ט)</span> והחטה והכוסמת לא נכו: 


lvr: 46
pgn: 38
dfh: a
trm: חד אמר אפרטי מיחייב אכללי לא מיחייב
txt:
<span class='five'>חד אמר אפרטי מיחייב אכללי לא מיחייב. </span>חייב על כל אחת ואחת דקתני מתני' חייב שלש קאמר חדא אחטין וחדא אשעורין וחדא אכוסמין ארבעה לא מחייבין ליה למימר שבועה שאין לך בידי חדא שבועה באפי נפשה היא שכלל בה אין לך בידי כלום וחזר ופרט לא חטין ולא כוסמין ולא שעורין אלא פרטא פירושה דשבועה שאין לך בידי הוא וכי אמר רב יוחנן פרוטה מכולן מצטרפת לאו אסיפא דמתני' דחייב ליה על כל אחת ואחת קאי דכיון דכל חדא וחדא באנפי נפשה הוא לא מצטרפי אלא ארישא אמר שבועה שאין לך בידי אינו חייב אלא אחת פרוטה מכולן מצטרפת לאותה שבועה דהא חדא היא: 


lvr: 46
pgn: 38
dfh: a
trm: וחד אמר
txt:
<span class='five'>וחד אמר. </span>חייב על כל אחת ואחת דקתני מתני' ד' נינהו חדא אכללא ותלת דפרטא ודר' יוחנן אסיפא נמי קיימא ואשבועתא דכללא ומיחייב מיהא חדא: 


lvr: 46
pgn: 38
dfh: a
trm: ט'ו חטאות
txt:
<span class='five'>ט'ו חטאות. </span>היו חמשה תובעין אותו דמתני' וכל אחד תבעו חטין ושעורין וכוסמין ואמר שבועה שאין לך בידי חטין ושעורין וכוסמין ולא לך ולא לך הרי כאן ט'ו חטאות ואם איתא דארבע חטאות הן כ' הויין: 


lvr: 46
pgn: 38
dfh: a
trm: והתני ר' חייא
txt:
<span class='five'>והתני ר' חייא. </span>בדוכתי אחריתי הרי כאן כ' ש'מ ד' שבועות הן ובקמייתא לא חשיב דכללא: ומשני 


lvr: 46
pgn: 38
dfh: a
trm: לעולם תלת נינהו
txt:
<span class='five'>לעולם תלת נינהו. </span>דההיא דכללא ליתא וכי קתני עשרים אפקדון אתשומת יד אגזל ואבידה דאיכא ד' פרטי לכל חד וחד דהוה להו עשרים: 


lvr: 46
pgn: 38
dfh: a
trm: אחדא מיחייב
txt:
<span class='five'>אחדא מיחייב. </span>אכל חד וחד מהנך בתראי דולא לך דקאמר לאו אפרטא דפקדון ותשומת יד קאי ואין כאן אלא ח' חטאות ד' משום ראשון ואחד לכל אחד מן האחרונים:  או


lvr: 46
pgn: 38
dfh: b
trm: ועיקר קנס הוא תובע
txt:
<span class='five'>ועיקר קנס הוא תובע. </span>עיקר תביעתו על הקנס היא ואע'ג דבושת ופגם נמי בכלל כפירה נינהו לא מיחייב עלייהו כדמפרש ואזיל: 


lvr: 46
pgn: 38
dfh: b
trm: שבועת הדיינין
txt:
<span class='five'>שבועת הדיינין. </span>שהדיינים משביעין ע'י הודאת מקצת הטענה שלימדוה מאשר יאמר כי הוא זה <span class='mareimakom'>(שמות כב)</span> וכתב עלה ונקרב בעל הבית אל האלהים אם לא שלח ידו דהיינו שבועה: 


lvr: 46
pgn: 38
dfh: b
trm: וההודאה
txt:
<span class='five'>וההודאה. </span>שמחייבתו לישבע לא תהא פחות מפרוטה ובגמ' פליגי רב ושמואל בפרוטה זו אם מתוך שתי כסף של טענה היא או צריך שתהא טענת הכפירה של כסף שתי מעות כסף לבד פרוטה של הודאה: 


lvr: 46
pgn: 38
dfh: b
trm: אין לך בידי אלא פרוטה פטור
txt:
<span class='five'>אין לך בידי אלא פרוטה פטור. </span>שאין ההודאה ממין הטענה שזה טענו כסף וזה הודה לו נחשת וכגון שלא טענו לו שתי מעות של מטבע אלא משקלו אם טענו מטבע הרי הודה לו במטבע כדלקמן: 


lvr: 46
pgn: 38
dfh: b
trm: שהוא כמשיב אבידה
txt:
<span class='five'>שהוא כמשיב אבידה. </span>שהיה יכול להעיז פניו ולכפור ומדלא העיז הרי הוא כמשיב אבידה שאינו חייב שבועה כדאמרינן במסכת גיטין <span class='mareimakom'>(דף מח:)</span> המוצא מציאה לא ישבע מפני תקון העולם: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 46
pgn: 38
dfh: b
trm: כר' חנינא בר אידי
txt:
<span class='five'>כר' חנינא בר אידי. </span>בשלהי שבועת העדות <span class='mareimakom'>(לעיל לה:)</span> השבע ולא תשבע כו': 


lvr: 46
pgn: 38
dfh: b
trm: דאשבע בה' אלהי השמים
txt:
<span class='five'>דאשבע בה' אלהי השמים. </span>ולא התפיסו חפץ נעשה כטועה בדבר משנה ואע'ג דלא תנן לה במשנה שמעתא דרב היא והרי היא כדבר משנה כדאמרי' בסנהדרין <span class='mareimakom'>(לג.)</span> דטועה בדבר האמוראים חוזר ולא אמרינן מה שעשה עשוי וישלם מביתו: 


lvr: 46
pgn: 38
dfh: b
trm: בספר תורה
txt:
<span class='five'>בספר תורה. </span>ואע'ג דאוקימנא דלא כרב פפא לכתחלה מיהא ספר תורה בעינן ובדורותינו בטלו הראשונים שבועה דאורייתא לפי שענשה גדול ותקנו לגזור עליו ארור בעשרה והא אמרן ארור בו שבועה: 


lvr: 46
pgn: 39
dfh: a
trm: פוטרין אותו מיד
txt:
<span class='five'>פוטרין אותו מיד. </span>ואין משהין אותו כאן שלא יחזור בו וע'כ ישלם מיד שקיבל עליו בב'ד: 


lvr: 46
pgn: 39
dfh: a
trm: וידוי מעשר
txt:
<span class='five'>וידוי מעשר. </span>בערתי הקודש <span class='mareimakom'>(דברים כו)</span> וטעמא דכולהו מפרש במסכת סוטה: 


lvr: 46
pgn: 39
dfh: b
trm: חלה על שניהן
txt:
<span class='five'>חלה על שניהן. </span>ששניהן נענשין בה שלא דקדק למסור ממונו ביד נאמן ובאו לידי חלול השם: 


lvr: 46
pgn: 39
dfh: b
trm: כפירת טענה שתי כסף
txt:
<span class='five'>כפירת טענה שתי כסף. </span>טענה דתנן במתני' לאו אתחלת הטענה קאי אלא אכפירה שהוא כופר בטענת חבירו לבד הודאת הפרוטה דבעינן שתהא תחלת הטענה שתי כסף ופרוטה: ה'ג 


