# rshbvl

lvr: 43
pgn: 2
dfh: a
trm: הכל כמנהג המדינה
txt:
<span class='five'>הכל כמנהג המדינה. </span>אם מנהג לבנות בגויל אין חבירו יכול לומר איני חפץ אלא גזית: 


lvr: 43
pgn: 2
dfh: a
trm: זה נותן ג' טפחים כו'
txt:
<span class='five'>זה נותן ג' טפחים כו'. </span>שעובי כותל גויל ו' טפחים ושל גזית חמשה ושל כפיסים ד' ושל לבינים ג': 


lvr: 43
pgn: 2
dfh: a
trm: לפיכך
txt:
<span class='five'>לפיכך. </span>הואיל ובתחלת הבנין חייבום חכמים לבנות בין שניהם אם נפל הכותל לאחר שנים רבים אין האחד יכול לומר כל הכותל נבנה בחלקי ומשלי היו האבנים אע'פ שהוחזק יותר מחבירו וכגון שנפל הכותל בחלקו כדמפרש בגמ': 


lvr: 43
pgn: 2
dfh: a
trm: ועושין חזית מכאן ומכאן
txt:
<span class='five'>ועושין חזית מכאן ומכאן. </span>להודיע ששניהם עשאוהו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 2
dfh: a
trm: אומר לו
txt:
<span class='five'>אומר לו. </span>לבעל הכרם גדור אתה שלא יאסרו גפניך את תבואת השדה משום כלאים לפי שסמך בעל השדה את זרעיו סמוך לגדר כדתנן בפרק שני <span class='mareimakom'>(דף כו.)</span> היה גדר בינתים זה סומך לגדר מכאן את אילנותיו וזה סומך לגדר את זרעיו מכאן וכשאין שם גדר תנן בפ' שני לא יטע אדם אילן סמוך לשדה חבירו אא'כ הרחיק ממנו ד' אמות כדי עבודת הכרם דבהכי הוי כלאים: 


lvr: 43
pgn: 2
dfh: b
trm: קידש
txt:
<span class='five'>קידש. </span>התבואה אם הוסיף מאתים לישנא דקרא נקט פן תוקדש <span class='mareimakom'>(דברים כב)</span> : 


lvr: 43
pgn: 2
dfh: b
trm: וטעמא דרצו
txt:
<span class='five'>וטעמא דרצו. </span>לבנות כותל דמדעת שניהן הוא דחייביה חכמים שיבנו בין שניהן ולקמן פריך כשרצו מאי הוי ליהדרי בהו אבל לא רצו שניהן שהיה אחד אומר דייה לחלקה במסיפס של יתדות עצים תקועים בארץ נמוכים לא כייפינן ליה ואין זה יכול לומר לו איני חפץ שתראה עסקי: 


lvr: 43
pgn: 2
dfh: b
trm: פלוגתא
txt:
<span class='five'>פלוגתא. </span>חלוקת חצר שהושוו דעתם לחולקה וכגון שלא היה בה ח' אמות כדי לזה וכדי לזה שאין האחד יכול לכוף את חבירו לחולקה ולהכי תני שרצו שכיון שרצו לחולקה בונין כותל אבנים על כרחם ואם בא האחד לומר אי איפשי ביציאה זו אלא מסיפס בעלמא אין שומעין לו משום היזק הראיה: 


lvr: 43
pgn: 2
dfh: b
trm: הוה אמינא במסיפס בעלמא
txt:
<span class='five'>הוה אמינא במסיפס בעלמא. </span>מיירי מתני' דאיהו נמי מחיצה איקרו ורצו דקתני אחלוקה קאי וכשאין בה דין חלוקה קמ'ל כותל ורצו דקתני משום כותל דאי לא רצו פלגי לה במסיפס: 


lvr: 43
pgn: 2
dfh: b
trm: מהו דתימא א'ל כשנתרציתי לך
txt:
<span class='five'>מהו דתימא א'ל כשנתרציתי לך. </span>במחיצה מחיצה דקה נתרציתי ולמעוטי באוירא כגון של נסרים שהיא דקה והיזק ראיה אין בה או תמשוך עובי הכותל בחלקך חוץ מדבר מועט אבל לבנות כותל אבנים עב למעוטי נמי תשמישתי לא נתרציתי: 


lvr: 43
pgn: 2
dfh: b
trm: סיפא איצטריך ליה
txt:
<span class='five'>סיפא איצטריך ליה. </span>כלומר הוא הדין נמי מעיקרא והאי דקתני נפל משום סיפא לאשמועינן דיותר מד' אמות אין מחייבין ואע'פ שהראשון היה גבוה יותר לא מחייבין ליה: 


lvr: 43
pgn: 2
dfh: b
trm: בית השער
txt:
<span class='five'>בית השער. </span>שבונים כותל נגד השער עגול סביב ועושין באותו היקף פתח קטן מן הצד משום היזק ראיות בני רה'ר שלא יראו תוך החצר: 


lvr: 43
pgn: 2
dfh: b
trm: החלונות
txt:
<span class='five'>החלונות. </span>אחד מבני השותפים הבונה כותל בחצר כנגד חלונותיו של חבירו בין מלמעלה וכו' אם הכותל גבוה יותר מן החלונות צריך להגביה למעלה מהן ד'א כדמפרש ואזיל כדי שלא יסמוך על כותלו וישחה ויראה בחלונותיו של חבירו: 


lvr: 43
pgn: 2
dfh: b
trm: בין מלמטה
txt:
<span class='five'>בין מלמטה. </span>אם הכותל נמוך מן החלונות צריך להשפילו מהן ד'א כדי שלא יעמוד על עובי כותלו ויראה: 


lvr: 43
pgn: 3
dfh: a
trm: דאיצטנע מינך
txt:
<span class='five'>דאיצטנע מינך. </span>דברי הצנע אבל חצר החלוקה לתרוייהו קביעא תשמישתי' לכל אחד בחלקו כל שעה ולא עבדי בה מילי דצנעא: 


lvr: 43
pgn: 3
dfh: a
trm: כיון דרצו
txt:
<span class='five'>כיון דרצו. </span>לחלוק ולקמן פריך מאי איריא רצו אפילו לא רצו הרי הן יכולין לכוף זה את זה: 


lvr: 43
pgn: 3
dfh: a
trm: וטעמא דרצו
txt:
<span class='five'>וטעמא דרצו. </span>שהתנו לחולקה בכותל אבנים הא לא רצו אין מחייבין אותו אלא מסיפס בעלמא: 


lvr: 43
pgn: 3
dfh: a
trm: ובכתבי הקדש
txt:
<span class='five'>ובכתבי הקדש. </span>ספר תורה שהוא בכרך אחד וכן נביאים וכתובים הכתובים בגליון כס'ת: 


lvr: 43
pgn: 3
dfh: a
trm: קנין דברים הוא
txt:
<span class='five'>קנין דברים הוא. </span>ואין חליפין קונין אלא דבר הנקנה או מכר או מתנה או שעבוד קרקעות שהקנין חל עליו או מטלטלין: 


lvr: 43
pgn: 3
dfh: a
trm: ברוחות
txt:
<span class='five'>ברוחות. </span>זה בורר לו חלק מזרחי וזה בורר לו חלק מערבי וקנו מידם ומעתה נקנה חלק מזרחי לזה ואין לזה חלק בו וכן השני לחבירו: 


lvr: 43
pgn: 3
dfh: a
trm: אריח
txt:
<span class='five'>אריח. </span>חצי לבינה והלבינה ג' טפחים והאריח טפח ומחצה ועובי הכותל אריח מכאן ואריח מכאן וטפח באמצע שנותן שם טיט לחברו: 


lvr: 43
pgn: 3
dfh: a
trm: למורשא דקרנת'
txt:
<span class='five'>למורשא דקרנת'. </span>ראשי האבנים בולטות לחוץ שאינן חלקות ולהכי בעי רוחב טפח יתירא: 


lvr: 43
pgn: 3
dfh: a
trm: אימא לביני דלא משפיין</span>: <span class='five'>ש'מ כו'
txt:
<span class='five'>אימא לביני דלא משפיין</span>: <span class='five'>ש'מ כו'. </span>ונפקא מינה למקבל עליו לבנות כותל לחבירו: 


lvr: 43
pgn: 3
dfh: a
trm: למימרא דבגזית כו' כל ד' אמות גובה אי הוה פותיא ה' טפחים קאי ואי לא לא קאי
txt:
<span class='five'>למימרא דבגזית כו' כל ד' אמות גובה אי הוה פותיא ה' טפחים קאי ואי לא לא קאי. </span>כדתנן במתני' בגזית זה נותן טפחיים ומחצה וזה נותן טפחיים ומחצה וקתני סיפא  מחייבין אותן לבנותו עד ד' אמות ולפי חשבון זה לגובה שמנה צריך י' טפחים רוחב: 


lvr: 43
pgn: 3
dfh: a
trm: והא אמה טרקסין
txt:
<span class='five'>והא אמה טרקסין. </span>דבנין שלמה דגזית הוה דכתיב אבני גזית <span class='mareimakom'>(מלכים א ה)</span> והוי שלשים אמה קומתה ואין עוביו אלא אמה להבדיל בין ההיכל לקדשי הקדשים: 


lvr: 43
pgn: 3
dfh: a
trm: דאיכא טפח יתירא
txt:
<span class='five'>דאיכא טפח יתירא. </span>ומשום האי טפי פותיא מצי לאגבוה טובא ואין צריך לתת לכל ארבע אמות ה' טפחים רוחב: 


lvr: 43
pgn: 3
dfh: a
trm: בבנין
txt:
<span class='five'>בבנין. </span>שהיה גובהו מאה אמות כדתנן במסכת מדות <span class='mareimakom'>(פרק ד מ'ו)</span>:  בשנים


lvr: 43
pgn: 3
dfh: b
trm: אגב תקרה ומעזיבה
txt:
<span class='five'>אגב תקרה ומעזיבה. </span>שהעלייה היתה נתונה עליו ומעזיבה של טיט טרכס על גבה וכובד המשא מעמיד הכותל שלא יטה לצדדין הלכך במקדש שני שלא היה כותל ל' מגיע לעלייה לא יוכל לעמוד: 


lvr: 43
pgn: 3
dfh: b
trm: הן וסידן או הן בלא סידן
txt:
<span class='five'>הן וסידן או הן בלא סידן. </span>הני שיעורי דמתני' עם עובי הטיח קא חשיב להן או דילמא מקום האבנים הוי בפותיא לבד טיח הסיד: 


lvr: 43
pgn: 3
dfh: b
trm: ג' טפחים
txt:
<span class='five'>ג' טפחים. </span>אלמא ג' טפחים דקתני לגבי מתני' גבי לבינין כדקתני זה נותן טפח ומחצה וזה נותן טפח ומחצה הן בלא סידן קאמר דהא לבינה לחודה שלשה טפחים: 


lvr: 43
pgn: 3
dfh: b
trm: בי קייטא בסיתווא
txt:
<span class='five'>בי קייטא בסיתווא. </span>בית הכנסת היה להם לימות החורף נמוך בכתלים רחבים וחלונות מועטין מפני הצינה ובימות החמה בית הכנסת אחר שאויר שולט בו: 


lvr: 43
pgn: 3
dfh: b
trm: זוזי
txt:
<span class='five'>זוזי. </span>לצורך בית הכנסת החדש ומונחים ביד הגבאי מי איכא למיחש לפשיעות או לא: 


lvr: 43
pgn: 3
dfh: b
trm: כי בנו נמי
txt:
<span class='five'>כי בנו נמי. </span>בי כנישתא חדתא לא נסתרוה לעתיקא דדילמא מתרמי פדיון שבויין ומזבני ליה: 


lvr: 43
pgn: 3
dfh: b
trm: היכי אסביה עצה להורדוס
txt:
<span class='five'>היכי אסביה עצה להורדוס. </span>כדאמרי' לקמן בשמעתין וכתובה היא ביוסיפון בן גוריון:  אהדר


lvr: 43
pgn: 4
dfh: a
trm: אהדר ליה כלילא דיילי
txt:
<span class='five'>אהדר ליה כלילא דיילי. </span>האנקה מתרגמינן ילא <span class='mareimakom'>(ויקרא יא)</span> והוא שרץ שקורין הרצו'ן ושערו קשה כמחטין ועשה לו עטרה מעורו סביבות עיניו: 


lvr: 43
pgn: 4
dfh: a
trm: אי זיינך עלך ספרך כאן
txt:
<span class='five'>אי זיינך עלך ספרך כאן. </span>אם נתגאית בכלי מלחמתך שהרגת בית אדוניך ספר יוחסין שלך בידינו הוא [ידענו] שאתה עבד: 


lvr: 43
pgn: 4
dfh: a
trm: פשיטא
txt:
<span class='five'>פשיטא. </span>דהאבנים של שניהם דאפי' לא פסק לן דינא דמתני' המלמדנו שמתחלה בין שניהם עשאוה על כרחם היו חולקין בשוה האבנים שהרי ברשות שניהם מונחים ויד מי מהם תגבר: (הג'ה בפי' ר'ח קמ'ל דלא בעינן ראיה אלא שותף מפיק מיניה בלא ראיה ואיהו דטעין דדיליה נינהו עליו הראיה וכל כה'ג הכי דיינינן ליה וזה הדין מפורש עוד כמו כן בפרק הבית והעלייה בתחילתו איבעית אימא בשותפין כי האי גוונא אנוחי אבנים ברשות חבירו לא קפדי וחזקת רשות לאו כלום הוא שמעינן מינה דכל כהאי גוונא דמילתא דידיעא בשותפתא לתרוייהו אע'ג דמנחי ברשותא דחד מינייהו לא יכול למיטען דידי נינהו דברשותי מנחי דקי'ל שותפין לא קפדי אהדדי ע'כ): 


lvr: 43
pgn: 4
dfh: a
trm: א'כ מאי אבל בבקעה
txt:
<span class='five'>א'כ מאי אבל בבקעה. </span>הא מינה סליק והכי איבעי למיתני אבל מקום שנהגו שלא לגדור אין מחייבין אותו: 


lvr: 43
pgn: 4
dfh: a
trm: מכפייה לקרנא לבר
txt:
<span class='five'>מכפייה לקרנא לבר. </span>ראשי הכותל יכוף לצד חבירו וכל חזית לשון קצה הוא וכן שנינו בתמיד <span class='mareimakom'>(פ'ב מ'ד)</span> גבי מערכה וחזיתה מזרחה ראשי הגזירין וכן מחזה מול מחזה דמלכים <span class='mareimakom'>(א ז)</span> ראשי הנסרים מוסבין זה מול זה ועבי' מאבראי כופה לצדי ראשי הכותל שמחבר בראשו אבנים וטיט ומעבהו: 


lvr: 43
pgn: 4
dfh: a
trm: דידי ודידיה הוא
txt:
<span class='five'>דידי ודידיה הוא. </span>כדקתני מתניתין כשעושין אותו בין שניהם עושין חזית מכאן ומכאן: 


lvr: 43
pgn: 4
dfh: a
trm: השתא נמי גייז לה
txt:
<span class='five'>השתא נמי גייז לה. </span>לההיא כפופה שהיא לצדו ואימא דידי ודידיה הוא ולא עשינו חזית: 


lvr: 43
pgn: 4
dfh: b
trm: סינופי יריכי לבר
txt:
<span class='five'>סינופי יריכי לבר. </span>ראשי ההוצים ישב לצד שדה חבירו וכשיהיה סונף ההוצים כשיכלה האחד ויתן את חבירו יסנפנו מבחוץ: הג'ה יריכי כדאמרי' לעיל טפח יתירא לביני אורבי תמ'ש. ור'ח פי' מוציא ראשי הקנים ודפנא שהוא הקנים העומדים לחיזוק המחיצה לחוץ מתוך פירושו משמע שהקנים שמעמידין מן הצד לסמוך הכותל וזהו לשון סניפין ע'כ: 


lvr: 43
pgn: 4
dfh: b
trm: אלא בשטרא
txt:
<span class='five'>אלא בשטרא. </span>אם עשה האחד יביא עדים ויחתמו לו ואם עשהו שנים יעידו עדים ויחתמו דס'ל קופלא דטינא מעילויה הוצא לא ידיע: 


lvr: 43
pgn: 4
dfh: b
trm: ולא יעשו
txt:
<span class='five'>ולא יעשו. </span>חזית לא לזה ולא לזה והרי סימן שלא עשאה האחד בשלו שאילו עשאה היה עושה חזית מבחוץ: 


lvr: 43
pgn: 4
dfh: b
trm: ורישא
txt:
<span class='five'>ורישא. </span>דקתני ועושה חזית מבחוץ לאו תקנתא משום רמאי הוא דלא לימא חבריה של שנינו הוא: 


lvr: 43
pgn: 4
dfh: b
trm: תנא דינא
txt:
<span class='five'>תנא דינא. </span>הואיל ובקעה אין מנהג לגדור אין יכול לכופו אלא כונס לתוך שלו ובונה ואיידי דתנא דינא תנא תקנתא ועושה חזית משום רמאי אלא סיפא דינא לא תנא דהא פשיטא דאם עשו מדעת שניהם תעשה משל שניהם וכולה משום תקנתא הוא דתנייה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 4
dfh: b
trm: המקיף את חבירו משלש רוחותיו
txt:
<span class='five'>המקיף את חבירו משלש רוחותיו. </span>שקנה ג' שדות סביב שדה חבירו לשלשת מצריה וגדר את שלשתן ונמצא שדהו של אמצעי זה מוקף משלש רוחותיו: 


lvr: 43
pgn: 4
dfh: b
trm: אין מחייבין אותו
txt:
<span class='five'>אין מחייבין אותו. </span>לתת כלום כדאמרי' דסתם בקעה מקום שנהגו שלא לגדור הוא: הג'ה תמ'ש ול'נ טעמא משום דאכתי לא מהני ליה מידי שהכל יכולים ליכנס מרוח רביעית אבל אם גדר רביעית מחייבין אותו כדאמרינן בגמ' ואע'ג דאמרינן לעיל דסתם בקעה מקום שנהגו שלא לגדור הוא ה'מ בין בקעה לבקעה וכותל גבוה ד' אמות לשם הוא דלא בעינן מ'ט דליכא היזק ראיה אבל בשביל היזק בהמות שלא יכנסו לשדה צריך לגדור גדר שלו עשרה טפחים המונע מליכנס הבהמות: ה'ג 


lvr: 43
pgn: 4
dfh: b
trm:
ר' יוסי אומר אם עמד וגדר את הרביעית </span> ולא גרסי' ניקף: הג'ה וכן בפירוש ר'ח ומיהו אניקף מפרשינן לה לקמן. תוס' והכי מוכח בפ'ב דב'ק והלשון מוכיח דקתני אם עמד ולא קתני אם גדר מכלל דלאו בההוא דגדר השלש מיירי. ת' מו' שמ' ע'כ: <span class='five'>מגלגלין עלי

txt:
<span class='five'>ר' יוסי אומר אם עמד וגדר את הרביעית </span> ולא גרסי' ניקף: הג'ה וכן בפירוש ר'ח ומיהו אניקף מפרשינן לה לקמן. תוס' והכי מוכח בפ'ב דב'ק והלשון מוכיח דקתני אם עמד ולא קתני אם גדר מכלל דלאו בההוא דגדר השלש מיירי. ת' מו' שמ' ע'כ: <span class='five'>מגלגלין עליו את הכל. </span>לתת חלקו בשלשת הראשונות דכיון דגדר את הצד הפתוח גלי דעתיה דניחא ליה במאי דגדר חבריה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 4
dfh: b
trm: דמי קנים
txt:
<span class='five'>דמי קנים. </span>דאמר ליה לדידי סגי לי בגדר קנים ואי אפשי בהוצאה של גדר אבנים: ה'ג 


lvr: 43
pgn: 4
dfh: b
trm:
תנן המקיף את חבירו מג' רוחותיו אין מחייבין אותו הא רביעית מחייבין אותו אימא סיפא ר' יוסי אומר כו' וגדר את הראשונה כו' אין מחייבין אותו

txt:
<span class='five'>תנן המקיף את חבירו מג' רוחותיו אין מחייבין אותו הא רביעית מחייבין אותו אימא סיפא ר' יוסי אומר כו' וגדר את הראשונה כו' אין מחייבין אותו. </span>דהא לא אהני ליה מידי שהרי גלוי הוא מצד רביעית הא אם גדר עוד מקיף את הרביעית מחייבין אותו דאהני ליה: 


lvr: 43
pgn: 4
dfh: b
trm: אימא סיפא רבי יוסי אומר
txt:
<span class='five'>אימא סיפא רבי יוסי אומר. </span>בשלמא לרב הונא דאמר הכל דר' יוסי במה שגדר הוא היינו דאיכא בין ת'ק לר' יוסי דת'ק דלא נקט לישנא דהכל סבר דמי קנים בזול הוא דמחייבין אותו ור' יוסי סבר כו' דהא ליכא למימר דת'ק דוקא אם גדר מקיף את הרביעית הוא דמחייבין אותו אבל אם גדר ניקף לא דכ'ש הוא השתא היכא דלא גלי דעתיה דניחא ליה בהיקיפא קא מחייב ליה כ'ש היכא דגלי ולר' יוסי נמי קס'ד השתא דתנא ניקף וה'ה למקיף אלא בגלגול דהכל הוא דפליגי: 


lvr: 43
pgn: 4
dfh: b
trm: אלא לת'ק דמי קנים נמי לא יהיב ליה אלא מאי יהיב ליה
txt:
<span class='five'>אלא לת'ק דמי קנים נמי לא יהיב ליה אלא מאי יהיב ליה. </span>מאי מחייבין אותו דדייקינן ממילתיה: 


lvr: 43
pgn: 4
dfh: b
trm: דתנא קמא סבר
txt:
<span class='five'>דתנא קמא סבר. </span>דמי רביעית יהיב ליה אם גדרה מקיף אבל דמי הראשונות לא יהיב ליה שכבר יצא מהם זכאי בבית דין שהיו שם ימים רבים ולא הועילו לו ואם גדרה ניקף לרביעית לא יהיב ליה מידי כדפיר' שכבר יצא ידי בית דין מהם ולר' יוסי לא שנא גדרה ניקף ולא שנא מקיף מגלגלין עליו את הכל בכולן דמי קנים: 


lvr: 43
pgn: 4
dfh: b
trm: ואיבעית אימא מקיף וניקף איכא בינייהו
txt:
<span class='five'>ואיבעית אימא מקיף וניקף איכא בינייהו. </span>דתנא קמא אית ליה דרבי יוסי היכא דגדרה ניקף אבל רבי יוסי לית ליה דתנא קמא בגדר מקיף תנא קמא סבר לא שנא ניקף ולא שנא מקיף כי גדר לרביעית מחייבין אותו דהא תנא קמא במקיף איירי ודייקינן ממילתיה הא רביעית מחייבין אותו וכל שכן כשגדרה ניקף דגלי דעתיה:  ור'


lvr: 43
pgn: 5
dfh: a
trm: הב לי כמה דגדרי
txt:
<span class='five'>הב לי כמה דגדרי. </span>כרב הונא אליבא דר' יוסי דאמר הכל לפי מה שגדר דהכי קי'ל כדמוכח לקמן: 


lvr: 43
pgn: 5
dfh: a
trm: לא יהא אלא עיזי בעלמא מי לא בעית כו'
txt:
<span class='five'>לא יהא אלא עיזי בעלמא מי לא בעית כו'. </span>כלומר אפי' אינך ירא מן הגנבים צריך אתה לשמרן מן העזים: 


lvr: 43
pgn: 5
dfh: a
trm: ולאו גברא בעית לאכלויי
txt:
<span class='five'>ולאו גברא בעית לאכלויי. </span>להזעיק ולגעור בהן וירעם מתרגמי' אכלי <span class='mareimakom'>(תהלים יח)</span> וכן כל לשון הכרזה בתרגום יהונתן: 


lvr: 43
pgn: 5
dfh: a
trm: פייסיה במה דאיפייס
txt:
<span class='five'>פייסיה במה דאיפייס. </span>טוב לך להתפייס באגר נטירא הואילו ונתרצה לכך: הגה'ה ואי לא דאיננא לך כר' יוסי כו' מכלל דהכי הלכתא. וכן פסק ר'ח. תמ'ש: 


lvr: 43
pgn: 5
dfh: a
trm: ארבעה לצלא וד' לצללא
txt:
<span class='five'>ארבעה לצלא וד' לצללא. </span>אני שמעתי צלא רצען עני וצללא רצען עשיר וכך אמר לו ארבע ככרות צריכין לרצען עני למאכלות ביתו ליום כמו שצריכין לעשיר וזה עני הוא וצריך לו השדה לפרנסה וכשם שאתה אומר לו הסתלק מעלי בדינא דבר מצרא משום ועשית הישר והטוב כך אני אומר לך עשה ישר וטוב לעני זה ואל תסלקהו ויש לגמגם דהעור קרוי צלא ולא הרצען כדאמרי' בעלמא <span class='mareimakom'>(נדרים דף נו:)</span> מאי דרגש ערסא דצלא ואומר אני רוניא רצען היה ונותן עורות לעבדנין לעשות מהן מנעלין למוכרן בשוק וכך אמר לו רב ספרא לרבינא העני זה שכרו מועט שהוא צריך ליתן שכר הרבה לעבדנין דאמרי אינשי ארבעה זוזי לצורך מקח העור וארבעה זוזי לשכר העבדנין והיינו צללא לפיכך עשה ישר וטוב ותהי לו שדה זו לפרנסת ביתו ול'נ ד' לצלא ד' ככרות צריך לעבדן עני וד' לצללא כמו כן ד' לצורך עבדן עשיר ומשל הוא כנגד רוניא שהיה לו שדה אחת בתוך שדות של רבינא כדאמר לעיל דרבינא אקפיה מארבע רוחותיו ועכשיו קנה לו שדה אצל מצר רבינא ומפסיק שדה רבינא בין שדותיו וא'ל רב ספרא לרבינא שיעשה הישר והטוב להניח לרוניא אותה  דעכשיו יהיה לו שנים שכמו שצריך שמירה לשני שדות [צריך] ג'כ לאחד ומכמה דברים יציאת האחד מרובה כיציאת שנים ונמצא רוניא משתכר: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 5
dfh: a
trm: בחזקת שנתן
txt:
<span class='five'>בחזקת שנתן. </span>אם אמר האחד לאחר שבנאו אני עשיתיו משלי שלא רצה זה לסייעני ותובעו חצי היציאה וזה אומר נתתי חלקי נאמן: 


lvr: 43
pgn: 5
dfh: a
trm: עד שיביא התובע
txt:
<span class='five'>עד שיביא התובע. </span>עדים שתבעו ולא נתן לו דכיון דחובה עליו לסייעו ומשפט זה לכל גלוי לא היה בונה משלו אלא היה צועק עליו בב'ד: 


lvr: 43
pgn: 5
dfh: a
trm: סמך לו כותל אחר
txt:
<span class='five'>סמך לו כותל אחר. </span>לאחר שבנאו האחד למעלה מד' אמות הרבה ולא רצה האחר לסייעו בהגבהתו סמך השני כותל אחר כנגד כותל זה כדי לסכך ולתת עליו תקרה מכותל לכותל אע'פ שלא נתן עליו עדיין התקרה: 


lvr: 43
pgn: 5
dfh: a
trm: בחזקת שלא נתן
txt:
<span class='five'>בחזקת שלא נתן. </span>אם בא הראשון ותבעו לדין לאחר שסמך את כותלו לכותל ראשון ואומר לו תן לי חלקך במה שהגבהתי וזה אומר נתתי חלקי אינו נאמן אלא בעדים שאין משפט זה גלוי לכל ועד שיחייבוהו בית דין אינו עשוי ליתן: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 5
dfh: b
trm: אילימא דא'ל פרעתיך בזמני
txt:
<span class='five'>אילימא דא'ל פרעתיך בזמני. </span>כשגמרתי את כותלי וידעתי כמה נתחייבתי לסייע בהגבהתך: 


lvr: 43
pgn: 5
dfh: b
trm: ואפילו מיתמי
txt:
<span class='five'>ואפילו מיתמי. </span>אם מת הלוה בתוך זמנו גובה חובו מן היתומים בלא שבועה ולא חיישינן דילמא פרעיה: 


lvr: 43
pgn: 5
dfh: b
trm: מה לי לשקר
txt:
<span class='five'>מה לי לשקר. </span>אי בעי אמר ליה פרעתיך בזמני הילכך כי א'ל נמי פרעתיך בתוך זמני נאמן בשבועה:  או


lvr: 43
pgn: 6
dfh: a
trm: או דילמא
txt:
<span class='five'>או דילמא. </span>כיון דמוחזק לן דאין אדם פורע בתוך זמנו לא אמרינן במקום דאיכא חזקה דמרעיה לדבוריה מה לי לשקר וליהמנוהו: 


lvr: 43
pgn: 6
dfh: a
trm: לא היו דברים מעולם
txt:
<span class='five'>לא היו דברים מעולם. </span>הלכך חייב לשלם שהרי יש עדים שהודה לו בפניהם וכיון דאמר לא לויתי מודה הוא שלא פרע שכל מי שאינו לוה אינו פורע הלכך כאומר לא פרעתי דמי דאילו אמר פרעתי נאמן אפילו לוה בפני עדים דקי'ל בשבועות <span class='mareimakom'>(דף מא:)</span> המלוה את חבירו בעדים אין צריך לפורעו בעדים: 


lvr: 43
pgn: 6
dfh: a
trm: סמך לפלגא
txt:
<span class='five'>סמך לפלגא. </span>שלא היה כותל חדש ארוך ככותל הראשון אלא בחציו או בגובהו לא הגיע לגובהו של ראשון: 


lvr: 43
pgn: 6
dfh: a
trm: סמך לכולה
txt:
<span class='five'>סמך לכולה. </span>חייב ליתן לו חלקו בכותל הראשון כאילו סמך כותל שני כנגד כל הראשון דכיון דהתחיל סופו לגמור ויתן תקרה ותנן אע'פ שלא נתן עליו את התקרה  נותן מיד: תוס'. ויעשה עליות ע'ג תקרה ויצטרך לו כותל שהגביה חבירו. ע'כ: 


lvr: 43
pgn: 6
dfh: a
trm: ומודה רב הונא בקרנא ולופתא
txt:
<span class='five'>ומודה רב הונא בקרנא ולופתא. </span>בחיבור שבקרן זוית. לופתא חיבור הרי שהיה סוף ביתו של ראובן דבוק לכותל זה שבין שתי חצרות ולאחר זמן נמלך ראובן זה וחיבר בנין מועט בקרן זוית של סוף ביתו ובליטת הבנין משוכה כנגד מקצת אורך הכותל המבדיל בין החצרות מודה רב הונא דלמאי דלא סמך לא סמך שאין בנין כזה עשוי לימשך: 


lvr: 43
pgn: 6
dfh: a
trm: ומודה רב נחמן באפריזא ובאקבועי כשורי
txt:
<span class='five'>ומודה רב נחמן באפריזא ובאקבועי כשורי. </span>לענין גובה דקאמר רב נחמן דלמאי דלא סמך לא סמך מודה הוא שאם עשה בכותל שסמך מקום הנחת ראשי קורות עלייה על פני כולה סופו להגביהו עוד כשיעור גובה עלייה וניחא ליה בגובה דכותל ראשון ונותן חלק בכל גובהו: 


lvr: 43
pgn: 6
dfh: a
trm: אפריזא
txt:
<span class='five'>אפריזא. </span>עץ ארוך ועב שנותן על פני כל אורך הכותל להניח עליו ראשי קורות ומגין עליהם שלא ירקבו מחמת ליחלוח הכותל ובלשון משנה קרוי מלטיסין ומי שאין לו עץ עב עושה חורים בכותל ונותן נסרים קטנים למעלה ולמטה ולצדדין ומניח בתוכו ראשי קורות והיינו אקבעתא דכשורי: 


lvr: 43
pgn: 6
dfh: a
trm: בי כוי לא הוי חזקה
txt:
<span class='five'>בי כוי לא הוי חזקה. </span>שמעון שהגביה כותל החולק בחצר למעלה מד' אמות ועשה בו חלונות לצד ראובן להנחת ראשי קורות כמו שפירשתי לא הויא חזקה לגבי ראובן לאמר אני סייעתיך להגביהו שאלולי שסייעתיך לא היית עושה לי הנחת קורות שאם אבא לסמוך לו כותל אחר לאחר זמן שאתן עליה תקרה ואף על גב דמתנח ביה הימלטי הם נסרים עבים שנותנים בצדי החורים להגין על ראשי הקורות ולא מצי למימר ראובן אי לאו דסייעי בהדך לא טרחית כל האי טירחא: 


lvr: 43
pgn: 6
dfh: a
trm: דא'ל שמעון דכי מפייסת לי לא תתרע אשיתאי
txt:
<span class='five'>דא'ל שמעון דכי מפייסת לי לא תתרע אשיתאי. </span>אמרתי בלבי שמא תמלך לסמוך לי כותל אחר ולתת תקרה ותפייסני בממון במה שהגבהתי לא אצטרך לקלקל כותלי לנקוב בו חורים להנחת ראשי קורותיך: תוס'. 


lvr: 43
pgn: 6
dfh: a
trm: אחזיק להורדי
txt:
<span class='five'>אחזיק להורדי. </span>כל חזקות הללו דשמעתין אינן חזקות שלש שנים דלא שייך שלש שנים אלא גבי חזקת קרקע שמחזיק בשדה חבירו ואומר לקחתיו ממך אבל הכא בחזקת תשמישין בעלמא מיירי שמשתמש בשל חבירו ובשעה אחת משתמש בפניו ושותק הויא חזקה כדמוכח לקמן דאמרי' ואי חבריה בטינא לאלתר הויא חזקה וטעמא משום דאמרינן לא שביק איניש לאישתמושי בתוך שלו תשמיש של קביעות בלא רשותו וכיון דמשתמש זה לפניו ושותק י'ל דנטל רשות ממנו או נתן לו ממון ומכר לו תשמיש זה והני מילי דהויא חזקה כגון שטוען הוא מכר לי או נתן לי במתנה אבל אם טען נשתמשתי בפניו ושתק אינה חזקה כדתנן לקמן בחזקת הבתים <span class='mareimakom'>(דף מא.)</span> כל חזקה שאין עמה טענה אינה חזקה כיצד אמר לו מה אתה עושה בתוך שלי והוא א'ל שלא אמר לי אדם דבר מעולם אינה חזקה כו' ובכל חזקות מיירי לא שנא חזקת שלש שנים ל'ש חזקת יום אחד כי הני. ע'כ: 


lvr: 43
pgn: 6
dfh: a
trm: אחזיק לנטפי אחזיק לשפכי אחזיק לשפכי לא אחזיק לנטפי
txt:
<span class='five'>אחזיק לנטפי אחזיק לשפכי אחזיק לשפכי לא אחזיק לנטפי. </span>היתה לו חזקה בחצר חבירו שיטפטף גגו מי גשמים לתוכו על פני כל אורך גגו בלא מרזב: 


lvr: 43
pgn: 6
dfh: a
trm: אחזיק לשפכי
txt:
<span class='five'>אחזיק לשפכי. </span>אם רצה עושה מרזב ויקלח כל מי הגג במקום אחד דהא עדיפא ליה לבעל החצר: 


lvr: 43
pgn: 6
dfh: a
trm: א'ד אמר רב נחמן כו'. אבל לצריפא דאורבני לא
txt:
<span class='five'>א'ד אמר רב נחמן כו'. אבל לצריפא דאורבני לא. </span>גג של צריף שרדי'ל בלע'ז שמכסין אותו בענפי ערבה והיינו אורבני ומתוך שהטיפין סמוכין מאד אין בעל החצר יכול להשתמש תחתיהם:  בירה


lvr: 43
pgn: 6
dfh: b
trm: בירה גדולה
txt:
<span class='five'>בירה גדולה. </span>בית ארוך מאד וחלוק מתוכו להרבה חדרים קטנות והשכיר לזה אחד מהן הרי זה משתמש בכתליה בחורי הכתלים על פני ארכה מבחוץ עד ד' אמות אף שלא כנגד ביתו ובזיזים היוצאים מכתלים: 


lvr: 43
pgn: 6
dfh: b
trm: אבל בתרבץ אפדני לא
txt:
<span class='five'>אבל בתרבץ אפדני לא. </span>דרך בוני בירה חשובה להניח לה כנגד פתח הטרקלין החשוב שבה כעין גינה קטנה לאויר ועולין בה דשאים ויפה המראה לעינים ושם אין רשות לזה לתלות בכתלים כלום שאינו עשוי ליכנס לתוכו: 


lvr: 43
pgn: 6
dfh: b
trm: אבל רחבה שאחורי הבתים
txt:
<span class='five'>אבל רחבה שאחורי הבתים. </span>כל היקף שאחורי הבתים קרוי רחבה ושלפני הבתים קרוי חצר אין הרחבה מושכרת לו להשתמש: 


lvr: 43
pgn: 6
dfh: b
trm: לא הויא חזקה
txt:
<span class='five'>לא הויא חזקה. </span>אם סמכה על כותל חבירו ולא מיחה בתוך שלשים [יום] לא הויא חזקה לטעון ולומר פייסתיך במעות עד עולם דכל תלתין יומין לא קפיד איניש ולא מחי סבור חברי זה צריך לצל ולימים מועטים יטלנו משם: 


lvr: 43
pgn: 6
dfh: b
trm: ואי סוכה דמצוה היא לבתר ז' הויא חזקה
txt:
<span class='five'>ואי סוכה דמצוה היא לבתר ז' הויא חזקה. </span>דכיון דשבקוה עלה יותר מן הצורך הוה ליה למחויי: תוס'. ומדלא מיחה איכא למימר דזה פייסו במעות עד עולם שכן היה דרכם לקבוע סוכתן לצורך כל השנים והלכך מיד לאחר ז' הויא חזקה דלא דמי לסוכה דמטללתא דלא הוי חזקה עד תלתין יומין דההיא לצל בעלמא הוא דעבדה אבל סוכה זו לצורך כל ימות החג שבכל שנה עשאה. ע'כ: 


lvr: 43
pgn: 6
dfh: b
trm: ומעדיף
txt:
<span class='five'>ומעדיף. </span>מושך המעקה יותר מחצי הגג כדי שיהיה במקצת כנגד סתימתו של זה ומתוך כך לא יראה בהדיא לגגו של חבירו: 


lvr: 43
pgn: 6
dfh: b
trm: לא צריכא דקדים חד ועביד דידיה
txt:
<span class='five'>לא צריכא דקדים חד ועביד דידיה. </span>מעקה לחצי גגו קודם שבא לב'ד ואח'כ תבע את חבירו לעשות בשלו מהו דתימא הואיל והתחיל לעשות יגמור המעקה בגגו וזה יתן לו חצי הוצאה: 


lvr: 43
pgn: 6
dfh: b
trm: אוזינקא
txt:
<span class='five'>אוזינקא. </span>יציאה: תוס'. דאי לא קדים אלא בא לב'ד על עסק המעקה ולא זה רוצה לעשות בגגו פשיטא דב'ד עושה פשרה ביניהם לעשות כל אחד חצי מעקה או האחד יעשה כולו וחבירו יחזיר לו שכר הורעת אשיותא אבל השתא דקדים יכול לטעון אידך אילו לא קדמת אותי הייתי עושה כולו בגגי אבל לחצאין לא עבידנא דטריחא לי לחזר אחר פועלין בשביל דבר מועט. ע'כ: 


lvr: 43
pgn: 6
dfh: b
trm: אבל בין גג לגג
txt:
<span class='five'>אבל בין גג לגג. </span>לא צריך כדאמרינן בשמעתין קמייתא חצר קביעא תשמישיה וגג לא קביעא תשמישיה ולא ידענא בהי עדנא דסלקת דאיצטנע ממך: 


lvr: 43
pgn: 6
dfh: b
trm: אין זקוק לו
txt:
<span class='five'>אין זקוק לו. </span>בעל החצר לעשות לו מחיצה בין חצר לגג דכיון דגג לא קביע תשמישיה נוח ליזהר משכיניו שלא יראוהו: 


lvr: 43
pgn: 6
dfh: b
trm: זה בונה מכנגדו ועולה
txt:
<span class='five'>זה בונה מכנגדו ועולה. </span>התחתון בונה משלו מלמטה עד שמגיע לגובה קרקעיתו של חבירו ואחר כך מתחיל זה לסייעו ונותן חלקו מכנגדו ומעלה ולא יהא עליון נפסד בשפלות קרקעיתו של תחתון: 


lvr: 43
pgn: 6
dfh: b
trm: איתבר תתאי
txt:
<span class='five'>איתבר תתאי. </span>נטבעו הכתלים התחתונים בארץ עד ששפלה תקרת העלייה ואין התחתון יכול ליכנס בתוכו אלא אם כן שוחה: 


lvr: 43
pgn: 7
dfh: a
trm: כאותה ששנינו
txt:
<span class='five'>כאותה ששנינו. </span>בהמוכר פירות המקבל עליו מחבירו לבנות לו בית עושה רומו כחצי ארכו וחצי רחבו כבנין ההיכל שהיה ארכו ארבעים ורחבו עשרים וגבהו שלשים: 


lvr: 43
pgn: 7
dfh: a
trm: סכרנא לך הכא
txt:
<span class='five'>סכרנא לך הכא. </span>אסתום לך חלונותיך באבנים וטיט ואפתח לך למעלה מכותלי בגובה כתליך חלונות אחרים שיאירו  בביתך: 


lvr: 43
pgn: 7
dfh: a
trm: דאע'ג דקא משתמש בה בציבי ותיבני
txt:
<span class='five'>דאע'ג דקא משתמש בה בציבי ותיבני. </span>ואין הוא עצמו דר בתוכו מצי א'ל לא מצינא דאטרח להוציא העצים והתבן: 


lvr: 43
pgn: 7
dfh: a
trm: בדנפשאי אנא בנינא
txt:
<span class='five'>בדנפשאי אנא בנינא. </span>בשלי אני בונה ואתה אין לך עלי חזקת אורה של שלש שנים דהשתא הוא דפלגינוהו: 


lvr: 43
pgn: 7
dfh: a
trm: דעלו אהדדי
txt:
<span class='five'>דעלו אהדדי. </span>שנתן בעל הכרם לבעל השדה לבן דמים של עילוי הכרם הילכך כרם בעי למשקל עם עבודתו: 


lvr: 43
pgn: 7
dfh: a
trm: בשופטני עסקינן
txt:
<span class='five'>בשופטני עסקינן. </span>וכי שוטה היה שנטל גינה חלקה כנגד בית בנוי ולא נטל עילוי דמים: 


lvr: 43
pgn: 7
dfh: b
trm: נהרדעי לטעמייהו
txt:
<span class='five'>נהרדעי לטעמייהו. </span>רב חמא דמן נהרדעא הוא דלא ס'ל הא דאידור בה כדדרו אבהתי ולשם כך חילקנו אזיל לטעמייהו דנהרדעי דאמר שמואל דהוא מנהרדעא: 


lvr: 43
pgn: 7
dfh: b
trm: האחין שחלקו
txt:
<span class='five'>האחין שחלקו. </span>ונטל זה שדה לצפון וזה לדרום והיה אביו רגיל להיות לו ליכנס דרך זו לתוך זו אין יכול לומר דרך לי עליך: 


lvr: 43
pgn: 7
dfh: b
trm: ולא סולמות
txt:
<span class='five'>ולא סולמות. </span>אם נטל זה בית וחצר וזה נטל עלייה אין לו לקבוע סולם בחצירו של זה לעלות לעלייתו: 


lvr: 43
pgn: 7
dfh: b
trm: כופין אותו
txt:
<span class='five'>כופין אותו. </span>את בן החצר שאינו רוצה לסייע את בני החצר לבנות להן בית שער להיות שומר הפתח יושב שם בצל ומרחיק את בני רשות הרבים מלהציץ בחצר: 


lvr: 43
pgn: 7
dfh: b
trm: מגואי
txt:
<span class='five'>מגואי. </span>לחצר גריעותא הוא לפי שדלת החצר נעול והעני צועק ובית שער שבפנים מפסיק הקול: 


lvr: 43
pgn: 7
dfh: b
trm: פותחת דידיה מאבראי
txt:
<span class='five'>פותחת דידיה מאבראי. </span>העני פותחה ונכנס פותחת שירוד'ר בלע'ז והוא של עץ ותמיד המפתח לתוכו: 


lvr: 43
pgn: 7
dfh: b
trm: מגין על הים
txt:
<span class='five'>מגין על הים. </span>והוא לו לחומה כדכתיב אשר שמתי חול גבול לים <span class='mareimakom'>(ירמיה ה)</span> :  אלו


lvr: 43
pgn: 8
dfh: a
trm: בלשון ארמי נאמר
txt:
<span class='five'>בלשון ארמי נאמר. </span>יתנו תרגום של ישנו כמו ושננתם ותנינון <span class='mareimakom'>(דברים ו)</span> : 


lvr: 43
pgn: 8
dfh: a
trm: ויחלו מעט וגו'
txt:
<span class='five'>ויחלו מעט וגו'. </span>ואף [אם] מועטין הן השונין בעמים יחלו ממשא מלך ושרים יהיו בטלים מלשאת משא מלך ושרים. יחלו כמו לא יחל דברו <span class='mareimakom'>(במדבר ל)</span> : 


lvr: 43
pgn: 8
dfh: a
trm: לאגלי גפא
txt:
<span class='five'>לאגלי גפא. </span>לשערי חומות העיר להציב בהן דלתות. אגלי דלתות כמו טרוקו גלי ברכות <span class='mareimakom'>(דף כח.)</span> גפא סתימה כמו מצא אחר הגפה באלו מציאות <span class='mareimakom'>(ב'מ דף כה:)</span>: 


lvr: 43
pgn: 8
dfh: a
trm: לכריא פתיא
txt:
<span class='five'>לכריא פתיא. </span>חפירת בור לשתות מים ועל שם הכלי המונח שם בבור תמיד לשתות בו עוברי דרכים קורהו פתיא: 


lvr: 43
pgn: 8
dfh: a
trm: ככלב וכעורב
txt:
<span class='five'>ככלב וכעורב. </span>שחס הקב'ה עליהם <span class='mareimakom'>(שבת קנה:)</span> שנאמר יודע צדיק דין דלים <span class='mareimakom'>(משלי כט)</span>  לפי שהכלב מזונותיו מועטין לפיכך שוהה אכילתו במעיו שלשת ימים וגבי עורב כתיב לבני עורב אשר יקראו <span class='mareimakom'>(תהלים קמז)</span> לפי שהעורב אכזרי על בניו והקב'ה מזמין להן יתושין מתוך צואתם ואוכלין: 


lvr: 43
pgn: 8
dfh: a
trm: יתובי מתא
txt:
<span class='five'>יתובי מתא. </span>בשלשים יום וגבי עיר הנדחת כתיב יושבי העיר <span class='mareimakom'>(דברים יג)</span> : 


lvr: 43
pgn: 8
dfh: a
trm: שלשים יום לתמחוי
txt:
<span class='five'>שלשים יום לתמחוי. </span>כיון ששהה שם שלשים יום גובין הימנו [גבאי] תמחוי מאכל לעניים: 


lvr: 43
pgn: 8
dfh: b
trm: שבי כולהו איתנהו ביה
txt:
<span class='five'>שבי כולהו איתנהו ביה. </span>שהוא ביד העכומ'ז לעשות בו כל חפצו אם למות [אם לחרב] אם לרעב: 


lvr: 43
pgn: 8
dfh: b
trm: שגבויה וחלוקה שוה
txt:
<span class='five'>שגבויה וחלוקה שוה. </span>בכל יום מדי יום ביום כדקתני לקמיה לפיכך אין גבויו בשנים שלא יצטרכו לטרוח ולבקש את השלישי לחלק: 


lvr: 43
pgn: 8
dfh: b
trm: אבל זה פורש לחנות וזה לשער
txt:
<span class='five'>אבל זה פורש לחנות וזה לשער. </span>זה לגבות מיושבי השער וזה לגבות מיושבי החנות ובלבד שיראו שניהן כאחד: 


lvr: 43
pgn: 9
dfh: a
trm: שאין ראיה לדבר
txt:
<span class='five'>שאין ראיה לדבר. </span>דלא בגבאי צדקה כתיב אלא בגיזברי הקדש הנותנים לבם לעושי המלאכה שהפועלים מרובין למלאכות הרבה לגודרין ולחוצבי האבן לכתפים ולחמרים ולקנות עצים ואבני מחצב וא'א לעמוד על החשבון כדאמרינן בעלמא <span class='mareimakom'>(שבועות דף מה.)</span> בעל הבית טרוד בפועליו הוא ואינשי: 


lvr: 43
pgn: 9
dfh: a
trm: יצור וימנה
txt:
<span class='five'>יצור וימנה. </span>הכסף שהוא מוסר בידו ואע'פ שאינו בא עמו לחשבון לאחר מכאן יצור וימנה שנאמר ויצורו וימנו וגו' והדר ונתנו את הכסף המתוכן המנוי על ידי עושי המלאכה וגו': 


lvr: 43
pgn: 9
dfh: a
trm: מככר בפונדיון
txt:
<span class='five'>מככר בפונדיון. </span>ככר הלוקח בפונדיון כשלוקחין ארבע סאין חטין בסלע ומגיע לפונדיון חצי קב שהסלע מ'ח פונדיונין וארבע סאין מ'ח חצאי קבין והחנוני שהוא טוחן ואופה ומוכר בשוק משתכר מחצה הרי שנותן ככר של רובע הקב בפונדיון: 


lvr: 43
pgn: 9
dfh: a
trm: מרודים
txt:
<span class='five'>מרודים. </span>קונפליינ'ט בלע'ז כמו אריד בשיחי <span class='mareimakom'>(תהלים נה)</span> : 


lvr: 43
pgn: 9
dfh: a
trm: עולא משגש ארחתיה דאימיה
txt:
<span class='five'>עולא משגש ארחתיה דאימיה. </span>לרב ששת קרו ליה הכי עולל המשגש דרכי אמו שגרם  להטותה מדרך שאר נשים כדלקמן:  משגש


lvr: 43
pgn: 9
dfh: b
trm: וכבגד עדים כל צדקותינו
txt:
<span class='five'>וכבגד עדים כל צדקותינו. </span>כלומר אף כל צדקותינו נמאסו מחמת רשעינו כבגד מאוס שהאדם מסירו מעליו: 


lvr: 43
pgn: 9
dfh: b
trm: עדים
txt:
<span class='five'>עדים. </span>כדמתרגמינן ויסר ואעדי וכן מעדה בגד ביום קרה <span class='mareimakom'>(משלי כה)</span> מ'מ מקיש צדקה לבגד צדקת הצדיקים לבגד הגון: 


lvr: 43
pgn: 9
dfh: b
trm: בימי ספורו
txt:
<span class='five'>בימי ספורו. </span>בשבעת ימים שבין טהרת הצפרים להבאת קרבנותיו בשלמא בימי חלוטו איתקש למת לטמא אף באהל: 


lvr: 43
pgn: 9
dfh: b
trm: טומאה בחבורין
txt:
<span class='five'>טומאה בחבורין. </span>כגון בגדי לבושו הרי הן כמוהו אבל שאר בגדים הנוגע בהן וכן אם יגע באדם לא מטמא תדע שהרי המסיט נבילה כתיב ביה והנושא את נבלתה יכבס בגדיו <span class='mareimakom'>(ויקרא יא)</span> ולא אשכחן דלהוי אב הטומאה לטמא אדם ושאר בגדים: 


lvr: 43
pgn: 9
dfh: b
trm: בהדיא כתיב ביה כו'
txt:
<span class='five'>בהדיא כתיב ביה כו'. </span>ה'ה נמי דהוה מצי למיפרך דהא טומאת בגדים לא דמיא לבגדים דבימי ספורו דהא בגדים דהכא לאו בגדי לבוש שרץ הן וטומאת מגע הוא אלא דעדיפא מיניה קא מותיב ליה: 


lvr: 43
pgn: 9
dfh: b
trm: או לרבות הנוגע
txt:
<span class='five'>או לרבות הנוגע. </span>דהכי תניא במסכת נדה <span class='mareimakom'>(דף מג:)</span> מנין לרבות הנוגע בשכבת זרע ת'ל או איש: 


lvr: 43
pgn: 9
dfh: b
trm: הוה קמהדר ליה
txt:
<span class='five'>הוה קמהדר ליה. </span>רב אחדבוי לרב ששת בבדיחותא לפי שהיה רב ששת נכשל בתשובותיו: 


lvr: 43
pgn: 9
dfh: b
trm: נאמר כיבוס בגדים בימי ספורו
txt:
<span class='five'>נאמר כיבוס בגדים בימי ספורו. </span>והיה ביום השביעי יגלח את כל שערו וגו' ונאמר כיבוס בגדים למעלה ביום טהרת הצפרים כשיוצא מטומאת החלט וכבס המטהר את בגדיו: 


lvr: 43
pgn: 9
dfh: b
trm: חימה עזה
txt:
<span class='five'>חימה עזה. </span>עדיין היא בתוקפה ורבי אלעזר סבר דהאי שוחד בחיק ארישא קאי ושוחד בחיק יכפה חימה עזה: 


lvr: 43
pgn: 10
dfh: a
trm: מחללי שבת ועובדי עבודת כוכבים
txt:
<span class='five'>מחללי שבת ועובדי עבודת כוכבים. </span>בסקילה ואמר מר <span class='mareimakom'>(כתובות דף ל:)</span> מי שנתחייב סקילה או נופל מן הגג או חיה דורסתו דדמי לסקילה דתנן <span class='mareimakom'>(סנהדרין דף מה.)</span> בית הסקילה היה גבוה שתי קומות וכו': 


lvr: 43
pgn: 10
dfh: a
trm: כי אספתי את שלומי מאת העם הזה
txt:
<span class='five'>כי אספתי את שלומי מאת העם הזה. </span>ומהו השלום את החסד ואת הרחמים שהיו רגילין לעשות: 


lvr: 43
pgn: 10
dfh: a
trm: מלוה ה' חונן דל
txt:
<span class='five'>מלוה ה' חונן דל. </span>החונן דלים נעשה מלוה להקב'ה וכתיב ועבד לוה לאיש מלוה <span class='mareimakom'>(משלי כב)</span> : 


lvr: 43
pgn: 10
dfh: a
trm: ואיזו היא צדקה המצלת מדינה של גיהנם
txt:
<span class='five'>ואיזו היא צדקה המצלת מדינה של גיהנם. </span>כלומר איזה מן המקראות הללו מדבר מדין של גיהנם אותו שכתוב לא יועיל הון ביום עברה:  נותנה


lvr: 43
pgn: 10
dfh: b
trm: נותנה ואינו יודע למי נותנה
txt:
<span class='five'>נותנה ואינו יודע למי נותנה. </span>כדמסיים בסיפיה יתננה בכיס של גבאי צדקה: דרב עוקבא ור' אבא במס' כתובות <span class='mareimakom'>(דף סז:)</span> מר עוקבא הוה שדי לענייא דשבבותיה כל יומא ארבעה זוזי בצינורא דדשא הרי שהעני אינו יודע ממי נוטלה והוא יודע למי נותנה ור' אבא הוה צייר בסודריה ושדי לאחוריה וממציא נפשיה לביני עניי והעני נוטלה ויודע ממי נוטלה ואינו יודע למי נותנה: 


lvr: 43
pgn: 10
dfh: b
trm: הרוגי מלכות ותו לא
txt:
<span class='five'>הרוגי מלכות ותו לא. </span>כלומר הך מלתא לחודא הוא דהוי בהו שנהרגו על קידוש השם ותו לא הוה בהו: 


lvr: 43
pgn: 10
dfh: b
trm: הרוגי לוד
txt:
<span class='five'>הרוגי לוד. </span>לוליינוס ופפוס אחים שהרגם (טורנוסרופוס) הרשע בלודקיא כדאמרינן במסכת תענית <span class='mareimakom'>(דף יח:)</span> על ידי גזירה שנגזרה על ישראל להשמיד על שנמצאת בת מלך הרוגה וחשדו את ישראל עליה ועמדו האחי' הללו ואמרו מה לכם על ישראל אנו הרגנוה: 


lvr: 43
pgn: 10
dfh: b
trm: כאן בישראל וכאן בעובד כוכבים
txt:
<span class='five'>כאן בישראל וכאן בעובד כוכבים. </span>ישראל דעתן לשמים בין יחיה בין לא יחיה אינו מהרהר אחר מדת הדין אבל עכו'ם אינו נותן אלא ע'מ כן ואם לאו מתחרט: 


lvr: 43
pgn: 10
dfh: b
trm: ויבא ויעש ה' כאשר דבר כי חטאתם לה' וגו'
txt:
<span class='five'>ויבא ויעש ה' כאשר דבר כי חטאתם לה' וגו'. </span>נבוזראדן קאמר ליה לירמיה כשהיה מגלה את ישראל לבבל: 


lvr: 43
pgn: 10
dfh: b
trm: ביבש קצירה תשברנה
txt:
<span class='five'>ביבש קצירה תשברנה. </span>כשתכלה זכות שבידן וייבש לחלוחית מעשה צדקה שלהן אז ישברו:  דלא


lvr: 43
pgn: 11
dfh: a
trm: דלא סיימוה קמיה
txt:
<span class='five'>דלא סיימוה קמיה. </span>דר' אמי דלעניי עובדי כוכבים חלקן רבא והנך דאמרן לעיל <span class='mareimakom'>(דף ח.)</span> דשדרה נמי איפרא הורמיז למצוה רבה משום שלום מלכות נמי קבלונהו ולא אפשר ליה לחלקן לעניי עובדי כוכבים דאסור לגנוב דעת הבריות ואפילו דעתו של עובד כוכבים אבל במעות המתחלקות לעניים אין גניבת דעת דאינהו נמי ידעי שישראל רגילים לפרנס עניי עובדי כוכבים כדאמרי' במס' גיטין <span class='mareimakom'>(דף סא.)</span> מפרנסין עניי עובדי כוכבים עם עניי ישראל מפני דרכי שלום: 


lvr: 43
pgn: 11
dfh: a
trm: אתה אמרת כו'
txt:
<span class='five'>אתה אמרת כו'. </span>מתורתך למדנו לפיכך נברא אדם יחידי לומר לך כל המקיים נפש אחת [מישראל] כאילו קיים העולם מלא וכתיב <span class='mareimakom'>(בראשית ד)</span> קול דמי אחיך דמו ודם זרעיותיו אף כשאתה מקיים דמי אחיך עמך מעלה עליך חייו וחיי זרעיותיו שמדה טובה מרובה ממדת פורענות: 


lvr: 43
pgn: 11
dfh: a
trm: נשקף
txt:
<span class='five'>נשקף. </span>מביט כמו נשקפה ותייבב <span class='mareimakom'>(שופטים ה)</span> כלומר זכות הצדקה מביט ומסתכל למטה: 


lvr: 43
pgn: 11
dfh: a
trm: (במקום) [דבר] שעושה פירות
txt:
<span class='five'>(במקום) [דבר] שעושה פירות. </span>והקרן קיים לעוה'ב והפירות אוכל בחייו שנאמר כי פרי מעלליהם יאכלו: 


lvr: 43
pgn: 11
dfh: a
trm: אוצרות נפשות
txt:
<span class='five'>אוצרות נפשות. </span>שנאמר ולוקח נפשות חכם בהאי קרא: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 11
dfh: a
trm: בית השלחין
txt:
<span class='five'>בית השלחין. </span>מתוך שיש לו מעיין ובידו להשקותו תדיר אם אין בו ט' קבין זורעין בו שאר זרעים לפיכך אפילו בפחות מכאן יש בו דין חלוקה: 


lvr: 43
pgn: 11
dfh: a
trm: אפילו בפחות מכאן יחלוקו
txt:
<span class='five'>אפילו בפחות מכאן יחלוקו. </span>משום דבעי למיתני ובכתבי הקדש אע'פ ששניהם רוצים לא יחלוקו תני רישא: 


lvr: 43
pgn: 11
dfh: a
trm: כתבי הקדש
txt:
<span class='five'>כתבי הקדש. </span>כ'ד ספרים והיו רגילים לכותבן בגליון כס'ת שלנו לפיכך גנאי הדבר לחתכן: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 11
dfh: a
trm: חוץ משל פתחים
txt:
<span class='five'>חוץ משל פתחים. </span>חצר של שניהם שני בתים פתוחין לתוכה ולפני הפתח ארבע אמות צורך הבית הן לפרק משאו מעל חמורו וחוץ מאותן ד' אמות צריך שיהא ארבע אמות לשאר תשמישין: 


lvr: 43
pgn: 11
dfh: a
trm: חצר מתחלקת לפתחי'
txt:
<span class='five'>חצר מתחלקת לפתחי'. </span>היתה לו חצר ובה שני בתים ואחד מהן פתוחין לו שני פתחים לחצר ולבית השני אין פתוח לחצר אלא פתח אחד וחולק נכסיו על פיו ונותן האחד לראובן בנו והשני לשמעון וחצר לא חילק אם באו לחלוק את החצר זה שיש לו שני פתחים נוטל שני חלקים בחצר ואחיו נוטל חלק אחד: 


lvr: 43
pgn: 11
dfh: a
trm: נוטל שמונה אמות
txt:
<span class='five'>נוטל שמונה אמות. </span>דהיינו כנגד רוחב הפתח וארבע אמות ברוחב החצר להלן מן הפתח: 


lvr: 43
pgn: 11
dfh: a
trm: האי פירא דסופלי
txt:
<span class='five'>האי פירא דסופלי. </span>מי שיש לו חפירה בחצר שנותנין בה גרעיני תמרים למאכל בהמה יש לו ארבע אמות בחצר לכל סביבותיה: 


lvr: 43
pgn: 11
dfh: a
trm: דלא מייחד ליה פיתחא
txt:
<span class='five'>דלא מייחד ליה פיתחא. </span>שלא היה לו פתח אצל חפירה אלא דרך פתח ביתו שהוא יוצא ונכנס בו היה לו דרך לצאת לחצר ולילך אחר החפירה שלפני סוף ביתו ומשתמש:  אבל


lvr: 43
pgn: 11
dfh: b
trm: אבל מייחד ליה פיתחא
txt:
<span class='five'>אבל מייחד ליה פיתחא. </span>שהיה לו פתח לסוף ביתו אצל החפירה ודרך אותו פתח היה רגיל להשליך הגרעינין וליטלן אין לו בחצר בשביל החפירה אלא ד' אמות שלפני אותו פתח: 


lvr: 43
pgn: 11
dfh: b
trm: משום פירוק משאו
txt:
<span class='five'>משום פירוק משאו. </span>שיפרק שם משאו מעל חמורו לפי שסתם בית אינו פנוי מכלים ואי אפשר להכניס חמור עם משאו בבית לפרק לשם: 


lvr: 43
pgn: 11
dfh: b
trm: מרפסת
txt:
<span class='five'>מרפסת. </span>אלויי'ר והרבה פתחי עלייה פתוחין לו וכולן עולין דרך סולם אחד שקורין דגרי'ד: 


lvr: 43
pgn: 11
dfh: b
trm: לא מבעיא קירויו מלגיו
txt:
<span class='five'>לא מבעיא קירויו מלגיו. </span>והחצי שאינו מקורה לצד החצר דאין לו ארבע אמות בחצר דהא אפשר דמעייל חמור במשאו ומפרק שם שאין דרך לתת כלים בחצר שאינו מקורה: 


lvr: 43
pgn: 11
dfh: b
trm: אלא אפי' קירויו לצד החוץ
txt:
<span class='five'>אלא אפי' קירויו לצד החוץ. </span>וגילוייו לצד פנים נמי אין לו ד' אמות דהא אפשר דמעייל חמור עד הגילוי ומפרק: 


lvr: 43
pgn: 11
dfh: b
trm: חמש חצרות הפתוחות למבוי
txt:
<span class='five'>חמש חצרות הפתוחות למבוי. </span>זו אצל זו לארכו וסתם מבואות סתומין הן בסופן ואחד מקצותיו פתוח לר'ה: 


lvr: 43
pgn: 11
dfh: b
trm: כולם משתמשות במבוי עם החיצונה
txt:
<span class='five'>כולם משתמשות במבוי עם החיצונה. </span>כנגדה שהרי לכולם יש דרך במבוי לצאת דרך ראשו לרה'ר וכל שיש לו דרך יש לו תשמיש שאינו מעכב דרך המבוי: 


lvr: 43
pgn: 11
dfh: b
trm: והחיצונה משתמשת לעצמה
txt:
<span class='five'>והחיצונה משתמשת לעצמה. </span>כנגדה ברוחב המבוי אבל לא כנגד חברותי' שאין לה עליהן דרך: 


lvr: 43
pgn: 11
dfh: b
trm: משתמש' לעצמה
txt:
<span class='five'>משתמש' לעצמה. </span>לבדה וקשיא לרב הונא דאמר כולן מעכבין ואפי' החצונים מעכבין על הפנימיים: 


lvr: 43
pgn: 11
dfh: b
trm: שלא פרץ פצימיו
txt:
<span class='five'>שלא פרץ פצימיו. </span>כשנסתם פתחו לא סלק מזוזתו ומשקוף ומפתן דגלי דעתיה דלא סילק נפשיה וסופו לפותחו לאחר זמן:  בית


lvr: 43
pgn: 12
dfh: a
trm: פרץ את פצימיו
txt:
<span class='five'>פרץ את פצימיו. </span>הרי הוא כקבר וחכמים טימאו את סביבות הקבר ד' אמות כדי שלא יקרבו עושי טהרות עד הקבר ויאהילו ולאו אדעתייהו: 


lvr: 43
pgn: 12
dfh: a
trm: בני אותה העיר
txt:
<span class='five'>בני אותה העיר. </span>האחרת מעכבין עליהן שכבר הוחזקו לקצר דרכן דרך אותן המבואות: 


lvr: 43
pgn: 12
dfh: a
trm: הני מילי
txt:
<span class='five'>הני מילי. </span>תוך ד' אמות של ראש המבוי הסמוכות לרה'ר מעכבין מלהעמיד דלתות לשם: 


lvr: 43
pgn: 12
dfh: a
trm: בי רדו יומא
txt:
<span class='five'>בי רדו יומא. </span>בית חרישת יום אחד לזה וכן לזה לא תחרוש מתרגמינן לא תרדי <span class='mareimakom'>(דברים כב)</span> : ה'ג 


lvr: 43
pgn: 12
dfh: a
trm:
בי רדו יומא מאי אי יומא זרעא תרי יומא כרבא לא הוי ואי יומא כרבא יומא דזרעא לא הוי אי בעית אימא יומא דזרעא באתרא דכריב ותני ואי בעית אימא ביומא דכרבא ובאהדורי</span>: <span class='five'>אי יומא דזרעא

txt:
<span class='five'>בי רדו יומא מאי אי יומא זרעא תרי יומא כרבא לא הוי ואי יומא כרבא יומא דזרעא לא הוי אי בעית אימא יומא דזרעא באתרא דכריב ותני ואי בעית אימא ביומא דכרבא ובאהדורי</span>: <span class='five'>אי יומא דזרעא. </span>בשעת הזרע הוא נוח לחרוש שכבר נחרשת בשעת הניר: 


lvr: 43
pgn: 12
dfh: a
trm: תרי יומי כרבא לא הוי
txt:
<span class='five'>תרי יומי כרבא לא הוי. </span>כלומר בשעת הניר היאך ישכור שוורים אין בו כדי מלאכת ב' ימים ויש בו יותר מכדי מלאכת יום אחד: 


lvr: 43
pgn: 12
dfh: a
trm: ואי ביומא כרבא
txt:
<span class='five'>ואי ביומא כרבא. </span>של שעת הניר קאמרת לא הוי יומא דזרעא והיאך ישכור שוורים בשעת הזרע: 


lvr: 43
pgn: 12
dfh: a
trm: אי בעית אימא יומא דזרעא
txt:
<span class='five'>אי בעית אימא יומא דזרעא. </span>ודקא קשיא לך תרי יומי כרבא לא הוי באתרא דכרבי ותנו בשעת הניר איכא ביומא דזרעא תרי יומי כרבא: 


lvr: 43
pgn: 12
dfh: a
trm: ואי בעית אימא יומא כרבא
txt:
<span class='five'>ואי בעית אימא יומא כרבא. </span>ודקאמרת לא הוי יומא דזרעא בהדורי עסקינן שארץ קשה ויש בה מעלות ומורדות ויש טורח בשעת הזרע כשעת הניר: לישנא אחרינא איפכא גרסינן ואי בעית אימא יומא דכרבא ודקשי' לך יומא דזרעא לא הוי באתרא דכריב ותני בשעת הזרע אחת קודם לזריעה ואחת לאחר הזריעה לכסות הזרעי' ואי בעית אימא יומא זרעא ודקאמר' תרי יומי כרבא לא הוי בהדורי עסקינן שיש טורח גדול בשעת הניר ויומא זרעא הוי תרי יומי כרבא ולשון זה הגון: 


lvr: 43
pgn: 12
dfh: a
trm: בי דלו יומא
txt:
<span class='five'>בי דלו יומא. </span>עד שיהא בו כדי להשקות שדה כדי פעולת יום לזה וכדי פעולת יום לזה משום שכר פועל: 


lvr: 43
pgn: 12
dfh: a
trm: ניטלה נבואה כו'
txt:
<span class='five'>ניטלה נבואה כו'. </span>משום דאמר ליה לעיל אין אלו אלא דברי נביאות שקרא דברי חכמים נבואה נקט לה להא מילתא: 


lvr: 43
pgn: 12
dfh: a
trm: אטו חכם לאו נביא הוא
txt:
<span class='five'>אטו חכם לאו נביא הוא. </span>וכי אין חכם ראוי להיות נביא דקאמר מר ניטלה מן הנביאים וניתנה לחכמים מכלל דמעיקרא לא היתה נבואה לחכמים: 


lvr: 43
pgn: 12
dfh: a
trm: הכי קאמר אע'פ שניטלה מן הנביאים
txt:
<span class='five'>הכי קאמר אע'פ שניטלה מן הנביאים. </span>שאינם חכמים מן חכמים לא ניטלה ונביאים יש להן לבב חכמה: 


lvr: 43
pgn: 12
dfh: b
trm: משמיה דרבי עקיבא כוותיה
txt:
<span class='five'>משמיה דרבי עקיבא כוותיה. </span>וליכא למימר בני חד מזלא נינהו שהרי ר'ע חכם ממנו הרבה: 


lvr: 43
pgn: 12
dfh: b
trm: ולאו טעמא קאמר
txt:
<span class='five'>ולאו טעמא קאמר. </span>במילתיה וכיון דאמר טעמא אין זה כסומא שמכוון לירד בארובה במקרה בעלמא אלא סברת הלב היא הבאה לו בנבואה וזכה להסכים להלכה למשה מסיני: 


lvr: 43
pgn: 12
dfh: b
trm: פשיטא חלק בכור וחלק פשוט
txt:
<span class='five'>פשיטא חלק בכור וחלק פשוט. </span>שני חלקין שהבכור נוטל אחד משום בכורה ואחד משום פשיטות יהבינן ליה אחד מצרא זו אצל זו שהרי שניהן חלקו הן והרי הן כחלק אחד: 


lvr: 43
pgn: 12
dfh: b
trm: יבם מאי
txt:
<span class='five'>יבם מאי. </span>המייבם את אשת אחיו דקם תחתיו לנחלה ונוטל שני חלקים מאי מי מצו אמרי ליה הואיל ומכח אחרינא קאתי לא יהבי להו ניהליה אחד מצרא זו אצל זו אי לאו מעליתא גבן בדמי: 


lvr: 43
pgn: 12
dfh: b
trm: הבכור אשר תלד
txt:
<span class='five'>הבכור אשר תלד. </span>ביבם קמשתעי דמצוה בגדול לייבם אשר תלד פרט לאיילונית והכי מדרש קרא יבמה יבא עליה וגו' והיה הבכור איזה מן היבמין יבא עליה הבכור אשר תלד וכגון שהיבמה בת וולדות היא פרט לאיילונית: 


lvr: 43
pgn: 12
dfh: b
trm: אמרו אחי מעלינן ליה עילואי
txt:
<span class='five'>אמרו אחי מעלינן ליה עילואי. </span>לנו היא משובחת כקרקעותיו של בר מריון שהיו מעולות ומסתברא הא דרב יוסף בשדה בעל שיכולין לומר פעמים שזו מתברכת משאר השדות: 


lvr: 43
pgn: 12
dfh: b
trm: תרי ארעתא אתרי נגרי
txt:
<span class='five'>תרי ארעתא אתרי נגרי. </span>אם בית השלחין היא ויש לשני אחין לחלוק שתי שדות לכל אחת יש לה יאור להשקות ממנו וזה קנה שדה אצל האחד מהן ורוצה שיתן אחיו זו הסמוכה לשלו: 


lvr: 43
pgn: 12
dfh: b
trm: האי מדויל והאי לא מדויל
txt:
<span class='five'>האי מדויל והאי לא מדויל. </span>דרך היאורים לייבש כשנהר (שם) נמשכין ממנו מתמעט לפעמים שזה יבש וזה אינו יבש ואומר לו טול חלקך בשתיהם דלאו מדת סדום היא או תן לנו עילוי בדמי: 


lvr: 43
pgn: 12
dfh: b
trm: ניחא לי לאפושי אריסי
txt:
<span class='five'>ניחא לי לאפושי אריסי. </span>טוב לי שיהא לך שתי שדות אחת מכאן ואחת מכאן  ואחת לי באמצע כדי שתרבה לך אריסין ותהא שדה שלי משתמרת יפה:  חד


lvr: 43
pgn: 13
dfh: a
trm: חד גיסא ניגרא וחד גיסא נהרא
txt:
<span class='five'>חד גיסא ניגרא וחד גיסא נהרא. </span>שדה של שני אחים שיש נהר על פני מזרח ונגר על פני צפונה: 


lvr: 43
pgn: 13
dfh: a
trm: פלגי ליה בקרנא זול
txt:
<span class='five'>פלגי ליה בקרנא זול. </span>לפי שהנהר טוב מן הנגר והסמוך למים טוב מן הרחוק ואם תחלקנה מן הצפון  נמצא (מן) כל הנהר לאחד והשני אין לו אלא נגר בצפונו ופעמים שהוא יבש ואם תחלקנה מן המזרח למערב יהיה לאחד הנהר על פני מזרחו ונגר על פני צפונו ולשני אין לו אלא נהר במזרחו לפיכך יחלקום לשמונה חלקים שיהא לשניהם בשוה סמוך לנהר ולנגר וכאשר ירחק מזה ירחק מזה כזה : 


lvr: 43
pgn: 13
dfh: a
trm: אית דינא דגוד או אגוד
txt:
<span class='five'>אית דינא דגוד או אגוד. </span>זה שרוצה לחלוק אומר לזה שאינו רוצה לחלוק או קוץ לי דמים וקנה לך חלקי או אני אקוץ דמים ואתן לך בחלקך שאי אפשי בשותפותך: 


lvr: 43
pgn: 13
dfh: a
trm: עבד או בהמה טמאה
txt:
<span class='five'>עבד או בהמה טמאה. </span>שאי אפשר לחלקן כיצד יעשו להכי נקט בכור ופשוט דטריחא מילתא להיות שותפין בה: 


lvr: 43
pgn: 13
dfh: a
trm: וחזרו בית הלל להורות כו'
txt:
<span class='five'>וחזרו בית הלל להורות כו'. </span>טעמא דמפני תיקון העולם הא לאו משום פריה ורביה לא כייפינן ליה ולא מצי עבד למימר ליה אקוץ בדמים ואתן לך בחלקך: ה'ג 


lvr: 43
pgn: 13
dfh: a
trm: שאני הכא דאגוד איכא גוד ליכא
txt:
<span class='five'>שאני הכא דאגוד איכא גוד ליכא. </span>העבד יכול לקנות אבל אינו אומר קנה חלקי שאין דמים לבן חורין שאין עבד עברי נמכר אלא לשש:  קח


lvr: 43
pgn: 13
dfh: b
trm: הכא נמי גוד איכא אגוד ליכא
txt:
<span class='five'>הכא נמי גוד איכא אגוד ליכא. </span>שאין העני אומר לו אף אני אקנה חלקך שאין לו במה לקנות לפיכך אין יכול לכופו: 


lvr: 43
pgn: 13
dfh: b
trm: טול אתה שיעור ואני פחות
txt:
<span class='five'>טול אתה שיעור ואני פחות. </span>כגון חצר שאין בה שמנה אמות ואמר זה חלוק וטול לך ד' אמות ואני המותר: 


lvr: 43
pgn: 13
dfh: b
trm: חולקין
txt:
<span class='five'>חולקין. </span>קס'ד דאפילו אין שניהם רוצים וע'כ אין דמיהן שוין ואי לית דינא דגוד או אגוד היאך הוא כופיהו זה יאמר אני לא אתן לך עודף הדמים וגם לא אתן לך היפה שאקבל ממך דמים ולא גרסי' תרוייהו צריכין להאי: 


lvr: 43
pgn: 13
dfh: b
trm: בששניהם רוצים
txt:
<span class='five'>בששניהם רוצים. </span>הא דשמואל אשניהם רוצים דמתניתין קאי דקתני לא יחלוקו ואמר שמואל בשתי כריכות אם שניהם רוצים יחלוקו: 


lvr: 43
pgn: 13
dfh: b
trm: לאו גוד או אגוד הוא
txt:
<span class='five'>לאו גוד או אגוד הוא. </span>אי לא אמר ליה או קח שתיהם או אקח שתיהם דכל אחת אין בה כדי לאחד: 


lvr: 43
pgn: 13
dfh: b
trm: אבל בב' כריכות חולקין
txt:
<span class='five'>אבל בב' כריכות חולקין. </span>וקס'ד בע'כ של אחד מהן אלמא כי אמר ליה שקול חדא וגוד דמי היתירים או אגוד כייפינן ליה: 


lvr: 43
pgn: 13
dfh: b
trm: כל אחד ואחד בפני עצמו
txt:
<span class='five'>כל אחד ואחד בפני עצמו. </span>כל ספר וספר של נביאים ושל כתובים צריך להיות כרך לעצמו: 


lvr: 43
pgn: 13
dfh: b
trm:
וכן בין כל נביא ונביא ובנביא של שנים עשר שלש שיטין ומסיים מלמטה ומתחיל מלמעלה </span>אם נזדמן לו סיום הספר מלמטה בסוף הדף מתחיל ספרו האחר בראש הדף ואינו צריך להניח ריוח חלק ביניהם: <span class='five'>כדי לגול עמוד

txt:
<span class='five'>וכן בין כל נביא ונביא ובנביא של שנים עשר שלש שיטין ומסיים מלמטה ומתחיל מלמעלה </span>אם נזדמן לו סיום הספר מלמטה בסוף הדף מתחיל ספרו האחר בראש הדף ואינו צריך להניח ריוח חלק ביניהם: <span class='five'>כדי לגול עמוד. </span>מניח קלף חלק לגלול על גבי עמוד של עץ שהספר נגלל עליו: 


lvr: 43
pgn: 13
dfh: b
trm: וסופו כדי לגול היקף
txt:
<span class='five'>וסופו כדי לגול היקף. </span>בסופו מניח חלק גדול כדי לגול בו כל הקיפו שאין עושה שני עמודים לגוללו לאמצעו כמו שאנו עושין לספר תורה אלא גוללו מתחלתו לסופו וכורך החלק על כל ההיקף:  ואם


lvr: 43
pgn: 14
dfh: a
trm: ואם בא לחתוך חותך מאי קאמר
txt:
<span class='five'>ואם בא לחתוך חותך מאי קאמר. </span>מאי למימרא הכל מודים דאם כל אחד ואחד בפני עצמו טפי עדיף: 


lvr: 43
pgn: 14
dfh: a
trm: הכי קאמר
txt:
<span class='five'>הכי קאמר. </span>ומתחיל מלמעלה ולא יניח חלק שהרי אם בא לחתוך חותך ונמצא זה ראש הכרך וגנאי הוא לו להיות דף זה משונה מחבירו על חנם: 


lvr: 43
pgn: 14
dfh: a
trm: לא ארכו יותר על הקיפו
txt:
<span class='five'>לא ארכו יותר על הקיפו. </span>צריך לצמצם הכתב לפי עובי הקלפי' לכשיגמור יהא חוט המקיף את עוביו כמדת ארכו: 


lvr: 43
pgn: 14
dfh: a
trm: בגויל
txt:
<span class='five'>בגויל. </span>שהוא עב והקיפו גדול צריך ששה טפחים זו היא מדה להיות נגמר בששה טפחים היקף בכתב בינוני: 


lvr: 43
pgn: 14
dfh: a
trm: דילמא תורה צוה לנו משה מורשה כתב
txt:
<span class='five'>דילמא תורה צוה לנו משה מורשה כתב. </span>ארבע מאות פעמים אבל ארבע מאה ספרים אין פנאי לאדם אחד לכתוב: 


lvr: 43
pgn: 14
dfh: a
trm: שתים כנגד שתים
txt:
<span class='five'>שתים כנגד שתים. </span>שתי גפנים כנגד שתים וא' יוצא זנב בכך קרוי כרם לגבי לחזור עליו מעורכי המלחמה במסכת סוטה <span class='mareimakom'>(דף מג.)</span>: 


lvr: 43
pgn: 14
dfh: a
trm: באמה בת ששה טפחים
txt:
<span class='five'>באמה בת ששה טפחים. </span>ר'מ לטעמיה דאמר <span class='mareimakom'>(סוכה ה:)</span> כל האמות היו בינוניות: 


lvr: 43
pgn: 14
dfh: a
trm: אוכלות
txt:
<span class='five'>אוכלות. </span>תופסות כך לשון המשנה <span class='mareimakom'>(מדות פ'ג מ'א)</span> אוכל בדרום אמה אחת גבי יסוד המזבח ואף בלשון מקרא כי יוכלו אתיקים מהנה בספר יחזקאל <span class='mareimakom'>(מב)</span> : 


lvr: 43
pgn: 14
dfh: a
trm: ס'ת
txt:
<span class='five'>ס'ת. </span>שכתב משה כמו שנאמר ויכתוב משה את (התורה) וגו' <span class='mareimakom'>(דברים לא)</span> : 


lvr: 43
pgn: 14
dfh: a
trm: כדי שלא יהא ס'ת כו'
txt:
<span class='five'>כדי שלא יהא ס'ת כו'. </span>כלומר לא היה צריך להיות רחבו כל כך אלא בשביל ס'ת המונח אורכו לרוחב הארון שלא יהא נכנס ויוצא בדוחק: 


lvr: 43
pgn: 14
dfh: a
trm: ר'י אומר
txt:
<span class='five'>ר'י אומר. </span>מדת הארון באמה של ה' טפחים היתה רבי יהודה לטעמיה דקאמר אמת כלים באמה בת חמשה: 


lvr: 43
pgn: 14
dfh: a
trm: אצבע לכותל זה
txt:
<span class='five'>אצבע לכותל זה. </span>שהטפח ארבע אצבעות ולמאן דגריס אצבע ומחצה באצבע קטנה קאמר שהטפח ד' בגודל וחמש באצבע ושש בקטנה: 


lvr: 43
pgn: 14
dfh: a
trm: שבו עמודים עומדים
txt:
<span class='five'>שבו עמודים עומדים. </span>ב' עמודי כסף כמין עמודי ספר תורה שוכבים לארכו והלוחות ביניהן שנאמר עמודיו עשה כסף: 


lvr: 43
pgn: 14
dfh: b
trm: דכריך ביה פורתא
txt:
<span class='five'>דכריך ביה פורתא. </span>שאינו גוללו כולו ומניח בו מקצת וכורכו לעצמו ומניח אותו הכרך על הספר מלמעלה: 


lvr: 43
pgn: 14
dfh: b
trm: היכא הוי קיימי
txt:
<span class='five'>היכא הוי קיימי. </span>כיון דמצריך טפח מכאן וטפח מכאן ברוחב הארון שלא יהא ס'ת יוצא ונכנס בדוחק העמודים היכא מנחי הלא ימעטו את החלל: 


lvr: 43
pgn: 14
dfh: b
trm: יישר כוחך
txt:
<span class='five'>יישר כוחך. </span>ללמדך שהוא מן הדברים שעשה משה רבינו ע'ה מדעתו והסכימה דעתו לדעת המקום: 


lvr: 43
pgn: 14
dfh: b
trm: שנתנבאו באותו הפרק
txt:
<span class='five'>שנתנבאו באותו הפרק. </span>בימי אותם המלכים עוזיה יותם אחז יחזקיה בארבעה נביאים הללו כתיב כן חוץ ממיכה שלא היה בימי עוזיהו אבל היה בימי יותם אחז יחזקיה: 


lvr: 43
pgn: 14
dfh: b
trm: חגי זכריה ומלאכי סופן של נביאים
txt:
<span class='five'>חגי זכריה ומלאכי סופן של נביאים. </span>שהן היו בבית שני בשנת שתים לדריוש האחרון: 


lvr: 43
pgn: 14
dfh: b
trm: ישעיה קדים לירמיה ויחזקאל
txt:
<span class='five'>ישעיה קדים לירמיה ויחזקאל. </span>שהרי ישעיה בימי עוזיה וירמיה בימי יאשיה ובניו נתנבא בירושלים ויחזקאל בגולה בימי צדקיה: 


lvr: 43
pgn: 14
dfh: b
trm: רות תהלים איוב כו'
txt:
<span class='five'>רות תהלים איוב כו'. </span>רות קדמה בימי שפוט השופטים תהלים דוד אמרן והוא קדם לאיוב כמ'ד בימי מלכת שבא היה ואחר כך שלשה ספרי שלמה: 


lvr: 43
pgn: 14
dfh: b
trm: שמואל כתב ספרו וספר שופטים
txt:
<span class='five'>שמואל כתב ספרו וספר שופטים. </span>שכולם קדמו לו ועמד וכתב ספרן ומה שעלתה לישראל בימיהם וכן רות שהיתה בימי השופטים: 


lvr: 43
pgn: 14
dfh: b
trm: על ידי עשרה זקנים
txt:
<span class='five'>על ידי עשרה זקנים. </span>כתב בו דברים שאמרו זקנים הללו שהיו לפניו ויש שהיו בימיו כגון אסף והימן וידותון מן הלוים המשוררים: 


lvr: 43
pgn: 14
dfh: b
trm: על ידי אדם הראשון
txt:
<span class='five'>על ידי אדם הראשון. </span>כגון גלמי ראו עיניך ולי מה יקרו רעיך <span class='mareimakom'>(תהלים קלט)</span> אדם הראשון אמרן: 


lvr: 43
pgn: 14
dfh: b
trm: על ידי מלכי צדק
txt:
<span class='five'>על ידי מלכי צדק. </span>נאם ה' לאדוני [שב לימיני] וכל המזמור <span class='mareimakom'>(שם קי)</span> : 


lvr: 43
pgn: 14
dfh: b
trm: ועל ידי משה
txt:
<span class='five'>ועל ידי משה. </span>תפלה למשה <span class='mareimakom'>(שם צ)</span> וכל אחד עשר מזמורים כסדרן: 


lvr: 43
pgn: 15
dfh: a
trm: כתבו ישעיה
txt:
<span class='five'>כתבו ישעיה. </span>שהרגו מנשה ולא כתב ספרו שלא היו הנביאים כותבים ספריהן אלא לפני מותן: 


lvr: 43
pgn: 15
dfh: a
trm: משלי קהלת
txt:
<span class='five'>משלי קהלת. </span>דכתיב בספר משלי <span class='mareimakom'>(כה)</span> אשר העתיקו אנשי חזקיה וגו' ועל שחזקיה גרם להן לעסוק בתורה כדאמרינן בחלק <span class='mareimakom'>(סנהדרין דף צד:)</span> נעץ חרב על פתח בית המדרש כו' נקרא הדבר על שמו: 


lvr: 43
pgn: 15
dfh: a
trm: כתבו יחזקאל
txt:
<span class='five'>כתבו יחזקאל. </span>שנתנבא בגולה ואיני יודע למה לא כתבו יחזקאל בעצמו אם לא מפני שלא נתנה נבואה ליכתב בחוצה לארץ וכתבום אלו לאחר שבאו לארץ וכן ספר דניאל שהיה בגולה וכן מגילת אסתר ושנים עשר מתוך שהיו נבואותיהם קטנות לא כתבום הנביאים עצמם איש איש ספרו ובאו חגי זכריה ומלאכי וראו שרוח הקדש מסתלקת שהיו הם נביאים אחרונים ועמדו וכתבו נבואותיהם וצרפו נבואות קטנות עמם ועשאום ספר גדול שלא יאבדו מחמת קטנם: 


lvr: 43
pgn: 15
dfh: a
trm: תניא כמאן דאמר
txt:
<span class='five'>תניא כמאן דאמר. </span>כל הך דקתני לעיל יהושע כתב ספרו ושמונה פסוקים שבתורה אתיא כי הא תנא דלקמיה דאמר נמי יהושע כתבן: 


lvr: 43
pgn: 15
dfh: a
trm: כמו שנאמר להלן כו'
txt:
<span class='five'>כמו שנאמר להלן כו'. </span>אכולה מילתא קאי דקאמר הקב'ה אומר ומשה כותב כמה שמצינו שהנביאים כותבים מפי רבם: 


lvr: 43
pgn: 15
dfh: a
trm: ואימא יעקב כו'
txt:
<span class='five'>ואימא יעקב כו'. </span>לא גרסינן לה: ל'א גרסינן [למתניתא] דלעיל במניינא דעשרה זקנים דקא חשיב אברהם ואיתן האזרחי ולא קא חשיב אסף דקסבר משלשה בני קרח הוא: 


lvr: 43
pgn: 15
dfh: a
trm: והא אמר רב כו'
txt:
<span class='five'>והא אמר רב כו'. </span>גבי ויחכם מכל האדם מאיתן האזרחי וגו' <span class='mareimakom'>(מלכים א ה)</span> איתמר וכן הך דהימן זה משה אהימן דההוא קרא איתמר דכתיב ביה והימן וכלכל וגו': 


lvr: 43
pgn: 15
dfh: b
trm: אימא כמשעה שנכנסו כו'
txt:
<span class='five'>אימא כמשעה שנכנסו כו'. </span>מאתים ועשר דכתיב <span class='mareimakom'>(איוב מב)</span> ויוסף ה' את כל אשר לאיוב למשנה אף שנותיו הוכפלו דכתיב ויחי איוב אחר זאת מאה וארבעים שנה למדנו שהיה בן שבעים כשבאו יסורין עליו הרי מאתים ועשר ולעולם מעולי גולה היה: 


lvr: 43
pgn: 15
dfh: b
trm: אליהוא
txt:
<span class='five'>אליהוא. </span>על כרחך מדייחסיה קרא בשמו [ושם אביו] ושם משפחתו ישראל הוה ואית דאמרי ממשפחת רם היה היינו אברהם: 


lvr: 43
pgn: 15
dfh: b
trm: שכולו הבל
txt:
<span class='five'>שכולו הבל. </span>הטובים שבהן לא היו כלום כדאמרינן לקמן שהנשפט היה לו פתחון פה לשפוט את שופטו ומוכיחו: 


lvr: 43
pgn: 15
dfh: b
trm: וכולהו הני תנאי כו'
txt:
<span class='five'>וכולהו הני תנאי כו'. </span>מסקנא דתירוצא הוא דתריץ לעיל תנאי היא ההוא מתניתא דלעיל ס'ל עובד כוכבים הוה והני תנאי דהך מתניתא כולהו סבירא להו דישראל הוה בר מיש אומרים דאמרי בימי יעקב הוה: 


lvr: 43
pgn: 15
dfh: b
trm: ונחזה בך
txt:
<span class='five'>ונחזה בך. </span>לשון זימה [הוא זה] להסתכל בנשים שעובדי כוכבים אומרים לישראל שובי לתורתנו ותזני עמנו: 


lvr: 43
pgn: 15
dfh: b
trm: ששופט את שופטיו
txt:
<span class='five'>ששופט את שופטיו. </span>שהיו השופטין עצמן מקולקלים והיה פתחון פה לנשפט להוכיח את מוכיחו שאם אמר לו השופט טול קיסם מבין עיניך הסתלק ופרוש מעבירה קטנה שבידך יכול זה לומר טול קורה מבין עיניך פרוש מעבירה חמורה שבידך: 


lvr: 43
pgn: 15
dfh: b
trm: סבאך
txt:
<span class='five'>סבאך. </span>יינך כמו אל תהי בסבאי יין <span class='mareimakom'>(משלי כג)</span> : 


lvr: 43
pgn: 15
dfh: b
trm: מנהג עולם נותן חצי פרוטה לחנוני
txt:
<span class='five'>מנהג עולם נותן חצי פרוטה לחנוני. </span>מי שיש לו מלאכה מועטת לעשות אומר לפועל חצי פרוטה אני נותן לך ונלך אצל חנוני ונקנה בפרוטה ככר או ביצים ונחלוק ואיוב ויתרה לחצי השני משלו ונותן לו כל הפרוטה שהיה רע בעיניו לדקדק בדבר קל שאינו ממון: 


lvr: 43
pgn: 15
dfh: b
trm: והאתונות רועות [וגו']
txt:
<span class='five'>והאתונות רועות [וגו']. </span>ע'י הבקר דריש ליה לקרא שאוכלת חזיז מתלם המענה שהזרע צומח בשעתו:  מעין


lvr: 43
pgn: 16
dfh: a
trm: מעין העולם הבא
txt:
<span class='five'>מעין העולם הבא. </span>כדכתיב <span class='mareimakom'>(ירמיה לא)</span> הרה ויולדת יחדו הריון ולידה ביום אחד הכי דרשינן ליה במסכת שבת <span class='mareimakom'>(דף ל:)</span>: הכי גרסינן 


lvr: 43
pgn: 16
dfh: a
trm: במתניתא תנא יורד ומתעה ועולה ומרגיז נוטל רשות ונוטל נשמה
txt:
<span class='five'>במתניתא תנא יורד ומתעה ועולה ומרגיז נוטל רשות ונוטל נשמה. </span>[וה'פ] יורד למטה ומתעה את הבריות לחטוא ועולה למעלה ומרגיז את חמת המלך בהשטנותו נוטל ממנו רשות להרוג את החוטא מכיון שנתנו רשות דכתיב ותסיתני בו: 


lvr: 43
pgn: 16
dfh: a
trm: לפטור את כל העולם כולו
txt:
<span class='five'>לפטור את כל העולם כולו. </span>מדינו של הקב'ה לומר שאנוסין הן ע'י הקב'ה שברא יצה'ר והכי קאמר על דעתך כי לא ארשע אם היית חפץ לא הייתי רשע: 


lvr: 43
pgn: 16
dfh: a
trm: בראת שור בפרסות סדוקות וחמור בפרסות קלוטות
txt:
<span class='five'>בראת שור בפרסות סדוקות וחמור בפרסות קלוטות. </span>את זה טהרת ואת זה טמאת הכל בא על ידך אתה בראת בו סימני הטומאה: 


lvr: 43
pgn: 16
dfh: a
trm: בראת רשעים
txt:
<span class='five'>בראת רשעים. </span>על ידי יצר הרע לפיכך אין ניצול מידך כי מי יעכב אנוסין הן החוטאין: 


lvr: 43
pgn: 16
dfh: a
trm: ברא לו תורה
txt:
<span class='five'>ברא לו תורה. </span> הן תבלין שהיא מבטלת את הרהורי עבירה כדאמר בעלמא <span class='mareimakom'>(קדושין דף ל:)</span> אם פגע בך מנוול זה משכהו לבית המדרש אם אבן הוא נימוח כו' הלכך לאו אנוסין נינהו שהרי יכולין להציל עצמן: 


lvr: 43
pgn: 16
dfh: a
trm: חברותא כלפי שמיא
txt:
<span class='five'>חברותא כלפי שמיא. </span>מדבר לפני השכינה כאדם המתווכח לחבירו בא ונשקול מי חייב לחבירו: 


lvr: 43
pgn: 16
dfh: b
trm: שאין אדם נתפס
txt:
<span class='five'>שאין אדם נתפס. </span>להתחייב על שהוא מדבר קשה מחמת צער ויסורין דקאמר לא בדעת ידבר לא אמר לא ברשע ידבר אלא לא בדעת: 


lvr: 43
pgn: 16
dfh: b
trm: כלילי הוו להו
txt:
<span class='five'>כלילי הוו להו. </span>כתרים ובכל כתר שלשה פרצופים ואיש את שמו מחוקק על פרצופו וכשבאין יסורין על אחד מהן פרצופו משתנה וכן אילני: 


lvr: 43
pgn: 16
dfh: b
trm: ושט את הבכורה
txt:
<span class='five'>ושט את הבכורה. </span>וביזה את העבודה שהיתה בבכורות שט תרגום של בזיון מדוע הקילתני <span class='mareimakom'>(שמואל ב יט)</span> תרגום יונתן אשטתני:  בכל


lvr: 43
pgn: 17
dfh: a
trm: בכל מכל כל
txt:
<span class='five'>בכל מכל כל. </span>באברהם כתיב <span class='mareimakom'>(בראשית כד)</span> וה' ברך את אברהם בכל ביצחק כתיב <span class='mareimakom'>(שם כז)</span> ואוכל מכל ביעקב כתיב <span class='mareimakom'>(שם לג)</span> וכי יש לי כל כלומר לא חסרו שום טובה: 


lvr: 43
pgn: 17
dfh: a
trm: בכל מכל כל
txt:
<span class='five'>בכל מכל כל. </span>לא חסרו שום כבוד ומצינו כבוד זה במשה ואהרן שנאמר בהן על פי ה' ואם אלו מתו ע'י מלאך [המות] נמצא שחסרו כבוד: 


lvr: 43
pgn: 17
dfh: a
trm: כדאמרן
txt:
<span class='five'>כדאמרן. </span>שמתו ע'פ שכינה ואין ראויה רמה לשלוט במי שנשוק משכינה שהרי אין הרמה באה אלא מטפה מרה המטפטפת מסכינו של מלאך המות דאמר מר <span class='mareimakom'>(ע'ז דף כ:)</span> ממנה מת ממנה מסריח ממנה פניו מוריקות: 


lvr: 43
pgn: 17
dfh: a
trm: בעטיו של נחש
txt:
<span class='five'>בעטיו של נחש. </span>בעצתו של נחש כלומר לא היו ראוין למות אלא שנגזרה גזירת מיתה על כל תולדותיו של אדם הראשון בעצתו של נחש בעטיו תרגום של עצתו כדכתיב <span class='mareimakom'>(דניאל ו)</span>  אתייעטו כל וגו' וכן התיב עטא וטעם <span class='mareimakom'>(שם ב)</span> : 


lvr: 43
pgn: 17
dfh: a
trm: לא יחפור
txt:
<span class='five'>לא יחפור. </span>בור שיח ומערה. מפורשים בבבא קמא בפרק שור שנגח את הפרה <span class='mareimakom'>(דף נ:)</span>: 


lvr: 43
pgn: 17
dfh: a
trm: נברכת הכובסים
txt:
<span class='five'>נברכת הכובסים. </span>חופר חפירה מרובעת בעומק אמה או יותר ומי גשמים מתכנסים בה לכבס בגדיהם והיו להם שתים אחת ששורים את הבגדים יום או יומים בצואת כלבים והיא קרויה מחמצן בגמ' ואחת שמשפשפים בה והיא קרויה נדיין: 


lvr: 43
pgn: 17
dfh: a
trm: הסלעים
txt:
<span class='five'>הסלעים. </span>אבנים שהאור יוצא מהן שקורין קויליי'ש שכל אלו קשין לחומה שמוציאין הבל: 


lvr: 43
pgn: 17
dfh: a
trm: ואת התנור שלשה מן הכליא
txt:
<span class='five'>ואת התנור שלשה מן הכליא. </span>תנור כלי חרס הוא שרוף בכבשן כשאר קדירות ופיו למעלה והבא לקובעו בארץ עושה בנין טיט ואבנים שיהיו לו לבסיס ומושיבין אותו עליו שלא יצטננו שוליו מחמת קרקע ואותו בנין עשוי בשיפוע רחב מלמטה וקצר מלמעלה כמדת התנור תחתונה קרוי כליא ועליונו קרוי שפה כלומר שפת הכליא שפתה עליונה ולפי שהבלו של תנור קשה לכותל צריך להרחיקו: <span class='shastitle7'>גמ'</span>  פתח


lvr: 43
pgn: 17
dfh: b
trm: פתח בבור
txt:
<span class='five'>פתח בבור. </span>סמוך לבורו של חבירו והדר סיים אלא אם כן הרחיק מכותל הוה ליה למיתני אלא אם כן הרחיק מבורו דאילו מכותלו כותל הבנוי על גבי קרקע הוא: 


lvr: 43
pgn: 17
dfh: b
trm: מכותל בורו שנינו
txt:
<span class='five'>מכותל בורו שנינו. </span>כלומר האי כותל דקתני מכותל בורו קאמר שאף הוא קרוי כותל: 


lvr: 43
pgn: 17
dfh: b
trm: וליתני מבורו של חבירו
txt:
<span class='five'>וליתני מבורו של חבירו. </span>ואנא ידענא דמכותל קאמר דאי מחלל בורו קאמר אין זה כונס לתוך שלו כלום ופעמים שהוא סותר אף כותל חבירו אם הוא רחב משלשה: 


lvr: 43
pgn: 17
dfh: b
trm: הא קא משמע לן
txt:
<span class='five'>הא קא משמע לן. </span>במאי  דתניא מכותל בורו למדנו בה שהכותל בורו של ראשון מילא כל שלשה טפחים שהוזקק גם הוא להרחיק מן המיצר וממאי מדקתני שהחפירות חללו של זה אינה מופלגת מכותלו של זה אלא שלשה טפחים שהוא כונס לתוך שלו נמצא ששלשת הטפחים שכנס גם זה לתוך שלו הכותל מלאם ואשמועינן שיעור רוחב כותלי בור: 


lvr: 43
pgn: 17
dfh: b
trm: ונפקא מינה למקח וממכר
txt:
<span class='five'>ונפקא מינה למקח וממכר. </span>וא'ת מנלן שהכותל הראשון הוא הוי שיעור הרחקה מן המיצר והלא לא היה לחבירו בור סמוך למיצר ופליגי בה אביי ורבא ושמעינן ליה לאביי דאמר ראשון אינו צריך להרחיק תריץ הא שמעינן ליה לאביי גופיה דאוקמה כשבאו לחפור בבת אחת ששניהן הוזקקו להרחיק כל אחד ואחד שלשה טפחים: 


lvr: 43
pgn: 17
dfh: b
trm: אפי' לרבנן דאמרי כו'
txt:
<span class='five'>אפי' לרבנן דאמרי כו'. </span>דשמעינן מינה אדם צריך לכנוס לתוך שלו כדי שלא יזיק את חבירו ולא אמרינן זה חופר בתוך שלו וזה נוטע בתוך שלו: 


lvr: 43
pgn: 17
dfh: b
trm: הא איתמר עלה מכותל בורו שנינו
txt:
<span class='five'>הא איתמר עלה מכותל בורו שנינו. </span>ולמדנו בה שאף הראשון הוזקק להרחיק כדי כותל שהוא שלשה טפחים כדאמרן: 


lvr: 43
pgn: 17
dfh: b
trm: אלא לאביי קשיא
txt:
<span class='five'>אלא לאביי קשיא. </span>דהוא גופיה אוקים דמכותל בורו שנינו ועל כרחך לא הוזכר שם כותל אלא ללמדנו ששיעור כותל כדי הרחקת המיצר הוא אלמא אף הראשון הוזקק להרחיק: 


lvr: 43
pgn: 17
dfh: b
trm: בא בידים שאני ודקארי לה מאי קארי לה בא בידים איצטריך סד'א כו'
txt:
<span class='five'>בא בידים שאני ודקארי לה מאי קארי לה בא בידים איצטריך סד'א כו'. </span>כלומר הוא הדין אע'ג דלא בא בידים והאי דנקט בידים רבותא אשמעינן דאף על גב דבא בידים אין צריך להרחיק אלא שלשה טפחים:  מתונתא