lvr: 46
pgn: 39
dfh: b
trm: ואילו כפירת פרוטה לא קתני</span>: <span class='five'>כי יתן איש
txt:
<span class='five'>ואילו כפירת פרוטה לא קתני</span>: <span class='five'>כי יתן איש. </span>תחלת נתינה ב' כסף ועלה קאי כי הוא זה דבר חשוב ושיערו חכמים שמעה כסף דבר חשוב הוא: 


lvr: 46
pgn: 39
dfh: b
trm:
מה כסף דבר חשוב אף כל דבר חשוב </span>גרסינן ולא גרסינן אף כלים דבר חשוב דאילו בכלים אמרינן לקמן <span class='mareimakom'>(דף מ:)</span> דאפילו בכפירת מחטין חייב והאי אף כל במידי דלאו כלי קאמר וקאמר רחמנא כי הוא זה על זה באה השבועה כשיאמר כי הוא זה כשמודה

txt:
<span class='five'>מה כסף דבר חשוב אף כל דבר חשוב </span>גרסינן ולא גרסינן אף כלים דבר חשוב דאילו בכלים אמרינן לקמן <span class='mareimakom'>(דף מ:)</span> דאפילו בכפירת מחטין חייב והאי אף כל במידי דלאו כלי קאמר וקאמר רחמנא כי הוא זה על זה באה השבועה כשיאמר כי הוא זה כשמודה במקצתה אלמא הודאה מתוך טענת שתי כסף היא: <span class='five'>ההוא. </span>זה מיבעי ליה דאין שבועה אלא בהודאה במקצת כלומר את זה אני מודה ולא לאגמורן דאטענת ב' כסף קאי ולעולם הודאה לבד מכפירת שתי כסף קאמר: 


lvr: 46
pgn: 39
dfh: b
trm: ולאו ממילא שמעת מינה דחסרה לה טענה
txt:
<span class='five'>ולאו ממילא שמעת מינה דחסרה לה טענה. </span>לרב פרכינן נהי נמי דלמקצת הטענה וממין הטענה אתו מיהו לאו ממילא שמעת מינה דחסרה לה טענה ראשונה ואין כאן עוד כפירה משתי כסף: 


lvr: 46
pgn: 39
dfh: b
trm: אבל דבר חשוב לא בעינן
txt:
<span class='five'>אבל דבר חשוב לא בעינן. </span>וה'א כי היכי דגבי כלים אפי' טענו ב' מחטין והודה לו באחד מהן חייב כדלקמן <span class='mareimakom'>(דף מ:)</span> כל מידי נמי דטעין ליה תרי ואודי ליה בחד לחייב ואפי' ליכא טענה קמייתא שתי כסף להכי אצטריך כסף למילף מיניה מידי דלאו כלים בעינן דבר חשוב: 


lvr: 46
pgn: 39
dfh: b
trm: שתי כסף יש לי בידך
txt:
<span class='five'>שתי כסף יש לי בידך. </span>קס'ד דשוה כסף טעין ליה וקא'ל אין לך בידי אלא שוה פרוטה דהויא ליה הודאה ממין הטענה ואפ'ה פטור מאי טעמא לאו משום דחסרה לה כפירת טענה משתי כסף: 


lvr: 46
pgn: 39
dfh: b
trm: מידי הוא טעמא אלא לשמואל
txt:
<span class='five'>מידי הוא טעמא אלא לשמואל. </span>כלום אתה משיב תשובה זו אלא לשמואל כלומר אילו אמר חכם אחר דוקא קתני היינו יכולים להשיב תשובה זו אבל לשמואל אינו תשובה דשמואל הודאה ממין הטענה חשיב ליה מאחר שטענו נחושת עם הכסף וכפר לו באחד: 


lvr: 46
pgn: 39
dfh: b
trm: אלא מדסיפא דוקא כו'
txt:
<span class='five'>אלא מדסיפא דוקא כו'. </span>לשון קושיא הוא נימא תהוי תיובתא דרב מרישא דקתני שתי כסף יש לי בידך אין לך בידי אלא פרוטה פטור וטעמא משום דוקא תנן ומה שטענו לא הודה לו הא טענו שוה והודה לו שוה חייב ואף על גב דטענה קמייתא לא הוה אלא שתי כסף: 


lvr: 46
pgn: 39
dfh: b
trm: ליטרא שאני
txt:
<span class='five'>ליטרא שאני. </span>דכיון דטענו משקל ודאי דוקא קתני אבל כל מטבעות דמתני' שוה קאמר שדרך מטבע לעשותו דמים לכל דברים:  תדע


lvr: 46
pgn: 40
dfh: a
trm: דינר מטבעות
txt:
<span class='five'>דינר מטבעות. </span>טבועה במטבע צורה ולא טענו משקל וזה הודה לו מטבע ואע'פ שזו כסף וזו נחשת ממין הטענה היא דכולהו מטבע נינהו: 


lvr: 46
pgn: 40
dfh: a
trm: ורב
txt:
<span class='five'>ורב. </span>דבעי למימר שוה קתני הכי מפרש סיפא דקאמר שהכל מין מטבע אחד הוא כל מטבעות השנויות כאן דין אחד להם שאף הקטנה שבהן יש בה כדי הודאה לחייבו שבועה: 


lvr: 46
pgn: 40
dfh: a
trm: נימא כשמואל סבירא ליה
txt:
<span class='five'>נימא כשמואל סבירא ליה. </span>דכולה מתני' דוקא קתני ומשום הכי תנן ברישא שתי כסף יש לי בידך אין לך בידי אלא פרוטה פטור משום דמה שטענו לא הודה לו אבל אי שוה טעין ליה הוה מיחייב ואע'ג דתחלת טענה שתי כסף ותו לא: ה'ג 


lvr: 46
pgn: 40
dfh: a
trm: בתוספתא דינר זהב זהוב יש לי בידך אין לך בידי אלא דינר כסף חייב
txt:
<span class='five'>בתוספתא דינר זהב זהוב יש לי בידך אין לך בידי אלא דינר כסף חייב. </span>ופי' דינר זהוב היינו טבוע וטעמא משום דהכל מין מטבע אחד והוה ליה ממין הטענה ומיהו סייעתא לרב הוא דמדאצטריך לפרושי זהב זהוב מכלל דמתני' דתנן דינר זהב סתמא שוה קאמר ושהכל דין מטבע אחד קתני ומדסיפא שוה רישא נמי שוה וקתני רישא שתי כסף יש לי בידך אין לך בידי אלא פרוטה פטור וע'כ משום דליכא כפירת שתי כסף הוא: 


lvr: 46
pgn: 40
dfh: a
trm: ה'ק כל האומר דינר זהב כאומר זהב [זהוב] דמי
txt:
<span class='five'>ה'ק כל האומר דינר זהב כאומר זהב [זהוב] דמי. </span>וברייתא לא שהטוען מפרש זהב זהוב קאמר אלא ה'ק הטוען דינר זהב סתם דמסתמא זהב זהוב קאמר והלה אומר אין לך בידי אלא דינר כסף דהיינו נמי דינר מטבע וישנה הודאה ממין הטענה חייב: 


lvr: 46
pgn: 40
dfh: a
trm: לא שנו
txt:
<span class='five'>לא שנו. </span>דבעי טענת שתי כסף אלא בשבועה הבאה בטענת מלוה והודאת מקצת דלוה אבל שבועה בעדות עד אחד שהלוה כפר הכל ועד אחד מעידו שהוא חייב ונמצא מחייבו אפילו לא טענו אלא פרוטה וכפר חייב הואיל ואם היו שנים היו מחייבין אותו ממון לפרוע דהא שוה פרוטה ממונא הוא היחיד מחייבו שבועה: 