lvr: 43
pgn: 18
dfh: a
trm: טירייא
txt:
<span class='five'>טירייא. </span>איטוני'ר בלע'ז כמו דטרייא לרישיה באלו טריפות <span class='mareimakom'>(חולין דף מה.)</span>: 


lvr: 43
pgn: 18
dfh: a
trm: דירה שאני
txt:
<span class='five'>דירה שאני. </span>חנות ורפת בקר דירתן של אדם הן ואין לנו לאסור דירתו עליו אא'כ ההיזק מוכן: 


lvr: 43
pgn: 18
dfh: a
trm: דקתני עלה
txt:
<span class='five'>דקתני עלה. </span>דההיא אם היתה הרפת בקר קודמת לאוצר מותר ובכולהו שאר הרחקות דמתני' לא תנא הכי ש'מ הכא משום דדירה שאני אבל אינך אף הראשון צריך להרחיק: 


lvr: 43
pgn: 18
dfh: a
trm: אלא אם כן הרחיק ממנו ארבע אמות
txt:
<span class='five'>אלא אם כן הרחיק ממנו ארבע אמות. </span>כדמפרש טעמא כדי עבודת הכרם שהיו חורשים הכרם במחרישה וכן בשעת הבציר בוצרין אותם בעגלות וצריך להן מקום פנוי ארבע אמות שלא תיכנס עגלת מחרישתו בקרקע חבירו: 


lvr: 43
pgn: 18
dfh: a
trm: טעמא משום עבודת הכרם
txt:
<span class='five'>טעמא משום עבודת הכרם. </span>שהוא מזיקו בידים הא לאו הכי סמיך ואע'ג  שיתפשטו שרשיו ויזיקו בשדה בין לעכב המחרישה בין לחפירת הבור: 


lvr: 43
pgn: 18
dfh: a
trm: גדר בינתים
txt:
<span class='five'>גדר בינתים. </span>שאין מזיקו עוד לעבודת הכרם זה סומך אילנות לגדר מכאן וזה סומך אילנות לגדר מכאן ואי נמי אחד מהן שדה לבן אין כאן כלאים כדאמר בעירובין <span class='mareimakom'>(דף יא.)</span> אם גפנים מכאן מותר לזרוע כאן גבי נעץ ארבעה קונדיסין ומתח זמורה על גביהן דדמיא לצורת הפתח קתני מיהא זה סומך ואע'ג דאזלי שרשים תחת הגדר ומתפשטין לתוך השדה: 


lvr: 43
pgn: 18
dfh: a
trm: עשרים וחמשה אמות
txt:
<span class='five'>עשרים וחמשה אמות. </span>כך שיערו שהשרשין נמשכין והולכין ומקלקלין את כותלי הבור: 


lvr: 43
pgn: 18
dfh: a
trm: אי הכי אימא סיפא אם האילן קדם לא יקוץ אי לא סמיך היכי משכחת להו
txt:
<span class='five'>אי הכי אימא סיפא אם האילן קדם לא יקוץ אי לא סמיך היכי משכחת להו. </span>דהאילן קדם ואי שלא כדין סמך אמאי לא יקוץ מה לי בור קדם דקתני קוצץ ומאי שנא אילן קדם דתנא לא יקוץ: 


lvr: 43
pgn: 18
dfh: a
trm: הכא נמי בלוקח
txt:
<span class='five'>הכא נמי בלוקח. </span>אדם שנטע אילן בתוך שדהו ואח'כ מכר חצי שדהו לאיש אחר ובא הלוקח וחפר בור אין זה צריך לקוץ אילן שנטעו ברשותו: 


lvr: 43
pgn: 18
dfh: a
trm: ואת החרדל מן הדבורים
txt:
<span class='five'>ואת החרדל מן הדבורים. </span>שאוכלין את החרדל ומחדד את פיהם ואוכלות את דבש שלהן: 


lvr: 43
pgn: 18
dfh: a
trm: עד שאתה אומר הרחק את חרדליך מדבוריי
txt:
<span class='five'>עד שאתה אומר הרחק את חרדליך מדבוריי. </span>שעל המזיק להרחיק עצמו הרחק אתה דבורייך מן חרדליי שאף אתה נקרא מזיק:  ואי


lvr: 43
pgn: 18
dfh: b
trm: ואי לא סמיך
txt:
<span class='five'>ואי לא סמיך. </span>איניש היזק למיצר חבירו אפילו בשאין שם דבר הניזוק אית ליה לר' יוסי דאלו שניהן מזיקין הן היכי משכחת ליה דליסמוך חד מינייהו ברישא הרי חבירו מעכב עליו: 


lvr: 43
pgn: 18
dfh: b
trm: בלוקח
txt:
<span class='five'>בלוקח. </span>אחר שעשה זה משרה בתוך שדהו או זרע שם חרדל מכר מחצה שדהו לאחר והלוקח זרע שם ירק או העמיד דבורים: 


lvr: 43
pgn: 18
dfh: b
trm: ועוד מאי טעמא דרבי יוסי
txt:
<span class='five'>ועוד מאי טעמא דרבי יוסי. </span>דלא פליג אלא בחרדל וטעמא משום דתרוייהו מזיקין הן וליפלוג נמי במשרה וירק: 


lvr: 43
pgn: 19
dfh: a
trm: מן המחמצן
txt:
<span class='five'>מן המחמצן. </span>נברכת ששורין בו את הבגדים יום או יומים בצואת כלבים עד שמחמיצין ומסריחין: 


lvr: 43
pgn: 19
dfh: a
trm: אבל מן הנדיין
txt:
<span class='five'>אבל מן הנדיין. </span>נברכת שכובסין ומשפשפין בה מתוך שהמים נתזין למרחוק צריך להרחיק ד' אמות: ה'ג 


lvr: 43
pgn: 19
dfh: a
trm: ליערבינהו
txt:
<span class='five'>ליערבינהו. </span>לתרתי בבי רישא ומציעתא דהתם או סד בסיד תנן אלא מדלא ערבינהו ש'מ דברישא וסד בסיד תנן דבעינן תרוייהו הרחקה וסיד: 


lvr: 43
pgn: 19
dfh: a
trm: במה טומנין
txt:
<span class='five'>במה טומנין. </span>את החמין בשבת דאמור רבנן דאסור להטמין בדבר המוסיף הבל והתם מפרש טעמא גזירה שמא יטמין ברמץ: 


lvr: 43
pgn: 19
dfh: a
trm: לשונות של ארגמן
txt:
<span class='five'>לשונות של ארגמן. </span>צמר צבוע ואחר כך חזרו והחליקוהו במסרק ועשוי לשונות לשונות: 


lvr: 43
pgn: 19
dfh: a
trm:
אי יגיד עליו ריעו ליתנינהו לכולהו בחדא וליתני חדא מינייהו באידך ולימא כו'</span>: <span class='five'>ליתנינהו לכולהו

txt:
<span class='five'>אי יגיד עליו ריעו ליתנינהו לכולהו בחדא וליתני חדא מינייהו באידך ולימא כו'</span>: <span class='five'>ליתנינהו לכולהו. </span>כל הנך משום הבלא בחדא או כאן או אצל שבת: 


lvr: 43
pgn: 19
dfh: a
trm: הנך משום דמשתכי לה לקדירה
txt:
<span class='five'>הנך משום דמשתכי לה לקדירה. </span>שמשברין את הקדירה כך שמעתי כאן ובכל מקום שמעתיו שמעלה חלודה: 


lvr: 43
pgn: 19
dfh: a
trm: דמחממי חיים
txt:
<span class='five'>דמחממי חיים. </span>כשנותנין בו דבר חם הוא מתחמם וגבי הטמנה מחמימי הוא אבל גבי כותל קריר: 


lvr: 43
pgn: 19
dfh: a
trm: נברכת כובסין
txt:
<span class='five'>נברכת כובסין. </span>לא קביעא כאמת המים שאמת המים  עשויין להיות שם עולמית אבל זו הכובס פעמים שמשתנה לאומנות אחרת: 


lvr: 43
pgn: 19
dfh: a
trm: ותיפוק ליה משום מיא
txt:
<span class='five'>ותיפוק ליה משום מיא. </span>שצריך להשקותן תמיד וכיון דאי אפשר לזרעים בלא מים למה ליה למתנינהו הא תנא ליה הזיק דליחלוח אצל כותל:  לצדדין


lvr: 43
pgn: 19
dfh: b
trm: המבריך את הגפן
txt:
<span class='five'>המבריך את הגפן. </span>גפן יחידי שאין בזרעים שאצלם משום עירבוב דאין כרם בפחות מחמש גפנים שתים כנגד שתים ואחת יוצא זנב אלא שלא ינק הזרע מן הגפן: 


lvr: 43
pgn: 19
dfh: b
trm: מבריך
txt:
<span class='five'>מבריך. </span>כמו ויברך הגמלים <span class='mareimakom'>(בראשית כד)</span> כופף זמורת גפן מחוברת ומבריכה בקרקע בצידיה לכאן ולכאן וקורין בלע'ז פרובניי'ר: 


lvr: 43
pgn: 19
dfh: b
trm: שמחלידין את הקרקע
txt:
<span class='five'>שמחלידין את הקרקע. </span>אצל הכותל במקומן ומעלין עפר תיחוח ומתמוטט קרקע יסוד הכותל לצדדין: 


lvr: 43
pgn: 19
dfh: b
trm: אינו ממעט בחלון
txt:
<span class='five'>אינו ממעט בחלון. </span>שבין בית לבית ויש בו פותח טפח ומת מונח באחת מהן וטומאה בוקעת לצד שני אין רקיק ממעט שיעורן מלהוציא טומאה דכיון דראוי לאכילה לא מבטיל להתם דנהוי כמחיצה: 


lvr: 43
pgn: 19
dfh: b
trm: שנילוש במי פירות
txt:
<span class='five'>שנילוש במי פירות. </span>שאינן מכשירין ואין אוכל מקבל טומאה בלא הכשר משקה הקרוי משקה כגון מים ויין וחלב: 


lvr: 43
pgn: 19
dfh: b
trm: הא חזו
txt:
<span class='five'>הא חזו. </span>לאכילה כולהו הנך תיובתא דשמואל דאמר מידי דחזי ליטלו משם לאחר זמן אין ממעט בחלון: 


lvr: 43
pgn: 20
dfh: a
trm: המדולדלין
txt:
<span class='five'>המדולדלין. </span>שתלושין ומעורין במקצת והבהמה עומדת אצל החלון והאבר מונח על החלון ותנן בהעור והרוטב <span class='mareimakom'>(חולין קכט.)</span> מטמאין טומאת אוכלין במקומן וצריכין הכשר ואלו לא הוכשרו: 


lvr: 43
pgn: 20
dfh: a
trm: והשלג והברד כו'
txt:
<span class='five'>והשלג והברד כו'. </span>הואיל ונימוקים מאליהם אין ממעטים וכן מים שבכלי הואיל ואם ינטל הכלי אין עומדים בפני עצמן אין ממעטין בחלון: 


lvr: 43
pgn: 20
dfh: a
trm:
והא עשבים חזו לבהמתו </span>וסופו ליטלן ואפ'ה כל כמה דאיתנהו התם ממעטי ותיובתא דשמואל: <span class='five'>באפרזתא

txt:
<span class='five'>והא עשבים חזו לבהמתו </span>וסופו ליטלן ואפ'ה כל כמה דאיתנהו התם ממעטי ותיובתא דשמואל: <span class='five'>באפרזתא. </span>והוא סם המות לבהמה ומאן דגריס בארזפתא טועה שהוא קורנס של נפחים: 


lvr: 43
pgn: 20
dfh: a
trm: כיון דקשו לכותל
txt:
<span class='five'>כיון דקשו לכותל. </span>שמחלידין אותו כדאמרי' במתני' שקיל להו ואפ'ה ממעט וקשה לשמואל: 


lvr: 43
pgn: 20
dfh: b
trm: כדי ליתן בין פצים לחבירו
txt:
<span class='five'>כדי ליתן בין פצים לחבירו. </span>פצימי חלונות שבכותל מרחיקין זה מזה ברוחב החלון ליכנס האורה בין כל אחד ואחד ונותן בחומה למטה ולמעלה חרס רחב בין זה לזה וטח בטיט והחרס עב והוי שם כאבן: 


lvr: 43
pgn: 20
dfh: b
trm: שני צבורי מלח
txt:
<span class='five'>שני צבורי מלח. </span>גבוהים עשרה אצל כותלי מבוי ומניח שני ראשי קורות המבוי עליהן שכובד הקורה מעמיד את המלח: 


lvr: 43
pgn: 20
dfh: b
trm: משום קלא
txt:
<span class='five'>משום קלא. </span>י'מ קול הנהגת החמור וי'מ קול הריחים: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 20
dfh: b
trm: אלא אם כן יש על גביו
txt:
<span class='five'>אלא אם כן יש על גביו. </span>חלל גובה ארבע אמות מפי התנור עד התקרה כדי שלא יאחוז האור בתקרה: 


lvr: 43
pgn: 20
dfh: b
trm: עד שיהא תחתיו מעזיבה
txt:
<span class='five'>עד שיהא תחתיו מעזיבה. </span>אשטרי'ך בלע'ז טיח קרקע ג' טפחי' שלא תבער תקרה תחתונה של עלייה ועל גביו ד' אמות: 


lvr: 43
pgn: 20
dfh: b
trm: ובכירה מעזיבה טפח
txt:
<span class='five'>ובכירה מעזיבה טפח. </span>אף היא כלי חרס ששופתים קדירה על חללה ואין עושין בתוכה היסק גדול כמו שעושין בתנור: 


lvr: 43
pgn: 20
dfh: b
trm: ואם הזיק
txt:
<span class='five'>ואם הזיק. </span>אחר שיהא שם כל השיעורין הללו משלם מה שהזיק ואעפ'כ מעכבין עליו השכנים להרחיק בכל השיעורים הללו שמא ידליק בתיהם ואין לו מה לשלם: 


lvr: 43
pgn: 20
dfh: b
trm: ביין התירו
txt:
<span class='five'>ביין התירו. </span>אם היה אוצר של יין התירו לפתוח תחתיו חנות של נחתומין וצבעין שאין העשן קשה ליין: 


lvr: 43
pgn: 20
dfh: b
trm: כיבד וריבץ
txt:
<span class='five'>כיבד וריבץ. </span>גגו לצורך האוצר ולא הספיק להכניס לו תבואה עד שפתח זה חנות תחתיו מי הוי כקודם לאוצר או דילמא דכיון דכיבד וריבץ הוי כקידם האוצר: 


lvr: 43
pgn: 20
dfh: b
trm: ריבה בחלונות
txt:
<span class='five'>ריבה בחלונות. </span>בעלייתו דגלי דעתיה שלאוצר הוא עשוי שיכנס לו אויר שלא ירקב התבואה: 


lvr: 43
pgn: 20
dfh: b
trm: בנה עלייה על גבי ביתו
txt:
<span class='five'>בנה עלייה על גבי ביתו. </span>על גגו ורגילין היו לבנות שם לאוצר מהו את'ל ריבה בחלונות לאו הקדמה הוא היכי דכולי בניינא להכי עביד מאי: 


lvr: 43
pgn: 20
dfh: b
trm: תמרי ורמוני
txt:
<span class='five'>תמרי ורמוני. </span>הכניס שם תמרים ורמונים מי הויא התחלת אוצר או דילמא אין אוצר אלא בתבואה ויין ושמן: 


lvr: 43
pgn: 20
dfh: b
trm: כרפת בקר דמיא
txt:
<span class='five'>כרפת בקר דמיא. </span>מחמת שהוא לח ומתחמם ומעלה סרחון: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 20
dfh: b
trm: ולא מקול התינוקות
txt:
<span class='five'>ולא מקול התינוקות. </span>קא סלקא דעתך תינוקות הבאים לקנות יין ושמן וכל דבר הנמכר בחנות: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 20
dfh: b
trm: מאי שנא רישא
txt:
<span class='five'>מאי שנא רישא. </span>דקתני יכול לומר איני יכול לישן מקול הנכנסין והיוצאין וסיפא קתני אינו יכול לומר לו איני יכול לישן מקול התינוקות:  סיפא


lvr: 43
pgn: 21
dfh: a
trm: משום תקנת יהושע בן גמלא
txt:
<span class='five'>משום תקנת יהושע בן גמלא. </span>אחד מן הכהנים הגדולים שעמדו בבית שני כדאמר ביבמות <span class='mareimakom'>(דף סא)</span>: 


lvr: 43
pgn: 21
dfh: a
trm: רב שמואל בר שילת
txt:
<span class='five'>רב שמואל בר שילת. </span>מלמד תינוקות היה <span class='mareimakom'>(לעיל דף ח:)</span>: 


lvr: 43
pgn: 21
dfh: a
trm: ליהוי צוותא לחבריה
txt:
<span class='five'>ליהוי צוותא לחבריה. </span>אינך זקוק לייסרו יותר מדאי ולא לסלקו מלפניך אלא ישב עם האחרים בצוותא וסופו לתת לב: 


lvr: 43
pgn: 21
dfh: a
trm: בסופר מתא
txt:
<span class='five'>בסופר מתא. </span>מלמד תינוקות העיר ומושיב מלמדים תחתיו והוא מורה את כולם איך יעשו ויש שם קול גדול: 


lvr: 43
pgn: 21
dfh: a
trm: לא ממטינן ינוקא ממתא למתא
txt:
<span class='five'>לא ממטינן ינוקא ממתא למתא. </span>ללמוד מיום ליום שמא יוזק בדרכים שהשטן מקטרג בשעת הסכנה שנאמר פן יקראנו אסון <span class='mareimakom'>(בראשית מב)</span> אלא יוכל לכוף בני אותו מתא להושיב מלמדי תינוקות: 


lvr: 43
pgn: 21
dfh: a
trm: תיתורא
txt:
<span class='five'>תיתורא. </span>גשר רחב וחבירו במנחות <span class='mareimakom'>(דף לה.)</span> תיתורא דתפילין מקום מושבם שדומה לגשר: 


lvr: 43
pgn: 21
dfh: a
trm: ריש דוכנא
txt:
<span class='five'>ריש דוכנא. </span>שומע עם התינוקות מפי המלמד וחוזר ומשגירו בפי התינוקות ואותו ריש דוכנא נוטל שכר: 


lvr: 43
pgn: 21
dfh: a
trm: דילמא אתי לאיתרשולי
txt:
<span class='five'>דילמא אתי לאיתרשולי. </span>יתפאר בלבו שאין כמותו ויתרשל מן התינוקות ולא יירא שמא יסלקוהו: 


lvr: 43
pgn: 21
dfh: a
trm: כל שכן
txt:
<span class='five'>כל שכן. </span>כשחשבנוהו יתן לב להיות למד יפה שדואג מקנאת חבירו שסלקוהו מפניו שיביישנו בבני העיר: 


lvr: 43
pgn: 21
dfh: b
trm: כמותרין ועומדין דמו
txt:
<span class='five'>כמותרין ועומדין דמו. </span>שלא יקלקלו ואם קלקלו מסלק להו בלא אתרייתא אע'פ שלא התרו בו קודם לכן: 


lvr: 43
pgn: 21
dfh: b
trm: פסידא דלא הדר
txt:
<span class='five'>פסידא דלא הדר. </span>כגון אלו שמשנתנבלה הבהמה או הרג המקיז והסופר כתב ספר תורה בטעות: 


lvr: 43
pgn: 21
dfh: b
trm: מרחיקין מצודת הדג מן הדג
txt:
<span class='five'>מרחיקין מצודת הדג מן הדג. </span>צייד שנתן עיניו בדג עד שהכיר חורו מרחיקין שאר ציידין מצודתם משם אלמא אע'ג דלא זכה ביה ולא מטא לידיה מרחיקין משם דא'ל קא פסקת לחיותי: 


lvr: 43
pgn: 21
dfh: b
trm: שאני דגים דיהבי סיירא
txt:
<span class='five'>שאני דגים דיהבי סיירא. </span>נותנין עין בהבטם להיות נוהגים לרוץ למקום שראו שם מזונות הילכך כיון שהכיר זה חורו ונתן מזונות בתוך מלא ריצתו בטוח הוא שילכדנו דה'ל כמאן דמטא לידיה ונמצא חבירו מזיקו אבל הכא מי שבא אצלי יבא ומי שבא אצלך יבא: 


lvr: 43
pgn: 21
dfh: b
trm: אבל הכא
txt:
<span class='five'>אבל הכא. </span>שזה העמיד תחילה והרגיל להשתכר בכך וזה בא לירד אצלו לאומנותו אומר לו פסקת לחיותאי: 


lvr: 43
pgn: 21
dfh: b
trm: שלא להושיב ביניהן חייט ובורסקי
txt:
<span class='five'>שלא להושיב ביניהן חייט ובורסקי. </span>ממקום אחר להשכיר לו בית במבוי  ויש כאן בני אותה אומנות: 


lvr: 43
pgn: 21
dfh: b
trm: מצי לעכב
txt:
<span class='five'>מצי לעכב. </span>מלעשות כאן אומנותם ולהביא כאן למכור ואפילו לרבנן דאמרי לשכינו אינו כופהו: 


lvr: 43
pgn: 21
dfh: b
trm: ואי שייך בכרגא דהכא
txt:
<span class='five'>ואי שייך בכרגא דהכא. </span>שנותן מס גולגלתו למושל העיר הזאת כבר מתא לא מצי בר מתא לעכב עליו כל העיר ופשיטא לי דבר מבוי אבר מבוי דנפשיה לא מצי מעכב את המבוי מלירד לאומנותו כרבנן ולא כרב הונא מיהו איבעיא לי בר מבואה אבר מבואה אחרינא מאי מי מצי מעכב בן המבוי הזה או לא מי הוי שכינו ואינו כופיהו או דילמא שכינו דאמור רבנן בבר מבואה דההוא מבוי קאמרי אבל בר מבואה אחרינא לאו שכינו הוא: 


lvr: 43
pgn: 21
dfh: b
trm: ומודה רב הונא
txt:
<span class='five'>ומודה רב הונא. </span>דאמר לעיל בר מבואה דאוקי ריחייא כו' דאית ליה כרשב'ג מודי הוא במקרי דרדקי דלא מצי מעכב לבר מבואה מללמד גם הוא התינוקות שמתוך כך יזהרו באומנותן שייראו זה מזה דאמר מר קנאת סופרים תרבה חכמה:  ומודה


lvr: 43
pgn: 22
dfh: a
trm: ומודה רב הונא בריה דרב יהושע
txt:
<span class='five'>ומודה רב הונא בריה דרב יהושע. </span>אע'ג דאמר בר מתא אבר מתא אחריתי מצי מעכב מלהביא כאן ולמכור מודה הוא ברוכלין מוכרי בשמים המחזירין בעיירות להביא בשמים לנשים להתקשט בהן דלא מצו לעכב עלייהו רוכלי העיר: 


lvr: 43
pgn: 22
dfh: a
trm: לאהדורי
txt:
<span class='five'>לאהדורי. </span>לחזר ולסבב במבואות העיר ובבתים על כל הרוצה לקנות ואחרי כן ישוב לעירו: 


lvr: 43
pgn: 22
dfh: a
trm: ולעלמא ליזבנן
txt:
<span class='five'>ולעלמא ליזבנן. </span>יומא דשוקא הוה והרבה באין ממקום אחר לקנות מן השוק לפיכך אין בני העיר מעכבין גם על המוכרים להביא אומנותם ולמכור לנקבצים לשוק: 


lvr: 43
pgn: 22
dfh: a
trm: אית לן אשראי במתא
txt:
<span class='five'>אית לן אשראי במתא. </span>מכרנו באמנה וצריכים אנו לשהות כאן עד שנגבה חובות שלנו ואם אין אנו מוכרין סחורותינו במה נתפרנס: 


lvr: 43
pgn: 22
dfh: a
trm: תהי ליה בקנקניה
txt:
<span class='five'>תהי ליה בקנקניה. </span>הריח לו בקנקנו אם יין הוא אם חומץ כלומר בדקהו בהלכות אם תלמיד חכם הוא אם לאו. ריח היין כשמריחין אותו אם טוב הוא קרי תהי כדאמרינן בת תיהא במסכת ע'ז <span class='mareimakom'>(דף סו:)</span> וכן בכתובות <span class='mareimakom'>(דף קה.)</span> קרנא הוה תהי באמברא דחמרא: 


lvr: 43
pgn: 22
dfh: a
trm: דאמר להו לרבנן אדמגרמיתו גרמי בי אביי
txt:
<span class='five'>דאמר להו לרבנן אדמגרמיתו גרמי בי אביי. </span>שהיה רגיל לומר לתלמידים עד שאתם הולכים אצל אביי לגרם עצמות כלומר ללמוד שלא לשובע: 


lvr: 43
pgn: 22
dfh: a
trm: דלא הוו בסיומא
txt:
<span class='five'>דלא הוו בסיומא. </span>יש אומרים שלא היו בעצה כשנעשה רב נחמן ריש כלה ויש אומרים דלא הוו בסיומא דפירקא דרבא דדריש בשבת הרגל הלכות האמורות בפרק אחרון של בכורות: 


lvr: 43
pgn: 22
dfh: a
trm: נטרנא ערסיה דרב אדא
txt:
<span class='five'>נטרנא ערסיה דרב אדא. </span>אני מצפה כאן שיביאו את מטת רב אדא שמת: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 22
dfh: a
trm: והחלונות
txt:
<span class='five'>והחלונות. </span>מי שהיו לו חלונות פתוחים לחצר חבירו והוחזק בדבר זה שלש שנים ובא בעל החצר לבנות שם כותל צריך לשער ד' אמות: 


lvr: 43
pgn: 22
dfh: a
trm: בין מלמטן
txt:
<span class='five'>בין מלמטן. </span>אם בא לבנותו נמוך צריך להשפילו מן החלונות ד' אמות וטעמא מפרש בגמ': 


lvr: 43
pgn: 22
dfh: a
trm: בין מכנגדן
txt:
<span class='five'>בין מכנגדן. </span>צריך להרחיקו מהן ד' אמות: <span class='shastitle7'>גמ'</span>  הבא


lvr: 43
pgn: 22
dfh: b
trm: דוושא דהכא מעלי להתם
txt:
<span class='five'>דוושא דהכא מעלי להתם. </span>מה שדשין ברגל בין שני הכתלים תמיד מועיל לשני הכתלים להקשות קרקעית יסודות הכתלים ולא ימוטו: 


lvr: 43
pgn: 22
dfh: b
trm: מלמעלן
txt:
<span class='five'>מלמעלן. </span>צריך להגביה שיעור שלא יציץ בהשענו על כותלו וישפיל ראשו ויראה דרך חלונות ויראה בבית חבירו: 


lvr: 43
pgn: 22
dfh: b
trm: טעמא שלא יאפיל
txt:
<span class='five'>טעמא שלא יאפיל. </span>בשיש חלונות אבל משום דוושא בשאין שם חלונות לא אלמא לא חיישינן לדוושא: 


lvr: 43
pgn: 22
dfh: b
trm: מן הצד
txt:
<span class='five'>מן הצד. </span>שאין הכותל האחרון מהלך לאורך כותל ראשון אלא מן הצד הוא בא אם זה ממזרח למערב זה בא מצפון לדרום וראש עוביו כנגד החלון ומאפיל דהכא ליכא למיחש לדוושא דההוא פורתא: 


lvr: 43
pgn: 22
dfh: b
trm: במדיר את כותלו
txt:
<span class='five'>במדיר את כותלו. </span>עושה ראש כותלו מדרון ומשפעו לצד החלונות עד שאינו ראוי לא לעמוד עליו ולא להשען עליו: 


lvr: 43
pgn: 22
dfh: b
trm: את הכותל מן המזחילה ד' אמות
txt:
<span class='five'>את הכותל מן המזחילה ד' אמות. </span>מזחילה הוא צינור גדול כעין קנעל'א שלנו ומונחת לאורך הכותל על הכותל ומי הגג זבין לתוכה והיא מקלחתם לארץ ואם אורך כותלו מהלך על פני חצר חבירו ומזחילה עליו צריך זה להרחיק ממנה אם בא לבנות כותל בצדה ארבע אמות על פני ארכה כו' כדי שיהא זוקף שם סולם בשיפוע לעלות בו לתקן מזחילתו לנקותה מעפר וצרורות הנופלין בה ומעכבין קילוח המים: 


lvr: 43
pgn: 22
dfh: b
trm: במזחילה משופעת
txt:
<span class='five'>במזחילה משופעת. </span>שתקרת הגג משופעת ויוצאת להלן מן הכותל לתוך החצר והמזחילה בסוף התקרה משוכה להלן מן הכותל לתוך החצר הלכך אי לאו משום זקיפת סולם לא היה צריך להתרחק מראשי התקרה: 


lvr: 43
pgn: 22
dfh: b
trm: דאי משום דוושא הא אזיל ואתי תותיה
txt:
<span class='five'>דאי משום דוושא הא אזיל ואתי תותיה. </span>תחת השיפוע: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 22
dfh: b
trm: מרחיקין את הסולם מן השובך
txt:
<span class='five'>מרחיקין את הסולם מן השובך. </span>אם יש לזה שובך בחצירו סמוך לכותל שבין שתי החצירות וחבירו בא להעמיד סולם בחצירו אצל הכותל ירחיקנו מן השובך ארבע אמות: 


lvr: 43
pgn: 22
dfh: b
trm: כדי שלא תקפוץ הנמייה
txt:
<span class='five'>כדי שלא תקפוץ הנמייה. </span>מן הסולם לשובך ותהרוג את היונים והיא חיה קטנה : <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 22
dfh: b
trm: לימא מתני' דלא כרבי יוסי
txt:
<span class='five'>לימא מתני' דלא כרבי יוסי. </span>דפליג בסיפא דפירקין בנוטע אילן סמוך לבור וטובא מילי איכא במתניתין דודאי לאו כרבי יוסי אלא לימא אף זו דסולם ושובך דלא כרבי יוסי: 


lvr: 43
pgn: 22
dfh: b
trm: גרמא בניזקין אסור
txt:
<span class='five'>גרמא בניזקין אסור. </span>ואפי' למ'ד <span class='mareimakom'>(ב'ק דף צח: ק.)</span> דלא דאין דינא דגרמי ופטור מלשלם אסור לגרום וכשבא להעמיד גרמא להזיק חבירו מעכב: 


lvr: 43
pgn: 23
dfh: a
trm: בבית הכסא
txt:
<span class='five'>בבית הכסא. </span>שעל גבי קרקע ונראה לעינים שכך היו בתי כסאות שלהן: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 23
dfh: a
trm: ואם לקחו
txt:
<span class='five'>ואם לקחו. </span>כמו שהוא עם הקרקע אפילו אין לו כל סביביו אלא בית רובע הקב הרי הוא בחזקתו שהרי הוחזק בו הראשון כן: <span class='shastitle7'>גמ'</span>. 


lvr: 43
pgn: 23
dfh: a
trm: וכרסייהו בחמשים אמה קמלייא
txt:
<span class='five'>וכרסייהו בחמשים אמה קמלייא. </span>במה שהן מלקטין בתוך חמשים אמה מתמלא כריסן ואין מפסידין בזרעים מכאן ולהלן: 


lvr: 43
pgn: 23
dfh: a
trm: ותיפוק ליה משום שובכין גופייהו
txt:
<span class='five'>ותיפוק ליה משום שובכין גופייהו. </span>מאי מאה מיל דקאמר דמשמע דבשביל יוני העיר מתרחק שבאין כאן דרך שובכין בלאו יוני העיר נמי לא יפרוס שהרי לוכד יוני שובכות של אחרים: 


lvr: 43
pgn: 23
dfh: a
trm: טוענין ליורש וטוענין ללוקח
txt:
<span class='five'>טוענין ליורש וטוענין ללוקח. </span>בית דין פותחים פה וטענה ליורש וללוקח שערער אדם עליהן ויש לו עדים שהיתה שלו או של אבותיו וזה אומר ירשתיו מאבא או לקחתיו מפלוני שהוחזק בו ימים רבים והביא עדים שהוחזק בו אביו או המוכר לו שלש שנים אע'פ שלא טען והן לקחו ממך או מאבותיך טוענין לו בית דין ופותחים לו פה ואילו למי שלא ירשה ולא לקחה מאחר כשאמר לו המעורר מה אתה עושה בתוך שלי והוא אומר החזקתי בה ג' שנים ולא אמרו לי דבר תנא במתני' <span class='mareimakom'>(לקמן דף מא.)</span> דאין לו חזקה ומתני' דקתני הרי הוא בחזקתו אשמועינן דהיכא דלקחה מאחר ובאו וערערו עליו אין צריך להרחיק אלמא טענינן ליה בשבילו שאותו שלקחה ממנו  (ונימא) נתפייס עם סביביו במעות עד שנאותו: 


lvr: 43
pgn: 23
dfh: a
trm: אינו צריך טענה
txt:
<span class='five'>אינו צריך טענה. </span>אינו צריך לומר אתה מכרת לאבי אלא ראיתי לאבי שהחזיק בה ולא ערער אדם עליו: 


lvr: 43
pgn: 23
dfh: a
trm: לקח חצר ובה זיזין
txt:
<span class='five'>לקח חצר ובה זיזין. </span> במתני' בח'ה תנן אין מוציאין זיזין וגזוזטראות לרשות הרבים אדם הבונה בית לא יוציא ראשי קורות תקרתו לרה'ר אבל אם רוצה כונס בנינו לתוך שלו ובונה ומוציא ראשי קורותיו לחוץ ואם לקח חצר ובה זיזין וגזוזטראות יוצאים לרה'ר הרי הוא בחזקתה שבית דין טוענין לו שהראשון כנס לתוך שלו או נתפייס עם הרבים: 


lvr: 43
pgn: 23
dfh: a
trm: אימא לתוך שלו הוא כונס
txt:
<span class='five'>אימא לתוך שלו הוא כונס. </span>שאילמלא כן היו הרבים מעכבין עליו ולא היה יכול לעשות בזרוע אבל כנגד היחיד אימא בזרוע עשה שהיה חזק ממנו: 


lvr: 43
pgn: 23
dfh: b
trm: נמצא בין שני שובכות
txt:
<span class='five'>נמצא בין שני שובכות. </span>בתוך חמשים לשניהן: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 23
dfh: b
trm: רוב וקרוב
txt:
<span class='five'>רוב וקרוב. </span>אם בא דבר לפנינו ויש בו להלך אחר הרוב והוא כך ואם תלך בו אחר הקרוב אינו כך הלך בו אחר הרוב ואע'ג דתרוייהו דאורייתא רובא דאורייתא דכתיב אחרי רבים להטות <span class='mareimakom'>(שמות כג)</span> וקורבא דאורייתא דכתיב והיה העיר הקרובה וגו': 


lvr: 43
pgn: 23
dfh: b
trm: אימא סיפא כו'
txt:
<span class='five'>אימא סיפא כו'. </span>הוא הדין דהוה מצי למיפרך נמי ליזיל בתר רובא דעלמא אלא דאית ליה פירכא דעדיפא: 


lvr: 43
pgn: 23
dfh: b
trm: הכא במאי עסקינן
txt:
<span class='five'>הכא במאי עסקינן. </span>כולה מתניתין מתרצא במדדה בגוזל שאינו יכול לעוף אלא בדידוי מעט מעט הלכך תוך חמשים אמה של בעל השובך ואף על גב דאיכא אחריני  דנפיש דכל המדדה אינו מדדה יותר מחמשים וחוץ של חמשים של מוצאו דכיון דאין מדדה יותר מחמשים וזה יצא חוץ לנ' נפק ליה מתורת מדדה וקם ליה בתורת מפריח ואיכא למיזל ביה בתר רובא דעלמא: 


lvr: 43
pgn: 23
dfh: b
trm: וליזיל בתר רובא דעלמא
txt:
<span class='five'>וליזיל בתר רובא דעלמא. </span>וליהוי של מוצאו דקא ס'ד דנמצא בין שתי שובכות אחוץ לחמשים אמה נמי קאי דנפיק ליה מתורת מדדה:  בשביל


lvr: 43
pgn: 24
dfh: a
trm: בשביל של כרמים
txt:
<span class='five'>בשביל של כרמים. </span>דע'י כרמים נדדה חוץ לחמשים ומיהו בתר רובא דעלמא ליכא למיזל דכל המדדה וחזי לקיניה כשמחזיר ראשו מדדה אי לא לא מדדה והאי אי מעלמא אתא לא מצי חזי לקיניה דכרמים מפסיקין לפניו: 


lvr: 43
pgn: 24
dfh: a
trm: ספיקו טמא
txt:
<span class='five'>ספיקו טמא. </span>ספק זה טומאה ודאית מדקתני שחזקתו מן המקור ומה ספיקא יש כאן רישא דמתניתין במסכת נדה משל משלו באשה החדר והפרוזדור והעלייה דם החדר טמא והוא המקור ומפרש בגמרא החדר מבפנים בעובי גופה לצד אחוריה והפרוזדור מבחוץ לצד פניה והעלייה בנויה על גבי שניהם ודם העלייה טהור ולול פתוח מעלייה לפרוזדור וקתני נמצא בפרוזדור חזקתו מן המקור זב ויצא אל החוץ הואיל ורוב דמים מצויים בו ולא אמר מן העלייה נטף דרך הלול ואע'ג דעלייה קרוב לפרוזדור שעל גבו: 


lvr: 43
pgn: 24
dfh: a
trm: רוב ומצוי
txt:
<span class='five'>רוב ומצוי. </span> דמיו רבים יותר משל עלייה ועוד שהן תדירין לזוב משם ודמי העלייה אין תדירין לצאת בהא ליכא מאן דפליג על רבי חנינא: 


lvr: 43
pgn: 24
dfh: a
trm: חייבין עליו על ביאת מקדש
txt:
<span class='five'>חייבין עליו על ביאת מקדש. </span>דלא מספקינן לה כמביא חולין לעזרה דודאי דם נדה הוא: 


lvr: 43
pgn: 24
dfh: a
trm: איתא לדר' זירא
txt:
<span class='five'>איתא לדר' זירא. </span>דאמר גבי תשע חנויות בשילהי פ'ק דכתובות ובנמצא הלך אחר הרוב ומותר דאע'פ שדלתות מדינה נעולות דליתא אלא חד רובא להכשירה רוב העיר שתשע חנויות שבה מוכרות בשר שחוטה והאחת מוכרת נבילה דאיכא מילתא דבעינן ביה תרתי רובי כדאמרי' התם כגון דלתות מדינות פתוחות ורוב טבחים סביבות המדינה ישראל דאיכא למיזל בתר תרי רובי להכשירה רוב העיר ורוב הבאין מחוצה לה: 


lvr: 43
pgn: 24
dfh: a
trm: דהא אשה כדלתות המדינה נעולות
txt:
<span class='five'>דהא אשה כדלתות המדינה נעולות. </span>כלומר דליכא למימר בה תרתי רובי אלא חד רובא שרוב דמים מן המקור וקא אזלי בה בתר רובא להביא קרבן לעזרה ולשרוף תרומה דמידי דאסור לעשותו מספק הוא: 


lvr: 43
pgn: 24
dfh: a
trm: והא רבא הוא דאמר
txt:
<span class='five'>והא רבא הוא דאמר. </span>לעיל רוב ומצוי ליכא למאן דאמר ולא תסייעין לר' חנינא מהא והכא מסייע ליה מינה דקאמר ש'מ תלת: 


lvr: 43
pgn: 24
dfh: a
trm: מההיא דקרא
txt:
<span class='five'>מההיא דקרא. </span>שם מחוז הוא על נהר פרת כדאמר בקדושין <span class='mareimakom'>(דף עא:)</span> לענין יוחסין ובגיטין ואין ישראל מצויין שם והוא למעלה מפרת ויכולה חבית לבוא משם אצלנו: 


lvr: 43
pgn: 24
dfh: a
trm: רב לית ליה דרבי חנינא
txt:
<span class='five'>רב לית ליה דרבי חנינא. </span>ואזיל בתר קורבא ושמואל אזל בתר רובא דאית ליה לדרבי חנינא: 


lvr: 43
pgn: 24
dfh: a
trm: עקולי ופשורי הוו טבעי ליה
txt:
<span class='five'>עקולי ופשורי הוו טבעי ליה. </span>הרבה מקומות יש משם ועד כאן שהמים מתעקלין ומתגלגלין כגלגל במקום אחד מחמת כיפי סלעים ארוכים הבאים אל תוך הנהר והמים מכסין עליהם והספינות מתגלגלות שם וטובעות: 


lvr: 43
pgn: 24
dfh: a
trm: ופשורי
txt:
<span class='five'>ופשורי. </span>הפשרות שלגים הנקוים אצל הנהר וקוו וקיימי ואם תבא החבית שם תעמוד שאין הנהר מוליכה: 


lvr: 43
pgn: 24
dfh: a
trm: חריפותא דנהרא נקט ואתאי
txt:
<span class='five'>חריפותא דנהרא נקט ואתאי. </span>שמא מתחלה נפלה באמצעית הנהר במקום חזקו ומרוצת המים הביאתה ולא הניחתה לנטות ימין ושמאל: 


lvr: 43
pgn: 24
dfh: a
trm: אי גניב מיניה אצנועי בגויה לא מצנעי
txt:
<span class='five'>אי גניב מיניה אצנועי בגויה לא מצנעי. </span>אין דרך גנבים להצניע היין במקום שגנבוהו משם משום דמתיירא שמא ימצאהו דורך הענבים: 


lvr: 43
pgn: 24
dfh: a
trm: לימא לא סבר לה לדרבי חנינא
txt:
<span class='five'>לימא לא סבר לה לדרבי חנינא. </span>לילך אחר הרוב אלא אחר הקרוב וכאן ישראל מצויים יותר מנכרים ולא אזלינן בתר רובא דעלמא:  דשפוכאי


lvr: 43
pgn: 24
dfh: b
trm: דשפוכאי
txt:
<span class='five'>דשפוכאי. </span>שופכי יין מן החבית לנודות למכור לעוברי דרכים במדינה זאת כדמסיים ואזיל: 


lvr: 43
pgn: 24
dfh: b
trm: ואי איכא רברבי בהדייהו
txt:
<span class='five'>ואי איכא רברבי בהדייהו. </span>אף הקטנים מותרין דברברבי לאו אורחייהו דעוברי דרכים אלא כולהו מלוקח יין של מדינה זו נינהו וישראל הן וקטנים שאין דרך ללוקח יין להביאם: 


lvr: 43
pgn: 24
dfh: b
trm: אימור באברורי הוה מנחי
txt:
<span class='five'>אימור באברורי הוה מנחי. </span>להשוות משא החמור כשיש שתי נודות זה גדול מזה מעט ומכביד המשא לצד אחד מניחין נוד קטן אצלו להשוות המשא: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 24
dfh: b
trm: מרחיקין את האילן מן העיר
txt:
<span class='five'>מרחיקין את האילן מן העיר. </span>בגמרא מפרש משום נויי העיר לפי שנוי לעיר כשיש מרחב פנוי לפניה: 


lvr: 43
pgn: 24
dfh: b
trm: ותיפוק ליה דאין עושין מגרש שדה
txt:
<span class='five'>ותיפוק ליה דאין עושין מגרש שדה. </span>משנה היא בפ' אחרון של ערכין <span class='mareimakom'>(דף לג:)</span> ומגרש אלף אמה הוא וכל אלף אמה אסור לעשותו שדה וקס'ד לא שדה לבן ולא שדה אילן: 


lvr: 43
pgn: 24
dfh: b
trm: לא צריכא לר' אלעזר
txt:
<span class='five'>לא צריכא לר' אלעזר. </span>דפליג התם ואמר בד'א בערי הלוים אבל בערי ישראל כו': ה'ג 


lvr: 43
pgn: 24
dfh: b
trm: קרפף יותר מבית סאתים שהוקף לדירה
txt:
<span class='five'>קרפף יותר מבית סאתים שהוקף לדירה. </span>סאתים הוא שיעור חצר המשכן ונתנוהו חכמים שיעור לכל היקף שלא הוקף לדור בתוכו או להשתמש מן הבית לתוכו כגון קרפף שבבקעה אבל המוקף לדירה אפי' בית עשרה כורין מטלטלין בו וקאמר הכא יתר מבית סאתים שהוקף לדירה הוא מותר לטלטל בכולו: 


lvr: 43
pgn: 24
dfh: b
trm: נזרע רובו
txt:
<span class='five'>נזרע רובו. </span>בטלו הזרעים שם דירה ממנו והרי הוא כגינה שאין הקפה לדירה הואיל ויתר מבית סאתים הוא אין מטלטלין בו עוד: 


lvr: 43
pgn: 24
dfh: b
trm: אבל ניטע רובו
txt:
<span class='five'>אבל ניטע רובו. </span>באילנות אין האילנות מבטלין תורת דירתו ממנו והרי הוא כחצר שלפני הבתים שהקיפוה לדירה ומותר: 


lvr: 43
pgn: 24
dfh: b
trm: מאי שנא בור
txt:
<span class='five'>מאי שנא בור. </span>דבעינן נמי הרחקה וקתני נמי אם הבור קדמה קוצץ ונותן בעל הבור דמי האילן לבעל האילן: 


lvr: 43
pgn: 24
dfh: b
trm: לא חמימא ולא קרירא
txt:
<span class='five'>לא חמימא ולא קרירא. </span>שזה סומך על זה אף כאן דמי האילן מי יתנם אם באת להטילם על בני העיר כל אחד אומר ממני לא יתחילו ונמצא האילן עומד והעיר מגונה ואין זו תפארת ארץ ישראל: 


lvr: 43
pgn: 24
dfh: b
trm: ומאי קושיא
txt:
<span class='five'>ומאי קושיא. </span>מבור לעיר דאיצטריך לשנויי הכי דלמא שאני היזק דרבים מהזיקא דיחיד לא חייבו חכמים לקוץ אילנו בשביל בור היחיד בלא דמים אבל בשביל היזק רבים חייבוהו לקוץ: 


lvr: 43
pgn: 24
dfh: b
trm: לא חמימא כו'
txt:
<span class='five'>לא חמימא כו'. </span>אם באת להמתין עד מתן מעות יעמוד זה לאורך ימים בני העיר סומכין זה על זה ובעל האילן רוצה בכך לפיכך יקוץ ואחרי כן יגבה מעותיו מהן בב'ד: 


lvr: 43
pgn: 24
dfh: b
trm: התם
txt:
<span class='five'>התם. </span>גבי בור דודאי של אילן אם ודאי קדם לאו למיקץ קאי כדקתני אם האילן קדם לא יקוץ ספיקו נמי לא אמר ליה קוץ שעל הניזק להביא ראיה: 


lvr: 43
pgn: 24
dfh: b
trm: הכא דודאי
txt:
<span class='five'>הכא דודאי. </span>נמי למיקץ קאי אלא שנוטל דמים כדקתני אם האילן קדם קוצץ ונותן דמים ספיקו נמי אמר ליה קוץ ממ'נ על כרחך וכשבא לגבות דמים אמר ליה אייתי ראיה דאת קדמת ושקול: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 24
dfh: b
trm: ומנירו של חבירו
txt:
<span class='five'>ומנירו של חבירו. </span>ובגמרא מפרש מאי היזק דמוץ לניר ניר היא חרישה שחורשין בימי הקיץ ואין זורעין בו עד ימות החורף כדי שימותו שרשי הקוצים והעשבים כדכתיב נירו לכם ניר ואל תזרעו אל קוצים <span class='mareimakom'>(ירמיה ד)</span> : 


lvr: 43
pgn: 24
dfh: b
trm: בכדי שלא יזיק
txt:
<span class='five'>בכדי שלא יזיק. </span>האי שיעורא משמע בציר מחמשים אמה ובגמרא פריך מ'ש מרישא דאמרת אלא אם כן יש לו חמשים אמה לכל רוח: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 24
dfh: b
trm: שאינו זורה ברחת
txt:
<span class='five'>שאינו זורה ברחת. </span>שאין הכרי גדול וא'צ לזרות ברחת אלא הרוח מנשבת בכרי והמוץ נדף מאליו רחת פל'ה בלע'ז כשהכרי גדול צריך להגביה התבואה ברחת וזורק כלפי מעלה והרוח מנשבת ודוחפת המוץ למרחוק: 


lvr: 43
pgn: 25
dfh: a
trm: שעושה אותו גלל
txt:
<span class='five'>שעושה אותו גלל. </span>מרבה לו זבל ושורף את הזרעים שנזרעו בו: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 25
dfh: a
trm: אלא למזרח העיר
txt:
<span class='five'>אלא למזרח העיר. </span>שאין הרוח מזרחית קשה תדיר אא'כ באה לפורענות אבל כדרכה היא חמה ומנשבת בנחת דכתיב <span class='mareimakom'>(יונה ד)</span> רוח קדים חרישית ותך השמש וגו' לפיכך אינה מביאה הרוח לעיר: 


lvr: 43
pgn: 25
dfh: a
trm: רוח צפונית מנשבת עם כל אחת
txt:
<span class='five'>רוח צפונית מנשבת עם כל אחת. </span>מהרוחות לפי שהיא רכה ומתוקה וצלולה כדאמר ביבמות <span class='mareimakom'>(דף עב.)</span> וממתקתן: 


lvr: 43
pgn: 25
dfh: a
trm: ודלמא
txt:
<span class='five'>ודלמא. </span>הם למזרח משתחוים וכי תימא אין דרך להשתחוות סמוך לרב הם עושין כעבד שנטל פרס מרבו וחוזר לאחוריו ומשתחוה כשהוא הולך לאחוריו משנטל פרס מתרחק תמיד בהשתחויה: 


lvr: 43
pgn: 25
dfh: a
trm: אתה הוא ה' לבדך
txt:
<span class='five'>אתה הוא ה' לבדך. </span>בתר וצבא השמים כתיב ועל עסקי שליחות צבא השמים הוא משבח ואומר אתה הוא לבדך במדה זו: 


lvr: 43
pgn: 25
dfh: a
trm: לשם מחזירין שליחותן
txt:
<span class='five'>לשם מחזירין שליחותן. </span>כשבאין לומר עשינו שליחותך צריכין לשוב אל מקום שהשולחם עומד שם: 


lvr: 43
pgn: 25
dfh: a
trm: למקום שמשתלחין
txt:
<span class='five'>למקום שמשתלחין. </span>פי' באותו מקום שנשתלחו שם אף שם השכינה מצויה ואומרים לו עשינו שליחותך: 


lvr: 43
pgn: 25
dfh: a
trm: והנה המלאך הדובר בי יוצא
txt:
<span class='five'>והנה המלאך הדובר בי יוצא. </span>בנבואת זכריה למוד את ירושלים כמה ארכה וגו' ומלאך אחר יוצא לסתור שליחותו של ראשון שחזר בו המקום ולא יתן בה מדה ואומר פרזות תשב ירושלים והרי שניהם מאת השכינה באים ואחריו לא נאמר אלא לקראתו זה בא מכאן וזה בא מכאן: 


lvr: 43
pgn: 25
dfh: a
trm: אוריה
txt:
<span class='five'>אוריה. </span>אני שמעתי כך קורין למערב בלשון פרסי. ול'נ שכך קורין למזרח בלשון לעז והיינו דקאמר אויר יה שהשכינה במערב ופניו למזרח נמצא המזרח אוירו: 


lvr: 43
pgn: 25
dfh: a
trm: יערוף כמטר לקחי
txt:
<span class='five'>יערוף כמטר לקחי. </span>משה רבינו דימה את התורה לארבע רוחות כשם שאי אפשר בלא הם כך אי אפשר לעולם בלא תורה: 


lvr: 43
pgn: 25
dfh: a
trm: מערפו של עולם
txt:
<span class='five'>מערפו של עולם. </span>אני שמעתי מחזקו של עולם על שם שהשכינה במערב ס'ל ואני אומר מאחוריו של עולם שהמערב קרוי אחור שנאמר הן קדם אהלך ואיננו ואחור ולא אבין וגו' <span class='mareimakom'>(איוב כג)</span> : 


lvr: 43
pgn: 25
dfh: b
trm: לקרן מערבית צפונית
txt:
<span class='five'>לקרן מערבית צפונית. </span>בלילה שהחמה לעולם מהלכת רוח צפונית בלילה ומן המערב היא פונה לצפון שכך הילוכה מן המזרח לדרום מן הדרום למערב וממערב לצפון: 


lvr: 43
pgn: 25
dfh: b
trm: הולך אל דרום
txt:
<span class='five'>הולך אל דרום. </span>היקף היום קרוי הילוך שהוא בתוך החלל ואת היקף הלילה קרוי סיבוב שהוא מקיף בחוץ וביום לעולם מהלכת בדרום אפילו ביום קצר אינו מהלך פחות מרוח דרומית: 


lvr: 43
pgn: 25
dfh: b
trm: וסובב אל צפון בלילה
txt:
<span class='five'>וסובב אל צפון בלילה. </span>אף בלילה קצרה של תקופת תמוז אינו סובב פחות מרוח צפונית: 


lvr: 43
pgn: 25
dfh: b
trm: פעמים מהלכתן
txt:
<span class='five'>פעמים מהלכתן. </span>ביום ארוך של תקופת תמוז שהיא יוצאה בקרן צפונית מזרחית ושוקעת בקרן מערבית צפונית: 


lvr: 43
pgn: 25
dfh: b
trm: פעמים סובבתן
txt:
<span class='five'>פעמים סובבתן. </span>ביום קצר שהיא יוצאה בקרן מזרחית דרומית ושוקעת בקרן מערבית דרומית ומהלכת בלילה ג' רוחות: 


lvr: 43
pgn: 25
dfh: b
trm: הא דאתיא מטרא בניחותא
txt:
<span class='five'>הא דאתיא מטרא בניחותא. </span>בא מן הדרום וכי אתיא בשפיכותא בא מן המזרח כדכתיב מים במוצק: 


lvr: 43
pgn: 25
dfh: b
trm: אדרימו
txt:
<span class='five'>אדרימו. </span>שתהיו פונים לצד ירושלים משום דכתיב והתפללו אליך דרך ארצם וגו' <span class='mareimakom'>(מלכים א ח)</span> : 


lvr: 43
pgn: 25
dfh: b
trm: ונותן דמים
txt:
<span class='five'>ונותן דמים. </span>דכיון דברשות נטע שאינו מזיק עד זמן גדול לא חייבוהו חכמים לקוץ בלא דמים בשביל הזיקא דיחיד: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 25
dfh: b
trm: שמחלידין
txt:
<span class='five'>שמחלידין. </span>לשון חלדה דהלכות שחיטה <span class='mareimakom'>(חולין דף לב.)</span> שמהלכת מתחת לקרקעית הבור: 


lvr: 43
pgn: 25
dfh: b
trm: בגירי דיליה
txt:
<span class='five'>בגירי דיליה. </span>היכא דמטי ליה הזיקא מתוך ידיו של מזיק כההיא דאמרי' בהבית והעלייה <span class='mareimakom'>(ב'מ דף קיז.)</span> הנהו בי תרי חד דייר עילאי וחד דייר תתאי איפחית מעזיבה וכל אימת דמשי ידיה נפלי עליה דתתאי דכשנופלין מידו ממש על התחתון קרי ליה גירי דיליה וכי פסקי והדר נפלי לא קרי ליה גירי דיליה: 


lvr: 43
pgn: 26
dfh: a
trm: כדנייד נכתמא אפומא דחצבא
txt:
<span class='five'>כדנייד נכתמא אפומא דחצבא. </span>שאם יניחו כד על חומה וכסויה עליה ינוע הכיסוי מחמת הרעדה: 


lvr: 43
pgn: 26
dfh: a
trm: מאי שנא מזורה
txt:
<span class='five'>מאי שנא מזורה. </span>בשבת דחייב ואע'פ שהרוח מסייעתו חשיב ליה עושה מלאכה אלמא גירי דיליה נינהו: 


lvr: 43
pgn: 26
dfh: a
trm: היינו זורה ורוח מסייעתו
txt:
<span class='five'>היינו זורה ורוח מסייעתו. </span>כי היכי דלענין שבת הוי כחו לענין נזקין נמי כחו חשיב ליה: 


lvr: 43
pgn: 26
dfh: a
trm: ולרבינא מאי שנא כו'
txt:
<span class='five'>ולרבינא מאי שנא כו'. </span>בשלמא זורה ורוח מסייעתו לא הויא ליה פירכא דקסבר ממונא מאיסור שבת לא ילפינן דהתם מלאכת מחשבת אסרה תורה וכה'ג מתרצינן ליה להא פירכא בב'ק בהכונס צאן לדיר <span class='mareimakom'>(דף ס.)</span>: 


lvr: 43
pgn: 26
dfh: a
trm: ניחא ליה דליזיל
txt:
<span class='five'>ניחא ליה דליזיל. </span>לחוץ שלא ידליק את ביתו: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 26
dfh: a
trm: סמוך לשדה חבירו
txt:
<span class='five'>סמוך לשדה חבירו. </span>בין שדה הלבן בין שדה האילן וטעמא כדי עבודת הכרם שכשיחרוש את אילנותיו לא יהא צריך להכניס מחרישתו לתוך שדה חבירו: 


lvr: 43
pgn: 26
dfh: b
trm: שהחזיקו בו רבים
txt:
<span class='five'>שהחזיקו בו רבים. </span>לעשותו להן דרך אסור לקלקלו אע'פ שהוא של יחיד ואנא נמי הא אחזיקי ליה: 


lvr: 43
pgn: 26
dfh: b
trm: בתוך שש עשרה אמה
txt:
<span class='five'>בתוך שש עשרה אמה. </span>לאילן הויא חזקה דאילן אבל חוץ לשש עשרה אמה אין חזקתו חזקה שאע'פ ששרשיו מתפשטין כ'ה אמה אינן יונקין אלא בתוך ט'ז אמה סמוך לאילן וכדאמרינן לקמן ואנא הוא חוץ לט'ז אמה קייצנא:  


lvr: 43
pgn: 26
dfh: b
trm: מידי איריא
txt:
<span class='five'>מידי איריא. </span>מסקנא דקושיא הוא כלומר מכולה לאו איריא היא לא למשמע מינה בתר אילן ולא למשמע מינה בתר קרקע דטעמא משום דהנך שרשים גידולים הבאים לאחר שהוקדש האילן הוא ואיכא למ'ד במס' מעילה אין מועלין בגידולין אפי' שרשי הקדש בשדה הקדש: 


lvr: 43
pgn: 26
dfh: b
trm: רבינא אמר ל'ק
txt:
<span class='five'>רבינא אמר ל'ק. </span>רישא דקתני בתר אילן אזלינן היינו בתוך ט'ז אמה וסיפא דקתני של הקדש באין בתוך של הדיוט לא מועלין היינו חוץ לט'ז: 


lvr: 43
pgn: 26
dfh: b
trm: ואין מביאין ממנו בכורים
txt:
<span class='five'>ואין מביאין ממנו בכורים. </span>אין צריך להביא ממנו בכורים דבעינן אשר תביא מארצך <span class='mareimakom'>(דברים כו)</span> : 


lvr: 43
pgn: 26
dfh: b
trm: עשר נטיעות מפוזרות בבית סאה
txt:
<span class='five'>עשר נטיעות מפוזרות בבית סאה. </span>לארכו ולרחבו כולן בשוה יונקות מכל בית סאה וכולם צריך להם ומותר לחורשו ערב שביעית עד ראש השנה שהלכה למשה מסיני הוא ובית סאה חמשים אמה על חמשים אמה שחצר המשכן קרוי בית סאתים והוא מאה על חמשים: 


lvr: 43
pgn: 26
dfh: b
trm: תרי אלפים וחמש מאה גרמידי
txt:
<span class='five'>תרי אלפים וחמש מאה גרמידי. </span>שהרי יש כאן נ' רצועות של חמשים אמה ועולות לאלפים וחמש מאות אמה חלוק אותן לעשר אילנות תמצא צירוף קרקע יניקת כל אילן ואילן בין הכל מאתן וחמשין אמה אורך באמה רוחב: 


lvr: 43
pgn: 26
dfh: b
trm: הא לא הוי כדעולא
txt:
<span class='five'>הא לא הוי כדעולא. </span>דשיעור עולא נפיש דאמר דאילן יונק שש עשרה לכל צד הרי ל'ב על ל'ב עשה מהן רצועה אחת של אמה רוחב כאשר עשית מבית סאה תמצאנה של אלף וכ'ד אמה שהרי יש כאן שלשים ושתים רצועות כל אחת ואחת ל'ב אמה: 


lvr: 43
pgn: 26
dfh: b
trm: ואלא מדתנן שלשה אילנות
txt:
<span class='five'>ואלא מדתנן שלשה אילנות. </span>גדולים שיונקים יותר מן הנטיעות ומפוזרין בבית סאה לארכו ולרחבו בשוה אע'פ שאינו של אדם אחד אלא של שלשה בני אדם מצטרפין להיות שדה אילן ולחרוש כל בית סאה בשבילן ערב שביעית עד עצרת כדין שדה אילן ואם לאו אין חורשין אלא כל אחד כדי צרכו דהיינו תחתיו וחוצה לו כמלא אורה וסלו והשאר הוי שדה הלבן ואין חורשין אותו אלא עד הפסח:  בית


lvr: 43
pgn: 27
dfh: a
trm: כמה מטי
txt:
<span class='five'>כמה מטי. </span>לכל חד מהנך אילנות תתל'ג ותילתא אכתי נפישין להו שש עשרה אמה דעולא דהוי אלף וכ'ד: 


lvr: 43
pgn: 27
dfh: a
trm: אימור דאמרינן לא דק
txt:
<span class='five'>אימור דאמרינן לא דק. </span>היכא דאזיל לחומרא הכא קא אזיל לקולא דאינו יונק כל כך וקאמר איהו דיונק ופטר ליה מביכורים: 


lvr: 43
pgn: 27
dfh: a
trm: מי סברת
txt:
<span class='five'>מי סברת. </span>שש עשרה אמה דעולא בריבועא קאמר דליהוי שלשים ושתים על ל'ב כדקאמרינן: 


lvr: 43
pgn: 27
dfh: a
trm: בעיגולא קאמר
txt:
<span class='five'>בעיגולא קאמר. </span>שכל סביביו יונק שש עשרה והיינו בעיגולא דאילו ברבוע נמצא כנגד האלכסון יותר משש עשרה אמה: 


lvr: 43
pgn: 27
dfh: a
trm: וכמה מרובע יתר על העיגול רביע
txt:
<span class='five'>וכמה מרובע יתר על העיגול רביע. </span>דל רביע מאלף וכ'ד פשו להו תשס'ח אמות ברוחב אמה אכתי לא שוי שיעורי דהשתא פשו להו שיעורי דמתני' אדעולא פלגא דאמתא ונמצא אילן יונק י'ו אמה ומחצה לכל צד דהיינו ל'ג על ל'ג דשיעורא דעולא תשס'ח ושיעורא דמתני' תתל'ג ונפיש שיעורא דמתניתין אדעולא ס'ה אמות באמה רוחב חלוק הרצועה לרוחב הרי ק'ל אמה אורך ברוחב חצי אמה הקף מהם האילן ל'ב אמה לצפון וכנגדו לדרום נמצא מהצפון לדרום ל'ג שהרי הוספת עליו חצי אמה לכאן וחצי אמה לכאן ובידך נשארו ס'ו ברוחב חצי אמה תן חציין למזרח וחציין למערב נמצא מוקף ברבוע ולא דקדק הגמרא כל כך דנקט פלגא אמתא דהא עולא בעיגול קאמר ואילו בעיגול הייתי יכול להוסיף עליו שני שלישי אמה לכל צד אלא משום האי פורתא לא דק כולי האי ואית דגרסי פש ליה תרי תילתי דאמתא: 


lvr: 43
pgn: 27
dfh: a
trm: היינו דלא דק
txt:
<span class='five'>היינו דלא דק. </span>עולא דהוה מצי למימר שיתסרי ופלגא ולחומרא לא דק ואזיל לחומרא ולא צמצם שיעורו: 


lvr: 43
pgn: 27
dfh: a
trm: הקונה שני אילנות בתוך של חבירו מביא ואינו קורא כו'
txt:
<span class='five'>הקונה שני אילנות בתוך של חבירו מביא ואינו קורא כו'. </span>לקמן תנן בהמוכר את הספינה המוכר שתי אילנות לחבירו ולא פירש לו קרקע לא קנה קרקע אבל קנה שלשה קנה קרקע ואף על פי שלא פירש הלכך גבי ביכורים נמי שתי אילנות מביא ואינו קורא דלא מצי למימר פרי האדמה אשר נתתה לי <span class='mareimakom'>(דברים כו)</span> : 


lvr: 43
pgn: 27
dfh: a
trm: ובוידוי
txt:
<span class='five'>ובוידוי. </span>לא גרסינן ליה במתני' במסכת פאה דאין וידוי אלא במעשר והוא אינו תלוי בקרקע: 


lvr: 43
pgn: 27
dfh: a
trm: פרוזבול
txt:
<span class='five'>פרוזבול. </span>תנן במסכת גיטין <span class='mareimakom'>(דף לו.)</span> הלל תיקן פרוזבול שראה שנמנעו העם מלהלוות מפני השביעית המשמטת ועוברים על מה שכתוב השמר לך פן יהיה דבר וגו' עמד והתקין תקנה שלא תשמט שיהא מוסר שטרותיו לבית דין וכותב עליהן פרוזבול וזה גופו של פרוזבול מוסר אני לכם פלוני ופלוני הדיינים שבמקום פלוני שכל חוב שיש לי אצל פלוני שאגבנו כל זמן שארצה ותו לא משמטת ליה שביעית דלא קרינא ביה לא יגוש שאין תובע חובו אלא מב'ד והתם מוקמינן לה בשביעית בזמן הזה דרבנן ואמרינן התם אין כותבין פרוזבול אלא על הקרקע אבל אין לו קרקע ללוה לא כתבינן ליה דהלואה דלא שכיחא היא דמסתמא אין אדם סומך אלא על קרקע הלוה וכשאין לו לא תיקן הלל פרוזבול:  ונקנין


lvr: 43
pgn: 27
dfh: b
trm: ונקנין עמה נכסים שאין להם אחריות
txt:
<span class='five'>ונקנין עמה נכסים שאין להם אחריות. </span>דתנן בקדושין <span class='mareimakom'>(דף כו.)</span> נכסים שאין להם אחריות נקנין עם נכסים שיש להם אחריות בכסף בשטר ובחזקה שהמטלטלין אין נקנין אלא במשיכה וקרקע נקנה בכסף ואם מכר לו קרקע ומטלטלין יחד כיון שנתן דמי הקרקע או מסר לו שטר מכירת קרקע או החזיק בקרקע מדעת מוכר נקנו המטלטלין בלא משיכה קתני מיהא קרקע כל שהוא חייב בביכורים וקס'ד ביכורי אילן קאמר: 


lvr: 43
pgn: 27
dfh: b
trm: מעורבין זה בזה
txt:
<span class='five'>מעורבין זה בזה. </span>שאין סומכין על הברירה לחלקו לחצאים ולומר שלצד הארץ חייבין ושלצד החוץ פטורין: 


lvr: 43
pgn: 27
dfh: b
trm: אבל דכ'ע הגדל בפטור פטור
txt:
<span class='five'>אבל דכ'ע הגדל בפטור פטור. </span>שאם היו כל שרשיו בחו'ל פטור ואפילו עומד האילן בתוך שש עשרה אמה לארץ ולא אמרינן מן הארץ ינק: 


lvr: 43
pgn: 27
dfh: b
trm: אוירא מבלבל
txt:
<span class='five'>אוירא מבלבל. </span>אע'פ שבתוך הקרקע כשני אילנות הואיל ולמעלה באויר העולם נעשה אחד מתערבין יונקותיו: 


lvr: 43
pgn: 27
dfh: b
trm: שעל מנת כן הנחיל יהושע
txt:
<span class='five'>שעל מנת כן הנחיל יהושע. </span>התנה עמהם שלא יקפידו על כך: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 27
dfh: b
trm: ואם בית השלחין היא כל האילן
txt:
<span class='five'>ואם בית השלחין היא כל האילן. </span>אפי' אינו חרוב ושקמה קוצץ כנגד המשקולת שהצל רע לבית השלחין: 


lvr: 43
pgn: 27
dfh: b
trm: אבא שאול אומר כו'
txt:
<span class='five'>אבא שאול אומר כו'. </span>בגמ' מפרש אהייא קאי: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 27
dfh: b
trm: ארישא קאי
txt:
<span class='five'>ארישא קאי. </span>דקאמר ת'ק קוצץ מלא מרדע ואפי' אילן סרק חוץ מחרוב ושקמה ואמר ליה אבא שאול כל אילן סרק נמי כנגד המשקולת: 


lvr: 43
pgn: 27
dfh: b
trm: או אסיפא קאי
txt:
<span class='five'>או אסיפא קאי. </span>דקאמר ת'ק כל האילן כנגד המשקולת ואפילו אילן העושה פירות ואמר ליה אבא שאול כל אילן סרק הוא דכנגד המשקולת אבל אילן העושה פירות נמי מלא מרדע ותו לא: 


lvr: 43
pgn: 27
dfh: b
trm: אי אמרת בשלמא ארישא קאי
txt:
<span class='five'>אי אמרת בשלמא ארישא קאי. </span>ולטפויי אתא [מחרוב ושקמה דקאמר ת'ק] היינו דקאמר כל: 


lvr: 43
pgn: 27
dfh: b
trm: אלא אי אמרת אסיפא קאי
txt:
<span class='five'>אלא אי אמרת אסיפא קאי. </span>מאי כל הא לגרועי אתא: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 27
dfh: b
trm: אילן הנוטה לרשות הרבים קוצץ
txt:
<span class='five'>אילן הנוטה לרשות הרבים קוצץ. </span>מן הענפים התחתונות כדי שיהא גמל עובר תחת העליונות: 


lvr: 43
pgn: 27
dfh: b
trm: בתר [אומדנא] דהשתא אזלינן
txt:
<span class='five'>בתר [אומדנא] דהשתא אזלינן. </span>דקתני קוצץ מן הענפים כדי שיהא גמל עובר ורוכבו והרי חוזרין וגדלים לאחר זמן: 


lvr: 43
pgn: 27
dfh: b
trm: מפני אהל הטומאה
txt:
<span class='five'>מפני אהל הטומאה. </span>שמא יפול כזית מת אצל האילן והרי הענפים ארוכים מאהילין עליו ועל עוברי הדרכים ומביאים עליהם את הטומאה: 


lvr: 43
pgn: 27
dfh: b
trm: ושדי התם
txt:
<span class='five'>ושדי התם. </span>על האילן ומתוך שענפיו רבים הטומאה עומדת שם ואינה נופלת לארץ ובני אדם עוברים תחתיה ואי לא חיישינן אלא להכי בדחלולי בעלמא סגי ליה לקוץ אחד אחד מבינתים כדי להרחיק אויר ביניהם ולא תעמוד שם טומאה: 


lvr: 43
pgn: 27
dfh: b
trm: קמ'ל
txt:
<span class='five'>קמ'ל. </span>מתניתא דאפילו לא נותר בו אלא ענף אחד מזיק הוא את הרבים: הדרן עלך לא יחפור


lvr: 43
pgn: 28
dfh: a
trm: בית השלחין
txt:
<span class='five'>בית השלחין. </span>מתוך שהמעיין בתוכו שמשקים אותה ממנו תדיר עושה פירות תדיר וכל דבר שעושה פירות תדיר חזקתן ג' שנים מיום ליום אם החזיק בה שלש שנים שלימות אין צריך להביא שטר מכירה ואם ערערו עליה בעלים הראשונים וזה אומר מכרת לי ואבד שטרי חזקתו מועלת לו ואם לאו אין חזקתו מועלת לו לפי שכשאמרו ג' שנים לחזקה כל הראוי לצאת ממנה בג' שנים אמרו: 


lvr: 43
pgn: 28
dfh: a
trm: שדה בית הבעל
txt:
<span class='five'>שדה בית הבעל. </span>המסתפקת במי גשמים אינה עושה פירות אלא פעם אחת בשנה חזקתה ג' שנים ואינה צריכה מיום ליום ומה היא חזקתה רבי ישמעאל אומר שלשה חדשים אחרונים של שנה ראשונה ושלשה חדשים ראשונים של שנה אחרונה ואמצעית שלימה שיש הממהרים לזרוע לפני ראש השנה וכיון שהחזיק בה סוף שנה ראשונה ג' חדשים ויש לו עדים שזרעה באותן ג' חדשים וכן בג' חדשים ראשונים של אחרונה הרי זו חזקת שלש שנים רצופות שאין לך אדם הרואה את חבירו שזורע את שדהו לאכול פרי העשוי לשנה ושותק: 


lvr: 43
pgn: 28
dfh: a
trm: אבל בשדה האילן
txt:
<span class='five'>אבל בשדה האילן. </span>שפירותיה נלקטים לפרקים ענבים בפרק אחד וזיתים בפרק אחר ותאנה בפרק אחר: 


lvr: 43
pgn: 28
dfh: a
trm: ומסק את זיתיו וכנס את קייצו
txt:
<span class='five'>ומסק את זיתיו וכנס את קייצו. </span>תאנים ליקט וייבשן בה ועשה קציעות והכניסן לבית הרי זו חזקה כאילו הן ג' שנים: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 28
dfh: a
trm: מהולכי אושא
txt:
<span class='five'>מהולכי אושא. </span>שגלתה סנהדרין לאושא כדאמרינן בראש השנה <span class='mareimakom'>(דף לא.)</span> עשר גליות גלתה סנהדרין כו' מיבנה לאושא מאושא כו': 


lvr: 43
pgn: 28
dfh: b
trm: ואידך
txt:
<span class='five'>ואידך. </span>כלומר ונגיחה רביעית דבעינן היינו משום דאי לא נגח לאחר שהוחזק מה ישלם: 


lvr: 43
pgn: 28
dfh: b
trm: שאין עמה טענה
txt:
<span class='five'>שאין עמה טענה. </span>מפרש במתני' לקמן <span class='mareimakom'>(דף מא.)</span> אמר לו מה אתה עושה בתוך שלי אמר לו שלא אמר לי אדם דבר מעולם ולא אמר לו אתה מכרת לי: 


lvr: 43
pgn: 28
dfh: b
trm: טעמא מאי
txt:
<span class='five'>טעמא מאי. </span>אמרינן שלש שנים מפקי לה מחזקת מרה קמא דאמרינן דלמא כדאמר איהו זה אומר לקחתיה ממך וזה אומר גזלתיה ממני ואין אנו יודעין האמת עם מי אתיא חזקת שלש שנים ומוקי לה ברשותיה ואמרינן דלמא קושטא הוא דקאמר אבל בלא טענה מהיכן קנאה בשביל אכילת שלש שנים: 


lvr: 43
pgn: 28
dfh: b
trm: מחאה שלא בפניו לא תיהוי מחאה
txt:
<span class='five'>מחאה שלא בפניו לא תיהוי מחאה. </span>אם מיחה המערער בתוך שלש שנים לפני עדים שלא בפני המחזיק ואמר דעו שפלוני מחזיק בקרקע שלי בגזילה לא תיהוי מחאה: 


lvr: 43
pgn: 28
dfh: b
trm: דומיא דשור המועד
txt:
<span class='five'>דומיא דשור המועד. </span>שמעידין ששורו נגחן ובשלש פעמים שהעידו שלא בפניו אינו נעשה מועד אף התראת עדות של מחאה לא תיהוי עדות שלא בפניו דמחאה דומיא דהעדאה היא שהיא התראה לשמור שורו ואף המחאה התראה היא להזהר בראיית זכותו ושטר מכירתו: 


lvr: 43
pgn: 28
dfh: b
trm: התם והועד בבעליו אמר רחמנא כו'
txt:
<span class='five'>התם והועד בבעליו אמר רחמנא כו'. </span>כלומר לא דמי נהי דגמרינן שלש שנים משלש נגיחות כי היכי דמפקי הני מחזקה הני נמי מפקי מחזקה אבל מחאה מהעדאה לית לן למיגמר דהתם כיון דהעדאה לחייבו ממון על נגיחותיו היא באה ולהעמיד שורו בחזקת מועד בעינן בפני בעלים שידעו לטעון ולהכחיש העדים ולהביא אחרים להזימן אבל טעמא דמחאה להתרות בו להיות זהיר בזכיותיו היא באה שזה טוען שבגזילה היא בידו הכא אפילו שלא בפניו נמי איתה: 


lvr: 43
pgn: 28
dfh: b
trm: דחברך חברא אית ליה כו'
txt:
<span class='five'>דחברך חברא אית ליה כו'. </span>ויאמרו זה לזה והדבר בא לאזניו ואינו יכול לומר אילו שמעתי הייתי זהיר בראיית זכותי: 


lvr: 43
pgn: 28
dfh: b
trm: ולר' מאיר דאמר כו'
txt:
<span class='five'>ולר' מאיר דאמר כו'. </span>כלומר לר'י דאמר בב'ק איזהו מועד כל שהעידו בו שלשה ימים איכא למימר הכא ג' שנים דומיא דג' ימים אלא לר'מ דאמר התם דאפי' נגח ג' פעמים ביום אחד הוי מועד מק'ו הכא נמי אכלה תלת פרי בחד יומא כגון תאנה שאינה מתבשלת יחד ויש שאינה מתבשלת שחרית ולערב היא ראויה הכי נמי דהויא חזקה ומשני דומיא דשור המועד כו': 


lvr: 43
pgn: 28
dfh: b
trm: אספסתא
txt:
<span class='five'>אספסתא. </span>מין זרע הוא לעשב בהמות ולסוף ל' יום הוא נגמר ועוקרין אותו וזורעין אחר במקומו ובתוך שלשים יום גוזזין אותו שלש פעמים: 


lvr: 43
pgn: 28
dfh: b
trm: שהרי נביא עומד בעשר ומזהיר על אחת עשרה
txt:
<span class='five'>שהרי נביא עומד בעשר ומזהיר על אחת עשרה. </span>ירמיה בשנה העשירית לצדקיהו  והיה כלוא בחצר המטרה כדכתי' בס' ירמיה ושם נאמר לו הנה חנמאל בן שלום וגו' וכתיב בההיא עניינא שדות בכסף יקנו וכתוב בספר וגו' היה מזהיר לוקחי שדות לכתוב שטרות ולהעמיד עדים בחתימתם כי יגלו מן העיר בשנת אחת עשרה כשנלכדה העיר ולא יחזיקו במקח שלש שנים אלא עשירית ואחת עשרה אלמא בהני תרתי שנין לא הוי חזקה מכאן לחזקה שאינה פחותה משלש שנים: 


lvr: 43
pgn: 28
dfh: b
trm: עצה טובה קמ'ל
txt:
<span class='five'>עצה טובה קמ'ל. </span>כלומר לעולם חזקה הויא בשנה אחת ועצה טובה קא משמע לן שיהא שטרו בידו מוכן לראיה ולא יזקק לעדים כשיעוררו עליו:  דאי


lvr: 43
pgn: 29
dfh: a
trm: דאי לא תימא הכי
txt:
<span class='five'>דאי לא תימא הכי. </span>הרי שלח ירמיה לאותן שהיו בבבל שגלו עם יכניה י'א שנה קודם גלות צדקיהו בנו בתים ושבו כי לא תצאו משם עד מלאת לבבל שבעים שנה למה ליה להזהירם על זאת אלא עצה טובה קמ'ל דהוא משיא אותם הכא נמי עצה טובה בעלמא היא: 


lvr: 43
pgn: 29
dfh: a
trm: תדע
txt:
<span class='five'>תדע. </span>דכל עצמו היה יגע ליעצם עצה טובה דקאמר להו נמי מקום גניזת שטרותיהם היכן הם מתקיימים יותר: 


lvr: 43
pgn: 29
dfh: a
trm: אלא מעתה
txt:
<span class='five'>אלא מעתה. </span>כיון דאתרי שנין מחיל תיהדר ארעא ממי שיצא עליו ערעור לסוף שנתים תיהדר ארעא לבעלים לבר מפירי דהא מחיל ליה עלייהו: 


lvr: 43
pgn: 29
dfh: a
trm: אלמה אמר רב נחמן
txt:
<span class='five'>אלמה אמר רב נחמן. </span>לקמן בשמעתין: עד כאן פירוש רש'י זצ'ל  מכאן ואילך פירוש רבינו שמואל ב'ר מאיר 


lvr: 43
pgn: 29
dfh: a
trm: אלמה אמר רב נחמן
txt:
<span class='five'>אלמה אמר רב נחמן. </span>לקמן בשמעתין גבי מחזיק בקרקע חבירו ואזיל אידך ואייתי סהדי דאכלן תרתין שנין ולא יותר ואמר רב נחמן הדרא ארעא והדרי פירי של שתי שנים: 


lvr: 43
pgn: 29
dfh: a
trm: תרתי לא קפדי
txt:
<span class='five'>תרתי לא קפדי. </span>על מה שזה יורד לתוך שדהו של חבירו בלא רשותו ומיהו פירי לא מחיל: 


lvr: 43
pgn: 29
dfh: a
trm: תלת קפיד
txt:
<span class='five'>תלת קפיד. </span>הואיל ושילש באוולתו ליכנס בלא רשות הבעלים וזה ששתק ולא מיחה ודאי מכרו לו: 


lvr: 43
pgn: 29
dfh: a
trm: אי מחית באפאי הוה מיזדהרנא בשטראי
txt:
<span class='five'>אי מחית באפאי הוה מיזדהרנא בשטראי. </span>יותר מג' שנים ומשני חברך חברא אית ליה ונודע לך שמחיתי ואם היתה לקוחה בידך כדבריך היה לך להזהר בשטרך יותר מג' שנים: 


lvr: 43
pgn: 29
dfh: a
trm: שאכלן רצופות
txt:
<span class='five'>שאכלן רצופות. </span>אבל אם הניחה שנה שניה ואחר כך אכלה שתי שנים שלישית ורביעית מצי אמר בעל השדה האי דלא מחאי לך היינו משום דאוברת לה שנה שניה דגלית אדעתך דלאו דידך הואי והלכך לא זרעת אותה: 


lvr: 43
pgn: 29
dfh: a
trm: מהו דתימא מיום ליום
txt:
<span class='five'>מהו דתימא מיום ליום. </span>דקתני מתניתין למעוטי מקוטעות דלא תימא שלש שנים מקוטעות קאמר כי היכי דקתני סיפא שדה הבעל חזקתה שלש שנים ואינה מיום ליום אלא ג' חדשים בראשונה וג' חדשים באחרונה וי'ב באמצע: 


lvr: 43
pgn: 29
dfh: a
trm: באתרא דמוברי באגי
txt:
<span class='five'>באתרא דמוברי באגי. </span>במקום שנוהגין לזרוע שנה ולהוביר שנה שלא להכחיש את הקרקע דהא אחזיק בה כדמחזקי אינשי ומיהו שנה שהובירה אינה עולה לחשבון שלש שני חזקה וצריך לשמור שטרו יותר משלש שנים עד שילקוט שלש שנים ואי טעין אידך אני באתי בתוך שלש ומצאתי שדה ריקם ולכך לא מחיתי מצי א'ל מ'מ היה לך למחות שאע'פ שלא זרעתיה הייתי עושה בה ניר שאחר הקציר והיה לך להבין שבשביל שלא להכחיש כחה לא חפצתי לזרעה כמנהג שדות העיר: 


lvr: 43
pgn: 29
dfh: a
trm: חדא ארעא בכולה באגא
txt:
<span class='five'>חדא ארעא בכולה באגא. </span>שדה אחת זרועה בתוך בקעה גדולה איני יכול להושיב שם שומר לבדו בשבילה אבל כשכולן זרועות שוכרין שומר בין כולם וגם כן אין מכניסין שם בהמות: 


lvr: 43
pgn: 29
dfh: a
trm: בליליא לא ידעי
txt:
<span class='five'>בליליא לא ידעי. </span>ואפילו הכי הויא חזקה דבשלמא גבי שדה וכל הנך אין דרכן לעשות מלאכה בלילה וכשמעמידין עדים על מלאכת ימי שלש שנים הרי זו חזקה אבל בתים שדרך לדור בהן בלילה והוא אין יכול להביא עדים שראוהו דר אף בלילות וכיון דלית ליה סהדי על הלילות הוו להו מפוזרות ואם איתא לדרב הונא הא מצי אידך למיטען אני ראיתי שלא היית דר בלילות ולכך לא חשתי למחות דגלית אדעתך דלאו דידך הואי ואמאי הויא חזקה: 


lvr: 43
pgn: 29
dfh: a
trm: שיבבי מידע ידעי
txt:
<span class='five'>שיבבי מידע ידעי. </span>ואם יטעון ויאמר אייתי לי סהדי דדיירת ביה ביממא ובליליא יוכלו להעיד לו ומיהו אנן לא טענינן ליה כדמפרש בסמוך: 


lvr: 43
pgn: 29
dfh: a
trm: דייני דשפילי
txt:
<span class='five'>דייני דשפילי. </span>שאינן בקיאין בדין דייני הכי לקבל עדות אלו אם כבר נתנו שכר הבית למשכיר ומעולם בכי האי גוונא לא איירי רבא: 


lvr: 43
pgn: 29
dfh: a
trm: אמר מר זוטרא אי טעין כו'
txt:
<span class='five'>אמר מר זוטרא אי טעין כו'. </span>מילתא באנפי נפשה היא דפשיטא ליה למר זוטרא דאע'ג דבעו כל הנך אמוראי לעיל ג' שנים רצופות אפ'ה אין מחייבין את המחזיק להביא עדים שיעידו בפירוש על כל הימים והלילות אלא יעידו סתם שראוהו דר ג' שנים ומסתמא אם דר בבית אף בלילות דר בו וקאמר מר זוטרא דאי טעין מערער ואמר אייתי סהדי כו' טענתו טענה וצריך שיבואו עדים של לילות וימים דכיון דטעין טענת ברי דקאמר אני ראיתיו שלא דר בלילות בביתי ולכך לא מחיתי ואין חזקתו חזקה ולכך אני אומר אייתי סהדי דדר ביה תלת שנין בין ביממא בין בליליא הלכך צריך להביא עדים להכחישו ולומר לו שהיה לו למחות:  הכי


lvr: 43
pgn: 29
dfh: b
trm: ומודה מר זוטרא ברוכלין המחזירין בעיירות דאע'ג כו'
txt:
<span class='five'>ומודה מר זוטרא ברוכלין המחזירין בעיירות דאע'ג כו'. </span>אע'ג דסבירא למר זוטרא דאי טעין טענתיה טענה אבל אנו לא נטעון בשבילו מודי הוא היכא דהוי מערער רוכל המחזר בעיירות למכור קישוטי נשים ואינו חוזר לעירו כי אם לזמן ארוך דאע'ג דלא טעין לייתי מחזיק סהדי דדר בה רצופות יומם ולילה אנן טענינן ליה דדילמא משום דלא קביע במתא החזיק זה בביתו וכי הוה אתי במתא הוי נפיק האי מחזיק מן ביתא ולא ידע ליה זה המערער מעולם שהחזיק זה בביתו ולכך שתק ולא מיחה הלכך יביא המחזיק עדים שלא יצא מן הבית כל שלש השנים אפילו לילה אחת ול'ג ומודי רבא דהא לא איירי רבא לעיל אי טענינן ליה או טעין איהו לנפשיה וכל מאי דתריץ רבא לעיל אליבא דרב הונא תריץ ואי גרסינן הכי הוה לן למיגרס ומודה רב הונא: 


lvr: 43
pgn: 29
dfh: b
trm: ומודה רב הונא
txt:
<span class='five'>ומודה רב הונא. </span>אע'ג דבעי רצופות יום ולילה בחנוונותא דמחוזא חנויות שמוכרין בהן לחם ויין דאי טעין אין חוששין לטענתו דאע'ג דלא דר בו בלילות חזקה מעלייתא היא שאין דירתן אלא ביום: 


lvr: 43
pgn: 29
dfh: b
trm: מר אישתמש ראשונה כו'
txt:
<span class='five'>מר אישתמש ראשונה כו'. </span>עובדת לזה שנה ולזה שנה שאין אחד מהן יכול להחזיק בה ג' שנים רצופות להפסיד חבירו: 


lvr: 43
pgn: 29
dfh: b
trm: עיטרא
txt:
<span class='five'>עיטרא. </span>שטר חלוקה ובעדים שתעבוד לזה שנה ולזה שנה י'מ קלא אית ליה והיה לו למחות מיד ולא מיחה ולאלתר הויא חזקה דכמי שמכרה להם בפניו דמי שהרי הניחם להביא עדים ולכתוב עליו שטר חלוקה ושתק אי נמי כיון דאיכא תרתי שני חזקה מפוזרות ועיטרא איכא קלא וכחזקה גמורה דמי דהיה לו למחות ולא מיחה ואין נראה לי כלל אלא משלש שנים ראשונות הויא חזקה כיון דאיכא עדים ושטר בין זה לזה כדאמרינן לקמן בפירקין <span class='mareimakom'>(דף מא:)</span> שלש לקוחות מצטרפות אמר רב וכולן בשטר אלמא אמר רב אע'ג דכל אחד אין מחזיק אלא שנה אחת מצטרפים שלש השנים לחזקה משום דמכח שטר קאתו ה'נ לא שנא והיינו טעמא דהויא חזקה שהיה לו למערער למחות בתוך שלש שנים ואינו יכול לומר בשביל שראיתי' מחזיק בדילוג לא מחיתי שהייתי סבור לכך אתם עושים שאתם יראים להחזיק שנים רצופות שהשטר מוכיח שלא בשביל כן עושים אלא שע'מ כן חלקו שכן יהו משתמשין וכן עיקר: 


lvr: 43
pgn: 29
dfh: b
trm: אלא מעתה
txt:
<span class='five'>אלא מעתה. </span>הלוקח מחבירו צונמא במאי קני לה באיזו אכילה של שלש שנים הואיל ואינה בת זריעה וכי אינו קונה אותה בהעמדת שם בהמותיו לרבוץ ולרעות או לשטיחת פירותיו: 


lvr: 43
pgn: 29
dfh: b
trm: אנא בשכוני גוואי הואי
txt:
<span class='five'>אנא בשכוני גוואי הואי. </span>בחדרים הפנימים היתה עיקר דירתי והייתי עובר דרך עליך ומשתמש עמך בבית החיצון שדרת בו ברשותי ולכך לא מחיתי: 


lvr: 43
pgn: 29
dfh: b
trm: זיל ברור אכילתך
txt:
<span class='five'>זיל ברור אכילתך. </span>הבא עדים שדרת בבית לבדך ג' שנים בלא אותו שבא עמך כדין כל חזקת ג' שנים שצריך להביא עדים שהחזיק בה חזקה גמורה: 


lvr: 43
pgn: 29
dfh: b
trm: עליו
txt:
<span class='five'>עליו. </span> למערער להביא ראיה שנשתמש עמו וסבירא ליה לרבא דכיון שראו עדים לזה המוחזק שנשתמש בו שלש שנים אין לנו לחוש שמא גם זה היה עמו הואיל ולא שמענו בלתי היום והאי עובדא לא מתוקם אלא כשהיה לו עדות למערער דבית זה שלו היה אבל בלא עדות אפילו רב נחמן מודי דהמחזיק נאמן בלא ראיה שהפה שאסר הוא הפה שהתיר דאי בעי אמר שלי הוא מעולם כי אמר נמי מינך זבינתה מהימן:  כל


lvr: 43
pgn: 30
dfh: a
trm: כל נכסי דבי בר סיסין
txt:
<span class='five'>כל נכסי דבי בר סיסין. </span>כלומר כל אותן קרקעות שקניתי מאותו אדם ששמו בר סיסין: 


lvr: 43
pgn: 30
dfh: a
trm: דמקריא דבי בר סיסין
txt:
<span class='five'>דמקריא דבי בר סיסין. </span>כך קורין לו ואין ידוע אם קנאה מבי בר סיסין ולפיכך נקראת כך או כך שמה מעולם וירושה היא לו מאבותיו: 


lvr: 43
pgn: 30
dfh: a
trm: אוקמה בידא דלוקח
txt:
<span class='five'>אוקמה בידא דלוקח. </span>כדמפרש טעמא לקמיה דעליה דידיה רמיא לגלויי דלאו  בר סיסין היא: 


lvr: 43
pgn: 30
dfh: a
trm: המוציא מחבירו
txt:
<span class='five'>המוציא מחבירו. </span>דהיינו לוקח עליו להביא ראיית זכות ומאחר שאין לו ראיה יפסיד: 


lvr: 43
pgn: 30
dfh: a
trm: קשיא דרבא אדרבא קשיא דרב נחמן אדרב נחמן
txt:
<span class='five'>קשיא דרבא אדרבא קשיא דרב נחמן אדרב נחמן. </span>דלעיל מוקי לה רב נחמן ביד המוכר ורבא ביד הלוקח והכא איפכא: 


lvr: 43
pgn: 30
dfh: a
trm: כיון
txt:
<span class='five'>כיון. </span>דכולי עלמא קרו ליה דבי בר סיסין ונראין הדברים שלפיכך נקראת כן שקנאה מבי בר סיסין והוא אמר לאו מבר סיסין לקחתיה עליה דידיה רמיא לגלויי ולהביא ראיה דלאו מבר סיסין לקחה ואם יביא עדים דאיקרויי הוא דמיקריא הכי ולא מהני שדות שלקח מבר סיסין היא מוקמינן לה בידיה דהא פשיטא לן דהאי דאמר ליה נכסי דבי בר סיסין מזבנינא לך הכי קאמר ניכסי שקניתי ממנו ולא נכסי שלא קניתי ממנו אף על פי שנקראין כן כך נראית השיטה: 


lvr: 43
pgn: 30
dfh: a
trm: מי לא אמרינן ליה קיים שטרך
txt:
<span class='five'>מי לא אמרינן ליה קיים שטרך. </span>אחרי שהמוכר רוצה לפסלו והחזקה של שלש השנים במקום השטר היא באה ומאחר שהמוכר מערער על החזקה שאינה חזקה צריך זה להביא עדים שחזקתו גמורה שלא דר זה עמו ובהני תרי עובדי סבירא לן כרב נחמן דהלכתא כוותיה בדינא וכן פוסקין פירושי ר' חנינא איש רומי: 


lvr: 43
pgn: 30
dfh: a
trm: א'ל אנא בשוקי בראי הואי
txt:
<span class='five'>א'ל אנא בשוקי בראי הואי. </span>בארץ מרחקים מקום שאין השיירות מצויות ולא ידעתי ולכך לא מחיתי ותנן בפרקין היה ביהודה והחזיק בגליל אינה חזקה עד שיהא עמו במדינה באותה מלכות דהוו שיירות מצויות א'נ איכא לאוקמה בשעת חירום ואפילו באותה מדינה כדלקמן בהאי פירקין וכן פירשוה הגאונים כפי' ר'ח אבל במקום שהשיירות מצויות וליכא חירום לא מצי טעין הכי דקי'ל בפירקין <span class='mareimakom'>(דף לח:)</span> מחזיקין בנכסי בורח דמחאה שלא בפניו הויא מחאה ואי טעין לא ידעתי שהחזיק איש פלוני בקרקע שלי ולכך לא מחיתי אינו נאמן דכי היכי דאמרינן מחאה שלא בפניו הויא מחאה דחברך חברא אית ליה ויאמרו לו למחזיק כמו כן אמרו לזה שאדם אחד מחזיק בקרקע שלו הואיל ושיירות מצויות וכן הלכה: 


lvr: 43
pgn: 30
dfh: a
trm: בשוקאי הוה טרידנא
txt:
<span class='five'>בשוקאי הוה טרידנא. </span>למכור סחורתי ולקנות אחרת ולא ידעתי שאתה דר בביתי וכגון שיש לו בית אחר באותה העיר שהיה מתאכסן שם כל ל' יום ויש מפרשים בשוקאי הוה טרידנא ולא היה לי פנאי למחות אע'פ שידעתי ואינו נראה בעיני:  אמר


lvr: 43
pgn: 30
dfh: b
trm: אמר ליה מפלניא זבינתה דזבנה מינך
txt:
<span class='five'>אמר ליה מפלניא זבינתה דזבנה מינך. </span>כלומר שאמר לי בשעת מכירה שהוא לקחה ממך ומאחר שלא טען ואכלתי' שני חזקה שטר מכירה שלו עודנו בידו ומסקנא דמילתא מוקמינן ליה ביד המערער והיינו טעמא דכיון דמודה דשלו היה הקרקע מתחלה לא מבעיא היכא דלא החזיק בה שלש שנים אלא אפילו החזיק בה שלש שנים נמי אינה חזקה ומפקינן ליה מיניה דהא חזקה שאין עמה טענה היא שהוא אינו יודע אם היתה של אותו שמכרה לו אם לאו והוה ליה כהכיר בה בשדה שאינה שלו של מוכר ויחזירנה למערער והוא יגבה מעותיו מן המוכרו לו כדפסקינן בשנים אוחזין <span class='mareimakom'>(ב'מ דף טו:)</span> ואף על גב דליכא עדים למערער מדקאמר ולא מודית לי כו' ולא אמרינן מיגו דאי בעי אמר אנא זבינתה מינך ואכלתיה שני חזקה כדאמר מפלניא זבינתה דזבנה מינך נאמן שהוא עצמו אינו יודע אם זבנה המוכר מיניה דמערער אם לאו הלכך כיון דהוא מודי למערער דשלו היתה הודאת בעל דין כמאה עדים דמי וגם מודה הוא שאינו יודע אם לקחה המוכרה לו מן הבעלים אם לאו דהא לא טעין דזבנה מינך קמאי דידי וגם אין לו עדים שהחזיק בה המוכר יום אחד הלכך הפסיד אבל החזיק זה שלש שנים וטעין מפלניא זבינתה דזבנה מינך קמאי דידי כלומר שידעתי בברור שלקחה מינך נאמן מיגו דאי בעי אמר אנא זבינתה מינך ואכלתיה שני חזקה אי נמי יש לו עדים שהחזיק בה המוכר יום אחד והכי אמרינן לקמן בפירקין <span class='mareimakom'>(דף מא:)</span> גבי ההוא דדר בקשתא בעיליתא ארבע שנין והכא בהאי עובדא אפילו אם באו עדים שהחזיק בה יום אחד אותו המוכר אבל אין יודע אם לקח אותה אם לאו אינו מועיל כלום מאחר שזה לא החזיק שלש שנים וגם הראשון אין לו שטר מכירה מן הבעלים: 


lvr: 43
pgn: 30
dfh: b
trm: ואת מינאי לא זבינתה
txt:
<span class='five'>ואת מינאי לא זבינתה. </span>שאפילו אם היית טוען דמינאי זבינתה הלא אין לך לא שטר ולא חזקה: 


lvr: 43
pgn: 30
dfh: b
trm: זיל
txt:
<span class='five'>זיל. </span>מקרקע שלי לאו בעל דברים דידי את ואני מוחזק בה יותר ממך שאתה לא החזקת שלש שנים: 


lvr: 43
pgn: 30
dfh: b
trm: אמר רבא דינא קאמר ליה
txt:
<span class='five'>אמר רבא דינא קאמר ליה. </span>המערער ואפי' אם החזיק בה שלש שנים כמו שפירשתי וכן הלכה: 


lvr: 43
pgn: 30
dfh: b
trm: מפלניא זבינתה ואכלתיה שני חזקה
txt:
<span class='five'>מפלניא זבינתה ואכלתיה שני חזקה. </span>ואין לו עדים שהחזיק בו אותו המוכר יום אחד דתו לא הוי מצי טעין פלניא גזלנא הוא דהא טוענין ללוקח והכי מפרש לקמן גבי ההוא דדר בקשתא בעיליתא ארבע שנין: 


lvr: 43
pgn: 30
dfh: b
trm: אמר רבא דינא קא'ל
txt:
<span class='five'>אמר רבא דינא קא'ל. </span>המערער ויטול שדהו דאפילו אדמון ורבנן לא פליגי אלא בדעביד המערער מעשה לסייעו ללוקח לקנות שדהו אבל בדבורא בעלמא כולהו מודו כרבא כדמפרש ואזיל ואע'פ שהחזיק בה ג' שנים בלא מחאה יפסיד דהא חזקה שאין עמה טענה היא שמודה הוא שלא לקחה מיד הבעלים כי אם מיד איש נכרי שאין ידוע שהיה לו חלק בה אפילו יום אחד ולא מצי טעין אמאי לא מיחה מערער בתוך שלש דהיכא אמרינן דמפסיד מערער בשתיקתו היינו היכא דטעין אידך מינך זבינתה ואכלתיה שני חזקה דעד שלש שנים מיזדהר איניש בשטריה טפי לא מיזדהר הלכך זה שלא מיחה והוא לא נזהר בשטרו הפסיד אבל הכא דמודי מחזיק דלא מיניה דמערער זבניה שהוא בעל הקרקע ובעדים זבנה לא הורע כחו של מערער בשתיקתו שהחזקה במקום שטר מכירתו עומדת וכיון דאין שטרו מועיל לו שהרי מגזלן לקח אף חזקתו אינה כלום: 


lvr: 43
pgn: 30
dfh: b
trm: דתנן
txt:
<span class='five'>דתנן. </span>ראובן העורר על שדה שמכר שמעון ללוי ואומר ראובן כי שמעון גזלו ממנו והוא ראובן המעורר חתום עליה בעד באותו שטר מכירה שכתב לו שמעון ללוי חתם ראובן ועד אחר עמו: 


lvr: 43
pgn: 30
dfh: b
trm: ואמרת לי זיל זבנה ניהלי
txt:
<span class='five'>ואמרת לי זיל זבנה ניהלי. </span>ואם שלך היתה היה לך להוציא ממנו בדין חנם ולא לאבד מעותיך: 


lvr: 43
pgn: 30
dfh: b
trm: אמינא למיזבן דינא
txt:
<span class='five'>אמינא למיזבן דינא. </span>אמרתי בלבי טוב לי לקנות בדמים מועטים קרקע הראוי לי ולא לטרוח ולבא בדין: 


lvr: 43
pgn: 30
dfh: b
trm: עביד איניש דזבין דיניה
txt:
<span class='five'>עביד איניש דזבין דיניה. </span>אדם תם שאינו רוצה להתקוטט אפילו על שלו עשוי הוא להוציא מעותיו ליטול את שלו בלא דין ומחלוקת ובפירוש ר'ח מפורש אמינא למיזבן דינאי לקנות המריבות כלומר אע'פ שהיא שלי איני מוציאה מידו בלא מריבות ודינין אקנה אותם הדינין והמריבות באלו המעות אע'פ שעיקר הארץ שלי: 


lvr: 43
pgn: 30
dfh: b
trm: אמר ליה והא נקיטנא שטרא
txt:
<span class='five'>אמר ליה והא נקיטנא שטרא. </span>שכתוב בה דזבנה לי כלומר שקנויה אצלי מן המוכר הזה ארבע שנים ונמצא שקדם מקחי לחזקה שלך שנה אחת ואת מינאי לא זבינתה הלכך חזקה שאין עמה טענה היא שהמוכר לא יכול למוכרה לך שכבר מכרה לי קודם: 


lvr: 43
pgn: 30
dfh: b
trm: שני חזקה טובא קאמינא
txt:
<span class='five'>שני חזקה טובא קאמינא. </span>שקדמו לשטר שלך הרבה ויש לי עדים בכל החזקה כדמפרש לקמיה אבל לפיכך אמרתי שני חזקה סתם שלא הייתי יודע שהיה לך שטר של ארבע שנים שאצטרך לטעון ולפרש שני חזקה טובא: 


lvr: 43
pgn: 30
dfh: b
trm: אמר רבא עביד איניש דקרי שני טובא שני חזקה
txt:
<span class='five'>אמר רבא עביד איניש דקרי שני טובא שני חזקה. </span>סתם ואם בא לטעון אחרי כן דשני חזקה טובא  יותר מג' שנים אין זה חוזר וטוען טענות אחרות להכחיש טענות ראשונות ואנן קי'ל לקמן דאין אדם טוען בב'ד וחוזר וטוען טענות אחרות להכחיש הראשונות אלא אחר טענות הראשונות נפסוק הדין הלכך כי מייתי סהדי בהני שני חזקה טובא מהימנינן ליה שהרי לא חזר וטען: 