lvr: 46
pgn: 40
dfh: a
trm: מכלל דפליג עליה ר'ל
txt:
<span class='five'>מכלל דפליג עליה ר'ל. </span>בעיא הוא דקא בעי גמרא לימא מדקאמר וכן אמר ר' יוחנן מכלל דפליג עליה בר פלוגתיה: 


lvr: 46
pgn: 40
dfh: a
trm: א'ד מישהא הוה שהי ליה ושתיק ליה
txt:
<span class='five'>א'ד מישהא הוה שהי ליה ושתיק ליה. </span>כך היה דרכו של ריש לקיש כשהיה ר' יוחנן אומר דבר בבית המדרש היה שוהה מלהשיב עד שיגמר רבי יוחנן כל צרכו וכל טעם דבריו ואח'כ היה חולק עליו ובתוך כך יצא רבי יצחק זה מבהמ'ד ולא שמע אם נחלק עליו: 


lvr: 46
pgn: 40
dfh: a
trm: איכא דאמרי מישתי הוה שתי
txt:
<span class='five'>איכא דאמרי מישתי הוה שתי. </span>ריש לקיש מיא בבי מדרשא כי אמרה ר' יוחנן להא מילתא: 


lvr: 46
pgn: 40
dfh: b
trm: הודה במקצת קרקעות פטור
txt:
<span class='five'>הודה במקצת קרקעות פטור. </span>שאין נשבעין על הקרקעות כדילפינן לקמן בפירקין <span class='mareimakom'>(דף מב:)</span> ואף הודאתן אינה מביאה לידי שבועה: 


lvr: 46
pgn: 40
dfh: b
trm: הא כלים וכלים דומיא דכלים וקרקעות
txt:
<span class='five'>הא כלים וכלים דומיא דכלים וקרקעות. </span>כלומר משני מינין והודה באחד וכפר באחד חייב: 


lvr: 46
pgn: 40
dfh: b
trm: תנינא
txt:
<span class='five'>תנינא. </span>במסכת קדושין נכסים שאין להם אחריות זוקקין את הנכסים שיש להן אחריות לישבע עליהן: 


lvr: 46
pgn: 40
dfh: b
trm: אגב גררא נסבה
txt:
<span class='five'>אגב גררא נסבה. </span>איידי דתנא התם נכסים שאין להם אחריות נקנין עם נכסים שיש להם אחריות בכסף בלא משיכה תני בהדייהו שאף הם זוקקין את הנכסים שיש להם אחריות לשבועה: 


lvr: 46
pgn: 40
dfh: b
trm: אדמון היא
txt:
<span class='five'>אדמון היא. </span>דבעי הודאה ממין הטענה ומיהו היכא דטענו שנים והודה לו באחד מהם חייב והא דאדמון במתני' היא מיהו הכא במסכת שבועות לא מפרשין בגמרא במאי פליגי אבל בפרק בתרא דכתובות <span class='mareimakom'>(דף קח:)</span> מפרשינן דבהכי פליגי: 


lvr: 46
pgn: 40
dfh: b
trm: טענו חטין וקדם והודה בשעורין
txt:
<span class='five'>טענו חטין וקדם והודה בשעורין. </span>מי שהיה לו לטעון על חבירו חטין ושעורין וטענו חטין ולא הספיק לטענו שעורין עד שקדם זה ואמר חטין אין לך בידי אבל שעורין יש לך בידי: 


lvr: 46
pgn: 40
dfh: b
trm: אם כמערים
txt:
<span class='five'>אם כמערים. </span>אם נראה לב'ד שקפץ להודות כדי שלא יטעננו זה שעורין ויתחייב לו שבועה בהודאת שעורים חייב לו שבועה אם אמר לו זה שניהם יש לי בידך: 


lvr: 46
pgn: 40
dfh: b
trm: למה שהן
txt:
<span class='five'>למה שהן. </span>להתחייב עליהם בכל שהן דהוה ליה למכתב <span class='mareimakom'>(שמות כב)</span> כי יתן איש אל רעהו כספים לשמור ואנא אמינא מה כספים שנים ודבר חשוב אף כל שנים ודבר חשוב אלא כתב כלים לומר דהוי דבר חשוב ולא בעינן שווייהן שתי כסף: 


lvr: 46
pgn: 40
dfh: b
trm: כפר בכלים
txt:
<span class='five'>כפר בכלים. </span>ואפילו כל דהו כדאמרינן לכך יצאו כלים למה שהן ואי משום הודאה ממין הכפירה בהא סבירא ליה כשמואל דאמר טענו בחטין ושעורין והודה לו באחד מהן חייב: 


lvr: 46
pgn: 40
dfh: b
trm: היסת
txt:
<span class='five'>היסת. </span>לשון שומא ששמו חכמים עליו שבועה כמו <span class='mareimakom'>(שמואל א כו)</span> אם ה' הסיתך בי: 


lvr: 46
pgn: 40
dfh: b
trm: הכופר במלוה
txt:
<span class='five'>הכופר במלוה. </span>ובאו עדים והוא לא נשבע כשר לעדות ולא אמרן חשיד אממונא הוא אלא אשתמוטי קמשתמיט ליה משום דמלוה להוצאה ניתנה ואין עכשיו בידו במה לפרוע: 


lvr: 46
pgn: 40
dfh: b
trm: בפקדון פסול לעדות
txt:
<span class='five'>בפקדון פסול לעדות. </span>ואפילו לא נשבע דמשעה דכפר איחשיד ליה אממונא ובב'מ בפ'ק <span class='mareimakom'>(דף ה:)</span> מוקמי' ליה בדאתו סהדי דההיא שעתא הוה בידיה דליכא למימר אירכס ליה ומשתמיט עד דבחיש ומשכח ליה: 


lvr: 46
pgn: 41
dfh: a
trm: שכנגדו חשוד
txt:
<span class='five'>שכנגדו חשוד. </span>הנתבע חשוד על השבועה ותנן לקמן <span class='mareimakom'>(דף מד:)</span> שתקנו חכמים שישבע התובע ויטול: 


lvr: 46
pgn: 41
dfh: a
trm: תקנתא היא
txt:
<span class='five'>תקנתא היא. </span>שבועה עצמה של היסת תקנתא היא ותקנתא שיהא תובע נשבע ונוטל לתקנתא היסת שבועה שלא באה עליו אלא בתקנת חכמים לא עבדינן ויפסיד התובע בלא שום שבועה: 


lvr: 46
pgn: 41
dfh: a
trm: נקטיה לכובסיה דלשבקיה לגלימיה הוא
txt:
<span class='five'>נקטיה לכובסיה דלשבקיה לגלימיה הוא. </span>אוחזו בביציו התלוים בו עד שיתן לו טלית שעליו כלומר כיון דמשמתינן ליה לעולם עד דליתיב ליה לית לך למיחת לנכסיה עדיף מהאי כל דבר התלוי במחובר קרי ליה כובסא כדאמר אזול גרמא ומחיה לכובסא ואתר תמרי באלו הן הגולין <span class='mareimakom'>(מכות דף ח.)</span>: 