lvr: 43
pgn: 30
dfh: b
trm: והני מילי
txt:
<span class='five'>והני מילי. </span>דמוקמינן לה בידיה דאייתי סהדי דאכלה ז' שנין שקדמו שני חזקה שלו למכירת השטר של מערער שהמוכר עצמו לא יכול למוכרה אחר שהחזיק בה ג' שנים בשופי אבל אי לית ליה סהדי אלא משית שני הדין עם בעל השטר דאין לך מחאה גדולה מזו שמיחה המוכר בזה המחזיק לסוף שתי שנים שמכר לאחר והיה לו לזה להזהר בשטרו לעולם עד שיוציא השטר מיד השני ויקרענו ויש מפרשים דאין צריך עדי חזקת ז' שנים אלא של ג' אחרונים ואנן מהימנינן ליה על השאר מדאמר רבא עביד איניש דקרי לשני טובא שני חזקה למדו כן דאי איכא סהדי על כל השבע שנים אמאי איצטריך למימר עביד איניש כו' ולאו מילתא הוא שהרי החזקה במקום השטר עומדת ולא יהא חזקת ג' שנים האחרונים שיש לו עדים עליהם אלא שטר של ג' שנים והרי שטר של ד' שנים הקודם לו פוסלו ומדברי רבא אין ללמוד דלא צריך עדים לז' שנים שהרי רבא להודיענו בא דאינו קרוי חוזר וטוען במאי דאמר לבסוף שני חזקה טובא קאמינא דעביד איניש כו' שאילו היה חוזר וטוען להכחיש דברים הראשונים אפי' כי מייתי סהדי בהני אחרונים אינו כלום דהודאת בעל דין כמאה עדים דמי ואחר טענות הראשונות נלך ובפי' ר'ח נמי מצריך עדים לכל הז' שנים:  זה


lvr: 43
pgn: 31
dfh: a
trm: זה אומר של אבותי
txt:
<span class='five'>זה אומר של אבותי. </span>היה הקרקע והרי היא שלי וזה אומר כו' עובדא הוה כדמוכח לקמיה: 


lvr: 43
pgn: 31
dfh: a
trm: אמר רבה מה לו לשקר
txt:
<span class='five'>אמר רבה מה לו לשקר. </span>לזה המחזיק במאי דטוען דשל אבותיו וירשה מהם אי בעי אמר כו' והלכך בהאי מיגו מהימנינן ליה: 


lvr: 43
pgn: 31
dfh: a
trm: אמר ליה
txt:
<span class='five'>אמר ליה. </span>תלמידו אביי מה לי לשקר כו' כלומר על ידי האי מיגו דמה לי לשקר לא יזכה בקרקע שהרי עדים מכחישים את דבריו שאומרים דשל אבותיו דאידך היא וגם החזקה אינה כלום שהרי אין עמה טענה כי אם טענת שקר והלכה כאביי שהרי רבה הודה לו כדמוכח ואזיל: 


lvr: 43
pgn: 31
dfh: a
trm: הדר א'ל אין כו'
txt:
<span class='five'>הדר א'ל אין כו'. </span>דמשום שהיו מפסידין אותו כאביי הוצרך לחזור ולטעון כן דיקא נמי דקאמר גמרא אמר ליה אביי ולא קאמר אביי אמר: 


lvr: 43
pgn: 31
dfh: a
trm: דסמיך עלה כדאבהתי
txt:
<span class='five'>דסמיך  עלה כדאבהתי. </span>הייתי סומך ומובטח על קרקע זו כאילו היא של אבותי לפי שהחזקתי בה בשופי ובעדים וקניתיה מאבותיך ובעי גמרא טוען וחוזר וטוען יכול אדם לטעון בבית דין שטוען בב'ד מה שהוא רוצה וחוזר וטוען לתקן דבריו הראשונים: 


lvr: 43
pgn: 31
dfh: a
trm: עולא אמר טוען וחוזר וטוען
txt:
<span class='five'>עולא אמר טוען וחוזר וטוען. </span>טוען בבית דין מה שהוא רוצה וחוזר אחרי כן לטעון דברים אחרים לתרץ דברים הראשונים אע'פ שמכחישם קצת בזה שחזר וטען האי דאמר דאבהתי דסמיך עלה כדאבהתי: 


lvr: 43
pgn: 31
dfh: a
trm: ומודי עולא
txt:
<span class='five'>ומודי עולא. </span>אף על גב דמהימנינן ליה להאי דטעין אין דאבהתך היא כו' שאם טען מתחילה ופירש של אבותי ולא של אבותיך דאינו חוזר וטוען טענה זו דסמיך עלה כדאבהתי שהרי עוקר לגמרי דברים הראשונים וכן הלכה דפסקינן לקמן כעולא: 


lvr: 43
pgn: 31
dfh: a
trm: ומודי נמי עולא
txt:
<span class='five'>ומודי נמי עולא. </span>כל היכא דהוה קאי בי דינא ולא טען תיקון דברים הראשונים אלא אחר שיצא מבית דין חזר לב'ד ותיקן דבריו הראשונים שאינו חוזר וטוען היכא דמכחישן קצת: 


lvr: 43
pgn: 31
dfh: a
trm: ומודו נהרדעי
txt:
<span class='five'>ומודו נהרדעי. </span>בזה שטען מתחילה של אבותי וחזר וטען של אבותי שלקחוה מאבותיך דחוזר וטוען ומהימן דאינו עוקר דבריו הראשונים כלל אלא מוסיף עליהן וכיון דהחזיק בה שלש שנים מוקמינן לה בידיה דחזקה שיש עמה טענה היא דמה לו לשקר דאי בעי אמר מינך זבנתה ואכלתיה שני חזקה כי אמר נמי של אבותי שלקחוה מאבותיך מהימן ואע'ג דגבי יורש קיימא לן לקמן בפירקין דאין צריך טענה מאחר שהחזיק בה שלש שנים היאך היתה של אביו אבל ראיה בעי שהחזיק בה אביו יום אחד הכא אין צריך להביא עדים שהחזיק בה אביו כלל שהרי זה טען טענה גמורה וחזקה שיש עמה טענה היא: 


lvr: 43
pgn: 31
dfh: a
trm: ומודו נמי נהרדעי
txt:
<span class='five'>ומודו נמי נהרדעי. </span>כל היכא דאישתעי מילי מאבראי לבי דינא קודם שטען כלום בב'ד ולא טען מה שהוא טוען עכשיו בב'ד ואתא לבי דינא לטעון טענות שעוקרות לגמרי את הראשונות דחוזר וטוען: 


lvr: 43
pgn: 31
dfh: a
trm: דלא מגלי טענתיה
txt:
<span class='five'>דלא מגלי טענתיה. </span>שלא ילמד מהן מי שכנגדו ויתן לבו מתחלה קודם שיבאו לבית דין להשיב עליהם וכן הלכה וה'מ טענות בעלמא אבל טען בפירוש בפני עדים חוץ לב'ד חייב אני מנה לפלוני הרי הודה לו ושוב אינו יכול לכפור בב'ד: 


lvr: 43
pgn: 31
dfh: a
trm: והלכתא חוזר וטוען
txt:
<span class='five'>והלכתא חוזר וטוען. </span>תיקון לשון הראשון אע'פ שמכחישם קצת הואיל ואינו עוקרן לגמרי כדלעיל: 


lvr: 43
pgn: 31
dfh: a
trm: וזה אומר של אבותי
txt:
<span class='five'>וזה אומר של אבותי. </span>ואכלתים שני חזקה אותן שלש שנים שאתה טוען אני אכלתיה ולא אתה: 


lvr: 43
pgn: 31
dfh: a
trm: והאי אייתי סהדי דאכלה שני חזקה
txt:
<span class='five'>והאי אייתי סהדי דאכלה שני חזקה. </span>אותן שלש שנים עצמן שהעידו אלו הראשונים עליהם ובאו אלו והכחישום: 


lvr: 43
pgn: 31
dfh: a
trm: אמר רב נחמן
txt:
<span class='five'>אמר רב נחמן. </span>עדות דאכילה בטלה דאוקי עדות של אכילה כנגד עדות שניה של אכילה והרי מכחישים זה את זה אבל בעדות דאבהתא דלא אתכחשת עדותן קיימת ומוקמי' בידיה: 


lvr: 43
pgn: 31
dfh: a
trm: הא עדות מוכחשת היא
txt:
<span class='five'>הא עדות מוכחשת היא. </span>כיון דהני ב' כתות מכחישות זו את זו אחת מהן פסולה לכל עדיות שבעולם ואחרי שאין לברר איזו הפסולה תיבטל עדותן לגמרי:  בדאבהתא


lvr: 43
pgn: 31
dfh: b
trm: המכחישות זו את זו
txt:
<span class='five'>המכחישות זו את זו. </span>בעדות אחת כגון שנים אומרים פלוני לוה מפלוני מנה ושנים אחרים הכחישום ואמרו לא לוה ממנו כלום שהרי באותו היום שאתם אומרים שלוה ממנו היה עמנו הלוה כל אותו היום ולא לוה משום אדם כלום ובעדות כזה לא האמינה תורה האחרונים יותר מן הראשונים אלא בעדות הזמה כגון שמעידים על העדים עצמם עמנו הייתם במקום פלוני ולא ראיתם שלוה: 


lvr: 43
pgn: 31
dfh: b
trm: וזו באה כו'
txt:
<span class='five'>וזו באה כו'. </span>בעדות אחרת אבל אחד מכת זו ואחד מכת זו אין מצטרפין לעדות אחת דהא אחד מהם פסול בודאי ואין כאן אלא חצי עדות וטעם דרב הונא משום דאוקי גברא אחזקיה ולא תפסלינהו מספק:  


lvr: 43
pgn: 31
dfh: b
trm: (א'ר חסדא) בהדי סהדי שקרי למה לי
txt:
<span class='five'>(א'ר חסדא) בהדי סהדי שקרי למה לי. </span>ולא יעידו בשום עדות בעולם דאוקי ממונא אחזקיה ולא תוציאנו מספק שמא העדים פסולים: 


lvr: 43
pgn: 31
dfh: b
trm: לימא רב נחמן
txt:
<span class='five'>לימא רב נחמן. </span>שמכשיר עדות דאבהתא שהעידו עדים מוכחשים דהיינו עדות אחרת שלא הוכחשו בו כדרב הונא שהכשירם בעדות אחרת שלא הוכחשו בה: 


lvr: 43
pgn: 31
dfh: b
trm: אליבא דרב חסדא כ'ע לא פליגי
txt:
<span class='five'>אליבא דרב חסדא כ'ע לא פליגי. </span>לומר כל אחד אנא סבירא כרב חסדא דודאי רב נחמן לא סבירא ליה כרב חסדא דהא רב חסדא אפילו בעדות אחרת בעלמא פוסל כל שכן בעדות דאבהתא שהוכחשו העדים מאכילה באותו עדות של אותו קרקע: 


lvr: 43
pgn: 31
dfh: b
trm: אבל באותו עדות
txt:
<span class='five'>אבל באותו עדות. </span>דאותו קרקע עצמו לא [והלכתא כר'נ שהרי נפסק הדין על פיו כדמוכח לקמן אנן אחתינן]: 


lvr: 43
pgn: 31
dfh: b
trm: דאבהתיה היא
txt:
<span class='five'>דאבהתיה היא. </span>והרי לשניהם עדי חזקה ועדי אבות ואין כח לזה מזה וכל דאלים גבר כדאמר רב נחמן לקמן בשמעתין: 


lvr: 43
pgn: 31
dfh: b
trm: לזילותא דבי דינא
txt:
<span class='five'>לזילותא דבי דינא. </span>שמא ילגלגו הבריות על ב'ד על שסותרין את דיניהם ודמי לחוכא ואיטלולא: 


lvr: 43
pgn: 31
dfh: b
trm: שנים אומרים מת
txt:
<span class='five'>שנים אומרים מת. </span>אשה שהלך בעלה למדינת הים ובאו שנים ואמרו לה מת בעליך ושנים אומרים לא מת א'נ שנים אומרים נתגרשה בחיי בעלה ואינה זקוקה ליבם ושנים אומרים לא נתגרשה וזקוקה ליבם א'נ כגון שהיה בעלה קיים ובאין להתירה לאחר הרי זו לא תנשא דאוקי תרי להדי תרי ואיתתא בחזקת איסור אשת איש קיימא: 


lvr: 43
pgn: 31
dfh: b
trm: ואם ניסת לא תצא
txt:
<span class='five'>ואם ניסת לא תצא. </span>דיעבד אין לכתחלה לא ובפרק האשה שנתארמלה פרכינן מכדי תרי ותרי נינהו הבא עליה באשם תלוי קאי ומשני אמר רב ששת כגון שניסת לאחד מעדיה ותו פרכינן היא גופה באשם תלוי קיימא ומשני באומרת ברי לי שמת בעלי: 


lvr: 43
pgn: 31
dfh: b
trm: בזמן שבאו עדים
txt:
<span class='five'>בזמן שבאו עדים. </span>האחרונים שאמרו לא מת ולאח'כ ניסת לפיכך תצא שהרי באיסור נשאת שאילו שאלה מב'ד היו אוסרין לה לינשא: 


lvr: 43
pgn: 31
dfh: b
trm: אבל אם נשאת
txt:
<span class='five'>אבל אם נשאת. </span>על פי עדי מיתה שהתירוה בית דין לינשא ואחר כך באו עדים שהוא קיים לא תצא דחיישינן לזילותא דבי דינא וקשה לרב נחמן: 


lvr: 43
pgn: 31
dfh: b
trm: דתליא באשלי רברבי
txt:
<span class='five'>דתליא באשלי רברבי. </span>רבי יהודה ור' אלעזר ור' שמעון ב'ג כולהו סברי להו דלא חיישינן לזילותא דבי דינא כדמפרש רב אשי במסקנא: 


lvr: 43
pgn: 31
dfh: b
trm: אין מעלין לכהונה
txt:
<span class='five'>אין מעלין לכהונה. </span>להחזיק אדם בכהן לאכול בתרומה ולעבוד עבודה ולישא את כפיו על פי עד אחד המעידו שהוא כהן כדמפרש ר' אלעזר לקמיה [בשמעתין]: 


lvr: 43
pgn: 31
dfh: b
trm: א'ר אלעזר אימתי
txt:
<span class='five'>א'ר אלעזר אימתי. </span>אין מעלין ע'פ עד אחד בזמן שיש על הכהן עוררין עדים הפוסלים אותו כדמפרש בסמוך ולפרש דברי ר' יהודה בא ולא לחלוק עליו: 


lvr: 43
pgn: 31
dfh: b
trm: אבל אין עליו עוררים
txt:
<span class='five'>אבל אין עליו עוררים. </span>אלא קול פסול בעלמא כדמפרש לקמיה מעלין ע'פ עד אחד שמכחיש את הקול: 


lvr: 43
pgn: 31
dfh: b
trm: רשב'ג היינו ר' אלעזר
txt:
<span class='five'>רשב'ג היינו ר' אלעזר. </span>דהא ודאי במקום שיש עוררין עליו לא אמר רשב'ג דליהוי חד נאמן וכי אמר מעלין במקום שאין עוררין קאמר: 


lvr: 43
pgn: 31
dfh: b
trm: ערער חד איכא בינייהו
txt:
<span class='five'>ערער חד איכא בינייהו. </span>והא דקתני בזמן שיש עליו עוררין היינו עד אחד הפוסלו ומכחיש עד אחד המכשירו: 


lvr: 43
pgn: 32
dfh: a
trm: ואחתיניה
txt:
<span class='five'>ואחתיניה. </span>מן הכהונה עד שיבדקו את הדבר שמעלה היא בכהונה וכל זה יתור לשון הוא בלא צורך דבלא קול נמי מיתוקמא שמעתתא שפיר בעד אחד מכשיר מעיקרא ועד אחד בסוף ושנים עדים עוררים בינתים כדמפרש ואזיל אלא משום הכי נקט ליה דבעי למימר ואתא עד אחד ואמר דכהן גמור הוא ואסקיניה דלמאי אתא עד אחד להכשירו אלא אם כן יצא עליו פסלות קודם לכן: 


lvr: 43
pgn: 32
dfh: a
trm: ודכולי עלמא
txt:
<span class='five'>ודכולי עלמא. </span>בין רבי אלעזר בין רשב'ג מצרפין עדים המעידים זה שלא בפני זה בשאר עדיות וה'נ יש לנו לצרף מן הדין עד ראשון ועד אחרון המכשירין ונכשירנו לזה אם לא מפני זילותא דבי דינא כדמפרש ואזיל: 


lvr: 43
pgn: 32
dfh: a
trm: דרבי אלעזר סבר כיון דאחתיניה
txt:
<span class='five'>דרבי אלעזר סבר כיון דאחתיניה. </span>על פי ב' עוררין ובדין הורדנוהו דבכל מקום האמינה תורה שנים תו לא ליסקי ליה על פי עד אחד זה השני אף על פי שיש לצרפו עם הראשון ולהכשירו לזה דאוקי תרי לבהדי תרי ואוקי גברא אחזקיה דכשרות קמייתא דהוה מוחזק לן באבוה דכהן הוא וגם הכשרנוהו תחלה על פי עד אחד קודם שבאו עוררין: 


lvr: 43
pgn: 32
dfh: a
trm: דחיישינן לזילותא דבי דינא
txt:
<span class='five'>דחיישינן לזילותא דבי דינא. </span>שהורידוהו על פי עוררין ועכשיו יעלו ויבטלו דבריהם והכי קאמר ר' אלעזר אימתי אין מעלין ע'פ עד אחד הבא לבסוף בזמן שיש עליו עוררין שנים הפוסלין אותו הלכך לא מהני עד שני הבא לבסוף להכשירו להצטרף עם הראשון המכשיר דאע'ג דאיכא למימר אוקי תרי מכשירין לבהדי תרי פוסלין ואוקי גברא אחזקיה ויהיה כשר אפי' הכי לא מסקינן ליה משום זילותא דבי דינא והאי דאסקוהו מעיקרא על פי עד אחד הבא להשבית הקול לאו זילותא דבי דינא הוא דמאי דאחתיניה בשביל קול בעלמא הוא וכדי לחזור ולהעלותו אחר שיבדקו הדבר הורדנוהו הלכך כי הדר מסקי ליה ליכא זילותא אבל כשהורדנוהו על פי עדים מן הדין הורדנוהו וכי הדר מסקי איכא זילותא: 


lvr: 43
pgn: 32
dfh: a
trm: ואנן מסקינן ליה
txt:
<span class='five'>ואנן מסקינן ליה. </span>ואי קשיא תרי ותרי נינהו ואמאי מסקינן ליה והא הוי ספק תריץ אוקי תרי לבהדי תרי ואוקמיה אחזקיה קמייתא דאסקוהו על פי עד ראשון שהיה נאמן דהא אכתי אין עוררין דקול לאו עוררין הוא: 


lvr: 43
pgn: 32
dfh: a
trm: מאי איריא
txt:
<span class='five'>מאי איריא. </span>עד הבא לבסוף דהתם אין מעלין משום זילותא כדקתני מתני' אין מעלין על פי עד אחד בזמן שיש עליו עוררין הא על פי שנים מעלין אפילו תרי אתו בהדי הדדי נמי בפעם שניה לרבי אלעזר לא מסקינן ליה: 


lvr: 43
pgn: 32
dfh: a
trm: והכא בלצרף עדותן קא מיפלגי
txt:
<span class='five'>והכא בלצרף עדותן קא מיפלגי. </span>לר' אלעזר אין מצרפין עד אחרון עם הראשון הואיל ולא העידו שניהם כאחד כרבנן דפליגי אדרבי נתן אבל אם באו שניהם ביחד הוה מסקינן ליה ומוקמינן ליה אחזקיה קמייתא דמוחזק לן באבוה דכהן הוא ולזילותא לא חיישינן ורשב'ג כר' נתן: 


lvr: 43
pgn: 32
dfh: a
trm: דתניא אין עדותן מצטרפת
txt:
<span class='five'>דתניא אין עדותן מצטרפת. </span>אין צריך כאן בהאי מחלוקת דרבי יהושע בן קרחה ורבנן אלא כך היא ברייתא שלימה בשילהי זה בורר ומשום גררא דסיפא נקט רישא: 


lvr: 43
pgn: 32
dfh: a
trm: עד שיראו שניהם כאחד
txt:
<span class='five'>עד שיראו שניהם כאחד. </span>את העדות לאפוקי אחד אומר בפני הלוהו ואחד אומר בפני הודה לו עליו: 


lvr: 43
pgn: 32
dfh: a
trm: אפי' בזה אחר זה
txt:
<span class='five'>אפי' בזה אחר זה. </span>אחד אומר ביום ראשון לוה פלוני מפלוני מנה ואחד אומר ביום שני ראיתיו גם אני שלוה ממנו דמ'מ אמנה קא מסהדי ות'ק סבר אמנה דקא מסהיד האי לא קא מסהיד האי וה'ל לגבי מנה חצי עדות וטעמייהו מפרש שפיר בסנהדרין מקרא ומסברא: 


lvr: 43
pgn: 32
dfh: a
trm: אין עדותן מתקיימת
txt:
<span class='five'>אין עדותן מתקיימת. </span>להתקבל בב'ד ואפי' ראו שניהם כאחד עד שיעידו שניהם כאחד בפני ב'ד ופלוגתא אחריתי היא ולאו ר' יהושע בן קרחה קאמר לה ור' אלעזר ורשב'ג בפלוגתא דר'נ ורבנן פליגי: 


lvr: 43
pgn: 32
dfh: b
trm: אין שטרא זייפא הוא
txt:
<span class='five'>אין שטרא זייפא הוא. </span>פי' ר'ח לאו שטרא זייפא ממש אלא כמו שטרא זייפא שלא נכתב על מכירה זו ומאי ניהו שטר אמנה דהוא בטל מיהו אי לאו דאודי בטענתיה דתובע דשטרא זייפא הוא לאו כל כמיניה שהרי העדים מכירים חתימת ידיהם ומשום הכי אמר רבה מה לו לשקר ולומר שטרא מעליא הוה לי ואירכס לימא האי שטרא לאו זייפא הוא דאי הוה בעי לקיומיה מקיים ליה א'נ איכא לפרושי זייפא שטר מזויף ממש שזייף חתימת העדים יפה וטועים העדים כסבורים חתימת ידיהם היא ומקיימים את השטר והלכך מצי לקיים את השטר ולומר שטרא מעליא הוא א'נ מצי לקיימו בעדים שקרים שחתמו לו וראשון עיקר: 


lvr: 43
pgn: 32
dfh: b
trm: לחיש ליה לרבה
txt:
<span class='five'>לחיש ליה לרבה. </span>גרסינן דרבה מלך מקמי דרב יוסף כדאמרינן בשלהי דברכות <span class='mareimakom'>(דף סד.)</span> והיה רב יוסף חבירו מקשה לו: 


lvr: 43
pgn: 32
dfh: b
trm: אמאי קא סמכת אהאי שטרא
txt:
<span class='five'>אמאי קא סמכת אהאי שטרא. </span>דהא שני חזקה ליכא והאי שטרא חספא בעלמא הוא וכיון דאודי אודי ולא דמי לשאר מה לו לשקר שבגמרא ששתי טענות יכולות להיות אמת אותה שהוא טוען ואותה שהוא היה יכול לטעון ולא טען דאמרי' מיגו אבל הכא דמי למה לו לשקר במקום עדים שהרי כל כחו וחזקתו בקרקע זו על ידי האי שטר הוא והיאך נאמר מה לו לשקר בשטר זה אי בעי אמר שטרא מעליא הוא והלא מודה שהשטר פסול והודאת בעל דין כמאה עדים ואילו באו שני עדים שאמרו שהוא פסול ליכא תו מה לו לשקר: 


lvr: 43
pgn: 32
dfh: b
trm: הלכתא כוותיה דרבה בארעא
txt:
<span class='five'>הלכתא כוותיה דרבה בארעא. </span>באותו דין ראשון דלעיל מספקא ליה לרב אידי בר אבין טעם של מי משניהם נראה יותר הלכך פוסק בראשון כרבה דאמרינן מה לו לשקר ויעמוד על מקחו דכיון דלא אתברירו טעמיהם של רבה ורב יוסף המוציא מחבירו עליו הראיה וגבי זוזי שהלוה מוחזק ולא בעל השטר אמרינן יביא בעל השטר ראיה ויטול דהיכא דקיימא ארעא תיקום ולא נוציא מספק וכן זוזי היכא דקיימי ליקום וכן הלכה ואע'ג דפסקינן הלכה כרב יוסף בשדה ענין ומחצה <span class='mareimakom'>(לקמן דף קיד:)</span> מכלל דבכולי גמרא הלכה כרבה ולא כרב יוסף והכא פסקינן הלכה כרב יוסף לא קשיא דהא בהך פלוגתא נמי פסקינן כרבה: 


lvr: 43
pgn: 32
dfh: b
trm: דפרעתי למלוה עילוך
txt:
<span class='five'>דפרעתי למלוה עילוך. </span>כגון ערב קבלן א'נ כגון שאמר המלוה בשעת ההלואה ממי שארצה אפרע: 


lvr: 43
pgn: 32
dfh: b
trm: והא שטרא
txt:
<span class='five'>והא שטרא. </span>שטר שהיה לו למלוה עליך והחזירו לי לפי שפרעתי חובו והרי אתה משועבד לי בשטר זה כמו שהיית משועבד לו: 


lvr: 43
pgn: 32
dfh: b
trm: כה'ג מאי
txt:
<span class='five'>כה'ג מאי. </span>דלא דמי כל כך לשטר מלוה דלעיל דפסקינן כרב יוסף דהתם מודה היה בעל השטר ששטר אחר היה לו ונאבד ולקח את זה להיות בידו לזכות ואותו מזויף הוא ממש דלא נכתב על מלוה זה הלכך הפסיד דהיכא דקיימי זוזי תיקום אבל הכא לא היה לערב שטר אחר מעולם כי אם זה והלכך אע'ג דפרעינהו כיון דהדר שקלינהו כאילו לא פרעינהו דמי וחייב לפרעו או דלמא מ'מ מודה הוא שפרעו וקיימא לן שטר שלוה בו ופרעו אינו חוזר ולוה בו שכבר נמחל שעבודו והאי שטרא חספא בעלמא הוא: 


lvr: 43
pgn: 32
dfh: b
trm: שלח ליה אביי והא את הוא דאמרת הלכתא כוותיה דרב יוסף בזוזי
txt:
<span class='five'>שלח ליה אביי והא את הוא דאמרת הלכתא כוותיה דרב יוסף בזוזי. </span>שמעינן מהכא דשטרא זייפא דאיירי בה רבה ורב יוסף לאו זייפא ממש דהוא שקר וכי זייף וכתב בכה'ג לדברי הכל ואפי' לרבה פסול הוא אלא כה'ג כגון שטר פרוע שנמחל שעבודו או כגון שטר אמנה שלא ניתן ליכתב וכיוצא בהן פליגי רבה ורב יוסף ואביי משוה ליה להאי שטרא כשטרא דאיירי ביה רבה ורב יוסף ואמר כיון דמודה הערב דפרע אלא הדר ושקלינהו להנהו זוזי אע'פ שהשטר ביד הערב לא מחייבינן ללוה לשלומי כן פי' ר'ח ולי נראה דה'ה לזייפא ממש וקפסיק גמרא ואזיל: 


lvr: 43
pgn: 32
dfh: b
trm: וה'מ
txt:
<span class='five'>וה'מ. </span>דאמרינן היכא דקיימי זוזי תיקום ולא מיחייב לוה לפרוע לערב היכא דטעין ערב כדאמר לעיל דאמר פרעתינהו אבל הדר יזפתינהו מנאי דערב גופיה מודה שהשטר שבידו נמחל שעבודו: 


lvr: 43
pgn: 32
dfh: b
trm: אבל
txt:
<span class='five'>אבל. </span>אי טעין ערב אני החזרתי לך אותם מעות עצמן משום דהוו שיפי נישוף צורתן ולא היו יוצאין בהוצאה כמו השף מטבע של חבירו <span class='mareimakom'>(ב'ק דף צח.)</span>: 


lvr: 43
pgn: 32
dfh: b
trm: שרשום נפיק עליה קלא דקאכיל ארעא דיתמי
txt:
<span class='five'>שרשום נפיק עליה קלא דקאכיל ארעא דיתמי. </span>כדמפרש לקמיה דבמשכון היתה אצלו עד עכשיו שכלו שני משכנתא והלכך נפק עליה קול של עדות אמת דמהשתא אכיל ארעא דיתמי: 


lvr: 43
pgn: 32
dfh: b
trm: משכנתא
txt:
<span class='five'>משכנתא. </span>גבאי מאבוהון הוה במשכנתא דסורא דכתבי הכי במשלם שניא אלין תיפוק ארעא דא בלא כסף ובימי אביהם אכלתיה שני חזקה:  זוזי


lvr: 43
pgn: 33
dfh: a
trm: זוזי אחריני גביה
txt:
<span class='five'>זוזי אחריני גביה. </span>שנתחייב לי שאין משכון עליהן ואמרי לאחר שכלו שני משכנתא אם אחזיר הקרקע ליתומים ואשאל להם חוב שיש לי על אביהם צריך אני לישבע דאמור רבנן הבא ליפרע כו' ואע'פ שיש בידי שטר חוב מחוייבני שבועה: 


lvr: 43
pgn: 33
dfh: a
trm: מהימננא
txt:
<span class='five'>מהימננא. </span>בלא שבועה  דאין נשבעין על הקרקעות ועוד דחזקת שלש שנים במקום שטר קיימא: 


lvr: 43
pgn: 33
dfh: a
trm: אמר ליה
txt:
<span class='five'>אמר ליה. </span>אביי הא דחשבת בדעתך דאי בעינא טענינא לקוחה היא בידי כיון דידיעא מילתא דבמשכנתא איתנחית בה לא מצית למיטען לקוחה היא בידי דהא איכא קלא ועדות דארעא דיתמי היא דהשתא שלימו שני משכונתא וכיון דידעת דאית קלא עלך דארעא דא משכנתא היא גבך ולא לקוחה אין לך מחאה גדולה מזו והיה לך להזהר בשטרך הלכך זיל הדר ארעא ליתמי השתא וכי גדלי יתמי שיהו בני מיעבד מצוה דהיינו מבן שלש עשרה שנה ואילך דהוי חייב במצות אשתעי דינא בהדייהו על שטר חובך שיש לך על אביהם תשבע ותיטול כדין הבא ליפרע מנכסי היתומים דכל זמן שהם קטנים אין יורדין לנכסיהם לגבות מהן כדאמרינן בערכין בפרק שום היתומים <span class='mareimakom'>(דף כב.)</span> אין נזקקין לנכסי יתומים אא'כ רבית אוכלת בהן וכדפסיק התם רבא הלכתא אין נזקקין לנכסי יתומים ואם אמר תנו נותנין הלכך ממתינין להם עד דגדלי דהיינו מבן י'ג שנים ואילך כדמוכח התם והא דאמרינן בפ' מי שמת <span class='mareimakom'>(לקמן דף קנו.)</span> ולמכור בנכסי אביו עד שיהא בן כ' ה'מ שמוכר לצורך הוצאתו אבל לפרוע חוב אביו בית דין מוכרים מבן י'ג ואילך ואי נמי מלוה על פה היא כי גדלי לישתעי דינא בהדייהו וישבע ויטול כדאמר רב פפא בשמעתא בתרייתא דמכילתין הלכתא מלוה על פה גובה מן היורשין והני מילי שיש עדים שהלוהו וישבע שלא פרעו ויטול: 


lvr: 43
pgn: 33
dfh: a
trm: אתא ההוא גברא אמר אנא קריביה טפי
txt:
<span class='five'>אתא ההוא גברא אמר אנא קריביה טפי. </span>ומתוך שלא נודע מי קרוב יותר החזיק אותו האיש בקרקע לפי שהיה אלם יותר כדאמר רב נחמן לקמיה גבי זה אומר של אבותי וזה אומר של אבותי כל דאלים גבר: 


lvr: 43
pgn: 33
dfh: a
trm: להדר לי
txt:
<span class='five'>להדר לי. </span>ההוא גברא פירי דאכל מההוא יומא עד האידנא מן היום שמת קרובי שאכלם שלא כדין: 


lvr: 43
pgn: 33
dfh: a
trm: אהאי
txt:
<span class='five'>אהאי. </span>אהודאת פיו שמודה עכשיו שאתה קרוב יותר והא איהו דאמר עד השתא אנא קריבנא טפי ואכל פירות בדין כל דאלים גבר וזה שמודה עכשיו הרי הוא כנותן לך את האילן מדעתו אף על פי שלא זכית בו מן הדין:  כיון


lvr: 43
pgn: 33
dfh: b
trm: ויש ספרים
txt:
<span class='five'>ויש ספרים. </span>שכתוב בהם אייתי רב אידי בר אבין סהדי דהוה קריב אוקמה רב חסדא בידיה וגם ר'ח פי' כן א'ל רב חסדא אמאי קסמכת דאכלינהו לפירי אהודאת פיו הא עד השתא הוא טעין דאנא קריבנא טפי והני סהדי דאייתת לא מסהדי דאנת קרוב וראוי ליורשה והוא אינו ראוי ליורשה אלא אסהדי דאנת קרוב והאי לא ידעי ליה ומתוך שהוא יכול לומר לא אכלתי יכול לומר אין אכלי ודידי אכלי דאנא קריבנא טפי שאין עדים מכחישים אותו בכך הלכך לא מפקינן מיניה: (הג'ה. לא היא (אלא) שהודה שאכל הפירות אלא כדמפרש הרב לבסוף דלא נהירא ליה שהודה על אכילת הפירות אלא עדים היו שאכלו ולא היה יכול לכפור ושרא ליה מריה דמי זה שאמר שהודה על אכילת פירות הלא לא הודה אלא על הקרקע ומכל מקום מאי דאכל עד השתא לא מפקינן מיניה כיון דליכא עדים בדבר שרב אידי היה קרוב יותר אלא על פיו של זה ואביי ורבא סברי דכיון דאודי אודי שהרי הודאת בעל דין כמאה עדים ופיו מחייבו ממון ואי הוה גרסינן הא אמאי לית ליה לרב חסדא הא סברא ויש לפרש בענין אחר ובדוחק ולכן לא כתבתיו. ע'כ) ולא נהירא לי דהא לא מוכח הא סוגיא דשמעתא שהודה על אכילת הפירות אלא עדים היו בדבר ולא היה יכול לכפור: 


lvr: 43
pgn: 33
dfh: b
trm: האי אייתי סהדי דאבהתיה היא
txt:
<span class='five'>האי אייתי סהדי דאבהתיה היא. </span>עד יום מותם ומעולם לא מכרו לאבותיו של זה השני: 


lvr: 43
pgn: 33
dfh: b
trm: אמר רב חסדא מה לו לשקר
txt:
<span class='five'>אמר רב חסדא מה לו לשקר. </span>לזה שיש לו עדי חזקה במאי דטעין דשל אבותיו היא אי בעי הוה א'ל להאי שיש לו עדות זכות אבות מינך זבינתה ואכלתיה שני חזקה הלכך מיגו דמצי טעין הכי ויזכה בטענה זו והוא לא חשש לטעון כי טעין נמי של אבותיו אע'ג דמכחיש להו לעדים מהימן: 


lvr: 43
pgn: 33
dfh: b
trm: מה לי לשקר במקום עדים לא אמרינן
txt:
<span class='five'>מה לי לשקר במקום עדים לא אמרינן. </span>כלומר כל טענה שאדם טוען כגון זה שאמר של אבותי ואתה רוצה לקיימה על ידי מה לי לשקר וטענה זו מכחשת עדים כי הכא לא מהימנינן ליה שהרי העדים מעידים שטענתו שקר והיאך תקיימנה על ידי מה לי לשקר הלא ודאי משקר הוא וחזקת השלש שנים אינה כלום דהויא לה חזקה שאין עמה טענה והכי הלכתא: 


lvr: 43
pgn: 33
dfh: b
trm: אזיל ואייתי סהדי דאכלה תרתין שנין
txt:
<span class='five'>אזיל ואייתי סהדי דאכלה תרתין שנין. </span>ועדיין היה מחזר לבקש עדות של שנה שלישית ולא מצא: 


lvr: 43
pgn: 33
dfh: b
trm: והדרי פירי
txt:
<span class='five'>והדרי פירי. </span>של ב' השנים שאכל שלא כדין דהא לא טעין מעיקרא אריס הייתי ולפירות ירדתי דמהימנינן ליה כדלקמן דשטרא לפירי לא עבדי אינשי והני מילי בדאיכא סהדי דאכלינהו לפירי (א) אבל אי ליכא סהדי דאכלינהו לפירי אלא בהודאת פיו והוא טעין דזבנתיה מינך ואכלתינהו לפירי דארעא ופירי דידי נינהו ארעא כיון דלית ליה ראיה בשטר ולא עדי חזקה הדרא למרה וחייב שבועת היסת על הפירות דזבנינהו מיניה דמיגו דמצי (ב) אמר לא אכלתי פירות כי אם מעט כגון עייל כורא ואפיק טפי מכורא דבהכי הוה חזקה כדלקמן כי אמר אכלי טובא ודידי אכלי מהימן דאין כאן מה לי לשקר במקום עדים שאין ידוע אם לקח קרקע זו מבעליה אם לא אלא לפי שאבד שטרו בתוך ג' שנים מפסיד ולא דמי להא דאביי ורבא דפליגי עליה דרב חסדא לעיל דהתם כיון דאיתברירא מילתא דרב אידי קרוב טפי הרי נודע שאין לו חלק בקרקע ופירות שאכל שלא כדין אכל ואפי' בהודאת פיו ליחייב: 


lvr: 43
pgn: 33
dfh: b
trm: אמר רב זביד אי טעין כו'
txt:
<span class='five'>אמר רב זביד אי טעין כו'. </span>מילתא באפי נפשה היא והכי קאמר אם מתחילה כשטענו בעל הקרקע מאי בעית בהאי ארעא אילו לא השיב לו מינך זבינתה אלא לפירות ירדתי כדין אריס למחצה לשליש ולרביע או שמכרת לי פירות עד עשר שנים: 


lvr: 43
pgn: 33
dfh: b
trm: נאמן
txt:
<span class='five'>נאמן. </span>במה שאכל למפרע ובשבועת היסת דזבינהו מיניה ואע'ג דאיכא סהדי דאכלינהו לפירי ושאין הקרקע קנוי לו דלא חציף איניש למיחת לארעא דחבריה ולמיכל פירי דחבריה בחנם כדמפרש ואזיל ומיהו מכאן ולהבא לא יאכל בלא עדים ושטר שקנה הפירות דא'כ כל אדם ירד לקרקע חבירו ויאכל פירותיו ויאמר לפירות ירדתי מאחר שלא נחוש לערעורו של בעל הקרקע: 


lvr: 43
pgn: 33
dfh: b
trm: מגלא ותובילא
txt:
<span class='five'>מגלא ותובילא. </span>כלי גודרי תמרים המגל לגדור ותובילא חבל לעלות לדקל מרוב גובהו וי'מ תובילא סל לקבל פירות: 


lvr: 43
pgn: 33
dfh: b
trm: מהימן
txt:
<span class='five'>מהימן. </span>ושבקין ליה ב'ד ללקט הפירות בלא עדים ושטר אחרי שאין ידוע שהבעלים מוחין בדבר קודם לקיטה ואם אתא חבריה וטען להד'מ אחר שליקט האילן לית עליה אלא שבועת היסת אבל מקמי דליגדריה אתא מריה דדיקלא ואמר להד'מ לא מהימן מלקט עד דמייתי ראיה ודוקא בשטען מתחילה לפירות ירדתי נאמן במה שאכל כבר אבל אם מתחלה טען מינך זבינתה ואח'כ טען לפירות ירדתי שמכחיש דבריו הראשונים אינו טוען וחוזר וטוען: 


lvr: 43
pgn: 33
dfh: b
trm: אי הכי אפי' ארעא נמי
txt:
<span class='five'>אי הכי אפי' ארעא נמי. </span>כי טעין דזבינתה מינך ליהמנוהו בלא עדי חזקה דלא חציף איניש למיחת בארעא דלא דידיה היא ולמיכל פירותיה: 


lvr: 43
pgn: 33
dfh: b
trm: היינו נסכא דר' אבא
txt:
<span class='five'>היינו נסכא דר' אבא. </span>דין זה דומה לאותו דין של נסכא דר' אבא ולא ללמוד מדר' אבא היו צריכין דמילתא דפשיטא היא שישלם הקרקע אחרי שאין לו שני עדים ודומיא בעלמא מדמינן אותו אי נמי לכך היו מדמין האי דינא לנסכא דר' אבא כי היכי דלהדר פירי עם ארעא דהוי כמי שיש עדים דאכל פירות דבלא עדים לא מהדרי פירות כדלעיל דרב נחמן אלא קרקע לחוד:  היכי


lvr: 43
pgn: 34
dfh: a
trm: היכי לידיינוה דייני להאי דינא
txt:
<span class='five'>היכי לידיינוה דייני להאי דינא. </span>שאילו היו שנים מעידים אותו שחטף היינו מחייבין אותו לשלם שאין אדם נאמן לחטוף דבר מיד חבירו ולומר שלי אני חוטף אא'כ יש לו עדים דהעמד ממון על חזקתו וזה המוחזק בו אין אדם יכול להוציאו ממנו בלא ראיה והחוטף ממנו גזלן גמור ואי נמי לא היה כאן עד אחד שחטף כי אמר נמי חטפי ודידי חטפי מהימן מיגו דאי הוה בעי הוה אמר לא חטפי שהרי אנו רואים אותו מוחזק בממון אי נמי כי איכא חד שחטף אילו היה זה מכחישו לומר לא חטפתי היה נשבע שלא חטף להכחיש העד דעד אחד קם הוא לשבועה ובג' דרכים הללו היה הדין פשוט אבל הכא דאיכא עד אחד שחטף וזה אינו מכחישו אלא מודה שודאי חטף ודידיה חטף היכי לידיינו דייני להאי דינא: 


lvr: 43
pgn: 34
dfh: a
trm: לישלם
txt:
<span class='five'>לישלם. </span>דהא מודי שחטף ולא כל הימנו של חוטף לומר שלי חטפתי דהעמד ממון על חזקתו: 


lvr: 43
pgn: 34
dfh: a
trm: ליכא תרי סהדי
txt:
<span class='five'>ליכא תרי סהדי. </span>דחטף ובמיגו דאי בעי למימר לא חטפתי מהימן נמי למימר דידי חטפי: 


lvr: 43
pgn: 34
dfh: a
trm: ליפטריה
txt:
<span class='five'>ליפטריה. </span> משום האי מיגו איכא חד סהדא ואי אמר לא חטפי הוה בעי אישתבועי להכחיש את העד: 


lvr: 43
pgn: 34
dfh: a
trm: לישתבע
txt:
<span class='five'>לישתבע. </span>את השבועה שהעד מחייבו אינו יכול דהא מודי דחטף והעד מחייבו לישבע שלא חטף להכחיש את העד דהכי משמע קרא <span class='mareimakom'>(דברים יט)</span> לא יקום עד אחד באיש לכל עון ולכל חטאת וגו' לשלם ממון שהוא כופר והעד מחייבו לא יקום אבל קם הוא לשבועה להכחיש את העד שלא חטף בממון זה וגבי הך שבועה פסול כגזלן אצל כל שבועות דהא לית ליה למימר לישתבע דדידיה חטף שאין זו שבועה המוטלת עליו ולמפטריה בלא כלום אי אפשר שהרי הורע כחו של מיגו: 


lvr: 43
pgn: 34
dfh: a
trm: א'ל רבי אבא הוה ליה
txt:
<span class='five'>א'ל רבי אבא הוה ליה. </span>האי חוטף כו' וה'נ איכא למימר כי האי גוונא כי הוו תרי סהדי דאכלה שני חזקה מוקמינן לה בידא דלוקח ליכא סהדי דאכלה שני חזקה מפקינן לה מיניה ומהדרינן למרה איכא חד סהדא דאכלה שלש שנים לישתבע דעד אחד לשבועה קם אפי' לא הוה קרקע לא משבעינן ליה על מאי דאסהיד סהדא דלא כפר ליה אלא מודי ליה דאכל וטוען אין אכלי ודידי אכלי: 


lvr: 43
pgn: 34
dfh: a
trm: התם
txt:
<span class='five'>התם. </span>בדר' אבא הוה חד סהדא לאורועי לחוטף קאתי דהא מסהיד ביה שחטף והורע כחו של מיגו דחוטף ומחייבו שבועה ומתוך שלא יכול לישבע משלם דאילו אתא חד סהדא שמעיד כמותו שראוהו שחטף מפקינן לה מיניה דחוטף ולא תועיל לו שבועה אפי' אם יוכל לישבע: 


lvr: 43
pgn: 34
dfh: a
trm: הכא
txt:
<span class='five'>הכא. </span>בדין קרקע זה ההוא סהדא לסיועי ביה קאתי שמעיד שהחזיק בה שלש שנים וזכה בה דאי איכא חד סהדא אחרינא עם זה מוקמינן ליה בידא דמחזיק והיאך תאמר שעל יד עד זה יתחייב שבועה ומתוך שאינו יכול לישבע משלם והרי לא בא להורע כחו ומ'מ זה יפסיד הקרקע שהרי אין לו עדי חזקה: 


lvr: 43
pgn: 34
dfh: a
trm: אלא אי דמיא לנסכא דרבי אבא לחד סהדא ולתרתין שנין ולפירי
txt:
<span class='five'>אלא אי דמיא לנסכא דרבי אבא לחד סהדא ולתרתין שנין ולפירי. </span>כגון ראובן דתבעיה לשמעון וא'ל גזלתה לארעאי ואכלת פירותיה שנתים וא'ל שמעון זבנתה ניהלי ולית לשמעון עדי חזקה דדינא הוא לאהדורי ארעא למרה מכיון דלית ליה עדי חזקה ולפירי משתבע דבזביניה אכלתינון דקי'ל הפה שאסר הוא שהתיר ואע'ג דמהדר לה לארעא פירי לא מהדר דהא ליכא סהדי דאכיל הפירות ומיגו דיכול למימר לא אכלי כלל יכול למימר נמי אכלי בזביני ולית ליה עלה אלא שבועה אבל אי איכא סהדי דאכל פירי תרתין שנין מחייבין ליה להדורי אפי' פירי כרב נחמן דאמר הדרא ארעא והדרי פירי ואייתי ראובן חד סהדא דאכל פירי תרתין שנין וכגון שמעיד שלא אכל כי אם ב' שנים דלאו לסיועי לשמעון קאתי אמר שמעון אין אכלי ודידי אכלי שקניתי הקרקע והפירות אפס לא נזהרתי בשטרי הא הוא דאיכא לדמויי לדרבי אבא דאמרינן היכי לידיינו דייני להאי דינא ניחייביה להדורי פירי ליכא תרי סהדי דאכלינהו ואי משום דאודי הא טעין ואמר דידי אכלי וכה'ג ליכא הודאה לחיוביה ניפטריה במיגו הא איכא חד סהדא דאמר דאכלינהו לפירי תרתין שנין ואינו יכול לכפור בדברי העד לישבע לשקר ניחייביה שבועה בעד אחד דאי הוו תרוייהו מחייבי ליה ממונא וכ'מ ששנים מחייבין אותו ממון אחד מחייב אותו שבועה כי אמרי' עד אחד לשבועה אתי היכא דקא כפר במאי דמסהיד סהדא חד הוא דמשתבע דלא היו דברים מעולם אבל הכא הא קא מודי דאכל אלא טוען דידי  אכלי


lvr: 43
pgn: 34
dfh: b
trm: האי אמר דידי הוא כו'
txt:
<span class='five'>האי אמר דידי הוא כו'. </span>ולא זה ולא זה מוחזקין בה מדלא רמי עלה ממתניתין דשנים אוחזין בטלית שזה נוטל עד מקום שידו מגעת וזה נוטל עד מקום שידו מגעת ולא אמרינן כל דאלים גבר כן פיר'ח: 


lvr: 43
pgn: 34
dfh: b
trm: תיפסוה
txt:
<span class='five'>תיפסוה. </span>פן ימכרנה אבל חזקה שהחזיק בה אחר שערער זה עליה אינה כלום דאנן סהדי שבתורת חטיפה באה לידו: 


lvr: 43
pgn: 34
dfh: b
trm: תפסינן או לא תפסינן
txt:
<span class='five'>תפסינן או לא תפסינן. </span>מי לימא דתפסי לה ב'ד דהא אי לא משכח סהדי הדרינן ומפקינן לה כדמעיקרא ולא הפסיד בעל הספינה בתפיסת ב'ד כלום או דלמא לא תפסינן דדלמא לא משכח סהדי ולא הדרינן ומפקינן לה כדלקמן ונמצא שהפסיד בעל הספינה על ידינו דאי הוה שבקינן לה דלמא הוי אלים וגבר בעל הספינה ונמצא זוכה בשלו כן נ'ל טעם השאלה: 


lvr: 43
pgn: 34
dfh: b
trm: רב הונא אומר תפסינן
txt:
<span class='five'>רב הונא אומר תפסינן. </span>ס'ל כרב פפא דאמר מפקינן רב יהודה אומר לא תפסינן משום דס'ל לא מפקינן כדלקמיה והלכך לא תפסינן דשמא זה אין לו עדים ושקרן הוא ומכל וכל רוצה להפסיד את חבירו דמאחר דתפסי' יודע הוא דתו לא מפקינן: 


lvr: 43
pgn: 34
dfh: b
trm: א'ל אפקוה
txt:
<span class='five'>א'ל אפקוה. </span>וכגון דאיתרמי מילתא דתפסינן לה כרב הונא אי נמי שאמרו שניהם לב'ד לתפסה ודברי הכל: 


lvr: 43
pgn: 34
dfh: b
trm: לא מפקינן
txt:
<span class='five'>לא מפקינן. </span>דמאחר שבא ממון ישראל ביד ב'ד אינן רשאין להפקירו אלא מעכבין אותו ממון עד שידעו למי ישיבו: 


lvr: 43
pgn: 34
dfh: b
trm: מפקינן
txt:
<span class='five'>מפקינן. </span>כעין שמצאוהו מתחלה שלדעת כן תפסוהו שאם לא יביא עדים יחזירוהו וכל דאלים גבר: 


lvr: 43
pgn: 34
dfh: b
trm: זה אומר של אבותי וזה אומר של אבותי
txt:
<span class='five'>זה אומר של אבותי וזה אומר של אבותי. </span>בין בספינה בין בקרקע ואין עדות וחזקה לזה יותר מזה: 


lvr: 43
pgn: 34
dfh: b
trm: ומ'ש משני שטרות היוצאין
txt:
<span class='five'>ומ'ש משני שטרות היוצאין. </span>לפנינו על שדה אחת של ראובן שכתב שטר מתנה לשמעון ושטר מתנה ללוי ושניהם ביום אחד ונמצא שאין זה מוחזק יותר מזה כלל ואפי' נתברר ששמעון בשחר ולוי אחריו בערב אין  הקדמה


lvr: 43
pgn: 35
dfh: a
trm: שודא דדייני
txt:
<span class='five'>שודא דדייני. </span>לאותו שיהא נוטה לב הדיינים שהיה הנותן אוהבו או קרובו יותר דודאי לההוא גמר ואקני לו יתנו את הקרקע ושמא זכה בעל הקרקע בשלו אבל כשאתה אומר יחלוקו בודאי אחד נטל החצי שלא כדין: 


lvr: 43
pgn: 35
dfh: a
trm: שודא
txt:
<span class='five'>שודא. </span>לשון השלכה ירה בים <span class='mareimakom'>(שמות טו)</span> [מתרגמינן] שדי בימא ולעיל נמי נימא רב נחמן חלוקה או שודא ואמאי אמר כל דאלים גבר: 


lvr: 43
pgn: 35
dfh: a
trm: התם
txt:
<span class='five'>התם. </span>בב' שטרות ליכא למיקם עלה דמילתא היום או למחר שיביא האחד עדים ויטול שהרי השטרות שוין בזמנן ואפילו אם יבאו עדים ויעידו זה נכתב ונמסר בבקר וזה בערב הלא אין הקדמה בשעות כמו שפירשנו למעלה וליכא למימר שמא זה נמסר תחלה יום או יומים או חדש ואחר כך נמסר השני לשני דמאחר שנכתבו ביום אחד מסתמא גם ביום אחד נמסרו כמו שמוכיח לשון הכתוב בשטר הלכך רב אמר חולקין ושמואל אמר שודא דדייני דהואיל ואין לברר לעולם הדין עם מי משתדלין ב'ד בדינן ודנין אותו אבל הכא בהאי קרקע דליכא לא שטר ולא עדים ואיכא למיקם עלה דמילתא אם יבאו ויעידו של מי הוא הלכך אין כאן לומר חלוקה ושודא דשמא יבאו עדים ויסתרו את הדין שדנו ב'ד הלכך אין ב'ד נזקקין להם לדון דין שסופו לבא לידי עיוות אלא מניחים אותן וכל דאלים גבר עד שיבאו עדים ויבררו הדבר: 


lvr: 43
pgn: 35
dfh: a
trm: ומ'ש
txt:
<span class='five'>ומ'ש. </span>הא דרב נחמן ממחליף פרה בחמור וכיון שמשך בעל הפרה את החמור נקנית הפרה לבעל החמור בכל מקום שהיא דמטלטלין נקנין בחליפין כדתנן בקדושין <span class='mareimakom'>(דף כח.)</span> כל הנעשה דמים באחר כיון שזכה זה נתחייב זה בחליפין ולכך אין הדבר ידוע הולד של מי הוא שהרי לא ראה עדיין את פרתו אבל במכירה בדמים לא מצי למינקט דאין מעות קונות ויחזרו בהן ואילו משכה לביתו אחר מתן מעות תו לא מצי מוכר למימר ברשותי ילדה דהא בביתא דלוקח קיימא הלכך נקט חליפין בחמור ופרה ולא דמים ובפ' השואל פריך ונחזי ברשות דמאן קיימא וליהוי אידך המוציא מחבירו עליו הראיה ומשני דקיימא באגם ומכירה נקט גבי שפחה דעבד נקנה בכסף בלא משיכה ומשנתן מעות נקנית לו השפחה בכ'מ שהיא והלכך אין ידוע ברשות מי ילדה שהרי לא ראה אותה הלוקח בשעת מתן מעות: 


lvr: 43
pgn: 35
dfh: a
trm: יחלוקו
txt:
<span class='five'>יחלוקו. </span>והא הכא דאיכא למיקם עלה דמלתא אם יבאו עדים ויעידו ברשות מי ילדה ואפילו הכי לא אמרינן כל דאלים גבר וקשיא לרב נחמן: 


lvr: 43
pgn: 35
dfh: a
trm: התם
txt:
<span class='five'>התם. </span>גבי המחליף פרה בחמור לתרוייהו אית להו דררא דממונא שהפרה והשפחה של שניהם היתה בזה אחר זה וכל אחד ואחד טוען פרתי ושפחתי ילדה בהיותה ברשותי אי נמי בשעת חליפין ילדה ואין לברר של מי הוי הולד הלכך יחלוקו ושודא דדייני ליכא למימר הכא אפי' לשמואל דלא שייך למימר אלא גבי מתנה לשנים שיראו ב'ד למי אוהב יותר דלדידיה גמר ומקני אבל הכא בדרב נחמן שזה אומר של אבותי כו': 


lvr: 43
pgn: 35
dfh: a
trm: אי דמר לא דמר
txt:
<span class='five'>אי דמר לא דמר. </span>לא היתה הקרקע של אידך מעולם וי'מ האי ומאי שנא מהמחליף כו' דאדשמואל פריך דקאמר שודא והכא חזינן יחלוקו ואינה שיטת הגמרא דהא בכתובות בפרק מי שהיה נשוי איתא עיקר מילתייהו דרב ושמואל ופריך התם פירכי אחריני ומהכא לא פריך כל שכן הכא דלמרמי אדרב נחמן נקט לה הכא למילתייהו:  אם


lvr: 43
pgn: 35
dfh: b
trm: אם בא אחד מן השוק והחזיק בה
txt:
<span class='five'>אם בא אחד מן השוק והחזיק בה. </span>בהך קרקע דאמר רב נחמן כל דאלים גבר ובא זה השלישי וחטפה מהשנים אלו הטוענין של אבותי: 


lvr: 43
pgn: 35
dfh: b
trm: אין מוציאין אותה
txt:
<span class='five'>אין מוציאין אותה. </span>בב'ד מידו של זה השלישי ואע'ג דלא טעין מידי דשמא גם לב' הראשונים אין להם חלק בה: 


lvr: 43
pgn: 35
dfh: b
trm: דתני רבי חייא גזלן של רבים כו'
txt:
<span class='five'>דתני רבי חייא גזלן של רבים כו'. </span>וסברי נהרדעי דבגזלן כי האי מיירי שגזל משנים החלוקים בדבר זה אומר שלי הוא וזה אומר שלי: 


lvr: 43
pgn: 35
dfh: b
trm: רב אשי אמר לעולם גזלן של רבים שמיה גזלן
txt:
<span class='five'>רב אשי אמר לעולם גזלן של רבים שמיה גזלן. </span>הואיל ולא טעין מידי ומוציאים מידו ומעמידין אותה בפני שנים הראשונים שיש להם טענת אבות: 


lvr: 43
pgn: 35
dfh: b
trm: ומאי לא שמיה גזלן
txt:
<span class='five'>ומאי לא שמיה גזלן. </span>דקאמר רבי חייא לא להקל עליו בא לפטרו מלשלם אלא להחמיר עליו ולומר דלא ניתן להשבון לא  מיכפר בהשבה דאינו יודע למי ישיב דמאחר שבא לידו צריך להשיב לבעלים ולא להוציאה מתחת ידו ולהפקירה לשנים הראשונים וכל מאן דאלים גבר כדפסקינן לעיל ואי תפסינן לא מפקינן כל שכן זה שבתורת גזל בא לידו והוא צריך להוציאה מתחת ידו ואינו יודע למי ישיב והכי נמי אמרינן בהמוכר את הספינה <span class='mareimakom'>(לקמן דף פח:)</span> א'ר לוי קשה עונשן של מדות מעונשן של עריות ומפרש התם אפשר בתשובה והכא לא אפשר בתשובה דהמוכר במדה וגזל לרבים שאינו יודע למי ישיב ואליבא דרב אשי איירי נמי ר' חייא במוכר במדה שאינה ישרה לרבים כן נראה בעיני שיטה זו: 


lvr: 43
pgn: 35
dfh: b
trm: אי דלי ליה צנא דפירי לאלתר הוי חזקה
txt:
<span class='five'>אי דלי ליה צנא דפירי לאלתר הוי חזקה. </span>אם יש עדים שהגביה המערער צנא דפירי מקרקע זו על כתפיו של זה המחזיק שטוען לקוחה היא בידי מאחר שסייע לו להוליך הפירות לביתו שוב אין יכול לטעון ולומר לא מכרתיה לו שלא היה לו לסייעו בלקיטת הפירות אלא היה לו למחות ומדסייע לו הפסיד וכמודה שמכר לו דמי. ור' חננאל פירש אי איכא סהדי דיהב ליה לוקח למריה ארעא צנא דפירי דורון להוליכה לביתו נתברר שאכילת הפירות של לוקח ומדידיה יהב ליה למוכר ואין נראה בעיני: 


lvr: 43
pgn: 35
dfh: b
trm: אמר רב זביד אי טעין
txt:
<span class='five'>אמר רב זביד אי טעין. </span>המערער בתר דדלי ליה ללוקח צנא דפירי לפירות הורדתיו כדין אריס למחצה ושליש ולרביע וחלקו הוא דדלי ליה נאמן כלומר לא הפסיד במאי דדלי ליה: 


lvr: 43
pgn: 35
dfh: b
trm: אבל לאחר שלש
txt:
<span class='five'>אבל לאחר שלש. </span>אי טעין לפירות הורדתיו אינו נאמן ואע'ג דלא דלי ליה צנא דפירי דעד תלת שנין מיזדהר אינש בשטריה טפי לא מיזדהר והוה ליה לזה למחות בתוך שלש כדמפרש ואזיל: 


lvr: 43
pgn: 35
dfh: b
trm: מאי הוה ליה
txt:
<span class='five'>מאי הוה ליה. </span>לבעל השדה למעבד נמצא שכל המוריד את חבירו לפירות של שלש שנים או יותר יפסיד קרקע שלו הואיל ולא יהא נאמן לאחר שלש לטעון לפירות הורדתיו: 


lvr: 43
pgn: 35
dfh: b
trm: א'ל איבעי [ליה] למחויי
txt:
<span class='five'>א'ל איבעי [ליה] למחויי. </span>בתוך שלש ולומר לעדים דעו לכם שלפירות הורדתיו לכך וכך שנים וגוף הקרקע קנוי לי שאם אין לו שטר מכירה לזה המחזיק לא יוכל לטעון שטר היה לי ואבד כי לא נזהרתי בו אחר שלש דכיון דמיחה בו בעל השדה היה לו להזהר בשטרו: 


lvr: 43
pgn: 35
dfh: b
trm: דאי לא תימא הכי
txt:
<span class='five'>דאי לא תימא הכי. </span>דמחאה לחצאין שמוחה על הקרקע ומודי בפירות לאו מחאה היא אלא כדאמרינן לקמן פלניא גזלנא הוא דקאכיל ארעא דידי בגזלנותא למחר תבענא ליה בדינא: 


lvr: 43
pgn: 35
dfh: b
trm: אם כן האי משכנתא דסורא כו'
txt:
<span class='five'>אם כן האי משכנתא דסורא כו'. </span>ותקנתא דרבנן הויא הך משכנתא משום דהמלוה לחבירו על שדהו אסור לאכול הפירות משום רבית אבל בנכייתא מותר כעין משכנתא דסורא שמלוה עשרה מנה על שדהו ולסוף עשר שנים חוזר הקרקע לבעלים בחנם ונמצא קונה פירות של כל שנה במנה ואין כאן צד רבית ואע'פ ששוין הפירות כפלים שהרי הוא קרוב לשכר וקרוב להפסד שמקבל פירות של כל שנה במנה ואפילו בשנת שדפון שלא יהו שוין פירות השנה דינר: 


lvr: 43
pgn: 35
dfh: b
trm: אי כביש
txt:
<span class='five'>אי כביש. </span>טומן המלוה ואמר לאחר שלש לקוחה היא בידי הכי נמי דמהימן ולא יוכל זה לטעון לפירות הורדתיו ומחאה נמי לא תועיל לו: 


lvr: 43
pgn: 35
dfh: b
trm: ישראל הבא מחמת עכו'ם הרי הוא כעכו'ם
txt:
<span class='five'>ישראל הבא מחמת עכו'ם הרי הוא כעכו'ם. </span>שדה שהכל יודעין שהיתה של ישראל ואכלה עכו'ם שלש שנים או יותר וטוען שלקחה מישראל ואזיל ישראל וקנה מההוא עכו'ם ואכלה גם הוא אחר העכו'ם שני חזקה או יותר לא הוי חזקה אלא אתי מריה דארעא ומפיק ליה מידיה דישראל וישראל ליזיל וליתבע לעכו'ם דזבן מיניה דאיהו הוא דאפסיד אנפשיה דלא הוה ליה למזבן ארעא דישראל מעכו'ם עד דלימא ליה הב לי שטר דזביני דזבנת לה מישראל דדין חזקה לית ליה לעכו'ם ולא כל מאן דאתי מחמתיה דסתם עכו'ם גזלנים הם וישראל ירא למחות והלכך לא תקנו בהם חזקה כדאמרינן לקמן בשמעתין הני דבי ריש גלותא לא מחזקי משום האי טעמא גופיה שיראים אנו למחות וישראל זה הבא מחמת עכו'ם אע'פ שהחזיק אין חזקתו כלום וחזקה שאין עמה טענה היא שהרי הוא טוען העכו'ם מכרה לי אבל איני יודע היאך באה לידי העכו'ם שיוכל למכרה אבל אי טען ישראל ואמר יהב לי ההוא עכו'ם שטר זביני דזבנה מינך וראיתי בו שלקחה ממך מהימן דדמי למאן דא'ל קמי דידי זבנה ההוא עכו'ם מינך דמסקי' לקמן דמהימן מיגו דאי בעי א'ל מינך זבנתה ואכלתה שני חזקה ודוקא בא מחמת עכו'ם דאילו בא מחמת ישראל אע'פ שלא דר בה אלא יום אחד אותו שמכרה לזה וזה החזיק שלש שנים חזקתו חזקה כדאמרי' לקמן <span class='mareimakom'>(דף מא:)</span> גבי ההוא דדר בקשתא בעיליתא ארבע שנין:  לדידי


lvr: 43
pgn: 36
dfh: a
trm: לדידי אמר לי עכו'ם דמינך זבנה מהימן
txt:
<span class='five'>לדידי אמר לי עכו'ם דמינך זבנה מהימן. </span>דמדאסיק אדעתיה למיטען הכי ה'נ הוה מצי למיטען אנא זבינתה מינך ואכלתי' שני חזקה דמהימן הלכך מה לו לשקר וקושטא קאמר: 


lvr: 43
pgn: 36
dfh: a
trm: מי איכא מידי דאילו אמר עכו'ם לא מהימן כו'
txt:
<span class='five'>מי איכא מידי דאילו אמר עכו'ם לא מהימן כו'. </span>השתא נמי חזקה שאין עמה טענה היא דאפי' אם טענתו אמת היא דאמר ליה עכו'ם דמישראל זבנה הלא אין בדבריו של עכו'ם כלום בלא שטר: 


lvr: 43
pgn: 36
dfh: a
trm: האי מאן דאחזיק מגודא דערודי ולבר לא הוי חזקה
txt:
<span class='five'>האי מאן דאחזיק מגודא דערודי ולבר לא הוי חזקה. </span>חיות השדה שבאות ואוכלות הזרעים שבקצות השדה ויש שעושין קירות וגודרין השדה ומניחין קרקע חוץ לקיר מעט בשדות הסמוכות ליער ומשליכים שם זרע ומה שצומח באות החיות ואוכלות אותו ואינן נכנסות בשדה עכשיו ואם בא אדם והחזיק באותו הקרקע חוץ לגדר אינה חזקה דיכול לומר דכיון דכל מה דזרע בההוא קרקע ערודי אכלי ליה לא איכפת ליה למחות דלא אחזיק כדמחזקי אינשי לפיכך לא הויא חזקה: 


lvr: 43
pgn: 36
dfh: a
trm: אכלה ערלה
txt:
<span class='five'>אכלה ערלה. </span>אחת מן השלש שנים הויא שנת ערלה אינה חזקה דלא איכפת ליה לבעל השדה בשנת ערלה ולכך לא מיחה וכ'ש אם שלשתן שני ערלה. ערלה וכלאים אכילתן באיסור שביעית הפקר לכל לכך לא מיחה ולא הויא חזקה ובפירוש ר'ח גרסינן הכי אכלה ערלה ושביעית וכלאים הרי זו חזקה ולא נהירא: 


lvr: 43
pgn: 36
dfh: a
trm: אכלה שחת
txt:
<span class='five'>אכלה שחת. </span>שלא המתין עד שתגדל התבואה אלא ג' שנים קצרה כשהיא שחת ומאכיל לבהמתו אינה חזקה דשמיט ואכיל ולא היה אוכל כשאר בני אדם ולפיכך לא חשש זה למחות בו שיש רגלים לדבר שירא הוא להחזיק כשאר בני אדם לפי שבגזל ירד בה: 


lvr: 43
pgn: 36
dfh: a
trm: בצואר מחוזא
txt:
<span class='five'>בצואר מחוזא. </span>בבקעת מחוזא הוי חזקה לפי שעשירים הם ובהמות להם הרבה ודרכם להאכיל השדות לבהמות כשהן שחת: 


lvr: 43
pgn: 36
dfh: a
trm: תפתיחא
txt:
<span class='five'>תפתיחא. </span>קרקע פתוחה ומלאה בקעים ואינה מוציאה פירותיה לא הויא חזקה דמפני רעתה לא הקפיד למחות ורבי' חננאל פירש תפתיחא שדה שלא חרש אותה אלא הוגשמה ונשבה הרוח וזרחה השמש ונתבקעה כגון פתחי חרישה וזרע בה כגון זה אינה חזקה: 


lvr: 43
pgn: 36
dfh: a
trm: ועייל כורא
txt:
<span class='five'>ועייל כורא. </span>וליקט בו כור והכניס לביתו דכיון דליכא הרווחה לא הוי חזקה דלא חשש זה למחות: 


lvr: 43
pgn: 36
dfh: a
trm: לא מחזקי בן
txt:
<span class='five'>לא מחזקי בן. </span>אם החזיק אחד מהן בשדותינו אינה חזקה וצריך להזהר בשטרו דמחמת יראתן לא מיחו בהן: 


lvr: 43
pgn: 36
dfh: a
trm: ולא מחזקינן בהו
txt:
<span class='five'>ולא מחזקינן בהו. </span>שמתוך שהם עשירים ויש להם בתים ושדות הרבה מניחין בני אדם לדור בבתיהם ושותקים ושמחים כדי להשביח קרקע שלהם וימצאום מתוקנים וגם למחות אינן חוששים לפי שבזרוע יטלו את שלהם כל זמן שירצו וי'מ לפי שעסוקין בצרכי צבור אין יודעין מי מחזיק בשלהן ולא נהירא: 


lvr: 43
pgn: 36
dfh: a
trm: הגודרות אין להן חזקה
txt:
<span class='five'>הגודרות אין להן חזקה. </span>גודרות צאן וכל דבר המהלך בדרכים ובשווקים שיכול לומר מעצמו נכנס או אתה הכנסתו לביתך והחזקת בו אינה חזקה ואין יכול לומר לקוח הוא בידי והעבדים מהלכים הם בכל מקום ותנן דיש להם חזקה: ומשני הא דאמר ר'ל אין להן חזקה 


lvr: 43
pgn: 36
dfh: a
trm: ה'מ לאלתר
txt:
<span class='five'>ה'מ לאלתר. </span>שהמחזיק בהן בביתו אין יכול לטעון לקוח הוא בידי בלא עדים ובלא ראיה כשאר מטלטלין שאין יכולין להלך ואין עשוין להשאיל ולהשכיר דנאמן בהן לומר לקוח הוא [בידי] הואיל וישנו בביתו דבשאר מטלטלין הוי חזקה לאלתר דהמוחזק בהן יכול לטעון שלי הוא שלקחתיו אבל יש להן לעבדים ולגודרות חזקה לאחר ג' שנים שהיה לו לזה המערער למחות ולא מיחה: 


lvr: 43
pgn: 36
dfh: a
trm: יש לו חזקה לאלתר
txt:
<span class='five'>יש לו חזקה לאלתר. </span>אם החזיק בו אחד ואמר לקוח הוא בידי נאמן הואיל ואין יכול להלך ולא דמי לגודרות וגם אין עשוי להשאיל ולהשכיר: 


lvr: 43
pgn: 36
dfh: a
trm: הני עיזי דאכלו חושלא
txt:
<span class='five'>הני עיזי דאכלו חושלא. </span>שעורים קלופים שנכנסו בשדה [וראו] אותה תבואה השטוחה שם לשמש וקיימא לן שן מועדת היא לעולם וכי הויא ברשות הניזק נזק שלם משלמת ואין עדים מעידין מה אכלו מעט או הרבה וטוען בעל השדה כי הרבה אכלו יותר מכדי דמיהן של עזים הללו: 


lvr: 43
pgn: 36
dfh: a
trm: יכול לטעון עד כדי דמיהן
txt:
<span class='five'>יכול לטעון עד כדי דמיהן. </span>של עזים מ'ט מיגו דיכול למימר בעל השדה לקוחין הן בידי דהא תפיס בהו ומהימן כי קאמר נמי כך וכך אכלו מהימן וקיימא לן האי מהימן בשבועה אבל בטפי מכדי דמיהן דליכא מיגו לא מהימן אלא בעדים: 


lvr: 43
pgn: 36
dfh: a
trm: והאמר ר'ל כו'
txt:
<span class='five'>והאמר ר'ל כו'. </span>ואמאי יכול לטעון עד כדי דמיהן הא ליכא מיגו דלא מצי למימר לקוחין הן בידי: 


lvr: 43
pgn: 36
dfh: a
trm: שאני עיזי
txt:
<span class='five'>שאני עיזי. </span>דאע'ג דגודרות נינהו כיון דמסירי לרועה מתוך שמשונות הן יותר מאילים וכבשים ואין אדם יכול להחזיק בהן בדרך לפיכך יש להן חזקה: 


lvr: 43
pgn: 36
dfh: a
trm: מידא לידא משלמי
txt:
<span class='five'>מידא לידא משלמי. </span>מיד הבעלים ליד הרועה שחרית ומיד הרועה ליד הבעלים ערבית ואין הולכות יחידות כלל: 


lvr: 43
pgn: 36
dfh: a
trm: ניר
txt:
<span class='five'>ניר. </span>חרישה כדכתיב נירו לכם ניר <span class='mareimakom'>(הושע י)</span> : 


lvr: 43
pgn: 36
dfh: a
trm: רבי ישמעאל סבר ניר לא הוי חזקה
txt:
<span class='five'>רבי ישמעאל סבר ניר לא הוי חזקה. </span>אלא גמר פירי הלכך צריך ג' חדשים בראשונה וג' באחרונה דבהכי גדל פרי כל צרכו וי'ב חדשים באמצע דבעינן רצופין: 


lvr: 43
pgn: 36
dfh: b
trm: פירא רבא ופירא זוטא איכא בינייהו
txt:
<span class='five'>פירא רבא ופירא זוטא איכא בינייהו. </span>ר' ישמעאל ס'ל דלא הוי חזקה עד שילקט פירא רבא דהיינו כשנגמרה כל התבואה לפיכך צריך שלשה חדשים כגון שעורים ושבולת שועל ועדשים שגדלים בג' חדשים ור'ע סבר פירא זוטא דהיינו כגון שחת שגדל בשלשים יום הויא חזקה אע'פ שלא נגמרה התבואה אי נמי כגון ירק דגדלין הירקות בחדש אחד: 


lvr: 43
pgn: 36
dfh: b
trm: כל שיבא ושיבא דכרבו ליעול בה
txt:
<span class='five'>כל שיבא ושיבא דכרבו ליעול בה. </span>כל קיסמים שבמחרישה יכניס בה כלומר הלואי ויחרוש הרבה עד שתכלה מחרשתו ותתרפה הקרקע ואח'כ אטלנה ואזרענה אני: 


lvr: 43
pgn: 36
dfh: b
trm: רבי ישמעאל ור' עקיבא דמתניתין
txt:
<span class='five'>רבי ישמעאל ור' עקיבא דמתניתין. </span>כדאוקמינן דכ'ע ניר לא הוי חזקה כלומר יום א' בשנה שנר בו שדהו אינה חזקה להחשב כשנה שלמה לחשבון ג' שנים: 


lvr: 43
pgn: 36
dfh: b
trm: זו דברי רבי ישמעאל ור'ע
txt:
<span class='five'>זו דברי רבי ישמעאל ור'ע. </span>דאמרי במתני' שדה הבעל חזקתו ג' שנים ואינה מיום ליום אלא י'ח חדשים לר' ישמעאל וי'ד לר'ע אבל חכמים אומרים חזקתן שלש שנים בכל דבר מיום ליום ואליבייהו דהני רבנן פרישנן בריש פירקין טעמא דחזקת ג' שנים דעד שלש שנים מיזדהר איניש בשטריה טפי לא מיזדהר וכוותייהו דהני רבנן אליבא דרב קיימי כדמוכח סוגיא דמכילתין דלא אזיל בתר לקיטת ג' פירות של ג' שנים אלא ג' שנים שלמות בעינן בכל דבר ומשום דאין אדם נזהר בשטרו יותר מג' שנים: 


lvr: 43
pgn: 36
dfh: b
trm: לאו למעוטי ניר
txt:
<span class='five'>לאו למעוטי ניר. </span>דהא אפי' פירא רבא ופירא זוטא קא ממעט וכ'ש ניר דהא מיום ליום קתני למעוטי אפי' שנים מקוטעות אלמא ניר לא חשיב חזקת יום אחד דידיה כשנה שלמה דאם כן די בי'ב חדש ושני ימים ואנן שלש שנים מיום ליום בעינן: 


lvr: 43
pgn: 36
dfh: b
trm: דאמר רב יהודה אמר שמואל זו דברי ר' ישמעאל ור'ע
txt:
<span class='five'>דאמר רב יהודה אמר שמואל זו דברי ר' ישמעאל ור'ע. </span>דאמרי במתני' אבל בשדה אילן כנס את תבואתו ומסק את זיתיו וכנס את קייצו הרי אלו ג' שנים אלמא משליקט ג' פירות בשדה אחת בשנה אחת בג' זמנים זה אחר זה חשיב לה חזקה: 


lvr: 43
pgn: 36
dfh: b
trm: דקל נערה איכא בינייהו
txt:
<span class='five'>דקל נערה איכא בינייהו. </span>דקל ילדה ובחורה דפחות מג' שנים שלמות טוענת ג' פעמים דלשמואל הויא חזקה בג' גדירות אע'ג דליכא ג' שנים שלמות ולרב בעינן ג' שנים מיום ליום ורבינו חננאל פי' דקל נערה דקל המשיר פירותיו קודם גמרן מלשון גם חצני נערתי <span class='mareimakom'>(נחמיה ה)</span> לדברי שמואל דאמר בעינן ג' גדירות לא הוי חזקה דהא לא גדר לדברי רב דאמר בעינן ג' שנים והרי הוא מחזיק בו ג' שנים והויא חזקה ולפי הלשון הזה אפי' שמואל לא בא לגרוע מג' שנים והכי קי'ל ל'א פירש עוד דקל נערה דקל דיופרין שעושה פעמיים בשנה לשמואל בשנה ומחצה הויא חזקה דהא איכא ג' גדירות ולרב לא הויא חזקה דליכא ג' שנים: 


lvr: 43
pgn: 36
dfh: b
trm: אמר אביי מדברי ר' ישמעאל נשמע להו לרבנן היו לו שלשים כו'
txt:
<span class='five'>אמר אביי מדברי ר' ישמעאל נשמע להו לרבנן היו לו שלשים כו'. </span>ה'ג לה והכי פירושא דר' ישמעאל דבשנה אחת הוי חזקה בשדה אחת בשלש לקיטות בשלשה מקומות בשדה כדקתני כנס את תבואתו ומסק את זיתיו כו' מדבריו נשמע להו לרבנן דפליגי עליה כדאמר רב יהודה אמר שמואל לעיל ובעו ג' שנים דליכא פלוגתא בין ר' ישמעאל ובין רבנן אלא בשנה אחת וג' שנים אבל כל מאי דאמר ר' ישמעאל בשנה אחת אמרי רבנן בג' שנים: 


lvr: 43
pgn: 36
dfh: b
trm: ממטע עשרה לבית סאה
txt:
<span class='five'>ממטע עשרה לבית סאה. </span>דבית סאה צריך לעשר נטיעות כדאמר בלא יחפור <span class='mareimakom'>(לעיל דף כו:)</span> אבל אם פחות מבית סאה לי' אילנות הרי סמוכין ביותר והוי כיער ולא הוי חזקה דלא אחזיק כדמחזקי אינשי וביותר מבית סאה לי' נמי לא הויא חזקה בכל הקרקע אלא כנגד מה שצריך לאילנות: 


lvr: 43
pgn: 36
dfh: b
trm: אכל י' בשנה זו כו' הרי זו חזקה
txt:
<span class='five'>אכל י' בשנה זו כו' הרי זו חזקה. </span>דכמי שהחזיק ג' שנים בכל השדה דמי שהיה אוכל בכל השנה מה שגדל בו:  לאו


lvr: 43
pgn: 37
dfh: a
trm: לאו מי אמר רבי ישמעאל חדא פירא הוי חזקה לכולהו פירי
txt:
<span class='five'>לאו מי אמר רבי ישמעאל חדא פירא הוי חזקה לכולהו פירי. </span> דבמקום הזיתים מהני למקום התבואה והקיץ וכאילו החזיק בשלשתן דמי וכן כשכנס את תבואתו כמי שהחזיק בשלשתן דמי שמן הטעם הזה הוי חזקת שלש שנים בכל השדה אע'פ שלא החזיק בו בכולהו פעם אחת הכי נמי חזקת מקום י' אילנות של שנה ראשונה זו חשובין כאילו החזיק נמי במקום העשרים וכן בשניה וכן בשלישית כאילו החזיק בכל שנה בג' אילנות: 


lvr: 43
pgn: 37
dfh: a
trm: וה'מ
txt:
<span class='five'>וה'מ. </span>דהוי חזקה באכילת שלשים אילנות בג' שנים כה'ג היכא דלא אפיק אחריני כי העשרים לא עשו פירות כי אם עשרה לבד בכל שנה דומיא דרבי ישמעאל שמלקט כל מה שגדל בשדה ופירש ר'ח כגון בנות שוח שאין פירותיהם נגמרים עד ג' שנים: 


lvr: 43
pgn: 37
dfh: a
trm: אבל אי אפיק
txt:
<span class='five'>אבל אי אפיק. </span>הני אילנות כולהו פירות בכל שנה ולא אכל אלא י' מינייהו לא הוי הני י' חזקה לכ' דכיון דלא אכל כל הפירות גילה על עצמו שהשדה אינה שלו וירא להחזיק חזקה גמורה ולפיכך לא חשש זה המערער למחות ולא הויא חזקה: 


lvr: 43
pgn: 37
dfh: a
trm: והוא דבזאי בזויי
txt:
<span class='five'>והוא דבזאי בזויי. </span>לשון בזיעה כלומר וה'מ דהוי חזקה כשאכל עשרה בכל שנה היינו ע'י פיזור שאכל ג' בכל בית סאה דנמצא מחזיק כל השדה אבל אכל י' אילנות ביחד בבית סאה זה ובשנה שניה כמו כן בבית סאה שני וכן בשלישית אינה חזקה דכל בית סאה חשוב שדה האילן בפני עצמו ושדה שלם לא הוי חזקה לשדה אחר והיינו נמי דומיא דרבי ישמעאל דכנס את תבואתו ומסק את זיתיו כו' שבכל השדה הוא אוכל דסתם שדה האילן על פני כולו מפוזרין הזיתים והדקלים: 


lvr: 43
pgn: 37
dfh: a
trm: זה החזיק באילנות וזה החזיק בקרקע
txt:
<span class='five'>זה החזיק באילנות וזה החזיק בקרקע. </span>שני לקוחות שלקחו שדה האילן מאדם אחד ביחד וכל הקרקע היה צריך לאילנות שהיו נטועים כדין שדה אילן והכי מתוקמא סוגיא דשמעתין לאחד מכר הקרקע ולאחד מכר האילנות והחזיק כל אחד בשלו כגון דרפק בה פורתא או עשה שום עבודת קרקע כל אחד בשלו דקרקע נקנה בכסף בשטר ובחזקה ולאו בחזקת ג' שנים מיירי ובהדיא מפרש לקמיה דבשני לקוחות מיירי: 


lvr: 43
pgn: 37
dfh: a
trm: אמר רב זביד זה קנה אילנות
txt:
<span class='five'>אמר רב זביד זה קנה אילנות. </span>לפירותיהן בלא קרקע שאם יבשו האילנות לא יטע אחרים במקומן וזה קנה כל הקרקע אפי' אם יש שם ג' אילנות דתנן בהמוכר את הספינה <span class='mareimakom'>(לקמן דף פא.)</span> דקנה קרקע תחתיהם וביניהן וחוצה להן כמלא אורה וסלו ה'מ בלוקח אחד הקונה אילנות בתוך של חבירו דקנה קרקע אבל הכא בשני לקוחות שלוקחין ביחד זה אילנות וזה קרקע מצי אמר ליה בעל הקרקע לבעל האילנות כי היכי דלדידי לית לי באילנות לדידך נמי לית לך בקרקע והכי מפרש לקמיה: 


lvr: 43
pgn: 37
dfh: a
trm: לימא ליה
txt:
<span class='five'>לימא ליה. </span>כשייבש האילן עקור אילנך שקול וזיל ולא תטע אחר במקומו אבל כל זמן שהוא טוען פירות אינו יכול לומר כן ואע'ג דקרקע אין לו האילן כמות שהוא יונק מן הקרקע קנאו לפירותיו והכי נמי מוכח לקמן בשמעתא מדאמר ליה מר קשישא בריה דרב חסדא לרב אשי אי כורכמא רישקא זבין ליה כו' ובהמוכר את הספינה <span class='mareimakom'>(שם)</span> נמי תנן הקונה ב' אילנות בתוך שדה חבירו הרי זה לא קנה קרקע כו' ואם מתו אין לו קרקע אלמא אע'ג דאין לו קרקע קתני ולא יעקרנו עד שימות וה'ה להא דרב זביד: 


lvr: 43
pgn: 37
dfh: a
trm: זה קנה אילנות וחצי קרקע
txt:
<span class='five'>זה קנה אילנות וחצי קרקע. </span>לאו דוקא חצי קרקע אלא הצריך לאילנות תחתיהן וביניהן וחוצה להן כמלא אורה וסלו אי נמי דוקא קאמר חצי וכגון שכל הקרקע צריך לאילנות אם לא מפני שמכר הקרקע לחבירו ואפילו לא הוו אלא ב' אילנות דקיימא לן בהמוכר את הספינה דאין להן קרקע הכא יש להן דכיון דשני לקוחות הן שקונין ביחד מצי אמר ליה בעל האילנות לבעל הקרקע כי היכי דלדידך בעין יפה זבין לדידי נמי כו' והכי מפרש לקמיה: 


lvr: 43
pgn: 37
dfh: a
trm: מכר קרקע ושייר אילנות לפניו
txt:
<span class='five'>מכר קרקע ושייר אילנות לפניו. </span>אפי' אינן אלא ב' יש לו קרקע כדי מחיית האילנות וצורכן וגם אם יבשו יטע אחרים במקומן דודאי מוכר לעצמו שייר קרקע והכי אמרינן בהדיא בהמוכר את הבית <span class='mareimakom'>(לקמן דף עא.)</span> אמר רב הונא אע'ג דאמור רבנן הקונה ב' אילנות בתוך של חבירו הרי זה לא קנה קרקע מכר קרקע ושייר ב' אילנות לפניו יש לו קרקע: 


lvr: 43
pgn: 37
dfh: a
trm: ואפי' לרבי עקיבא דאמר כו'
txt:
<span class='five'>ואפי' לרבי עקיבא דאמר כו'. </span>פלוגתא דרבי עקיבא ורבנן לקמן בהמוכר את הבית <span class='mareimakom'>(דף סד.)</span> בשני מקומות גבי מוכר את הבית תנן לא מכר את היציע כו' ולא את הבור ולא את הדות אע'ג דכתב לו עומקא ורומא וצריך ליקח לו דרך דברי רבי עקיבא דמוכר בעין יפה מוכר ולא שייר במכירתו כלום וחכמים אומרים אינו צריך ליקח לו דרך דמוכר בעין רעה מוכר וגבי מוכר את השדה תנן נמי הכי דאמרינן מוכר בעין יפה מוכר ולא שייר אל עצמו דרך ללכת אל בורו: 


lvr: 43
pgn: 37
dfh: a
trm: ה'מ גבי בור ודות
txt:
<span class='five'>ה'מ גבי בור ודות. </span>הוא דקאמר ר' עקיבא דלא עיכב דרך לעצמו סביבות הבור כלום דלא מכחשי בארעא שיכול הלוקח לזרוע על שפתו ולא יצעק עליו הלוקח לעקור בורו מכאן דהא אינו מזיקו כלל הלכך לא אסיק מוכר אדעתיה לעכב לעצמו כלום מן הקרקע והלכך צריך ליקח ממנו דרך בדמים לילך אל בורו:  דקא


lvr: 43
pgn: 37
dfh: b
trm: דקא מכחשי
txt:
<span class='five'>דקא מכחשי. </span>השרשים בקרקע וגם מעכבין את המחרישה ודאי אסיק אדעתיה לשייר לעצמו קרקע סביבות האילנות כדי שלא יוכל הלוקח לערער עליו ולומר כשיבשו אילנותיו עקור אילנותיך שקול וזיל דהא מזקי לארעאי: 


lvr: 43
pgn: 37
dfh: b
trm: מכר אילנות ושייר קרקע לפניו
txt:
<span class='five'>מכר אילנות ושייר קרקע לפניו. </span>שפירש לו כן האילנות אני מוכר לך והקרקע אני מעכב לעצמי: 


lvr: 43
pgn: 37
dfh: b
trm: פלוגתא דר'ע ורבנן
txt:
<span class='five'>פלוגתא דר'ע ורבנן. </span>בין לרב זביד בין לרב פפא ובשני אילנות מיירי דבשלשה אילנות הכל מודים דקנה קרקע כדתנן סתמא בהמוכר את הספינה <span class='mareimakom'>(לקמן דף פא.)</span> ומוקמינן לה בגמ' כר'ע ומיהו רישא דקתני גבי שנים אין לו קרקע לאו ר'ע היא כדמוכח בשילהי המוכר את הבית <span class='mareimakom'>(לקמן דף עב.)</span> והתם פרשינן לה: 


lvr: 43
pgn: 37
dfh: b
trm: לר'ע דאמר מוכר בעין יפה מוכר אית לי'
txt:
<span class='five'>לר'ע דאמר מוכר בעין יפה מוכר אית לי'. </span>ללוקח מקום האילנות על הקרקע ליטע אחרים במקומן כשימותו: 


lvr: 43
pgn: 37
dfh: b
trm: לרבנן אין לו
txt:
<span class='five'>לרבנן אין לו. </span>קרקע ואם ימותו לא יטע אחרים במקומן כדתנן סתמא הקונה שני אילנות לא קנה קרקע: 


lvr: 43
pgn: 37
dfh: b
trm: אפי' לרב זביד כו'
txt:
<span class='five'>אפי' לרב זביד כו'. </span>כלומר דרב זביד נמי מצי למימר אליבא דר'ע ולא הויא מילתיה כתנאי אלא כדברי הכל: 


lvr: 43
pgn: 37
dfh: b
trm: גבי שני לקוחות דאמר
txt:
<span class='five'>גבי שני לקוחות דאמר. </span>בעל האילנות לבעל הקרקע כי היכי דלדידך זבין בעין יפה מה שמכר לך מן הקרקע על מנת להיות הקרקע שלך עולמית היא ופירותיה: 


lvr: 43
pgn: 37
dfh: b
trm: אף לדידי זבין בעין יפה
txt:
<span class='five'>אף לדידי זבין בעין יפה. </span>שאוכל פירות אילנותי לעולם שאם ימותו אטע אחרים תחתיהן דאין אדם חוטא ולא לו למכור לזה בעין יפה ולזה בעין רעה: 


lvr: 43
pgn: 37
dfh: b
trm: אכלן רצופין
txt:
<span class='five'>אכלן רצופין. </span>להני שלשים אילנות כגון שנטועין ט'ו בבית סאה אינה חזקה ואפילו אכלן כולן כל שלש שנים דלא אחזיק כדמחזקי אינשי דאין ראויין לקיים אלא לעקור ולשרש: 


lvr: 43
pgn: 37
dfh: b
trm: האי מישרא
txt:
<span class='five'>האי מישרא. </span>ערוגה דאספסתא במאי קני לה הרי זרועה רצופה ואפ'ה אמרי' בריש פירקין דהוי חזקה ומיהו לאו אתקפתא מעליתא היא דהאי אורחיה והאי לאו אורחיה האי מכחיש בארעא טפי והאי לא מכחיש טפי אלא רבא הוא דלית ליה האי סברא ובמילתא בעלמא הוא דמוקי להו לנהרדעי. ויש לפרש אכלן רצופין אינה חזקה שסופן לשרש אותו ולפזר נטיעתן שכן דרך אילנות לנטוע הרבה תחלה ביחד ואחר שגדלו מפזרים אותן הלכך לא הוי חזקה הואיל ולשרש קיימי ואין זו עיקר גידולן וראיה לדבר דגבי נטיעות אשכחן י' לבית סאה ובאילנות אמרו ג' לבית סאה ועל כרחך נטיעות היו מתחלה והיו י' לבית סאה ואח'כ מיעטום לג' בבית סאה וכן דרך אספסתא כמו כן לזרעה הרבה ביחד רצופין כמו שעושין לכרישין וכרוב ואח'כ עוקרין אותן וממלא מהן ערוגה גדולה והיינו דפריך רבא אלא מעתה האי מישרא דאספסתא כו' כן נראה בעיני: 


lvr: 43
pgn: 37
dfh: b
trm: מכרן רצופין אין לו קרקע
txt:
<span class='five'>מכרן רצופין אין לו קרקע. </span>כגון שנטועין יותר מי' בבית סאה דהכא לא אמרי' הקונה שלשה אילנות קנה קרקע דאין זה שדה האילן דלעקור ולשרש קיימא: 


lvr: 43
pgn: 37
dfh: b
trm: על פחות מד' אמות
txt:
<span class='five'>על פחות מד' אמות. </span>שאין בין שורה לשורה אלא ג' אמות אינו כרם והמביא זרע לשם אינו לוקה משום לא תזרע כרמך כלאים <span class='mareimakom'>(דברים כב)</span> ומותרין באכילה: 


lvr: 43
pgn: 37
dfh: b
trm: האמצעיים
txt:
<span class='five'>האמצעיים. </span>שורה בין שתי שורות רואין כאילו אינה והוו להו שש אמות בין שורה לשורה ולעיל נמי גבי מכרן רצופין לרבנן רואין את האמצעיים כאילו אינן ודינן כמפוזרין וגבי מכרן רצופין יש לו קרקע ולר'ש אין לו קרקע והיינו כתנאי דמילתא דרבא תנאי היא כר'ש ודלא כרבנן ובהמוכר את הספינה <span class='mareimakom'>(לקמן פב:)</span> מפרש כמה יהו מרוחקין יותר מד' אמות ואכתי הוי כרם: 


lvr: 43
pgn: 37
dfh: b
trm: משיפולא עד תהומא
txt:
<span class='five'>משיפולא עד תהומא. </span>שוליו <span class='mareimakom'>(שמות כח)</span> מתרגמינן שיפולוהי כלומר כל הקרקע בשולי האילן דהיינו שפת הקרקע עד תהום של קרקע שאע'פ שדקל יחידי הוא ותנן דאפי' ב' אין לו קרקע ה'מ סביבות האילן הוא דאין לו כלום כמו שיש לג' ביניהן וחוצה להן כמלא אורה וסלו אבל תחתיו דאילן מיהא אית ליה דכיון דאילן לפירותיו קונה להתקיים מקרקע זו גם אם ימות האילן יטע אחר במקומו ואשמעינן נמי דאין בעל השדה יכול לחפור תחת האילן אפילו למטה מאלף אמה:  מתקיף


lvr: 43
pgn: 38
dfh: a
trm: מתקיף לה רבא
txt:
<span class='five'>מתקיף לה רבא. </span>אמאי קנה קרקע דכנגד האילן מאחר דתנן לא קנה קרקע כלל לא קנה ודקשיא לכו דכיון דלהתקיים בקרקע זו קנאו נמצא שקנה יניקת הקרקע גם ליטע אחר במקומו של זה אחר שייבש או יקצץ: 


lvr: 43
pgn: 38
dfh: a
trm: כורכמא דרישקא זביני לך
txt:
<span class='five'>כורכמא דרישקא זביני לך. </span>קרוג אוריינטי'ל ורגילים למכרו בקרקע ומניחו עד שיגמור פריו ועוקרו אף האילן שמכרתי לך לפירותיו הקרקע לא מכרתי לך אלא להניח אילנך בקרקע שלי כל ימי שצריך לקרקע עד שייבש היינו דומיא דכרכום ומאחר שיבש לא תהני לו הקרקע עוד: 


lvr: 43
pgn: 38
dfh: a
trm: עקור כורכמא דרישקא וזיל
txt:
<span class='five'>עקור כורכמא דרישקא וזיל. </span>כמו שעוקרים את הכרכום אחר שנתבשל ואינו יכול ליטע כרכום אחר במקומו גם אתה לא תטע אילן אחר במקומו: 


lvr: 43
pgn: 38
dfh: a
trm: אלא אמר רבא
txt:
<span class='five'>אלא אמר רבא. </span>הכא הוא דקני לקרקע שתחת האילן בבא מחמת הטענה שטוען למוכר בפירוש מכרת לי האילן והקרקע שתחתיו ליטע אחר במקומו ובשטר ואכלתיה שני חזקה ולא נזהרתי בשטרי יותר משלש שנים דהשתא לא דמי לכורכמא דרישקא: 


lvr: 43
pgn: 38
dfh: a
trm: א'ל מר קשישא בריה דרב חסדא לרב אשי
txt:
<span class='five'>א'ל מר קשישא בריה דרב חסדא לרב אשי. </span>מאחר שהקונה דקל יחידי נאמן בטענה זו ויטע אחר במקומו אי כורכמא דרישקא זבין ליה אם מכר לו סתם דקל לפירותיו ולא פירש לו קרקע דקיימא לן אין לו קרקע דאם יבש או נעקר לא יטע אחר במקומו: 


lvr: 43
pgn: 38
dfh: a
trm: מאי הוה ליה
txt:
<span class='five'>מאי הוה ליה. </span>למוכר למעבד שלא יהא זה בא מחמת טענה ויטע אחר במקומו דכל אדם יטעון אחר שלש שנים שפירש לו קרקע מאחר שהוא נאמן בטענתו: 


lvr: 43
pgn: 38
dfh: a
trm: איבעי ליה למחויי
txt:
<span class='five'>איבעי ליה למחויי. </span>בתוך כל שלש להודיע שלא מכר לו קרקע אלא כי כורכמא דרישקא ושוב לא יכול לטעון אחר שלש שטר היה לי ואבד דכיון דמיחה בו זה היה לו להזהר בשטרו: 


lvr: 43
pgn: 38
dfh: a
trm: דאי לא תימא הכי
txt:
<span class='five'>דאי לא תימא הכי. </span>דמחאה כי האי גוונא לא הויא מחאה מאחר שמודה בו שאוכל עכשיו מן הקרקע מן הדין דלא הויא מחאה אלא בטוען פלניא גזלנא הוא כדלקמן: <span class='shastitle7'>מתני'</span> אמרינן בגמרת ארץ ישראל א'ר אלעזר אפי' שתי אכסניות כגון שלומי ונבורו והירדן מפסיק בינתים ועומד ורואה אחד מחזיק בשדה שלו אינה חזקה עד שיהא עמו באותה העיר ובאותה מדינה רב אמר עיקר חזקה הכנסת פירות דאפי' ראהו חורש וקוצר ומעמר ודש וזורה ובורר ולא ראהו מכניס פירות אינה חזקה עד שיראהו מכניס פירות: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 38
dfh: a
trm: היה
txt:
<span class='five'>היה. </span>בעל הקרקע ביהודה והחזיק בגליל שהיה הקרקע בגליל והחזיק בה אדם שלש שנים בלא מחאה אינה חזקה כדמפרש טעמא בגמרא דסתם יהודה וגליל כשעת חירום דמי שאין שיירות מצויות מזו לזו ולא הויא מחאת בעל הקרקע מחאה שהרי אין מי שיגיד לו למחזיק שמיחה זה ויזהר בשטרו דהא אין שיירות מצויות הלכך כיון דאינו יכול למחות אע'ג דלא מיחה לא הפסיד בשתיקתו והיה לו לזה המחזיק ליזהר בשטרו שהרי יודע שאין בעל הקרקע יכול למחות: 


lvr: 43
pgn: 38
dfh: a
trm: עד שיהא עמו במדינה
txt:
<span class='five'>עד שיהא עמו במדינה. </span>כגון שהיה ביהודה בעיר אחת והחזיק ביהודה בעיר אחרת דכיון דשיירות מצויות הוה ליה למחויי ומדלא מיחה הפסיד: 


lvr: 43
pgn: 38
dfh: a
trm: א'ר יהודה לא אמרו שלש שנים כו'
txt:
<span class='five'>א'ר יהודה לא אמרו שלש שנים כו'. </span>לחלוק בא ולומר דאינן חלוקות לחזקה דהיה בגליל והחזיק ביהודה הויא חזקה ואפילו היה באספמיא שהוא רחוק מהלך שנה מארץ ישראל והחזיק בארץ ישראל הויא חזקה שהרי לכך האריכו שני חזקה זמן מרובה של שלש שנים כדי שיעור שאם היה באספמיא ואם יחזיק זה בקרקע שלו שנה ובתוך שנה ראשונה יצא הקול ילכו בשנה שניה ויודיעוהו לבעל הקרקע ולשנה שלישית יבא וימחה ובגמרא מפרש אי בעי ר' יהודה מחאה בפניו או לא ויותר ממהלך שנה אין דרך אדם להרחיק מביתו ולפי ההוה תקנו וטעמא דר' יהודה לא משום דתלת שנין מיזדהר איניש בשטריה אלא כדמפרש כדי שיהא כו' וטעמא דחזקה לדידיה דלא שביק איניש דאכלוה לארעיה בלא רשותיה ואפילו שעה אחת ושתיק אלא לכך האריכו שלש שנים שפעמים היה המערער רחוק אבל אי הוי המערער בעיר הוי חזקה מיד כדאמרי' לקמן בפירקין: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 38
dfh: a
trm: אי קסבר מחאה
txt:
<span class='five'>אי קסבר מחאה. </span>שמוחה בעל הקרקע במחזיק אפי' שלא בפניו כגון ששניהם דרין בעיר אחת ומיחה בפני שנים מן השוק שלא בפניו של מחזיק אפי' הכי הויא מחאה דחברך חברא אית ליה ושמע המחזיק בדבר זה והיה לו להזהר בשטרו ומדלא נזהר הפסיד והלכך קתני עד שיהא עמו במדינה אחת דכיון ששניהם במדינה אחת הויא מחאה אע'פ שאינם בעיר אחת: 


lvr: 43
pgn: 38
dfh: a
trm: אפי' היה ביהודה והחזיק ביהודה
txt:
<span class='five'>אפי' היה ביהודה והחזיק ביהודה. </span>בעיר אחרת נמי לא תיהוי מחאה ואמאי קתני עד שיהא עמו במדינה: 


lvr: 43
pgn: 38
dfh: a
trm: לעולם קסבר מחאה שלא בפניו הויא מחאה
txt:
<span class='five'>לעולם קסבר מחאה שלא בפניו הויא מחאה. </span>ומשום הכי קתני עד שיהא עמו במדינה ודקשיא לך אפילו יהודה וגליל נמי תיהוי מחאה מתני' בשעת חירום תיגרות יש בין יהודה וגליל ואין שיירות מצויות מזו לזו ואם ימחה לא יבא הדבר לאזניו של מחזיק שיזהר בשטרו והלכך לא הויא מחאה וכיון דלא הויא מחאתו של מערער מחאה חזקתו של זה נמי לא הוי חזקה דטעמא דחזקה ג' שנים קונה משום דמצי טעין ליה מחזיק אמאי לא מחית בתוך שלש ואילו הכא לא מצי למטען הכי דהא לא יכול למחות דהא אינה מחאה: 


lvr: 43
pgn: 38
dfh: a
trm: ומ'ש יהודה וגליל דנקט
txt:
<span class='five'>ומ'ש יהודה וגליל דנקט. </span>דכיון דבשעת חירום מיירי הוא הדין לכל המלכיות שיש חירום בין זו לזו והכי הוה ליה למיתני כל הארצות חלוקות לחזקה בשעת חירום ואית דמפרשי מ'ש יהודה וגליל דנקט כיון דבשעת חירום מוקמת לה מ'ש יהודה וגליל דלא הויא חזקה אפילו יהודה ויהודה לא תיהוי חזקה ואין נראה בעיני דאם כן הוה ליה למימר כדלעיל אי הכי אפילו יהודה ויהודה נמי לא ועוד דהכי מתרץ ר' אבא בשעת חירום שנו שיש תגרה בין המלכיות אבל עיירות של מדינה ומדינה אין בינותם תגרה:  הא