lvr: 46
pgn: 41
dfh: a
trm: עד דמטי זמן נגדיה
txt:
<span class='five'>עד דמטי זמן נגדיה. </span>לבתר תלתין יומין כדאמרינן רב מנגיד אמאן דמשהי שמתיה דרבנן עליה תלתין יומין בהאשה נקנית <span class='mareimakom'>(קדושין דף יב.)</span>: 


lvr: 46
pgn: 41
dfh: a
trm: וכי מה בין זה
txt:
<span class='five'>וכי מה בין זה. </span>שלא פגם שטרו לפוגם שטרו דתנן <span class='mareimakom'>(כתובות דף פז.)</span> הפוגמת כתובתה לא תפרע אלא בשבועה כיצד היתה כתובתה אלף זוז והוא אמר התקבלת כתובתיך והיא אומרת לא התקבלתי אלא מנה הואיל ומודית במנה פוגמת את שטר כתובתה ולא תפרע השאר אלא בשבועה דליכא למיסמיך תו אשטרא דאיכא למימר טפי קיבלה והשתא דאמרת משביעין לו מה יפה כחו משאם פגם את שטרו: 


lvr: 46
pgn: 41
dfh: a
trm: התם
txt:
<span class='five'>התם. </span>גבי פגם את שטרו אע'ג דלא טעין לוה אשתבע לי אלא אומר פרעתיך טענינן ליה אנן ואמרינן לבעל השטר השבע: 


lvr: 46
pgn: 41
dfh: a
trm: לא מזדקקינן ליה
txt:
<span class='five'>לא מזדקקינן ליה. </span>להשבע דמיחזי דחשדינן ליה ולא לגבות לו דהא אמר ליה אשתבע לי דלא פרעתיך: 


lvr: 46
pgn: 41
dfh: b
trm: בעדים הלויתיך
txt:
<span class='five'>בעדים הלויתיך. </span>קס'ד בשעת הלואה קאי ואמר ליה ראה שבעדים הלויתיך ואף אתה אל תפרעני אלא בעדים: 


lvr: 46
pgn: 41
dfh: b
trm: דלמא בשעת תביעה קאמר
txt:
<span class='five'>דלמא בשעת תביעה קאמר. </span>כשתבעו בב'ד וזה אומר פרעתיך אמר לו והלא בעדים הלויתיך בעדים הוה לך לפורעני ולא אמר לו כן בשעת הלואה ומשום הכי פטר ליה ר' יהודה בן בתירא: 


lvr: 46
pgn: 41
dfh: b
trm: כיון דקא מודית
txt:
<span class='five'>כיון דקא מודית. </span>דקבלתינהו וזה לא בתורת פקדון מסרם לך הוי פרעון ודברים שהיו בלבך אינם דברים: 


lvr: 46
pgn: 41
dfh: b
trm: דיזיף ופרע
txt:
<span class='five'>דיזיף ופרע. </span>אותה הלואה שזה כופר ודאי לוה אותה באותו היום אבל לאחר זמן פרעיה: 


lvr: 46
pgn: 41
dfh: b
trm: כאומר לא פרעתי דמי
txt:
<span class='five'>כאומר לא פרעתי דמי. </span>דכיון דלא לוה לפי דבורו לא פרע והרי יש עדים שלוה נאמנין הם על הלואה ואינן נאמנין על הפרעון דהודאת בעל דין כמאה עדים: 


lvr: 46
pgn: 41
dfh: b
trm: לא היו דברים מעולם
txt:
<span class='five'>לא היו דברים מעולם. </span>לא פרע לפנינו וזה אומר או בפניהם או שלא בפניהם פרעתיך: 


lvr: 46
pgn: 41
dfh: b
trm: הוחזק כפרן
txt:
<span class='five'>הוחזק כפרן. </span>ואינו נאמן אפילו בשבועה לומר פרעתיך שלא בפניהם שהרי אמר פרעתיך בפניהם ונמצא שקרן: 


lvr: 46
pgn: 41
dfh: b
trm: כל מלתא דלא רמיא עליה דאיניש
txt:
<span class='five'>כל מלתא דלא רמיא עליה דאיניש. </span>כגון זה שלא היה לו לומר פרעתיך בעדים שלא אמר לו זה בשעת הלואה בעדים פרע לי הלכך לא שם לבו לזכור אם בעדים פרע אם שלא בעדים ואמר בעדים פרעתיך ולאו אדעתיה ואינו הוחזק כפרן בכך:  עפצי


lvr: 46
pgn: 42
dfh: a
trm: אייתי
txt:
<span class='five'>אייתי. </span>מלוה סהדי דארבעה ארבעה קיימי ותובע מאתים וזה אומר פרעתיך מ'מ אם לא בעפצים פרעתיך במעות: 


lvr: 46
pgn: 42
dfh: a
trm: דלא רמיא עליה דאיניש
txt:
<span class='five'>דלא רמיא עליה דאיניש. </span>והאי נמי לא רמיא עליה לומר באיזה ענין פרעם אלא פרעתי' סתמא הלכך לא נזכר וסבור שכך השער ולא הוחזק כפרן ונשבע שפרעם מכל מקום: 


lvr: 46
pgn: 42
dfh: a
trm: וכדאבימי בריה דרבי אבהו
txt:
<span class='five'>וכדאבימי בריה דרבי אבהו. </span>גרסינן והוא במסכת כתובות בפרק הכותב <span class='mareimakom'>(דף פה.)</span> דמטא כי האי מעשה לידיה: 


lvr: 46
pgn: 42
dfh: a
trm: ההוא
txt:
<span class='five'>ההוא. </span>לוה דאמר למלוה בפני עדים בשעת הלואה נאמן אתה עלי כל זמן שתאמר לא התקבלתי ולא אוכל לומר לך פרעתיך: 


lvr: 46
pgn: 42
dfh: a
trm: אימור דאמרי זיל בתר רוב דעות הני מילי לענין אומדנא
txt:
<span class='five'>אימור דאמרי זיל בתר רוב דעות הני מילי לענין אומדנא. </span>דשומא כדאמר במסכת ע'ז בפרק השוכר <span class='mareimakom'>(דף עב.)</span> א'ל כדשיימי בתלתא אפי' תרי מגו תלתא כדאמרי בי תלתא עד דאמרי בתלתא כדשיימי בד' עד דאמרי בד' וכ'ש כדאמרי בארבעה: 


lvr: 46
pgn: 42
dfh: a
trm: כיון דנחית לדעות
txt:
<span class='five'>כיון דנחית לדעות. </span>מתחלה ירד למנין שהוא יתר מכדי עדות ודאי אדעות קפיד בתלתא הימניה בארבעה לא הימניה: 


lvr: 46
pgn: 42
dfh: a
trm: שכחת'י מלפר'ש המשנ'ה והננ'י מפר'ש כא'ן</span>: <span class='five'>מנה לי בידך אמר לו הן
txt:
<span class='five'>שכחת'י מלפר'ש המשנ'ה והננ'י מפר'ש כא'ן</span>: <span class='five'>מנה לי בידך אמר לו הן. </span>ובפני עדים ואמר להם אתם עדי: 


lvr: 46
pgn: 42
dfh: a
trm: או שהודה במקצת קרקעות פטור
txt:
<span class='five'>או שהודה במקצת קרקעות פטור. </span>משבועה דאורייתא לא על הקרקעות ולא על הכלים שאין הודאת קרקעות מביאה לידי שבועה שאין דין שבועה בקרקעות כדאמרינן (בכל הנשבעין) <span class='mareimakom'>(לקמן:)</span>: 