lvr: 43
pgn: 38
dfh: b
trm: כשעת חירום דמי
txt:
<span class='five'>כשעת חירום דמי. </span>שאין שיירות מצויות מזו לזו אבל בשאר מלכיות אי איכא חירום לא הויא חזקה אבל בשעת שלום הויא חזקה דהא שיירות מצויות והאי דקאמר רבי אבא בשעת חירום שנו הכי קאמר יהודה וגליל הרי הן כשעת חירום של שאר מלכיות: 


lvr: 43
pgn: 38
dfh: b
trm: אין מחזיקין בנכסי בורח
txt:
<span class='five'>אין מחזיקין בנכסי בורח. </span>כלומר אם החזיק אינה חזקה כדמפרש ואזיל דקסבר מחאה שלא בפניו לא הויא מחאה וכיון דלא יכול למחות גם זה לא יכול להחזיק וכר' יהודה סבירא ליה דאמר במתניתין ילכו ויודיעוהו שנה ויבא לשנה אחרת דמשמע דצריך למחות בפניו: 


lvr: 43
pgn: 38
dfh: b
trm: כי אמריתה
txt:
<span class='five'>כי אמריתה. </span>להא דרב קמיה דשמואל אחר פטירתו של רב שבא ללמוד לפני שמואל. רב מת מקמי שמואל כדאיתא בשחיטת חולין <span class='mareimakom'>(דף צה:)</span> דכל זמן שהיה רב קיים הוה שלח לי' ר' יוחנן לקדם רבינו שבבבל כי נח נפשיה דרב שלח לי' לשמואל לקדם חבירנו כו': 


lvr: 43
pgn: 38
dfh: b
trm: וכי למחות בפניו הוא צריך
txt:
<span class='five'>וכי למחות בפניו הוא צריך. </span>בתמיה אלא לא צריך למחות בפניו דמחאה שלא בפניו הויא מחאה והלכך מחזיקים נמי שלא בפניו דאיבעי ליה למחויי: ומקשה גמר' 


lvr: 43
pgn: 38
dfh: b
trm: והאמר רב מחאה שלא בפניו הויא מחאה
txt:
<span class='five'>והאמר רב מחאה שלא בפניו הויא מחאה. </span>כדאמר ר' אבא אמר רב לעיל לעולם קסבר מחאה שלא בפניו כו' (ומדפריך) למילתיה דת'ק איכא למימר דסבירא ליה הכי: 


lvr: 43
pgn: 38
dfh: b
trm: לטעמא
txt:
<span class='five'>לטעמא. </span>דתנא קמא פירש רב משום דקשיא רישא לסיפא וליכא לתרצה אלא בכי האי גוונא: 


lvr: 43
pgn: 38
dfh: b
trm: מחזיקין בנכסי בורח
txt:
<span class='five'>מחזיקין בנכסי בורח. </span>דמחאה שלא בפניו הויא מחאה ואיבעי ליה למחויי ומדלא מיחה הפסיד דכיון דשיירות מצויות אנן סהדי שנודע לו שאחרים החזיקו בקרקע שלו ולא מצי טעין לא ידעתי ולפיכך לא מחיתי דכי היכי דמחאה שלא בפניו הויא מחאה משום דחברך חברא אית ליה ושמע המחזיק מחאתו של זה המערער הכי נמי נודע לו שהחזיק זה בקרקע שלו והוא לא מיחה ולפיכך הפסיד והאי דנקט בורח לאו דוקא דהוא הדין לכל מרחיקי ארצם אלא אורחא דמילתא נקט שאין דרך בני אדם להחזיק בקרקע של אחרים בגזל אלא בקרקע בורח: 


lvr: 43
pgn: 38
dfh: b
trm: א'ל פשיטא
txt:
<span class='five'>א'ל פשיטא. </span>דמחזיקין דהא ממתניתין דקתני שלש ארצות לחזקה שמעינן דמחאה שלא בפניו הויא מחאה ואיבעי ליה למחויי ומדלא מיחה הפסיד. בגמרת ירושלמי רב אמר אין חזקה לבורח ולא מארץ לארץ ושמואל אמר יש להן חזקה אמר רב נחמן קרא מסייע ליה למר ויתן לה המלך סריס אחד לאמר השב את כל אשר לה ואת כל תבואת השדה מיום עזבה את הארץ ועד עתה <span class='mareimakom'>(מלכים ב ח)</span> : 


lvr: 43
pgn: 38
dfh: b
trm: ורב מאי קמ'ל
txt:
<span class='five'>ורב מאי קמ'ל. </span>דקאמר מחזיקים בנכסי בורח הא ודאי קמ'ל מחאה שלא בפניו הויא מחאה והיה לו למחות הלכך חזקה נמי שלא בפניו בלא מחאה הויא חזקה: 


lvr: 43
pgn: 38
dfh: b
trm: והא אמרה רב חדא זימנא
txt:
<span class='five'>והא אמרה רב חדא זימנא. </span>דאמר ר' אבא בר ממל אמר רב לעיל לעולם מחאה שלא בפניו הויא מחאה כו' ומסתמא הוה שמעינן דכסתם מתני' סבירא ליה מדמפרש לה הכי: 


lvr: 43
pgn: 38
dfh: b
trm: אפי' מיחה בפני ב' שאין יכולין לומר לו
txt:
<span class='five'>אפי' מיחה בפני ב' שאין יכולין לומר לו. </span>כגון חיגרין או שהולכין למדינת הים ומרחיקין מאותו המלכות שדר בה המחזיק (אפי') הכי מחזיקין בנכסי בורח דתיהני ליה מחאה כי הך ואע'ג דהנך לא יאמרו לו למחזיק דחברך חברא אית ליה והלכך כיון דהויא מחאה חזקה נמי הויא חזקה ושמואל שהיה מקשה על דברי רב ואומר פשיטא וכי למחות לפניו הוא צריך להך רבותא דקאמר רב לא אסיק אדעתיה והלכך פריך שפיר מאי אתא רב לאשמועינן: 


lvr: 43
pgn: 38
dfh: b
trm: אמר רב ענן לדידי מיפרשא לי כו'
txt:
<span class='five'>אמר רב ענן לדידי מיפרשא לי כו'. </span>אשינוייא דשנינן אליבא דרב אתא לאשמועינן ולמימר דהך רבותא לא סבירא ליה לשמואל כדמפרש ואזיל והוה מתמה פשיטא: 


lvr: 43
pgn: 38
dfh: b
trm: הלכתא אין מחזיקין בנכסי בורח
txt:
<span class='five'>הלכתא אין מחזיקין בנכסי בורח. </span>דמחאה שלא בפניו לא הויא מחאה וכיון דלא מצי מערער למחויי מחזיק נמי לא מצי אחזוקי: 


lvr: 43
pgn: 38
dfh: b
trm: ומחאה שלא בפניו הויא מחאה
txt:
<span class='five'>ומחאה שלא בפניו הויא מחאה. </span>והלכך חזקה שלא בפניו הויא חזקה ומשום הכי מחזיקין בנכסי בורח דהא מצי למחויי ומדלא מיחה הפסיד והיינו דקפריך גמרא תרתי בתמיה משום דקשיא רישא לסיפא ומשני לא קשיא כאן בבורח מחמת ממון פסיק רבא הלכתא שלא בפניו הויא מחאה משום דמצי למחויי וכל מקום שזה יכול למחות חזקתו של חבירו בנכסיו הויא חזקה הואיל ולא מיחה דכיון דמחמת חוב ממון הוא בורח אין זה בורח אלא לאישתמוטי בעלמא עד דהוה ליה ופרע ואינו ירא למחות דכיון דאנוס הוא ואין לו מה לפרוע אין רודפין אחריו ואם נודע מקומו שברח שם אינו חושש: 


lvr: 43
pgn: 38
dfh: b
trm: כאן בבורח מחמת מרדין
txt:
<span class='five'>כאן בבורח מחמת מרדין. </span>מחמת רציחת נפשות ירא למחות פן יודע מקום תחנותו וירדוף גואל הדם אחריו כי יחם לבבו והשיגו והרגו ובדידיה קפסיק רבא דאין מחזיקין בנכסי בורח והכי הלכתא: 


lvr: 43
pgn: 38
dfh: b
trm: מרדין
txt:
<span class='five'>מרדין. </span>לשון רציחה בלשון פרס כדאמרינן בהגוזל ומאכיל <span class='mareimakom'>(ב'ק דף קיז.)</span> השתא פרסאי דקפדי אשפיכות דמים ואמרי מרדין מרדין: 


lvr: 43
pgn: 38
dfh: b
trm: אמר רב זביד
txt:
<span class='five'>אמר רב זביד. </span>אמר לסהדי פלניא גזלנא הוא לא הויא מחאה שאפילו אם יאמרו עדים לשון זה למחזיק לא אתי לאזדהורי בשטריה דהא לא ידע אמאי קרי ליה גזלן שיזהר בשטרו: 


lvr: 43
pgn: 38
dfh: b
trm: אבל אמר לו פלניא גזלנא הוא דקאכיל לארעאי בגזלנותא
txt:
<span class='five'>אבל אמר לו פלניא גזלנא הוא דקאכיל לארעאי בגזלנותא. </span>שהרי לא מכרתיה לו דהשתא הוה ליה לאיזדהורי בשטר מכירת שדה זה מאחר שערער זה עליו והלכך הויא מחאה: <span class='five'>ולמחר תבענא ליה בדינא הרי זה מחאה.  ואי                     </span>


lvr: 43
pgn: 39
dfh: a
trm: רב פפא אמר
txt:
<span class='five'>רב פפא אמר. </span>לעולם מחאה הויא דהכי קאמר להו לעדים לדידיה לא תימרו אבל לאחרים תימרו וכיון שיאמרו לאחרים יחזרו אותן אחרים ויאמרו לו דחברך חברא אית ליה כו': 


lvr: 43
pgn: 39
dfh: a
trm: אמרו ליה לא אמרינן ליה
txt:
<span class='five'>אמרו ליה לא אמרינן ליה. </span>לא קאי אהיכא דאמר להו לא תימרו ליה דהא לרב זביד אפי' שתקו לא הויא מחאה וכל שכן הכא היכא שהשיבו כדבריו אלא מילתא באפי נפשיה היא וקאי אהיכא דאמר להו מחאה גמורה וציום לומר לו והם ענוהו לא אמרי' ליה ולא חזר ומיחה אחרי כן בפני עדים אחרים: 


lvr: 43
pgn: 39
dfh: a
trm: אמר רב זביד הא קאמרי ליה לא אמרינן ליה
txt:
<span class='five'>אמר רב זביד הא קאמרי ליה לא אמרינן ליה. </span>וכיון שלא יאמרו לו היה לו לזה למחות עוד בפני אחרים שיאמרו לו ואם לא מיחה אחרי כן הפסיד: 


lvr: 43
pgn: 39
dfh: a
trm: רב פפא אמר
txt:
<span class='five'>רב פפא אמר. </span>אין צריך למחות עוד בפני אחרים דמחאה מעלייתא היא דהכי קאמרו ליה לדידי' לא אמרינן שלא נלך עד מקומו: 


lvr: 43
pgn: 39
dfh: a
trm: לאחריני אמרינן כו'
txt:
<span class='five'>לאחריני אמרינן כו'. </span>רב פפא קא דייק לא תימרו ליה לא אמרינן ליה דמשמע לא אמרי' ליה אבל לאחריני אמרי מדלא אמר לא תימרו: 


lvr: 43
pgn: 39
dfh: a
trm: שותא
txt:
<span class='five'>שותא. </span>דיבור כמו שותא דינוקא בשוקא או דאבוה או דאמא <span class='mareimakom'>(סוכה דף נו:)</span>: 


lvr: 43
pgn: 39
dfh: a
trm: אמרו ליה לא מפקי' שותא
txt:
<span class='five'>אמרו ליה לא מפקי' שותא. </span>לא קאי אהיכא דאמר להו לא תפיק לכו שותא דהתם כ'ע לא פליגי דלא הויא מחאה בין אהדרו ליה בין לא אהדרו ליה שום דיבור ומילתא באפי נפשיה הוא (א) וכגון שצוה אותם לאמר לו והם אמרו לא מפקינן שותא אמר רב פפא הכא ודאי מודינא דלא הויא מחאה דהא קאמרי כו' דמשמע לא לו ולא לאחרים: 


lvr: 43
pgn: 39
dfh: a
trm: אמר רב הונא בריה דרב יהושע
txt:
<span class='five'>אמר רב הונא בריה דרב יהושע. </span>האי נמי מחאה הויא דכל מילתא דלא רמיא עליה דאינש שאינה מוטלת עליו לברר וגם אינו מפסיד אם אומר אם לא אומרה אמר לה לבני אדם ולאו אדעתיה כלומר אינו נותן אל לבו שקיבל הדבר עליו לכסותו והלכך אינו צריך למחות בפני אחרים שהרי מיחה בפני בני אדם שיכולין לומר לו והלכתא בין אמר הממחה לא תימרו ליה מידי מהני מילי למחזיק ובין אמרו לא מפקינן שותא בכולהו הויא מחאה בר מדאמר להו הממחה דלא תיפוק לכו שותא דלא הויא מחאה וכן פסק ר'ח: ה'ג 


lvr: 43
pgn: 39
dfh: a
trm: אמר רבא אמר רב נחמן מחאה כו'
txt:
<span class='five'>אמר רבא אמר רב נחמן מחאה כו'. </span>ואע'ג דאותביה רבא לרב נחמן שיטת גמרא היא בהרבה מקומות כן והכי פי' כי שמעה רבא מרב נחמן להך מילתא דאמרינן בה אמר רבא אמר רב נחמן איתיביה הך תיובתא ורב אשי שסידר גמרא הוא דקאמר אמר רבא אמר רב נחמן וגם מפרש הקושיא אחרי כן שהקשהו: 


lvr: 43
pgn: 39
dfh: a
trm: מחאה שלא בפניו הויא מחאה
txt:
<span class='five'>מחאה שלא בפניו הויא מחאה. </span>ולא בעינן שישלח שלוחו למחות בפניו אלא מכיון שמיחה שלא בפניו הויא מחאה שהרי יכול הדבר לבא לאזניו ואפי' לא ידע המחזיק מחאתו של מערער לא חיישינן מאחר שמיחה זה כהוגן: 


lvr: 43
pgn: 39
dfh: a
trm: איתיביה רבא לר'נ אמר רבי יהודה כו'
txt:
<span class='five'>איתיביה רבא לר'נ אמר רבי יהודה כו'. </span>ואי קשיא אדפריך מסיפא לסייע מרישא דהא אוקימנא מחאה שלא בפניו הויא מחאה איכא למימר דרבא מוקי לה לרישא במילי אוחרי: 


lvr: 43
pgn: 39
dfh: a
trm: אלא כדי שיהא כו'
txt:
<span class='five'>אלא כדי שיהא כו'. </span>טעמא דרבי יהודה לאו משום דתלת שנין מיזדהר איניש בשטריה אלא כדמפרש כדי שיהא כו' וטעמא דחזקה לדידיה משום דלא שביק איניש דאכלי ארעיה בלא רשותו אפי' שעה אחת ושתיק אלא לכך האריכו שלש שנים שפעמים שהמערער רחוק מהלך שנה ולא יבא ערעור שלו לאזניו עד ג' שנים ולאיפלוגי את'ק אתא דלא חיישינן לשעת חירום וחזקה בפניו מיד הויא חזקה הואיל ולא מיחה מיד מדתלי טעמא באספמיא לקמן בפרקין: 


lvr: 43
pgn: 39
dfh: a
trm: ויבא לשנה אחרת
txt:
<span class='five'>ויבא לשנה אחרת. </span>קס'ד דרבא דוקא קאמר שיבא המערער עצמו וימחה בסוף ג' בפניו של מחזיק אלמא מחאה שלא בפניו לא הויא מחאה והלכך חזקה שלא בפניו לא תיהוי חזקה ואע'ג דלרבי יהודה הויא חזקה בהכי לא סבירא ליה כרבי יהודה דר' יהודה מצריכו לילך ולערער ולרבא לא נצריכנו אלא מתוך שאינו יכול למחות באספמיא גם המחזיק לא יכול להחזיק: 


lvr: 43
pgn: 39
dfh: a
trm: ואי ס'ד
txt:
<span class='five'>ואי ס'ד. </span>דאין צריך לשלוח שליח ולמחות בפניו בעדים אלא ימחה במקום שהוא שם ואם יבא הדבר לאזניו יבא למה ליה למיתי עד מקום המחזיק או לשלח שלוחו למחות בפניו: 


lvr: 43
pgn: 39
dfh: a
trm: ליתיב אדוכתיה
txt:
<span class='five'>ליתיב אדוכתיה. </span>באספמיא ולימחי בפני עדים שהרי יכולין לבא ולומר לו בסוף ג' אם ירצו: ומשני 


lvr: 43
pgn: 39
dfh: a
trm: עצה טובה קמ'ל
txt:
<span class='five'>עצה טובה קמ'ל. </span>דנייתי הוא עצמו ונשקול קרקע ופירותיו מיד המחזיק שאם ימחה במקומו ולא ילך ויוציא עכשיו מידו הפירות שאכל המחזיק יוציא ממנו בטורח דקשה גזל הנאכל ומיהו לאו דוקא מצריך ליה רבי יהודה לבא אלא הכי קאמר לא אמרו דצריך ג' שנים אלא כדי שאם יהיה המערער באספמיא ומשהחזיק זה יצא הקול ויודיעוהו בשנה שניה וימחה בתחלת שלש ויוכל הדבר לבא לאזניו של מחזיק בסוף שנה שלישית ואז יש הנאה למערער שאם ירצה הוא עצמו לבא בסוף שלש ויקח קרקע ופירות מעכשיו בלא דין ודברים: 


lvr: 43
pgn: 39
dfh: a
trm: דמתאמרא באפי תלתא לית בה משום לישנא בישא
txt:
<span class='five'>דמתאמרא באפי תלתא לית בה משום לישנא בישא. </span>אם יחזרו ויאמרו לזה כך אמר פלוני עליך וטעמא כדמפרש בערכין ביש בערכין מ'ט חברך חברא אית ליה ואמר אביי התם דכל מילתא דעבידא לאיגלויי לית בה משום לישנא בישא והלכך גבי מחאה נמי מילתא דעבידא לאיגלויי בעינן כדי שיזהר המחזיק בשטרו ולהכי פליגי מ'ד בפני שנים לית ליה דרבה בר רב הונא דבעי תלתא דהא אפי' בתרי עבידא לאיגלויי והויא מחאה בפני שנים  ולענין


lvr: 43
pgn: 39
dfh: b
trm: ומ'ד בפני ג' אית ליה דרבה בר רב הונא
txt:
<span class='five'>ומ'ד בפני ג' אית ליה דרבה בר רב הונא. </span>דבג' הוי גלויי מילתא ולא בתרי הלכך בפני ב' לא הויא מחאה דלא עבידא לאיגלויי כן נראה שיטה זו בעיני ועיקר. (הגה'ה. תמיה לי אמאי לא אמר נמי לימא בדאביי קמיפלגי ושמא משום דלא מצי גמרא לאוקמי כדברי הכל כדמוקי דרבה בר רב הונא כדמסיק למילתיה לא דכ'ע אית להו דרבה בר רב הונא כו'. ע'כ) ולקמן נמי מוכח דמאן דבעי גלויי מילתא במחאה בעי שלשה והכי הויא מסקנא דשמעתא וכל רבותינו מפרשים דגבי מחאה נמי לשון הרע איכא דקאמר פלניא גזלנא הוא והלכך לרבה בר רב הונא אי מתאמרא קמי תרי לא הוי מחאה משום דאית בה משום לישנא בישא ולא יאמרו לו למחזיק ולאו מילתא היא דלא דמי ללשון הרע כלל דעיקר מחאה היינו משום דבעינן שיבא הדבר לאזניו של מחזיק ומצוה היא לומר לו כדי שיזהר בשטרו ולכך תקנו למערער שימחה בפני עדים כדי שיוציאו את הקול תדע דהיכא דאמר להו לא תפיק לכו שותא לא הויא מחאה: 


lvr: 43
pgn: 39
dfh: b
trm: לא דכ'ע אית להו דרבה בר רב הונא
txt:
<span class='five'>לא דכ'ע אית להו דרבה בר רב הונא. </span>דכל גלויי מילתא לא הוי בפחות מג' ואי הוה בעינא גלויי מילתא במחאה היה צריך למחות בפני שלשה אבל בהכי פליגי דמ'ד בפני שנים קסבר  שלא בפניו לא הויא מחאה דכיון דאין מחאה אלא בפניו די לו בשני עדים שיעידו שמיחה בו וכיון דמיחה בפניו אין לך גלויי מילתא גדול מזה שהרי ודאי ידע המחזיק שמיחה בו זה ויזהר בשטרו ומ'ד בפני ג' קסבר מחאה שלא בפניו הויא מחאה והלכך היכא דמיחה שלא בפניו צריך ג' משום גלויי מילתא דכיון דידעי ג' כאילו כל העולם יודעין: 


lvr: 43
pgn: 39
dfh: b
trm: איבעית אימא דכ'ע מחאה שלא בפניו הויא מחאה
txt:
<span class='five'>איבעית אימא דכ'ע מחאה שלא בפניו הויא מחאה. </span> כדאוקי מתני' וכדפסק הלכתא וכ'ע כרבה בר רב הונא סבירא להו דאין גלויי מילתא במחאה שלא בפניו אלא בג': 


lvr: 43
pgn: 39
dfh: b
trm: והכא בהא קמיפלגי מ'ד בפני שנים קסבר סהדותא בעינן
txt:
<span class='five'>והכא בהא קמיפלגי מ'ד בפני שנים קסבר סהדותא בעינן. </span>ודי לנו בשני עדים שיעידו שמיחה זה בתוך ג' ואם יבא הדבר לאזניו יבא דמאחר שיוכל לבא לאזניו של מחזיק בשום ענין בעולם הויא מחאה דלא חייש אלא שלא יתרה בהם לכסות הדבר דכיון דלישנא בישא ליכא במחאה שמא אלו עצמן ילכו ויגידו למחזיק או יאמרו לאחרים שיאמרו לו: 


lvr: 43
pgn: 39
dfh: b
trm: גלויי מילתא בעינן
txt:
<span class='five'>גלויי מילתא בעינן. </span>שידע כל העולם וכיון דנודע לג' כאילו נודע כבר למחזיק דמי דמסתמא ידע במחאה זו אבל בשנים מסתמא לא ידע: 


lvr: 43
pgn: 39
dfh: b
trm: מחויאתה למחויי
txt:
<span class='five'>מחויאתה למחויי. </span>שהיה אחד מחזיק בנכסיו והיה רוצה למחות ומיחה קמייהו בפני שלשתן וה'ה לפני שנים כדאמר רבא לקמן מחאה בפני ב' ואין צריך לומר כתובו אלא הכי הוה עובדא וכן פסק ר'ח דמחאה בפני שנים: 


lvr: 43
pgn: 39
dfh: b
trm: לשנה אחרת אתא
txt:
<span class='five'>לשנה אחרת אתא. </span>פעם שניה ומיחה קמייהו ס'ל דכל שנה ושנה צריך למחות ואם מיחה פעם ראשונה ושניה ולא מיחה בשנה שלישית איגלאי מילתא דשלא כדין מיחה ראשונה ושניה ולסוף שנה שלישית זו הויא חזקה ולא צריך להזהר בשטרו: 


lvr: 43
pgn: 39
dfh: b
trm: לא צריכת
txt:
<span class='five'>לא צריכת. </span>למחות כל שנה ושנה אבל פעם אחת מיהא צריך למחות בכל ג' וג' כדלקמן שלא יהו ג' שנים רצופים בלא מחאה ומיהו אינהו לא איירי בהכי מידי אלא למעוטי ג' מחאות בתוך ג' שנים באו דדי בשנה ראשונה ושוב אין צריך למחות בכל הג' שנים: ה'ג 


lvr: 43
pgn: 39
dfh: b
trm: אמר ר'ל משום בר קפרא וצריך למחות בסוף כל ג' וג'
txt:
<span class='five'>אמר ר'ל משום בר קפרא וצריך למחות בסוף כל ג' וג'. </span>דאע'ג דמשמיחה שנה ראשונה שוב אין צריך למחות ה'מ בהנהו ג' אבל בסוף ג' צריך למחות עדיין דלא נהוי תלת שנין בלא מחאה דתלת שנין מיזדהר איניש בשטריה אחר המחאה טפי לא מיזדהר והכי הלכתא ואע'ג דתהי בה רבי יוחנן תמיה היה אבל ירא היה לחלוק על בר קפרא וגם ר'ח פסק כן וי'מ טעמא דצריך למחות בסוף ג' כדי שלא יטעון לאחר המחאה מכרת לי ולא נהירא דכיון דעל כרחו מודי דמעיקרא לאו בתורת מכירה נחת בה אינו נאמן לומר אחרי כן החזקתי בה בתורת מכירה: 


lvr: 43
pgn: 39
dfh: b
trm: וכי גזלן יש לו חזקה
txt:
<span class='five'>וכי גזלן יש לו חזקה. </span>כלומר אמאי צריך למחות בסוף כל ג' והלא משמיחה המערער שנה ראשונה והוציא קול על זה שהוא גזלן היה לו להזהר בשטרו כל הימים עד שירד עם זה לדין או עד שיראה את שטרו אחר המחאה לב'ד ומדלא נזהר בשטרו יפסיד דאיכא למימר גזלן הוא והיינו דקפריך גזלן ס'ד הא קטעין שטר היה לי קודם המחאה ואבד ומספיקא הוא דאנן מפסידין אותו את הקרקע לפי שלא נזהר בשטרו אלא אימא כגזלן וכדפרישית: 


lvr: 43
pgn: 39
dfh: b
trm: ערער וחזר וערער
txt:
<span class='five'>ערער וחזר וערער. </span>בסוף כל ג' וג' בר קפרא לטעמיה דאמר צריך למחות בסוף כל ג' וג' הילכך מנהג הוא לערער הרבה פעמים: 


lvr: 43
pgn: 39
dfh: b
trm: אם מחמת טענה ראשונה ערער
txt:
<span class='five'>אם מחמת טענה ראשונה ערער. </span>דבכולהו מחאות טעין קאכיל לארעאי בגזלנותא הרי זו מחאה והלכך אין לו חזקה למחזיק אבל אם במחאה ראשונה הזכיר שבגזלנות ירד אל שדה זו ובמחאה שניה הזכיר כי משכנתא בידו ואני מוסר לכם עדות זו כדי שלא יחזיק בה ויאמר מכורה היא בידי כיון ששינה בטענתו אינה מחאה ונתקיימה החזקה ביד המחזיק וה'ה למוחה ג' מחאות בתוך שלש שנים משני טענות המכחישות זו את זו דאין כאן מחאה כלל לא ראשונה ולא אחרונה והויא חזקה לסוף ג' דכיון דמיחה מחאה אחרת בשנה שניה שמכחשת מחאה של שנה ראשונה מודה הוא דההיא מחאה שלא כדין הוה והודאת בעל דין כמאה עדים דמי ובטלה לה לההיא מחאה קמייתא וכ'ש זו שניה דהוחזק כפרן וכמי שלא מיחה בתוך ג' כלל דמי: ה'ג בפי' ר'ח 


lvr: 43
pgn: 39
dfh: b
trm: מחאה בפני שנים ואין צריך לומר כתובו
txt:
<span class='five'>מחאה בפני שנים ואין צריך לומר כתובו. </span>אלא כותבים לו העדים שטר מחאה למערער להיות בידו לעדות שמיחה בתוך ג' ואע'פ שלא צוה אותם דזכין לו לאדם שלא בפניו ושלא ברשותו דמסתמא ניחא ליה:  וכן


lvr: 43
pgn: 40
dfh: a
trm: וכן מודעא בפני שנים
txt:
<span class='five'>וכן מודעא בפני שנים. </span>מי שאנסוהו למכור וליתן את שלו בעל כרחו ולכתוב שטר מכירה או מתנה בפני עדים צריך להודיע קודם לכן לשני עדים ולומר דעו לכם שמכירה זו או מתנה של שדה זו שאני רוצה לעשות לפלוני שלא ברצון נפשי אעשה כי אונסני ומכריחני בעל כרחי ולא יהיה ממש באותו שטר שאעשה והיום או למחר תבענא ליה בדינא ומרענא לשטרא אפומייכו שמסרתי מודעא לפניכם קודם שנעשה השטר ודוקא קודם כתיבת השטר אבל אחרי כן אין המודעא שוה כלום דאם כן כל השטרות שבעולם כשיתחרט אחר שנעשו ונמסרו בכשרות יבא לפוסלן: 


lvr: 43
pgn: 40
dfh: a
trm: ואין צריך לומר כתובו
txt:
<span class='five'>ואין צריך לומר כתובו. </span>שטר מודעא כללא דמילתא כל מידי דזכות הוא לו אין העדים צריכין ליטול הימנו רשות והא דלא כייל ותני להו ולימא מחאה ומודעא וקנין בפני ב' ואין צריך לומר כתובו היינו משום דרבא קאמר להו משמיה דר'נ ולאו בחד יומא שמעינהו אלא כל מילתא שמעה באפי נפשיה והדר חברינהו רבא כחדא כסדר כמו ששמען והיינו דכתבינן ביטול מודעי בשטרי מכירה ומתנה דמעתה לא תועיל המודעא כדמוכח בערכין בפרק האומר בסופו <span class='mareimakom'>(דף כא:)</span> גבי גט דמהני ביטול המודעות והוא הדין לכל השטרות: 


lvr: 43
pgn: 40
dfh: a
trm: הודאה בפני ב'
txt:
<span class='five'>הודאה בפני ב'. </span>אדם שמודה לחבירו בפני ב' שחייב לו מנה צ'ל כתובו שיצוום הלוה לכתוב לו שטר למלוה לעדות דכל שעה שירצה לגבות חובו יוציא שטרו על הלוה אבל שלא ברשות לוה אין כותבין דחוב הוא לו וכיון דעל הלוה לכתוב והוא לא צוה איכא למימר דלא ניחא ליה לעשות חוב שחייב מלוה בשטר דעד השתא הוה מלוה על פה ואע'ג דהודה בפני עדים נאמן הוא לומר כל שעה שירצה פרעתי דקיי'ל <span class='mareimakom'>(לקמן קע.)</span> המלוה לחבירו בעדים א'צ לפרעו בעדים ועכשיו כשיש בידו שטר אין הלוה נאמן לומר פרעתי אלא א'כ יביא עדים שפרע בפניהם אפילו הוציא המלוה על הלוה כתב ידו של לוה שהוא חייב לו גובה מנכסים בני חורין ואינו נאמן לומר פרעתי כ'ש בשטר שיש בו עדים: 


lvr: 43
pgn: 40
dfh: a
trm: קנין
txt:
<span class='five'>קנין. </span>סודר על כל דבר בפני ב' ולא בעי תלתא ומשום דגבי קיום שטרות אמר ג' הוצרך לפרש בכל הני דדי בשנים: 


lvr: 43
pgn: 40
dfh: a
trm: קיום שטרות בג'
txt:
<span class='five'>קיום שטרות בג'. </span>מי שיש לו שטר על חבירו וחושש שמא ילכו העדים למדינת הים או ימותו וכשיבא לגבות חוב הכתוב בשטר יטעון הלוה כי פרוע הוא או מזוייף הוא ויצטרך לקיים שטרו בעדים המכירים חתימת ידי עדים שבשטר ולא ימצא כיצד יעשה הולך לב'ד ומביא העדים עצמן ומעידין על חתימת ידיהן בפני ב'ד והם כותבים בסוף השטר למטה מחתימת העדים במותב תלתא כחדא הוינא ונפק שטרא דא קדמנא ואתו פלוני ופלוני ואסהידו אחתימות ידייהו ואישרנוהי וקיימנוהי כדחזי וחותמים בו ג' הדיינים והוא הנפק וגם אשרתא דדייני ולכך צריך ג' דשנים שדנו דיניהן דין אלא שנקראין ב'ד חצוף בסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף ג.)</span> והכא אפי' דיעבד נמי לא דא'כ מה יש בין הנפק לשטר שלמעלה הימנו הכא תרי חתימי והכא תרי חתימי ודומה לב' עדים שמעידים ששמעו מפי עדים שלמעלה שהשטר כשר ועד מפי עד פסול אבל כשהן ג' והן ב'ד זו עדות גמורה שהעידו על חתימת ידן לפני ב'ד והכשירו ב'ד את השטר ועכשיו חותמין ב'ד ששטר זה כשר הוא ודומה לפסק דין: 


lvr: 43
pgn: 40
dfh: a
trm: אמר רבא אי קשיא לי
txt:
<span class='five'>אמר רבא אי קשיא לי. </span>בכל הנך דינים דאמר לי רב נחמן גבי קנין לחוד הוא דקשיא לי האי קנין למאי מדמי ליה רב נחמן אי כמעשה ב'ד דמי ומשום דדומה לדין של דיינין שמוציאים מזה ונותנין לזה ואף עדי קנין ע'י עדותן שרואין בקנין יוצא ממון זה בשעת הקנין מיד המקנה ליד הקונה ומשום דדמי למעשה ב'ד קאמר ר'נ אין צ'ל כתובו אלמא אע'ג דחוב הוא למקנה לכתוב שטר וליפות זכותו של קונה אפ'ה כותבים העדים בלא רשותו כדין כל מעשה ב'ד שכח ב'ד יפה והפקירן הפקר לכתוב כל הנעשה בפניהן וא'כ ליבעי ג' כקיום שטרות: 


lvr: 43
pgn: 40
dfh: a
trm: ואי לאו כמעשה ב'ד דמי
txt:
<span class='five'>ואי לאו כמעשה ב'ד דמי. </span>ומשום הכי קאמר דסגי בב' אמאי אינו צ'ל כתובו והלא חוב לו לכתוב בלא רשותו: 


lvr: 43
pgn: 40
dfh: a
trm: דסתם קנין לכתיבה עומד
txt:
<span class='five'>דסתם קנין לכתיבה עומד. </span>משום דאין לאחר קנין כלום דכיון דמקנה ליה בסודר בפני עדים וממהר להקנותו מיד ואינו מדחהו עד שילך וימשוך במטלטלין או ילך ויחזיק בקרקעות מתכוין הוא להקנותו בעין יפה ומסתמא רוצה שיכתבו לו כדאמר בכתובות בפ' אע'פ <span class='mareimakom'>(דף נה.)</span> אמר לעדים כתובו וחתומו והבו ליה קנו מיניה לא צריך לאימלוכי ביה כשירצו לכתוב השטר שמא חזר דסתם קנין לכתיבה עומד אבל לא קנו מיניה איכא למ'ד התם צריך לאימלוכי ביה ואע'ג דציום בהדיא לכתוב לו: 


lvr: 43
pgn: 40
dfh: a
trm: אמאן דלא ציית דינא
txt:
<span class='five'>אמאן דלא ציית דינא. </span>סרבן בדין דאי ציית דינא לימא ליה לא אניסת דאי קאניס לך אמאי לא תבעת ליה בדינא: 


lvr: 43
pgn: 40
dfh: a
trm: אפי' עלי ועליך
txt:
<span class='five'>אפי' עלי ועליך. </span>דצייתינן דינא ראוי לכתוב עלינו מודעא דזימנין דאין ב'ד מזומן מיד:  דלא


lvr: 43
pgn: 40
dfh: b
trm: דלא כתיב בה אנן עדים ידעינן באונסא דפלניא
txt:
<span class='five'>דלא כתיב בה אנן עדים ידעינן באונסא דפלניא. </span>שאונס גמור יש לו ומכירין אנו איזה אונס אי לא כתב בה הכי אלא סתמא כתבו פלוני אמר לנו שנאנס: 


lvr: 43
pgn: 40
dfh: b
trm: מודעא דמאי אי
txt:
<span class='five'>מודעא דמאי אי. </span>במודעא דמסר אגיטא ואמתנה לא צריך כולי האי אלא כיון דמודע לסהדי דהאי גיטא שאני נותן לאשתי אנוס אני בו ולא ברצון נפשי עשיתי לפיכך דעו שאני מבטלו בפניכם וכן המתנה שאני מקנה לפלוני אנוס אני ואיני מקנה אותה ברצוני תהא מבוטלת אע'ג דלא ידעי סהדי אונסא דיליה הרי גט והמתנה בטלין: 


lvr: 43
pgn: 40
dfh: b
trm: גלוי מילתא בעלמא היא
txt:
<span class='five'>גלוי מילתא בעלמא היא. </span>כלומר הרבה בני אדם יוכלו לידע אונסו דכיון דאינו מקבל ממון במתנה ובגט זה שנותן אם איתא דניחא ליה ליתנה מדעתו למה לו למסור מודעא ואי לא ניחא לו ליתן למה לו ליתן גט ומתנה אלא ודאי נאנס בגט ובמתנה זו הלכך אין צריך לפרש אונסו דלא דמי לזביני דהתם צריך לפרש דאיכא למימר סתם מוכר לא ברצונו מוכר אלא משום חסרון מעות והלכך איכא למימר דמסר מודעא דקסבר היום ולמחר כשיהיו לי מעות מפיקנא מודעא ותבענא ליה לדינא ויחזור קרקע שלי ואני אשלם מעותיו אבל הכא אם ברצון נפשו נותן גט ומתנה בלא אונס למה כותב מודעא בחנם לא יתן גט ולא איצטריך לכתוב מודעא אלא ודאי אנוס הוא ומשום הכי תקינו בגיטין דלא למיכתב גיטא עד שיבטל הבעל כל מודעות שמסר וכך הוא מפורש בערכין בפרק האומר משקלי עלי <span class='mareimakom'>(דף כא:)</span> אמר רב ששת האי מאן דמסר מודעא אגיטא מודעיה מודעא פשיטא לא צריכא דעשייה וארציה מהו דתימא כיון דארציה בטולי בטליה למודעיה קמ'ל עד דאמר בטלתיה ואימא כיון דארצי בטליה ולא צריך לפרושי דבטליה ואמרינן א'כ נתני וכן אתה אומר בגיטי נשים כופין אותו עד שיתן אמאי קתני עד שיאמר רוצה אני אלא קמ'ל עד דמפרש דבטליה ודוקא מודעא שיש בה אונס אבל בלא אונס אי טעין ואמר גט שאעשה לא יהא גט אין זה ביטול דכיון דלא נאנס כלל אנן סהדי דגמר בלבו בשעת מעשה לעשותו גט גמור ולא מהני ביה ביטול דקודם כתיבה אלא א'כ ביטלו אחר כתיבה: 


lvr: 43
pgn: 40
dfh: b
trm: דגלויי מילתא בעלמא היא
txt:
<span class='five'>דגלויי מילתא בעלמא היא. </span>כלומר די לנו בגלויי מילתא בעלמא דלא חיישינן אם תתגלה מילתא או לא דסברא היא דאניס כדפרישית: 


lvr: 43
pgn: 40
dfh: b
trm: ואי דזביני
txt:
<span class='five'>ואי דזביני. </span>שמוסר מודעא שנאנס ולפיכך לא הויא מודעא עד שיעידו העדים שמכירין באונסו משום דאיכא למימר דלא אניס אלא השתא למעות צריך והיום ולמחר ליבעי למיחרט בההיא מכירה כשיזדמנו לו מעות ולפיכך מסר השתא מודעא לבטל מכירתו: 


lvr: 43
pgn: 40
dfh: b
trm: לא כתבינן מודעא אזביני
txt:
<span class='five'>לא כתבינן מודעא אזביני. </span>נראה לי טעמא דרבא משום דאמרינן לקמן בפירקין <span class='mareimakom'>(דף מח.)</span> הלכתא תליוה וזבין זביניה זביני ולא אמרן אלא בשדה סתם שכפאוהו למכור אחת משדותיו והוא בירר מעצמו אחת מהן ומכרה דלא הוי אונס אבל בשדה זו לא כו' והלכך לא כתבינן מודעא דאי בשדה זו הא לא הוי זביניה זביני ולא צריך מודעא אלא יביא עדים שאנסוהו ותיבטל שטר מכירה בלא שום מודעא ואי בשדה סתם הא הוי זביניה זביני ואין אונס בזה השדה שהרי מדעתיה בירר ומכר את זה השדה ומודעא זו שיכתוב פסולה היא דמודעא בלא אונס לאו כלום היא ומיהו רב הונא דאמר לקמן תליוה וזבין זביניה זביני חזינן דאכשר מודעא אזביני דלית ליה הך סברא דרבא: ומשני 


lvr: 43
pgn: 40
dfh: b
trm: מודי רבא דכתבינן מודעא היכא דאניס
txt:
<span class='five'>מודי רבא דכתבינן מודעא היכא דאניס. </span> כה'ג דמעשה דפרדס דלקמן דמתוך פחד שמפחידין אותו להפסיד הפרדס לגמרי בלא דמים קמזבין ליה אין בלבו למכור לגמרי אלא עד שינצל מן הפחד הכא ודאי כתבי' מודעא דהא אונס גמור הוא דאי לא מזבין ליה מערער למחזיק יפסיד אותו המחזיק למערער בטענותיו דהכא הוא דאמרי נהרדעי דצריך למיכתב אנו יודעים ביה כו': 


lvr: 43
pgn: 40
dfh: b
trm: האי עובדא דפרדסא
txt:
<span class='five'>האי עובדא דפרדסא. </span>פר'ח היאך ידעו העדים באונס של בעל הפרדס דאם בפני עדים אמר לו המחזיק טענות דלקמן אין צריך מודעא אלא יעידו ששמעו לזה המחזיק שבא בעקיפין על בעל הפרדס ויטול בעל הפרדס את שלו וכך פירש אתא מריה דפרדיסא גבי סהדי ואודעינהו הני מילי שרוצה זה לגוזלו פרדס  בטענותיו ואמר להו אנא תבענא ליה קמייכו ושמעו מיניה דטעין זבינתא ניהלי ולית לך עלי ולא מידי ובתר הכי א'ל בחשאי אנא מזביננא לך ואמר ליה כתוב לי שטר מכירה שלא בפני כדתנן כותבין שטר למוכר אע'פ שאין לוקח עמו והביאהו לי ואתן לך הדמים והלך זה וסיפר לעדים מה שאמר לו זה לכתוב לו שטר מכירה וכן עשה וקודם שכתב ומסר השטר מכירה אמר לעדים אתם שמעתם שטען לקוחה היא בידי זה ג' שנים ואנא כתבנא ליה שטר מכירה כמו שאמר שלא בפניו ואקבל הדמים השתא מסר אנא מודעא קמייכו דלאו ברעות נפשי מזביננא להאי פרדיסא אלא משום דכפר במשכנתא ובתר הכי תבענא ליה לדינא ומפקינא לה מיניה על ידי שיראה שטר מכירה זה שמהיום ואני אוציא המודעא לפניו המבטלתו והוא לא יתן לבו לטעון ולומר שג' שנים היתה לקוחה לו הקודמין לשטר זה: 


lvr: 43
pgn: 40
dfh: b
trm: ואיכא דאמרי אמר רב יוסף דלא אמר להו תיתבו בשוקי ובבריתא
txt:
<span class='five'>ואיכא דאמרי אמר רב יוסף דלא אמר להו תיתבו בשוקי ובבריתא. </span>לא ציום לכתוב בשווקים וברחובות אלא סתם אמר להו כתובו: 


lvr: 43
pgn: 40
dfh: b
trm: איכא בינייהו סתמא
txt:
<span class='five'>איכא בינייהו סתמא. </span>שאמר להו כתובו סתם ולא אמר להם איטמורו וגם לא ציום לכתוב בשוקי ובבריתא ללישנא קמא דרב יוסף כשרה וללישנא בתרא פסולה דצריך לומר להם כתובו בשוקא וחתמוה בברא ובפירוש ר'ח גרסינן דאמר להו לא תיתבו בשוקא ובבריתא ואי אפשר לומר כן דלשני לשונות דרב יוסף משמע סתמא כשרה: 


lvr: 43
pgn: 40
dfh: b
trm: אמר רבא והויא
txt:
<span class='five'>אמר רבא והויא. </span>הך מתנתא טמירתא מודעא לבטל חברתה שטר מתנה או מכירה גלויה וכשרה שנכתבה אחרי כן על שדה זו לאדם אחר דלכך כתבה להך טמירתא דלא לחזיק בהאי שדה האיך בתרא: 


lvr: 43
pgn: 40
dfh: b
trm: דמחמת אונסא
txt:
<span class='five'>דמחמת אונסא. </span>שאינה חפיצה בו אא'כ יכתוב לה הלכך לא גמר בלבו להקנות לה אלא עד שישאנה ויחזור בו והלכך התם הוא דהויא במקום מודעא: 


lvr: 43
pgn: 40
dfh: b
trm: אבל הכא
txt:
<span class='five'>אבל הכא. </span>דליכא טענת אונס בבתרייתא לא הויא מתנה טמירתא קמייתא מודעא לבתרייתא שהיא עשויה כתקנה לבטלה דבקמייתא לא ניחא ליה דליקני הואיל ועבדה טמירתא אבל אחרון שנעשה לו שטר ראוי ניחא ליה דליקני שמעינן מהכא דמתנתא טמירתא לא הויא מודעא לחברתה אלא היכא דאיכא אונס בבתרייתא אונס דמוכח אבל בלא אונס ניחא ליה דליקני:  סתמא


lvr: 43
pgn: 41
dfh: a
trm: סתמא מאי
txt:
<span class='five'>סתמא מאי. </span>משום דתרי לישני אמר רב יוסף לעיל ואיכא בינייהו סתמא חד פסל וחד מכשר הלכך קבעי הכא אמאי סמכינן אי אמר להן סתמא כתובו ולא אמר להו תיתבו בשוקא ובברייתא ולא אמר להו נמי איטמרו מי הוי מתנתא טמירתא או לא ויש מפרשין דאמודעא קאי דאוקימנא דלא הויא מתנתא טמירתא מודעא לחבירתה אבל סתמא מי הויא מודעא ולא נהירא כלל דלההוא לישנא דאמרי' סתמא פסולה ודאי לא הויא מודעא דהיינו טמירתא: 


lvr: 43
pgn: 41
dfh: a
trm: חיישינן
txt:
<span class='five'>חיישינן. </span>לטמירתא ולא מגבינן בה ואי מגבינן לא מהדרינן עובדא והיינו דלא קאמר רב אשי דלא מגבינן אלא חיישינן דספק הוא והיכא דקיימא ארעא תיקום: 


lvr: 43
pgn: 41
dfh: a
trm: והלכתא חיישינן
txt:
<span class='five'>והלכתא חיישינן. </span>דלא מגבינן בה והלכך צריך לכתוב בתוך השטר וכך אמר לנו כתבוה בשוקא וחתמוה בברא ואע'ג דלא אמר אלא כתבוה לו סתם שטר מתנה כמו שתקנו חכמים קאמר: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 41
dfh: a
trm: כל חזקה שאין עמה טענה אינה חזקה
txt:
<span class='five'>כל חזקה שאין עמה טענה אינה חזקה. </span>בין בחזקת ג' שנים דקרקעות ובתים ואילנות בין בחזקת יום אחד כגון הנך דאמרינן לעיל <span class='mareimakom'>(דף ו.)</span> אחזיק להורדי כו' מיירי וקאמר דצריך לטעון מאיזה כח החזיק בה והלכך כיון דטעין טענתא מעליא שבדין ירד לקרקע זה ומתוך כך החזיק בה כשיעור חזקה שאמרו חכמים וזה שתק ולא מיחה הויא חזקה ואין המערער נאמן לומר לא על ידי ירד לקרקע שלי אלא בלא רשותי דאם כן למה הניחו להחזיק: 


lvr: 43
pgn: 41
dfh: a
trm: אינו צריך טענה
txt:
<span class='five'>אינו צריך טענה. </span>לומר היאך בא ליד אביו דאין אדם בקי בקרקעות אביו היאך באו לידו ומיהו ראיה בעדים בעי שראו את אביו הוחזק בה יום אחד והכי מפרש בגמרא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 41
dfh: a
trm: קמ'ל
txt:
<span class='five'>קמ'ל. </span>דאי טעין טענינן ליה ואי לא טעין אנו לא ילפינן ליה למיטען שמעינן מהכא דאי הוה טעין הכי מהמנינן ליה דכה'ג אינו קרוי חוזר וטוען דאין זה מכחיש טענות ראשונות: 


lvr: 43
pgn: 41
dfh: a
trm: הדר גודא כו'
txt:
<span class='five'>הדר גודא כו'. </span>עשה כותל חדש בינו לבין שכנו והרחיב קרקע שלו ועושה הכותל בשדה חבירו: 


lvr: 43
pgn: 41
dfh: a
trm: והא אחזקי
txt:
<span class='five'>והא אחזקי. </span>שבניתי כותל על פיו ובצואתו כדאמר לקמיה דאתא וסייע גודא בהדאי וכמאן דאמר לי חזוק וקני דמי וכיון שעל פיו עשיתי וגם החזקתי יום או יומים שהיה כותל שלי בקרקע שלו והוא ידע ולא מיחה אלא שתק הרי חזקתי חזקה שיש עמה טענה ואידך הוה טעין לא נתתיה ושני חזקה לא החזיק: 


lvr: 43
pgn: 41
dfh: a
trm: א'ל כמאן
txt:
<span class='five'>א'ל כמאן. </span>טענת והא אחזיקי דסבירא לך חזקת יום אחד הויא חזקה היכא דידע מערער ולא מיחה: 


lvr: 43
pgn: 41
dfh: a
trm: כר'י
txt:
<span class='five'>כר'י. </span>דמתני' דתלי טעם דג' שנים כדי שיהא באספמיא שנה כו' הא אם קרוב בתוך מהלך יום שיוכל לידע מיד כשידע ולא ימחה תהיה חזקה וכר' ישמעאל בר' יוסי נמי בשלהי פרקין <span class='mareimakom'>(דף נט:)</span> ת'ר מעשה באדם אחד שפתח חלונותיו לחצר השותפין בא לפני ר' ישמעאל א'ל החזקת משום דס'ל בפניו לאלתר הויא חזקה: 


lvr: 43
pgn: 41
dfh: a
trm: והא אחיל כו'
txt:
<span class='five'>והא אחיל כו'. </span> והא יש לי טענה ודאית שהקנה לי קרקע דיש לי עדים שראו שהיה מסייע לי לבנות הכותל וכמאן דאמר לך חזק וקני דמי: 


lvr: 43
pgn: 41
dfh: b
trm: תרתי אוצייתא
txt:
<span class='five'>תרתי אוצייתא. </span>שתי שורות קרקע על פני השדה כדגרסינן בהשותפין <span class='mareimakom'>(לעיל דף יב.)</span> תלת אוצייתא בי'ב גופני: 


lvr: 43
pgn: 41
dfh: b
trm: תרתי מגו תלת
txt:
<span class='five'>תרתי מגו תלת. </span>תרתי אוצייתא מן השלש שמעיד האחד דתרוייהו מיהא מודו דתרתי אוצייתא עייל דבכלל תלת איכא תרי: 


lvr: 43
pgn: 41
dfh: b
trm: שיש בכלל מאתים מנה
txt:
<span class='five'>שיש בכלל מאתים מנה. </span>דהיינו מאה זוז ואין כת שניה מכחשת על מנה שכת ראשונה מעידה אלא מוסיפין הן מנה אחת אבל כת ראשונה מכחשת לשניה על אותו מנה שמוסיפין ובאותו מנה שני אוקי תרי לבהדי תרי ואוקי ממונא בחזקת מריה ולא ישלם: 


lvr: 43
pgn: 41
dfh: b
trm: ב'ה אומרים יש בכלל מאתים מנה
txt:
<span class='five'>ב'ה אומרים יש בכלל מאתים מנה. </span>ונוטל מנה הכא נמי יש בכלל תלת אוצייתא תרתי ומיהדר ליה: 