lvr: 46
pgn: 42
dfh: a
trm: חייב
txt:
<span class='five'>חייב. </span>לישבע אף על הקרקעות על ידי גלגול שבועה דילפינן לה בפרק קמא דקדושין <span class='mareimakom'>(דף כז:)</span> מקראי: 


lvr: 46
pgn: 42
dfh: a
trm: אין נשבעין על טענת חרש שוטה וקטן
txt:
<span class='five'>אין נשבעין על טענת חרש שוטה וקטן. </span>כגון שטענו ברמיזה דחרש שדיברו חכמים בכל מקום לא מדבר ולא שומע : 


lvr: 46
pgn: 42
dfh: a
trm: וכי יתן איש
txt:
<span class='five'>וכי יתן איש. </span>ועלה כתיב ונקרב בעל הבית לשבועה כדאמרינן בבבא קמא <span class='mareimakom'>(דף סג:)</span>: 


lvr: 46
pgn: 42
dfh: a
trm: בבא בטענת אביו
txt:
<span class='five'>בבא בטענת אביו. </span>הא דקתני נשבעין בנתינת איש קאמר שהקטן טוענו אבי מסרו לידך: 


lvr: 46
pgn: 42
dfh: a
trm: והאכלתיו פרס
txt:
<span class='five'>והאכלתיו פרס. </span>והחזרתי לו חצי והחציו בידי חייב לישבע על השאר וקטן הבא בטענת אביו לא גרע מטענת עצמו דהכא: 


lvr: 46
pgn: 42
dfh: b
trm: אלא בדרבה קמיפלגי
txt:
<span class='five'>אלא בדרבה קמיפלגי. </span>ולעולם בטוענו קטן ומשום דאין טענתו חשובה במקום אחר דכתיב כי יתן איש קרי ליה הכא טענת עצמו מיהו הכא טענה היא דהא איכא נתינת איש דמכח נתינת האב היא באה והיינו דקאמר פעמים וכי תימא רבנן אמאי פליגי עליה בדרבה קמיפלגי: 


lvr: 46
pgn: 42
dfh: b
trm: התם דלא אמר ברי לי
txt:
<span class='five'>התם דלא אמר ברי לי. </span>רישא דקתני פטור דלא אמר היתום ברי לי סיפא דקתני נשבעין לקטן דאמר ברי לי: 


lvr: 46
pgn: 42
dfh: b
trm: ליפרע מנכסי קטן
txt:
<span class='five'>ליפרע מנכסי קטן. </span>מנכסי יתום ואפי' הוציא שטר עליו צריך שבועה שלא נתקבל חוב זה מאביו: 


lvr: 46
pgn: 42
dfh: b
trm: ליפרע מנכסי הקדש
txt:
<span class='five'>ליפרע מנכסי הקדש. </span>המקדיש נכסיו ויצא עליו שט'ח ובא ליפרע מן הנכסים צריך שבועה: 


lvr: 46
pgn: 42
dfh: b
trm: תנינא
txt:
<span class='five'>תנינא. </span>במסכת כתובות <span class='mareimakom'>(דף פז.)</span> ולקמן בכל הנשבעין <span class='mareimakom'>(דף מה.)</span>: 


lvr: 46
pgn: 42
dfh: b
trm: בין לזיבורית
txt:
<span class='five'>בין לזיבורית. </span>דתנן בהניזקין <span class='mareimakom'>(גיטין מח:)</span> אין נפרעין מן היתומין אלא מן הזיבורית והיינו דתנא תרתי חדא לגדולים וחדא לקטנים: 


lvr: 46
pgn: 42
dfh: b
trm: אדם עושה קנוניא על ההדיוט
txt:
<span class='five'>אדם עושה קנוניא על ההדיוט. </span>הלוה הזה עשה עצה רמיותא עליו ואמר אני חייב לזה כדי שיטרוף הקרקע ממנו ויחלוקו ברמיותא: 


lvr: 46
pgn: 42
dfh: b
trm: קדשים שחייב באחריותן
txt:
<span class='five'>קדשים שחייב באחריותן. </span>כגון אמר הרי עלי עולה והפריש בהמה לנדרו והפקידה לזה נשבע עליה אותו שהפקדון בידו דרעהו קרינן ביה דדבר הגורם לממון לרבי שמעון כממון דמי: 


lvr: 46
pgn: 42
dfh: b
trm: יש דברים שהן בקרקע
txt:
<span class='five'>יש דברים שהן בקרקע. </span>שמחוברין לקרקע ואינן כקרקע ונשבעין עליהן ובגמ' מפרש פלוגתייהו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 46
pgn: 43
dfh: a
trm: כי יתן איש אל רעהו כסף או כלים לשמור וגו'
txt:
<span class='five'>כי יתן איש אל רעהו כסף או כלים לשמור וגו'. </span>פרשת שומר חנם היא דתניא בהשואל <span class='mareimakom'>(ב'מ דף צד:)</span> פרשה ראשונה בשומר חנם ושניה בשומר שכר ושלישית בשואל וגבי שומר חנם אין לו עליו אלא שבועה כדכתיב <span class='mareimakom'>(שמות כב)</span> ונקרב בעל הבית אל האלהים אם לא שלח ידו: 


lvr: 46
pgn: 43
dfh: a
trm: אינו משלם
txt:
<span class='five'>אינו משלם. </span>גניבה ואבידה הכתובה בו ליחייב דכתיב <span class='mareimakom'>(שם)</span> אם גנב יגנב מעמו: 


lvr: 46
pgn: 43
dfh: a
trm: ידיעא טענתיה
txt:
<span class='five'>ידיעא טענתיה. </span>דכיון דאמר ליה בית זה מלא וזה מחזירה לו חסירה נראה חסרונה והרי הוא כזה אומר עד החלון וזה עד הזיז: 


lvr: 46
pgn: 43
dfh: a
trm: אזורה נמי ליתני
txt:
<span class='five'>אזורה נמי ליתני. </span>אזורה בת עשר אמות יש לי בידך והלה אומר אין לך בידי אלא בת חמש חייב ולוקמה באזורה בת חתיכות הרבה ולייפי אהדדי בתפירת מחט: 


lvr: 46
pgn: 43
dfh: a
trm: לגוררה ולהעמידה על משקל חמש ליטרין
txt:
<span class='five'>לגוררה ולהעמידה על משקל חמש ליטרין. </span>אבל בגדולה וקטנה ליכא למימר הכי ובאזורה ליכא למימר חתך הימנה שהרי ראשיה ניכרין: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 46
pgn: 43
dfh: b
trm: והשתא דאמר רב אשי זה נשבע וזה נשבע הכי קאמר מי נשבע תחלה כו'
txt:
<span class='five'>והשתא דאמר רב אשי זה נשבע וזה נשבע הכי קאמר מי נשבע תחלה כו'. </span> והא דרב אשי בבבא מציעא הוא בפ' המפקיד דאמר רב הונא התם גבי שומר שכר שטען נגנבה וחייב עצמו בתשלומין משביעין אותו שבועה שאינה ברשותו חיישינן שמא עיניו נתן בה ורוצה לקנותה בדמים ואותביניה מהא דקתני ויוציא הלה את הפקדון ואי אמרת משביעין אותו שבועה שאינה ברשותו היכי מצי מפיק ליה ושני רב אשי עלה זה נשבע וזה נשבע זה נשבע שאינה ברשותו וזה שהשבועה עליו נשבע כמה היתה שוה והכי קאמר מתני' מי נשבע תחלה מי שהפקדון אצלו נשבע תחלה שאינה ברשותו ולעולם אסיפא דרישא קאי היכא דשבועה גבי לוה: 


lvr: 46
pgn: 43
dfh: b
trm: אבד אלפא זוזי
txt:
<span class='five'>אבד אלפא זוזי. </span>דסבר וקביל אבל כל זמן שהן קיימין על כרחו גובה חובו אם מלוה סתם הוא סתם מלוה שלשים יום ואם פירש לו זמן כשיגיע זמנו יפרע ולא מצי למימר סברת וקבילת דאי לשם משכון קבליה לשם פרעון לא קבליה וכיון דקבליה לשם משכון כל כמה דלא מהדר ליה משכוניה לא גבי ולא מצי פטר נפשיה בדמי שווין: 


lvr: 46
pgn: 43
dfh: b
trm: אבל תרתי קתא
txt:
<span class='five'>אבל תרתי קתא. </span>לא אמרינן חדא קביל בחמש מאה וחדא בחמש מאה ואי אבד חדא מינייהו לא ליפסיד חמש מאה דהא לא פריש חדא בפלגא וחדא בפלגא אלא תרוייהו קבלינהו בחדא במשכונו ולא בפרעון וכיון דמהדר ליה מקצת משכונות במאי דחסר (נפשיה) מיניה פטר נפשיה בתשלומי שוויו: 


lvr: 46
pgn: 43
dfh: b
trm: ורב נחמן אמר אפי' תרתי קתאתי
txt:
<span class='five'>ורב נחמן אמר אפי' תרתי קתאתי. </span>ואע'ג דלא פריש מסתמא חדא בפלגא וחדא בפלגא קבלינהו ואי אבוד חדא אבוד פלגא: 


lvr: 46
pgn: 43
dfh: b
trm: אבל קתא ונסכא
txt:
<span class='five'>אבל קתא ונסכא. </span>לא אמרינן נסכא קביל בפלגא דכיון דמידי דחזי לפרעון הוא לא קבליה עליה אלא בדמי שוויו: 


lvr: 46
pgn: 43
dfh: b
trm: אבד נסכא אבד פלגא </span>גרסינן: <span class='five'>חייב
txt:
<span class='five'>אבד נסכא אבד פלגא </span>גרסינן: <span class='five'>חייב. </span>ולא אמרינן אבד כל מעותיו: 


lvr: 46
pgn: 44
dfh: a
trm: ובדשמואל קמיפלגי
txt:
<span class='five'>ובדשמואל קמיפלגי. </span>רבי אליעזר לית ליה דשמואל דמשכון שאינו שוה כל החוב אין אדם מקבלו אלא לזכרון דברים הלכך שומר חנם הוא עליו וישבע שלא פשע ושאינו ברשותו ויטול כל מעותיו ור' עקיבא כשמואל סבירא ליה שלשם משכון קבלו אבל הלווהו אלף זוז בשטר אפילו רבי אליעזר מודה שהמשכון שקיבל אחרי כן לשם משכון קבלו שהרי אינו צריך לו לזכרון דברים שהשטר לו לראיה: ה'ג 


lvr: 46
pgn: 44
dfh: a
trm:
אי דלא שוי שיעור זוזי דכ'ע לית להו דשמואל ובדרבי יצחק קמיפלגי </span>רבי אליעזר לית ליה דרבי יצחק ואינו עליו אלא שומר חנם ואף על פי שהוא משכון גמור: <span class='five'>אימור דאמר רבי יצחק שמשכנו שלא בשעת הלואתו

txt:
<span class='five'>אי דלא שוי שיעור זוזי דכ'ע לית להו דשמואל ובדרבי יצחק קמיפלגי </span>רבי אליעזר לית ליה דרבי יצחק ואינו עליו אלא שומר חנם ואף על פי שהוא משכון גמור: <span class='five'>אימור דאמר רבי יצחק שמשכנו שלא בשעת הלואתו. </span>כגון על ידי ב'ד דבהכי משתעי קרא דכתיב לעיל מיניה בחוץ תעמוד והאיש וגו' ואמר מר זה שליח ב'ד:  כשומר


lvr: 46
pgn: 44
dfh: b
trm: לימא דרב יוסף תנאי היא
txt:
<span class='five'>לימא דרב יוסף תנאי היא. </span>דמילתא דרבה ודאי תנאי היא דרבי עקיבא לית ליה דרבה אלא דרב יוסף מי לימא תנאי היא מי מצי לאוקמה לרבי אליעזר כוותיה: 


lvr: 46
pgn: 44
dfh: b
trm: צריך למשכון
txt:
<span class='five'>צריך למשכון. </span>להשתמש בו ומנכה לו מן החוב דמי שכירות המשכון רבי אליעזר סבר כיון דצריך למשכון אין כאן מצוה ולהנאתו נתכוין והוי כשומר חנם ורבי עקיבא סבר כיון דפוחת עליו והולך מצוה היא ולא הוי עליו אלא כשומר שכר: 


lvr: 46
pgn: 44
dfh: b
trm: מכלל דרבי יהודה
txt:
<span class='five'>מכלל דרבי יהודה. </span>דפליג עליה דאמר אם אין משכון כנגד חובו משמט אכנגדו נמי משמט דאפי' ההוא פלגא דכנגדו לא חשיב משכון ומשמטא ליה שביעית: 


lvr: 46
pgn: 44
dfh: b
trm: אלא לאו כנגד כולו
txt:
<span class='five'>אלא לאו כנגד כולו. </span>קאמר תנא קמא אינו משמט דאע'פ שאינו שוה אלא פלגא הוי משכון כנגד כולו ואינו משמט כלום מן החוב והיינו כשמואל ואתא רבי יהודה הנשיא למימר דאם אין משכון כנגד הלוואתו אינו משמט כולו אלא כנגדו: 


lvr: 46
pgn: 44
dfh: b
trm: לא לעולם כנגדו
txt:
<span class='five'>לא לעולם כנגדו. </span>קאמר רבי שמעון דאינו משמט דלההוא פלגא מיהא הוי משכון ולית ליה דשמואל ואההוא פלגא גופיה פליג ר' יהודה הנשיא למימר דלא הוי משכון: 


lvr: 46
pgn: 44
dfh: b
trm: כנגדו נמי משמט
txt:
<span class='five'>כנגדו נמי משמט. </span>דלא הוי משכון אלא לזכרון דברים תפסיה:  הדרן עלך שבועת הדיינין 


lvr: 46
pgn: 44
dfh: b
trm: כל הנשבעין
txt:
<span class='five'>כל הנשבעין. </span>כל המחויבין שבועה מן התורה נשבעין ולא משלמין כלומר לא חייבה תורה שבועה לישבע וליטול אלא הנתבע ישבע לתובע ולא ישלם ובגמרא יליף לה: 


lvr: 46
pgn: 44
dfh: b
trm: ושכנגדו חשוד על השבועה
txt:
<span class='five'>ושכנגדו חשוד על השבועה. </span>התובע שהנתבע שכנגדו חשוד על השבועה ונתחייב הנתבע שבועה מן התורה ע'י הודאה במקצת נשבע התובע ונוטל: 


lvr: 46
pgn: 44
dfh: b
trm: וחנוני על פנקסו
txt:
<span class='five'>וחנוני על פנקסו. </span>על מה שכתוב בפנקסו שהוא כותב עליה הקפות שהוא מקיף ולקמן מפרש היכי דמי: 


lvr: 46
pgn: 44
dfh: b
trm: עד שתהא מקצת הודאה
txt:
<span class='five'>עד שתהא מקצת הודאה. </span>לרבי יהודה לא תיקנו שבועה ליטול אלא במקום שיש שבועה על הנתבע והפכוה חכמים על התובע באלו השנויות כאן: 


lvr: 46
pgn: 44
dfh: b
trm: הרי זה נשבע ונוטל
txt:
<span class='five'>הרי זה נשבע ונוטל. </span>שהדברים מוכיחים שהרי עדים מעידים שמשכנו שלא ברשות:  אחת


lvr: 46
pgn: 45
dfh: a
trm: אחת שבועת העדות כו'
txt:
<span class='five'>אחת שבועת העדות כו'. </span>בין שנחשד על שבועת העדות בין שנחשד על שבועת הפקדון שכפר ונשבע על שקר: 


lvr: 46
pgn: 45
dfh: a
trm: ואפי' נחשד על שבועת שוא
txt:
<span class='five'>ואפי' נחשד על שבועת שוא. </span>שהוא רע לשמים עליה ולא לבריות אעפ'כ הוא נפסל על ידה לשבועה: 


lvr: 46
pgn: 45
dfh: a
trm: כל שהפירות בידו ידו על העליונה
txt:
<span class='five'>כל שהפירות בידו ידו על העליונה. </span>ארישא פליג דקתני ישבע בעל הבית שנתן לו את הדינר ואתא רבי יהודה למימר אין צריך שבועה שאין דרך חנוני המוכר שלא בהקפה ליתן את הפירות עד שיקבל את הדינר: 


lvr: 46
pgn: 45
dfh: a
trm: כשם שאמרו
txt:
<span class='five'>כשם שאמרו. </span>משנה היא במסכת כתובות <span class='mareimakom'>(דף פז.)</span>  במוציאה שטר כתובתה ומודה שקבל' מקצתה ונמצא שאין לסמוך על שטר כתובתה ואם טוען בעל דנתקבלה כולה לא תפרע אלא בשבועה: 


lvr: 46
pgn: 45
dfh: a
trm: עד אחד מעידה כו' ומנכסים משועבדים ונפרעת שלא בפניו
txt:
<span class='five'>עד אחד מעידה כו' ומנכסים משועבדים ונפרעת שלא בפניו. </span>כולהו אכשם קיימי כשם שאין אחד מאלו נפרע אלא בשבועה כך היתומין לא יפרעו כו' ובגמרא מוקי ביתומים מן היתומים: 


lvr: 46
pgn: 45
dfh: a
trm: ולקח בעליו
txt:
<span class='five'>ולקח בעליו. </span>רישא דקרא שבועת ה' תהיה בין שניהם ולקח בעליו את השבועה ולא ישלם הנתבע שוב כלום: 


lvr: 46
pgn: 45
dfh: a
trm: כי היכי דליתגרו ליה פועלים
txt:
<span class='five'>כי היכי דליתגרו ליה פועלים. </span>שאם ישבע הוא ויפסידו פועלים לא ימצא עוד פועלים למלאכתו שיגורו ממנו שהוא כופר בשכר פועליו: 


lvr: 46
pgn: 45
dfh: a
trm: וליתיב ליה בעדים
txt:
<span class='five'>וליתיב ליה בעדים. </span>יתקנו חכמים שלא יתן אדם שכר לפועל אלא בעדים ולא יבא לידי שבועה: 


lvr: 46
pgn: 45
dfh: a
trm: וליתיב ליה מעיקרא
txt:
<span class='five'>וליתיב ליה מעיקרא. </span>ליתקון רבנן שיתן אדם לפועליו שכרן שחרית עד שלא יתחילו במלאכה ואם תבע לערב לא יטול כלום ולא תהא שם שבועה: 


lvr: 46
pgn: 45
dfh: a
trm: שניהם רוצים בהקפה
txt:
<span class='five'>שניהם רוצים בהקפה. </span>בעה'ב פעמים שאין מצויות לו מעות שחרית ופועל שלא יוציא המעות עד הלילה לפרנסתו:  אי


lvr: 46
pgn: 45
dfh: b
trm: אי הכי
txt:
<span class='five'>אי הכי. </span>דבעה'ב טרוד ושמא שכח אפי' תבעו שכיר לאחר שעבר זמן גבייתו המפורש בב'מ בפרק המקבל <span class='mareimakom'>(דף קו:)</span> שכיר יום גובה כל הלילה שכיר לילה גובה כל היום לישבע נמי שכיר ולשקול: 


lvr: 46
pgn: 45
dfh: b
trm: שבועת שומרין דחייב רחמנא
txt:
<span class='five'>שבועת שומרין דחייב רחמנא. </span>לשומר שכר לישבע על שבורה ומתה כדכתיב <span class='mareimakom'>(שמות כב)</span> ומת או נשבר או נשבה שבועת ה' תהיה בין שניהם: 


lvr: 46
pgn: 45
dfh: b
trm: דאשכחיה רב ששת </span>גרסינן: <span class='five'>בזמנו
txt:
<span class='five'>דאשכחיה רב ששת </span>גרסינן: <span class='five'>בזמנו. </span>אם תבעו בתוך זמן גבייתו: 


lvr: 46
pgn: 45
dfh: b
trm: מדסיפא בראיה
txt:
<span class='five'>מדסיפא בראיה. </span>מכלל דנשבע ונוטל דרישא בלא שום ראיה אינו צריך להביא עדים שעשה עמו וליתא לדרב ושמואל דלעיל דאוקמוה למתניתין בששכרו בעדים:  רישא


lvr: 46
pgn: 46
dfh: a
trm: רישא וסיפא בראיה
txt:
<span class='five'>רישא וסיפא בראיה. </span>רישא נהי דקתני נשבע ונוטל ליתיה אלא שיביא תחלה עדים ששכרו: 


lvr: 46
pgn: 46
dfh: a
trm: כל זמן שהטלית ביד אומן
txt:
<span class='five'>כל זמן שהטלית ביד אומן. </span>דבעל הבית הוי המוציא מחבירו עליו הראיה להביא עדים שלא קצץ אלא אחת: 


lvr: 46
pgn: 46
dfh: a
trm: רבי יהודה היא כו'
txt:
<span class='five'>רבי יהודה היא כו'. </span>והכא נמי שבועה אצל בעל הבית היא מן התורה שהרי מודה במקצת: 


lvr: 46
pgn: 46
dfh: a
trm: אלא קצץ ר' יהודה היא ולא רבנן
txt:
<span class='five'>אלא קצץ ר' יהודה היא ולא רבנן. </span>בתמיה הא דקתני דאקציצה נשבע שכיר רבי יהודה קאמר לה ולא רבנן השתא היכא דמחמיר ר' יהודה אשכיר כגון בשאין מקצת הודאה אצל בעל הבית מקילין רבנן אשכיר והימנוה בשבועה: 


lvr: 46
pgn: 46
dfh: a
trm: אלא בהא פליגי כו'
txt:
<span class='five'>אלא בהא פליגי כו'. </span>ולעולם קצץ ר' יהודה ולא רבנן והא דתני רבה בר שמואל רבנן היא ודקשיא לך השתא היכא דמחמיר ר' יהודה כו' אין ובהא פליגי רבי יהודה סבר בדאורייתא עבדו רבנן תקנתא לשכיר היכא דאיכא אבעל הבית שבועה דאורייתא עבדו רבנן תקנה לשכיר למיפכיה לשבועה עליה אבל אדרבנן תקנה היא ותקנתא לתקנתא לא עבדינן היכא דאין שם מקצת הודאה דלא רמיא אבעל הבית אלא שבועת היסת דרבנן היא גופה תקנתא היא כרב נחמן ותקנתא לתקנתא להפכה מבעל הבית ולמשדייה אשכיר לא עבוד רבנן: 


lvr: 46
pgn: 46
dfh: a
trm: וקציצה מידכר דכירי אינשי
txt:
<span class='five'>וקציצה מידכר דכירי אינשי. </span>סבירא להו לרבנן דפליגי אדרבי יהודה הלכך אחמירו בה גבי שכיר: 


lvr: 46
pgn: 46
dfh: a
trm: בטוענו כלים [הניטלין] תחת כנפיו
txt:
<span class='five'>בטוענו כלים [הניטלין] תחת כנפיו. </span>בעה'ב טוען שנטל כלים קטנים שאדם יכול להסתיר תחת כנפי בגדיו ולא הכירו בהם עדים: <span class='five'>אמר רב יהודה </span>גרסינן ול'ג דאמר:  ואמר


lvr: 46
pgn: 46
dfh: b
trm: אלא דברים שאין דרכן להטמין
txt:
<span class='five'>אלא דברים שאין דרכן להטמין. </span>שאין אדם בוש ליטלן בידו בשוק בפרהסיא הלכך אינו נאמן חדא דאין זה עשוי למכור את כליו ועוד מדאטמנינהו איכא למימר בוש הוא להודיעו שהוא צריך לשאול כלים משכיניו דאי לקוחין הוו לא הוה מטמינן: 


lvr: 46
pgn: 46
dfh: b
trm: ולא אמרן
txt:
<span class='five'>ולא אמרן. </span>באדם בינוני דאינו נאמן אלא שזה אמר לקוחין וזה אמר שאולין אבל אם אמר לו גנבת אותם לאו כל כמיניה וישבע זה שלקוחין הן: ה'ג 


lvr: 46
pgn: 46
dfh: b
trm: ולא אמרן אלא בדברים העשוין להשאיל ולהשכיר
txt:
<span class='five'>ולא אמרן אלא בדברים העשוין להשאיל ולהשכיר. </span>בהנהו הוא דאמרי' דכי אמר לקוחין אינו נאמן אבל דברים שאין עשוין להשאיל שהבעלים חסים עליהם לפי שמתקלקלין נאמן לשבע שלקחם ואין נראין דברי האומר השאלתים לו: 


lvr: 46
pgn: 46
dfh: b
trm: מיתמי
txt:
<span class='five'>מיתמי. </span>שהביא התובע עדים שהן שלו ואמר שהשאילם לאבי היתומים ומדאפקינהו רבא מיתמי ש'מ דסבירא ליה אי הוה אבוהון קמן ואמר לקוחין הן בידי אינו נאמן בשבועה דאי מהימן אנן הוינן טענינן בשביל יתמי אביהם לקחם ממך ודוקא ספרי דאגדתא שאין אדם עשוי ללמוד בהם תדיר אבל שאר ספרים אינן עשוין להשאיל ולהשכיר לפי שמתקלקלין כמו ששנינו במוצא ספרים לא ילמד בהן לכתחלה ולא יקרא אחר עמו ויכול לומר לקוחין הן בידי ואין צריך לכתוב עליהן שטר מכירה אלא לרווחא דמילתא שלא יצטרך לשבע וכן קבלתי מרב יצחק הלוי: 


lvr: 46
pgn: 46
dfh: b
trm: אפילו שומר נשבע
txt:
<span class='five'>אפילו שומר נשבע. </span>אמתני' קאי בראוהו שנים שנכנס לתוך ביתו למשכנו שלא ברשות אפי' שומר הבית נאמן לשבע וישלם זה: 


lvr: 46
pgn: 46
dfh: b
trm: תני ר' חייא
txt:
<span class='five'>תני ר' חייא. </span>במתניתי' הכי היו מעידין אותו שנכנס לתוך ביתו שלם ויצא חבול כגון שעלתה נשיכה בגבו ובין אצילי ידיו נוטל שלא בשבועה דנשיכת שינים לאו חיכוך כותל הוא: 


lvr: 46
pgn: 46
dfh: b
trm: שבועת בטוי
txt:
<span class='five'>שבועת בטוי. </span>דלהבא כי משתבע איכא למימר בקושטא אשתבע שבדעתו לקיימה ואפי' עבר עליה שכפאו יצרו אינו חשוד בכך על השבועה שעבר להוציא לשקר מפיו:  וכל


lvr: 46
pgn: 47
dfh: a
trm: משחק בקוביא
txt:
<span class='five'>משחק בקוביא. </span>גזלן דרבנן הוא דאמרינן אסמכתא לא קניא אבל מדאורייתא לאו גזלן הוא: 


lvr: 46
pgn: 47
dfh: a
trm: לסיני
txt:
<span class='five'>לסיני. </span>לשבועת הר סיני שהשביע הקב'ה את ישראל על לא תגזול והוא יפרע מן הכופר ממון לחבירו אבל ב'ד אין נזקקין לא לשבועה ולא לפרעון: 


lvr: 46
pgn: 47
dfh: a
trm: אי נימא מן הלוה
txt:
<span class='five'>אי נימא מן הלוה. </span>אם הוציאו שטר עליו לא יפרעו אלא בשבועת יורשין המפורש במשנתנו שבועה שלא פקדנו אבא כו': 


lvr: 46
pgn: 47
dfh: a
trm: כבר נתחייב מלוה לבני לוה שבועה
txt:
<span class='five'>כבר נתחייב מלוה לבני לוה שבועה. </span> משעה שמת לוה אין לו למלוה ליפרע מן היתומים אלא בשבועה דקי'ל אין נפרעין מן היתומים אלא בשבועה: 


lvr: 46
pgn: 47
dfh: a
trm: ואין אדם מוריש
txt:
<span class='five'>ואין אדם מוריש. </span>לבניו ממון שהוא מחויב עליו שבועה אלמא הואיל והוא מחויב שבועה שלא התקבלתי חוב זה ויתומין אין יכולין לישבע כן אלא שלא פקדנו אבא ואין זו השבועה המוטלת על אביהם וגם יתמי לוה אין יכולין לישבע שפרעו אביהן קאמר רב ושמואל שלא יפרעו אלמא המחויב שבועה ואין יכולין לישבע לא זה ולא זה סבירא לרב ושמואל חזרה שבועה לסיני ואין כאן לא שבועה ולא פרעון: 


lvr: 46
pgn: 47
dfh: a
trm: לישתבע
txt:
<span class='five'>לישתבע. </span>את השבועה שהעד מחייבו אינו יכול דהא מודה דחטף והעד מחייבו לישבע שלא חטף וגבי הך שבועה הוא פסול כגזלן אצל כל שבועות והא ליכא למימר לישתבע דדידיה חטף שאין זו שבועה המוטלת עליו: 


lvr: 46
pgn: 47
dfh: b
trm: אביו כי האי גוונא מיחייב
txt:
<span class='five'>אביו כי האי גוונא מיחייב. </span>שבועה ומתוך שאינו יכול לישבע דהא אינו יודע קאמר לישלם היינו דאיצטריך קרא למעוטיה למיפטר היורש בטוען טענה זו: 