lvr: 43
pgn: 41
dfh: b
trm: אפי' חד יומא
txt:
<span class='five'>אפי' חד יומא. </span>כדי לאמת דבריך ואוקמה בידך הואיל והחזקת שני חזקה ושוב לא תצטרך להביא עדים שלקחה מבעליו אותו שמכרה לך משום דטוענין ליורש וטוענין ללוקח דהבא משום ירושה ומשום מקח אינו צריך טענה אלא ראיה שדר בה המוכרה לו יום אחד בעי: 


lvr: 43
pgn: 41
dfh: b
trm: חביבי
txt:
<span class='five'>חביבי. </span>ר' חייא דודו של רב כדאמרינן בסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף ה.)</span> דרב בר אחוה דר'ח ובר אחתיה דר'ח: 


lvr: 43
pgn: 41
dfh: b
trm: וכי אין אדם עשוי ליקח בלילה
txt:
<span class='five'>וכי אין אדם עשוי ליקח בלילה. </span>ולמכור לאחר שיתן לו ריוח באותו לילה עצמו והוה לך לאוקומי להאי אנכסיה בטענה זו דהא טוענין ללוקח ומיהו כר'ח קיי'ל כדמוכח מסקנא: 


lvr: 43
pgn: 41
dfh: b
trm: מיגו דאי בעי אמר כו'
txt:
<span class='five'>מיגו דאי בעי אמר כו'. </span>הלכך כיון דטעין נמי טענה מעלייתא אני יודע שממך לקחה מהימן דהשתא הויא ליה חזקה שיש עמה טענה אבל כי טעין מפלניא זבנתה בחזקת דאמר לי דזבנה מינך אבל איני יודע אם לקחה ממך אם לאו היינו חזקה שאין עמה טענה הואיל ואפי' יום אחד לא נראה דדר בה: 


lvr: 43
pgn: 41
dfh: b
trm: אין צריך טענה
txt:
<span class='five'>אין צריך טענה. </span>הך טענה דלעיל דקתני מתניתין אתה מכרת לי אתה נתת לי במתנה אין צריך יורש לטעון ולומר אתה מכרת לאבי: 


lvr: 43
pgn: 41
dfh: b
trm: אבל ראיה
txt:
<span class='five'>אבל ראיה. </span>בעדים שדר בה יום אחד מיהא בעי מדלא קתני הבא משום ירושה אינו צריך כלום דייקינן הכי: 


lvr: 43
pgn: 41
dfh: b
trm: ודילמא לא ראיה כו'
txt:
<span class='five'>ודילמא לא ראיה כו'. </span>והכי קאמר הבא משום ירושה אין צריך שום טענה בעולם אלא זו בלבד מאבי אני יורשה אבל לא עדי דירת יום אחד ולא טענת מכירה ומתנה שניתנה לאביו בעי: ה'ג 


lvr: 43
pgn: 41
dfh: b
trm: ואי בעית אימא שאני לוקח כו'
txt:
<span class='five'>ואי בעית אימא שאני לוקח כו'. </span>אפילו אם תאמר כי היורש צריך ראיה דדר ביה מורישו יום אחד לוקח עדיף טפי מיורש דלוקח אילו לא ברירא ליה מילתא דודאי זבנה המוכרה לו מבעל הקרקע לא הוי שדי זוזי בכדי הלכך ודאי קם אמילתא שפיר כשלקחה ואין צריך לא ראיה ולא טענה: 


lvr: 43
pgn: 41
dfh: b
trm: איבעיא להו נראה בו
txt:
<span class='five'>איבעיא להו נראה בו. </span>המוכרה ללוקח זה באותו קרקע למוד כמה ארכו וכמה רחבו מאי מי חשיבא עדות ראיה כעדות דירה ומשום דכר' חייא קיימא לן קבעי לה: 


lvr: 43
pgn: 41
dfh: b
trm: שלשה לקוחות מצטרפין
txt:
<span class='five'>שלשה לקוחות מצטרפין. </span>שדה שיש עדים שהיתה של ראובן כל הימים והחזיק בה שמעון שנה כי טוען שקנאה מראובן ואח'כ מכרה שמעון ללוי בשטר והחזיק לוי שנה ואח'כ מכרה לוי ליהודה וכתב לו שטר מכירה כדלקמן והחזיק בה שנה הרי שלש שנים ואתא ראובן וקמערער ואומר כי לא מכרה לשמעון ויהודה טוען הרי החזקנו בין שלשתינו שלש שנים ולא מחית ושמעון שלקחה ממך שאנו באין מכחו לא היה לו ליזהר בשטרו יותר מג' שנים וראובן משיב לפי שכל אחד מכם לא החזיק שלש שנים אלא שנה לא חשתי למחות שהייתי רואה שאתם יראים להחזיק כדמחזקי אינשי ולא הייתי יודע שבשביל שהייתם מוכרין זה לזה לסוף שנה לפיכך לא החזקתם כל אחד כי אם שנה: 


lvr: 43
pgn: 41
dfh: b
trm: מצטרפין
txt:
<span class='five'>מצטרפין. </span>הלקוחות ויפסיד ראובן דכיון דבשטר לקחו זה מזה כדמפרש רב בסמוך עדים שבשטר אפקו לקלא וידע ראובן ומדלא מיחה הפסיד אבל בלא שטר מצי טעין האי דלא מחאי שלא החזיק אחד מכם שלש שנים ולא אחזקיתו כדמחזקי אינשי כדאמרינן לעיל <span class='mareimakom'>(דף כט:)</span> באמתא: 


lvr: 43
pgn: 41
dfh: b
trm: וכולן בשטר
txt:
<span class='five'>וכולן בשטר. </span>אשני לקוחות אחרונים קאי אבל לוקח ראשון שלקח מן המערער מה לנו ולשטרו [דאם יש לו שטר פשיטא דאין יכול לערער]: 


lvr: 43
pgn: 41
dfh: b
trm: גובה
txt:
<span class='five'>גובה. </span>הלוקח מן המוכר אפי' מנכסים ששעבד ומשכן או מכר קרקעותיו אחרי מכירה זו שקבל עליו אחריותה וטעם משום דעדים מפקי לקלא וידעו הלקוחות שמכר זה קרקע באחריות והיה להם להניח למוכר בני חורין כשיעור האחריות אלמא עדים בלא שטר אית להו קלא: 


lvr: 43
pgn: 41
dfh: b
trm: שאני לקוחות
txt:
<span class='five'>שאני לקוחות. </span>אע'ג דמכירה בעדים בלא שטר לית ליה קלא ממילא אלא אם כן יפשפשו ויחקרו הדבר:  אינהו


lvr: 43
pgn: 42
dfh: a
trm: אינהו אפסידו אנפשייהו
txt:
<span class='five'>אינהו אפסידו אנפשייהו. </span>דשדו זוזייהו בכדי שהיה להם לחקור יפה אם מכר שום קרקע באחריות ולא עשו לפיכך הפסידו אבל גבי שלש לקוחות אין להפסיד המערער דכיון דליכא שטר במכירות הללו ולא יצא הקול ממילא לא היה לו לחקור דמימר אמר לפי שיראים להחזיק בקרקע שלי לא אכלוה כל אחד שלש שנים: 


lvr: 43
pgn: 42
dfh: a
trm: ומי אמר רב הכי
txt:
<span class='five'>ומי אמר רב הכי. </span>דמכירת קרקע באחריות בעדים בלא שטר גובה הלוקח כשיטרפוה ממנו מנכסים משועבדים: 


lvr: 43
pgn: 42
dfh: a
trm: בשטר
txt:
<span class='five'>בשטר. </span>דסתם שטר לאחריות נכתב ואפילו לא נכתב קי'ל אחריות טעות סופר הוא וכמי שנכתב דמי: 


lvr: 43
pgn: 42
dfh: a
trm: מנכסים משועבדים
txt:
<span class='five'>מנכסים משועבדים. </span>מלקוחות וכגון שלא שבקו ליה ללוה בני חורין לגבות המלוה מהם: 


lvr: 43
pgn: 42
dfh: a
trm: מנכסים בני חורין
txt:
<span class='five'>מנכסים בני חורין. </span>וכגון שמודה שלא פרעו דהא קי'ל המלוה חבירו בעדים אין צריך לפרעו בעדים אבל ממשועבדין לא יגבה דעדים בלא שטר לית להו קלא ולא אמרינן לקוחות אפסידו אנפשייהו וקשיא לרב: 


lvr: 43
pgn: 42
dfh: a
trm: אינו גובה לא מן היורשין כו'
txt:
<span class='five'>אינו גובה לא מן היורשין כו'. </span>טעמא מפרש בשילהי מכילתין שיעבודא לאו דאורייתא ומיהו לא קי'ל הכי אלא כדמפרש התם הלכתא גובה מן היורשין ולא מן הלקוחות: 


lvr: 43
pgn: 42
dfh: a
trm: יזיף איניש בצנעא
txt:
<span class='five'>יזיף איניש בצנעא. </span>ומבקש שלא לפרסם הדבר כדי שאם יבא למכור קרקע לא יבינו העולם שהוא דחוק לפרוע מעות ולא יקחו ממנו ביוקר הלכך מאי הוה להו ללקוחות למיעבד: 


lvr: 43
pgn: 42
dfh: a
trm: מאן דזבין בפרהסיא קזבין
txt:
<span class='five'>מאן דזבין בפרהסיא קזבין. </span>כדי שיקפצו עליה לוקחין והלכך אפסידו לקוחות אנפשייהו שאם חקרו יפה היו שומעין בני אדם שמכר מוכר זה כבר קרקע באחריות: 


lvr: 43
pgn: 42
dfh: a
trm: הרי זו חזקה
txt:
<span class='five'>הרי זו חזקה. </span>שמצטרפין לשלש שנים דיורש כרעיה דאבוה הוא ולא מצי מערער למטען משום דלא אחזיק כל אחד שלש שנים לא מחיתי שהרי הכל יודעים שדרך הבן לירש את האב: 


lvr: 43
pgn: 42
dfh: a
trm: ורמינהי כו'
txt:
<span class='five'>ורמינהי כו'. </span>ולרב לא פריך לעיל דרב בלוקח מלוקח מיירי הלכך אלימא ליה טפי למיפרך ממאי דדמי ליה: 


lvr: 43
pgn: 42
dfh: a
trm: הרי זו חזקה
txt:
<span class='five'>הרי זו חזקה. </span>ולא מצי מפיק ליה לוקח דבן מידיה דמחזיק משום דקטעין מחזיק שטר היה לי מן האב ונזהרתי בו בשמירתו שלש שנים ועכשיו אבד הימני שלא חששתי לשמרו אחר שהחזקתי שלש שנים בלא מחאה שלא ידעתי מלקיחתך מן הבן לסוף שתי שנים דלוקח מבן לית ליה קלא ולא הויא מחאה: 


lvr: 43
pgn: 42
dfh: a
trm: אין לך מחאה גדולה מזו
txt:
<span class='five'>אין לך מחאה גדולה מזו. </span>שמכרה הבן לסוף שתי שנים ללוקח זה והיה למחזיק להזהר בשטרו כל הימים עד דמרע ליה לשטרא דהאי לוקח אבל בשלש שנים אחר השטר אין די ומפקינן מידא דמחזיק אם לא נזהר בשטרו כדאמרינן בפירקין לעיל <span class='mareimakom'>(דף לא.)</span> אבל שית אין לך מחאה גדולה מזו: 


lvr: 43
pgn: 42
dfh: a
trm: אמר רב פפא
txt:
<span class='five'>אמר רב פפא. </span>לעולם אימא לך דלוקח אית ליה קלא והכא אמאי לא חשבי מחאה לקיחת הלוקח מן הבן משום דמכר לו הבן כל שדותיו סתם אותן שהיו של אביו וטוען הלוקח שגם זה השדה קניתי בכלל קרקעות כולן דאמרינן ליה כל שדותיו מכר לך חוץ מזו אבל אם מכר זה השדה בפני עצמו בטלה חזקתו של מחזיק דאין לך מחאה גדולה מזו ויש מפרשים במוכר כל שדותיו ומכר לו בפירוש גם זו עמהן ולאו מילתא היא דסתם משמע שלא פירש: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 42
dfh: a
trm: האומנין
txt:
<span class='five'>האומנין. </span>בעלי אומנות שמוליכין להם בביתם לתקן כלים כגון צבעין או כובסין או חייטין או סורקי בגדים שטוענין לקוח הוא בידי: 


lvr: 43
pgn: 42
dfh: a
trm: אין להם חזקה
txt:
<span class='five'>אין להם חזקה. </span>ולא בחזקת שלש שנים מיירי דסתם אומן לא שייך אלא במטלטלין וחזקת שלש שנים לא נאמרה אלא במקרקעי אבל במטלטלי מי שהוא מוחזק בשל חבירו אפילו שעה אחת שאנו רואים שיוצאים מתחת ידו אע'פ שיש לחבירו עדים שהיה שלו נאמן זה המוחזק לומר לקוח הוא בידי דסתם לוקח מטלטלין מחבירו בלא עדים הוא קונה ובלא שטר חוץ מדברים העשויין להשאיל ולהשכיר ואמר לקוחין הן בידי דאינו נאמן כדקי'ל במסכת שבועות <span class='mareimakom'>(דף מו:)</span> וה'נ גבי אומנין אפילו דבר שאינו עשוי להשאיל ולהשכיר ועשוי לשלחו לאומן כדי לתקנו אין לו חזקה לטעון לקוח בידי מאחר שיש עדים לאידך שהיה שלו וטוען שלחתיו לך לתקנו: 


lvr: 43
pgn: 42
dfh: a
trm: שותפין
txt:
<span class='five'>שותפין. </span>שלקחו קרקע בשותפות והחזיק אחד בחלק חבירו ואכל כל הפירות שלש שנים אינה חזקה שכן דרך שותפין לאכול זה פירות שלש שנים או ארבע שנים ואח'כ יאכל זה כמו כן ובסדר משנת רבינו גרשום הכי גרסי' השותפין והאפוטרופין והאריסין אבל אומנין לא קתני והכי הוה מסקנא בגמרא דכולי עלמא יש שותף שאין לו חזקה וכיון דשותף אין לו חזקה כל שכן אומן כדמפרש בגמ': 


lvr: 43
pgn: 42
dfh: a
trm: והאריסין
txt:
<span class='five'>והאריסין. </span>שיורדין לתקן הקרקע למחצה לשליש ולרביע אם טוען שני חזקה החזקתי בקרקע ואכלתי הפירות אינה חזקה שיכול לומר המערער לאריסות הורדתיו ודמי הפירות היה משלם לי או זקפתים עליו במלוה אי נמי מנהג אריסים לעבוד קרקע עשר שנים וחמש שנים אוכלין הבעלים כל הפירות של כל השדה ואחר כך אוכלין אריסים חמש שנים כנגדן: 


lvr: 43
pgn: 42
dfh: a
trm: לא לאיש
txt:
<span class='five'>לא לאיש. </span>שאוכל פירות נכסי מלוג של אשתו חזקה בנכסי אשתו דאורחיה דבעל למיכל פירי ואם יגרשנה תטול נכסי מלוג שלה ובגמרא פריך פשיטא: 


lvr: 43
pgn: 42
dfh: a
trm: בנכסי בעלה
txt:
<span class='five'>בנכסי בעלה. </span>אם אכלה פירות של שדה בעלה ג' שנים אינה יכולה לטעון לקוח הוא בידי דכיון דמזונות אשה על בעלה שביק לה למיכל פירי ובגמ' פריך פשיטא: 


lvr: 43
pgn: 42
dfh: a
trm: אבל בנותן מתנה
txt:
<span class='five'>אבל בנותן מתנה. </span>בפנינו ומודה לו שילך ויחזיק בה וקי'ל דקרקע נקנית בכסף בשטר ובחזקה ובההיא חזקה שהיא במקום קנין לקנות קרקע כיון דנעל וגדר כו' הויא חזקה לקנות: 


lvr: 43
pgn: 42
dfh: b
trm: שותף
txt:
<span class='five'>שותף. </span>השותפים והאפוטרופין כו' אבל אומן לא תנו דכ'ש דאין לו חזקה דהא אין לו חלק כלל דנימא מיגו דהיה לו חלק בו קנה מחבירו את חלקו אלא ודאי לתקנן ניתן לו: 


lvr: 43
pgn: 42
dfh: b
trm: אבל שותף יש לו חזקה
txt:
<span class='five'>אבל שותף יש לו חזקה. </span>דאם איתא דלא מכר לו חלקו היה לו לעבוד את האדמה ולאכול הפירות בשותפות: 


lvr: 43
pgn: 42
dfh: b
trm: ומעידין
txt:
<span class='five'>ומעידין. </span>זה על חלקו של זה להעמידה בידו אם בא אחד מן השוק לערער עליו ולא הוי נוגע בעדות כדמפרש לקמן: 


lvr: 43
pgn: 42
dfh: b
trm: ונעשין כשומרי שכר זה לזה
txt:
<span class='five'>ונעשין כשומרי שכר זה לזה. </span>שאם מבית אחד מהן נגנב דבר של שותפות חייב לשלם כשומר שכר וזהו שכרו שגם חבירו ישמור הכל כשיעור זמן שמשמר זה עכשיו: 


lvr: 43
pgn: 42
dfh: b
trm: כיורד ברשות דמי
txt:
<span class='five'>כיורד ברשות דמי. </span>כלומר כאילו נתן לו חבירו רשות וצוהו להיות במקומו כדין אריס דמי: 


lvr: 43
pgn: 42
dfh: b
trm: לאו למימרא דשותף אין לו חזקה
txt:
<span class='five'>לאו למימרא דשותף אין לו חזקה. </span>דהוי כאריס שיורד ברשות ולכך לא הויא חזקתו חזקה ולקמן מפרש דאכתי לשאר דברים קאמר שמואל כיורד ברשות דמי מדלא קאמר בהדיא שותף אין לו חזקה: 


lvr: 43
pgn: 42
dfh: b
trm: דנחית לפלגא
txt:
<span class='five'>דנחית לפלגא. </span>בחלק המובחר החזיק ואמר חלקנו והגיע זה לחלקי והחזקתי בו שלש שנים ואידך טעין עדיין לא חלקנו אלא כך התנינו בינינו שתאכל אותו חלק ג' שנים ואני אחריך כמו כן ג' שנים: 


lvr: 43
pgn: 42
dfh: b
trm: אמרי לה להאי גיסא
txt:
<span class='five'>אמרי לה להאי גיסא. </span>יש מתרצים בענין זה הא דאמר שמואל שותף יש לו חזקה דנחית לכולה דמנהג שותפים ליטול בשותפות פירות כל שנה ושנה או זה יטול חצי הקרקע וזה החצי ולשנה הבאה למפרע מה שלקח זה אשתקד יקח זה עכשיו שכל אחד רוצה ליהנות בכל שנה מחלקו וזה שהניח להחזיק לחבירו ג' שנים בכל השדה ודאי מכר לו את חלקו והלכך הויא חזקה: 


lvr: 43
pgn: 42
dfh: b
trm: והא דאמר שמואל אין לו חזקה דנחית לפלגא
txt:
<span class='five'>והא דאמר שמואל אין לו חזקה דנחית לפלגא. </span>שכן דרך שותפין לאכול זה פלגא ואידך חבריה פלגא שלש שנים או ארבע ואחר כך אוכלין למפרע בענין זה ארבע שנים אחרות: 


lvr: 43
pgn: 42
dfh: b
trm: ואמרי לה להאי גיסא
txt:
<span class='five'>ואמרי לה להאי גיסא. </span>היכא דנחית לכולה לא הויא חזקה שכן הוא מנהג השותפין לאכול שדה שלש שנים והלכך לא מצי טעין לקוח חלקך בידי והיכא דנחית לפלגא הויא חזקה דסברא הוא דחלקו דאם איתא דניחא ליה ליהנות מחלקו בכל שנה ולא להמתין שלש שנים או ארבע שנים אחר חבירו כמנהג שותפין לא היה לו לברר חלק אחר לבדו אלא יעשו בשותפות ויחלקו הפירות: הכי גרסי' 


lvr: 43
pgn: 42
dfh: b
trm: רבינא אמר הא והא דנחית לכולה הא דאית בה דין חלוקה
txt:
<span class='five'>רבינא אמר הא והא דנחית לכולה הא דאית בה דין חלוקה. </span>ארבע אמות לזה וארבע אמות לזה הויא חזקה דכיון דיש כדי לזה וכדי לזה אינו מנהג להניח האחד להקדים לו חבירו ג' שנים אלא אם כן מכר לו חלקו: 


lvr: 43
pgn: 42
dfh: b
trm: דלית בה דין חלוקה
txt:
<span class='five'>דלית בה דין חלוקה. </span>אינה חזקה דהתם מנהג הוא לאכול זה שלש או ארבע שנים שלימות כל השדה ואחר כך זה משום דבשניהם ביחד אינו כדאי והכי קיימא לן והך עובדא דרמי בר חמא ורב עוקבא בר חמא דזבון אמהתא בשותפות מר משתמש ראשונה שלישית כו' בריש פרקין <span class='mareimakom'>(דף כט:)</span> ופרשינן טעמא כי היכי דלא ליחזקו אהדדי ה'ה דאי הוה כל אחד משתמש שלש שנים רצופין לא תהוי חזקה דהא לית בחדא אמתא דין חלוקה והלכך לא תהוי חזקה ואינהו דאחזוק בסירוגין משום דלמא לא ידעי העדים לסוף ג' שנים שלקחוה בשותפות ויטעון המחזיק בה שאינו שותף ותהוי חזקתו חזקה: 


lvr: 43
pgn: 42
dfh: b
trm: לומר שנוטל
txt:
<span class='five'>לומר שנוטל. </span>כדין אריס שיורד ברשות אפי' בשבח המגיע לכתפים גמר פירי כגון קמה לקצור וענבים לבצור נוטל כל החצי כדין אריסי העיר ואפילו הוא שדה שאינו עשוי ליטע אלא לזריעה ונטעה הוא נוטל כל דינו כאילו עשוי ליטע כדין היורד ברשות דאילו יורד שלא ברשות שמין לו וידו על התחתונה דאם השבח יתר על היציאה נוטל את היציאה ואם היציאה יתר על השבח נוטל יציאה שיעור שבח כדאמר בב'מ בהשואל <span class='mareimakom'>(דף קא.)</span> היורד לתוך שדה חבירו ונטעה שלא ברשות אמר רב שמין לו וידו על התחתונה ושמואל אומר אומדין כמה אדם רוצה ליתן על שדה זו ליטע וא'ר פפא לא פליגי כאן בשדה העשויה ליטע כאן בשדה שאינה עשויה ליטע והכא חשיב להאי שותף כיורד ברשות והלכך שקיל בשדה שאינה עשויה ליטע כשדה העשויה ליטע ואי הוה אמר שמואל שותף אין לו חזקה הוה אמינא דידו על התחתונה הואיל ובלא רשות חבירו ירד:  אמאי


lvr: 43
pgn: 43
dfh: a
trm: נוגעין בעדותן הן
txt:
<span class='five'>נוגעין בעדותן הן. </span>דכל זמן שלא חלקו לגמרי אם יטול שום מערער כלום מן השדה יפסידו שניהן ונמצא דלעצמו מעיד: 


lvr: 43
pgn: 43
dfh: a
trm: דכתב ליה
txt:
<span class='five'>דכתב ליה. </span>האי מעיד להאי מחזיק דין ודברים אין לי עמך בכל השדה ואפילו על חלקי שהכל שלך והכי משמע דין ודברים לא יהא לי על שדה זו ולשון חכמים הוא לומר אין לי במקום לא יהא לי והלכך כיון דנתן לו חלקו מעיד עליה דלא נוגע בעדות הוא והכי נמי הוה מצי לתרוצי כשהקנה לו חלקו אלא רבותא נקט לאשמועינן דבכי האי גוונא הוי לשון מתנה: 


lvr: 43
pgn: 43
dfh: a
trm: ואין לי עסק בה
txt:
<span class='five'>ואין לי עסק בה. </span>כלומר לא יהא לי עסק בה ומכלל אתה שומע אלא הכל יהא שלך אלא שלא הוציא הדבר בפירוש מפיו: 


lvr: 43
pgn: 43
dfh: a
trm: וידי יהו מסולקות לא אמר כלום
txt:
<span class='five'>וידי יהו מסולקות לא אמר כלום. </span>דכיון דכבר יש לו חלק בשדה והוא אומר לא יהא לי חלק בו אין זה לשון מתנה לחבירו אלא לשון תפלה הוא הלואי שלא יהא לי חלק בשדה זו וכל זמן שלא אמר יהי נתון לך שדה זו לא יצא עדיין מרשותו ואין תופס לשון זה אלא בדבר שעדיין לא זכה בו והוא מתנה עליו שלא יהא שלו כשיבוא הזמן שעתיד לזכות באותו דבר דאין אדם זוכה בדבר בעל כרחו כדלקמן בפירקין <span class='mareimakom'>(דף מט.)</span> ובכתובו' <span class='mareimakom'>(דף פג.)</span> דנחלה הבאה לו לאדם לאחר מכן מתנה עליה שלא יירשנה אבל מכיון שכבר הדבר שלו הוא והוא אומר לא יהא שלי לא אמר כלום דבעל כרחו יהיה שלו כל זמן שלא יתננה לאחרים כן נראה בעיני ועיקר והכי מוכח לקמן בפירקין וי'מ דמשום הכי לא אמר כלום דקאמר אין לי דין ודברים ולא קאמר לא יהא ונמצא שהוא מכזב שהרי יש לו חלק בו והוא אומר אין לי ושבוש הוא דאין זה לשון הגמ' לומר בשום מקום לא יהא והכי מוכח לקמן דקמשני הכא במאי עסקינן בשקנו מידו ולא קא מתרץ באומר לא יהא: 


lvr: 43
pgn: 43
dfh: a
trm: וכי קנו מידו מאי הוי
txt:
<span class='five'>וכי קנו מידו מאי הוי. </span>אכתי אמאי מעיד להעמיד השדה בידו הרי נוגע הוא בעדות זו דניחא ליה שיהיה השדה ביד השותף מפני שמעמידו האי נותן לפני בעל חובו שאם יש לו שום בע'ח שהלוהו מעות קודם שהקנה לחבירו חלקו שהיה לו בשדה יבא בעל חוב ויטרוף אותה שהרי חציה משועבדת לו ויפטר זה הנותן מבעל חובו ולא יהיה לוה רשע ולא ישלם כדלקמן בשמעתין שאילו יטרפוה מזה בעדים שיאמרו שלא היה לאלו שותפין חלק בה לא יוכל בעל חוב שלו לגבות הימנה והו'ל לוה רשע ולא ישלם: 


lvr: 43
pgn: 43
dfh: a
trm: אין מעיד לו עליה
txt:
<span class='five'>אין מעיד לו עליה. </span>אין מצטרף עם עד אחר להעמידה בידו ואע'ג דאי הוה מפסיד לוקח לא הדר עליה דמוכר: 


lvr: 43
pgn: 43
dfh: a
trm: מפני שמעמידה כו'
txt:
<span class='five'>מפני שמעמידה כו'. </span>ובדלית ליה ארעא אחריתי מוקמינן לה לקמן בשמעתין דלא ניחא למיהוי לוה רשע ולא ישלם: 


lvr: 43
pgn: 43
dfh: a
trm: דקביל עליה אחריות
txt:
<span class='five'>דקביל עליה אחריות. </span>האי שותף לחבירו ממה שהקנה לו וכדמפרש ואזיל דהשתא אינו מעמידה לפני בעל חובו והלכך מעיד: 


lvr: 43
pgn: 43
dfh: a
trm: אחריות דעלמא
txt:
<span class='five'>אחריות דעלמא. </span>שלא בשביל חוב חבירו אלא מערער לומר שדה זו של אבותי או שלי היא: 


lvr: 43
pgn: 43
dfh: a
trm: כל שכן דאינו מעיד
txt:
<span class='five'>כל שכן דאינו מעיד. </span>דנוגע בעדות הוא כשמעיד להעמידו ביד זה דניחא ליה דתיהוי בידו משום דאי מפיק מיניה עליה הדר: 


lvr: 43
pgn: 43
dfh: a
trm: אלא אחריות דאתא ליה מחמתיה
txt:
<span class='five'>אלא אחריות דאתא ליה מחמתיה. </span>אם יטרפוהו בשביל חובו שחייב לאחרים יחזיר לו הדמים הלכך מעיד עליה גבי ערער דעלמא להעמידה בידו שאינו מעמידו בפני בעל חובו דמה הנאה יש לו אם יטרפנה בעל חוב מיד זה ולא יהא כנגדו לוה רשע סוף סוף לוה רשע ולא ישלם הוא גבי חבירו שקיבל עליו אחריות וחייב לשלם ואין לו ונכנס בע'ח זה במקום בעל חוב ראשון וגם אם לא יעיד לו מה מפסיד הרי אחריות דעלמא לא קיבל וממ'נ בין יעיד בין לא יעיד בע'ח אחד הוא דיש לו דהוי כנגדו לוה רשע ולא ישלם ולקמן בשמעתין מוכח דמיקרי לוה רשע מוכר באחריות וטרפוה מן הלוקח ואינו משלם לו: 


lvr: 43
pgn: 43
dfh: a
trm: מי מסתלק
txt:
<span class='five'>מי מסתלק. </span>בתמיה מי הוי סילוק גמור אפילו לגבי עדות דלא הוי נוגע בעדות כלל ויכול להעיד דאוקמת ליה בשקנו מידו: 


lvr: 43
pgn: 43
dfh: a
trm: והתניא כו'
txt:
<span class='five'>והתניא כו'. </span>וטעמא משום דאיכא למימר קנוניא הוא דעבוד כדי שיעיד לו עליה ויעמידנה בידו ואחר כך יחזור לשותפותו: 


lvr: 43
pgn: 43
dfh: a
trm: ראיה
txt:
<span class='five'>ראיה. </span>עדים שראוהו שגנבו או שמעידין שזהו ס'ת של אותה העיר דכולן שותפין ונוגעין בעדותן: 


lvr: 43
pgn: 43
dfh: a
trm: דלשמיעה קאי
txt:
<span class='five'>דלשמיעה קאי. </span>ואין יכול לסלק עצמו שלא יהא נוגע בעדות שהרי נהנה בו ויוצא בשמיעתו אלא אם כן ילך לו לדור בעיר אחרת שלא יהנה בקריאתו: 


lvr: 43
pgn: 43
dfh: a
trm: ותסברא עניים שקלי כו'
txt:
<span class='five'>ותסברא עניים שקלי כו'. </span>גמרא קא פריך עלה ומתרץ לה והדר מקשי מינה ושיטת הגמרא היא זו ועדיין לא סיים קושיא שלו למיפרך מינה עד לבסוף כלומר ותסברא דהכי קאמר דוקא שהדיינין יפסלו בשביל העניים והלא אין נוגעין בעדותן כלל: 


lvr: 43
pgn: 43
dfh: a
trm: דהכל אצל ספר תורה עניים הם
txt:
<span class='five'>דהכל אצל ספר תורה עניים הם. </span>שכולן צריכים לו ודרך בני אדם לקרוא בני עירו עניים כשאין להם ס'ת דעניות גדול הוא זה: 


lvr: 43
pgn: 43
dfh: a
trm: ואי בעית אימא לעולם
txt:
<span class='five'>ואי בעית אימא לעולם. </span>כל הברייתא כדקתני דבעניים ממש מיירי ובדייני העיר שאינן עניים קאמר דמפסלי ודקא קשיא לך דיינין אמאי מפסלי הרי אין נוגעין בעדות: 


lvr: 43
pgn: 43
dfh: a
trm: בעניי דרמו עלייהו
txt:
<span class='five'>בעניי דרמו עלייהו. </span>על דייני העיר פירוש עשירי העיר וכדמפרש ואזיל דהשתא נוגעין בעדות הן: 


lvr: 43
pgn: 43
dfh: a
trm: אי דקיץ להו
txt:
<span class='five'>אי דקיץ להו. </span>דבר קצוב לבני העיר לכל אחד כמה יתן לעניי העיר משלו בכל שנה ושנה: ומשני 


lvr: 43
pgn: 43
dfh: a
trm: דלא קיץ להו
txt:
<span class='five'>דלא קיץ להו. </span>אלא הכל לפי הצורך ולפי מחסורן של עניים נותנין דכל זמן שיש מן המנה בעין לא יתנו הדיינין כלום: 


lvr: 43
pgn: 43
dfh: a
trm: דכיון דרווח
txt:
<span class='five'>דכיון דרווח. </span>שיש להם מעות רווח כלומר הרי יש להם מעות ולמה יתנו כלום כל זמן שאין צריכין:  שמירה


lvr: 43
pgn: 43
dfh: b
trm: שמירה בבעלים היא
txt:
<span class='five'>שמירה בבעלים היא. </span>שכל אחד משמר קצת מן השותפות בביתו וקי'ל בב'מ בהשואל <span class='mareimakom'>(דף צה.)</span> שמירה בבעלים פטור ואע'ג דבשואל כתיב פטור דבעלים הא יליף שומר שכר התם מיניה מדכתיב וכי ישאל וי'ו מוסיף על ענין ראשון וילמד עליון מתחתון וכיון שהיה ראובן משמר מחלק שמעון בשעה שנגנבה או אבד מחלקו בבית שמעון הרי שמעון פטור מחלק ראובן שהרי ראובן עמו במלאכתו: 


lvr: 43
pgn: 43
dfh: b
trm: אמר רב פפא
txt:
<span class='five'>אמר רב פפא. </span>כגון שהתנו ביניהן כך שמור לי היום כל השדה חלקי וחלקך ואשמור לך למחר דכיון דלא שמרו ביחד כלל אלא בזה אחר זה ליכא שמירה בבעלים הלכך נעשו שומרי שכר זה לזה להתחייב באונסין ולאשמועינן אתא דהיינו שמירה בשכר כשמשמר כל השדה וחלק חבירו בכלל כדי שישמור לו חבירו למחר כמו כן דס'ד אמינא דשומר חנם הוא דבלאו חלק חבירו היה צריך לשמור את שלו ושמירה אחת היא בין הכל ולא ליהוי שומר שכר קמ'ל: (זה שייך לעיל. בתוספתא בהגוזל האומר תנו מאה דינר לכנסת תנו ספר תורה לכנסת ינתן לכנסת הרגיל בה ואם היה רגיל בשנים יתנו לשניהם האומר תנו לעניים יתנו לעניי אותה העיר ר' אחא אומר לעניי כל ישראל בן האוכל משל אביו ועבד האוכל משל רבו קוצה ונותן פרוסה לעניים או לבנו של אוהבו ואינו חושש משום גזל שכך נהגו בעלי בתים. ע'כ): 


lvr: 43
pgn: 43
dfh: b
trm: אין מעיד לו
txt:
<span class='five'>אין מעיד לו. </span>מוכר ללוקח להעמידה בידו שאם יבא להצטרף עם אחר ולהעיד שהוא שלו נוגע בעדות הוא: 


lvr: 43
pgn: 43
dfh: b
trm: מפני שאחריותו
txt:
<span class='five'>מפני שאחריותו. </span>של בית עליו דמוכר שאם יטרפוה מן הלוקח יחזור על המוכר והלכך ניחא ליה למוכר שתעמוד ביד הלוקח ולא יצטרך לפרעו כלום הכי שמעינן ליה השתא: 


lvr: 43
pgn: 43
dfh: b
trm: שאין אחריותו
txt:
<span class='five'>שאין אחריותו. </span>דלוקח עליה דמוכר אם יטלוהו הימנו מחמת המוכר שגזלה והיינו דקפריך מ'ש רישא ומ'ש סיפא מ'ש מטלטלי דלא הוי אחריות עליו ממקרקעי אם שתי מכירות הללו באחריות הוי תרוייהו אחריותו עליו ואי שלא באחריות הא תרוייהו אין אחריותו עליו: 


lvr: 43
pgn: 43
dfh: b
trm: רישא בראובן שגזל שדה משמעון ומכרה ללוי ואתא יהודה
txt:
<span class='five'>רישא בראובן שגזל שדה משמעון ומכרה ללוי ואתא יהודה. </span>כלומר אינש מעלמא ומערער על שדה זו שביד לוי ואומר שלי היא ומביא עדים או שטר שלא יבא שמעון הנגזל ויצטרף עם אחר ויעיד שזה השדה אינו ליהודה כגון שיודע שום עדות לפסול עדות של יהודה בגזלנות וכן שטרו מפני שרוצה שמעון שיהיה השדה ביד לוי הקונה ואחרי כן היום ולמחר יביא שמעון ראיה שזו השדה שלו היה וראובן גזלו ממנו ויוציאו מיד לוי ויטלנו לעצמו דקרקע אינה נגזלת ולא מהני בה יאוש ושינוי רשות והלכך נוגע בעדות הוא דלא ניחא ליה שיטלנו יהודה דתו לא מצי שמעון לאפוקי מיניה כדמפרש לקמן דנוח לו לוי ויהודה קשה לו והלכך אין מעיד לו שמעון הנגזל ללוי עליה והכי קאמר ברייתא מכר לו בית מכר לו שדה ראובן הגזלן ללוי אין מעיד לו שמעון הנגזל ללוי לוקח עליה כנגד יהודה המערער מפני שאחריותו וסופו של נגזל עליו דלוקח להוציא הקרקע מידו והלכך נוגע הוא בעדות זו ולקמן מפרש אמאי מוקי לה בנגזל ומכר הוה שפיר מצי לאוקומה בגזלן גופיה ואתא יהודה וקמערער דלא יבא שמעון הנגזל להעיד לראובן הגזלן להעמידה בידו משום האי טעמא גופיה דניחא ליה דהדרא ליה וסיפא מפרש לקמן: ומקשינן 


lvr: 43
pgn: 43
dfh: b
trm: ואכתי אמאי אינו מעיד לו עליה הא כיון דאסהיד דלוי היא
txt:
<span class='five'>ואכתי אמאי אינו מעיד לו עליה הא כיון דאסהיד דלוי היא. </span>דקס'ד השתא הכי דמפקינן לה מיהודה ומוקים לה ביד לוי דקמסהיד הוא בשדה דלוי הוא ולאו דיהודה וכיון דהודה בפני בית דין דשל לוי הוא היכי מצי מפיק לה מלוי אחרי כן והלא הודאת בעל דין כמאה עדים דמי ונמצא שאינו מרויח כלום בעדות זו ואינו נוגע בעדות זו כלל ואמאי קתני דאין מעיד: ומשני 


lvr: 43
pgn: 43
dfh: b
trm: דאמר ידענא דההוא ארעא לאו דיהודה היא
txt:
<span class='five'>דאמר ידענא דההוא ארעא לאו דיהודה היא. </span>דפסיל לעדי יהודה בגזלנותא או דמכחיש לטענותיו בשום ענין בעולם כגון שמעיד בפני הודה לו וממילא מתוקמא השדה ביד לוי ואע'ג דלא קאמר דלוי הוא: ומקשינן 


lvr: 43
pgn: 43
dfh: b
trm: אכתי אמאי אינו מעיד לו עליה
txt:
<span class='five'>אכתי אמאי אינו מעיד לו עליה. </span>מה מפסיד שמעון אם תהיה בחזקת יהודה והא בההוא זכותא דקמפיק לה מלוי היום ולמחר דקמייתי עדים ששדה שלו היא וגזלה ראובן ממנו ה'נ ליפקה מיהודה בהנהו עדים עצמן ונמצא שאין מרויח במה שמעיד ללוי כלל: ומשני משום הכי אינו מעיד דקסבר שמעון לוי נוח לי ויהודה גברא אלמא הוא וקשה ממנו ולא אוכל לדון עמו אם יבא בידו ומש'ה פסלינן ליה להאי עדות דאיכא למימר שזהו מחשבתו של שמעון ואין לנו להכשיר אלא עד דפשיטא לן דאינו נוגע בעדות כלל הכא הוה לן למימר איפכא לוי הראשון נוח לי ויהודה השני קשה הימנו אבל לשון המשנה כך היא בכתובות <span class='mareimakom'>(דף קט.)</span>: 


lvr: 43
pgn: 43
dfh: b
trm: ואי בעית אימא
txt:
<span class='five'>ואי בעית אימא. </span>להכי לא מצי שמעון לאפוקה מיהודה כגון דאית ליה סהדי לשמעון שהשדה שלו ואית ליה סהדי ליהודה שמכחישין לאלו ואומרים שהשדה של יהודה ואמור רבנן בכל ספק דין קרקע היכא דקיימא ארעא תיקום שלא יוציאוה ב'ד מיד המחזיק בה כדאמר גבי פלוגתא דרבה ורב יוסף <span class='mareimakom'>(לעיל לב:)</span> היכא דקיימא ארעא תיקום לפי שנסתפק לנו הדין וכן <span class='mareimakom'>(לעיל לד:)</span> גבי זה אומר של אבותי אר'נ כל דאלים גבר (ס'א וכגון שאין לו עדות וחלוקה לזה יותר מזה ע'כ) ומשום דמספקא לן מי שרוצה להחזיק יחזיק ולא נוציא מידו וגבי נכסי דבר שטיא <span class='mareimakom'>(כתובות דף כ.)</span> אמר נמי אוקי תרי בהדי תרי ואוקי ארעא בחזקת בר שטיא והכא נמי אי מטיא לידיה דיהודה לא מצי שמעון לאפוקי מיניה בהני סהדי דמפיק לה מלוי דכיון דמן הדין אוקימנה ביד יהודה שהרי ממ'נ אין ללוי חלק בה הרי יהודה מוחזק ולא תצא עוד מידו ולא דמי להאי דאמרן לעיל בפרקין <span class='mareimakom'>(דף לא:)</span> הדר אייתי סהדי דאבהתיה היא א'ר נחמן אנן אחתינן ליה ואנן אסקי' ליה דאע'ג דהתם נמי איכא סהדי למר ואיכא סהדי למר ואפ'ה אחזיקניה לאחד ע'פ עדיו והדר מסלקינן ליה כשמביא חבירו עדים שלו היינו טעמא משום דכיון דשניהם באין יחד לדין ושני בעלי דינין יש להן עדים לא היה לב'ד להחזיק לאחד יותר מחבירו אלא כל דאלים גבר הלכך הדר מסלקינן ליה ויהו כבתחילה וכל דאלים גבר דשלא כדין הורידוהו לאחד מהן בקרקע  אבל


lvr: 43
pgn: 44
dfh: a
trm: משום דבעי למיתני סיפא מכר לו פרה מכר לו טלית
txt:
<span class='five'>משום דבעי למיתני סיפא מכר לו פרה מכר לו טלית. </span>מעיד לו עליה דלא משכחת לה דמעיד לו עליה אלא בגזל ומכר כגון שמכר לו ראובן הגזלן ללוי הלוקח שלא באחריות ואתא יהודה וקאמר שלי היא מעיד לו שמעון הנגזל ללוי הלוקח דלאו דיהודה היא דהא לא הדר שמעון ומפיק לה מיניה דלוי ואינו נוגע בעדות וכגון דשמעיניה לשמעון דאייאש בעודה בבית ראובן קודם שמכרה ללוי דהוי יאוש ביד גזלן ושינוי רשות ביד לוקח דאפילו למאן דאמר בפרק הגוזל בתרא יאוש כדי לא קני יאוש ושינוי רשות קונה וקנה הלוקח שאין בו זכות כלל לבעלים הראשונים ולפיכך מעיד לו עליה דאפילו אי מייתי נגזל סהדי שגזלה ראובן ממנו לא מפיק מלוי דקנה ביאוש ושינוי רשות ואילו היה נוטלה יהודה מלוי לא מפסיד נגזל בהכי מידי דבלאו הכי לא מצי מפיק לה מלוי וכה'ג לא משכחת לה אלא בגזל ראובן ומכרה ללוי אבל אם לא מכרה ללוי אין מעיד לו לראובן שכל זמן שהן ביד ראובן הגזלן מצי מפיק להו נגזל מיניה ואע'ג דאייאש והלכך אין מעיד שמעון לראובן שאינו של יהודה כי נוגע בעדות הוא דמיד ראובן מצי מפיק להו אבל מיד יהודה לא מצי מפיק להו מאחר שיזכוהו בית דין ע'פ עדיו ומשום דלא משכחת לה לסיפא אלא בגזל ומכר תנא נמי רישא בגזל ומכר ולאשמועינן אתא דבגזל ומכר יש חילוק בין מקרקעי למטלטלי דבמקרקעי אינו מעיד דהוי נוגע בעדות דהדרא ליה דאין יאוש ושינוי רשות מועיל בקרקע דקרקע אינה נגזלת ובמטלטלין מעיד דקנה לה לוקח ביאוש ושינוי רשות ולא תהדר ליה להאי מעיד דאיכא למ'ד בהגוזל דשינוי רשות ואח'כ יאוש לא קניא אבל ביאוש ושינוי רשות הכל מודים דקנה הלוקח ולא הדרא גזילה למרה אלא מן הגזלן יטול הנגזל דמיה: ופרכינן 


lvr: 43
pgn: 44
dfh: a
trm: וסיפא נמי
txt:
<span class='five'>וסיפא נמי. </span>אמאי מעיד לו נגזל ללוקח ומפיק לה מיהודה ומוקי לה ביד לוי נהי דמייאש מגופה דפרה וטלית ולא יוציאנה מיד לוי דהא קנייה בשינוי רשות שאחר יאוש: 


lvr: 43
pgn: 44
dfh: a
trm: מדמי מי מייאש
txt:
<span class='five'>מדמי מי מייאש. </span>בתמיה וכי מוחל הוא לגזלן דמי גזילתו והלא נתחייב לו הגזלן דמיה והלכך ניחא ליה דתיקו ביד לוי שיחזור ויטול הדמים מראובן שאילו היה נוטלה יהודה בעדים נמצא שלא היה לו לשמעון חלק בהך פרה וטלית ולא היה גובה מראובן כלום והלכך נוגע בעדותו הוא ואמאי מעיד: 


lvr: 43
pgn: 44
dfh: a
trm: לא צריכא דמית גזלן
txt:
<span class='five'>לא צריכא דמית גזלן. </span>דהשתא אפילו מדמיה מייאש דיורשין פטורין מלשלם וכ'ש הלוקח דקנייה ביאוש ושינוי רשות דבהיתרא אתו לידיה: 


lvr: 43
pgn: 44
dfh: a
trm: ומאכיל את בניו
txt:
<span class='five'>ומאכיל את בניו. </span>אע'פ שנהנו בניו עצמן מן הגזילה פטורין דאינהו לא גזול מידי: 


lvr: 43
pgn: 44
dfh: a
trm: והניח לפניהם
txt:
<span class='five'>והניח לפניהם. </span>כלומר או שהניח לפניהם גזילה קיימת לאחר מותו פטורין דקניוה ביאוש ושינוי רשות אי נמי כשאכלום כדמוקי לה התם: ומקשינן לרב ששת דאוקמה לרישא בגזל ומכר משום סיפא ולוקמה ביורש אם איתא דבגזל ומכר מיירי ובדמית גזלן א'כ מה ראה התנא לדחוק עצמו ולשנות שיטתו בגזלן שמכר אפילו לא מכר הגזלן נמי אלא גזל ומת וכיון דמת הוריש לבניו היה יכול למצוא חילוק בין רישא לסיפא כגון ראובן שגזל שדה משמעון ומית גזלן וירשו לוי בנו ואתא יהודה וקמערער לא ליזיל שמעון ומסהיד ללוי בן ראובן דלאו דיהודה היא דקרקע אינה נגזלת והדרא ליה מן היורש משום הכי נוגע בעדותו הוא דאי מפיק לה יהודה מיניה דיורש לא הדרא לשמעון דהיכא דקיימא ארעא תיקום אבל בסיפא שגזל ראובן טלית או פרה משמעון ומת וירשו לוי בנו ואתא יהודה וקמערער מעיד לו שמעון עליה דאיכא יאוש ביד ראובן ושינוי רשות ביד לוי יורש דרשות יורש כרשות לוקח דמי ולא תיהדר ליה לנגזל לא פרה ולא דמיה ולא הוי נוגע בעדות והכי הו'ל לתנא למיתני גזל לו בית והוריש לבנו אין מעיד כו' גזל לו פרה והוריש כו' והאי דקאמר ולוקמה ביורש לאו דוקא אלא ליתני יורש ואגב שיטפא דמקשי ליה לרב ששת דמפרש ומוקי לה בגזלן קאמר ולוקמה ביורש ומיהו ביורש לא מצי לאוקומה דהא קתני מכר אא'כ מתרץ לה למיתני הוריש: 


lvr: 43
pgn: 44
dfh: a
trm: הניחא למ'ד
txt:
<span class='five'>הניחא למ'ד. </span>בהגוזל בתרא עלה דהך משנה רשות יורש דגזלן לאו כרשות לוקח מגזלן דמי דאילו גבי לוקח איכא יאוש ושינוי רשות וקני דלוקח רשותא אחריתי היא ואילו יורש כרעיה דאבוה וכברשות גזלן מורישו דמי ולא קניה ביאוש גרידא דהא שינוי רשות ליכא גבי יורש וכל היכא דאיתא הדרא בעין לנגזל והך משנה דקתני והניח לפניהן פטורין מוקי לה התם כשאכלום דלא הויא גזילה קיימת והלכך פטורין והלכך לא מיתוקמא הך סיפא ביורש דלא מצי למיתני ומעיד לו נגזל ליורש עליה משום דהדרא ליה פרה וטלית לנגזל אם תעמוד ביד יורש ונוגע בעדות הוא: 


lvr: 43
pgn: 44
dfh: a
trm: כרשות לוקח
txt:
<span class='five'>כרשות לוקח. </span>דקנייה יורש ואע'פ שגזילה קיימת כדקתני והניח לפניהם פטורין דמשמע אפילו גזילה קיימת: 


lvr: 43
pgn: 44
dfh: a
trm: מאי איכא למימר
txt:
<span class='five'>מאי איכא למימר. </span>ליתני גזל והוריש אמאי תני גזל ומכר בלא מכר נמי מתוקמא שפיר כיון דבמית גזלן מוקי לה רב ששת: 


lvr: 43
pgn: 44
dfh: a
trm: ועוד קשיא ליה לאביי
txt:
<span class='five'>ועוד קשיא ליה לאביי. </span>במאי דמוקי לה רב ששת בגזל ומכר והוצרך לפרש מפני שאחריותו עליו מפני שאחריות וזכות יש למעיד עליו דאידך שהוא מעיד לו דהיינו לוקח ולא מצינו בגמרא שום אחריותו עליו מפורש כן עליו דלוקח אלא עליו דמוכר מפני שאחריותו של אידך עליו דמוכר והכי הוה ליה למיתני מכר לו בית מכר לו שדה אין מעיד לו עליה מפני שחוזרת לו מכר לו פרה מכר לו טלית מעיד עליה מפני שאינה חוזרת לו: 


lvr: 43
pgn: 44
dfh: a
trm: אלא כדרבין בר שמואל
txt:
<span class='five'>אלא כדרבין בר שמואל. </span>אתא לאשמועינן רישא דהך ברייתא ולא בגזל ומכר מיירי ואע'ג דדינא הכי כדלעיל מיהו ברייתא לאו בהכי איירי אלא במוכר קרקע שלו שהיתה משועבדת לבעל חוב ומכרה ללוקח זה ואתא איניש מעלמא וקמערער דלא יעיד לו המוכר ללוקח מפני שאחריותו של בעל חוב עליו דמוכר לגבות מקרקע זה והלכך ניחא ליה דתיקו ביד הלוקח דהדר עלה בעל חוב ולא ליהוי מוכר לוה רשע ולא ישלם וכנגד לוקח לא ליהוי לוה רשע שהרי לא באחריות מכר לו והלכך אין מעיד דנוגע בעדות הוא אבל בסיפא מכר לו פרה וטלית ללוקח ואתא איניש מעלמא וקמערער מעיד לו מוכר ללוקח עליה וכגון שמכרה לו שלא באחריות מפני שאין אחריותו דבעל חוב עליו דלוה המוכר לגבות מטלטלין ששעבד ומכר לאחרים אפילו עשאן אפותיקי לבעל חוב ואח'כ מכרן לאחרים כדרבא ואישתכח דלא נוגע בעדות הוא:  בסתמא


lvr: 43
pgn: 44
dfh: b
trm: לא משתעבדי
txt:
<span class='five'>לא משתעבדי. </span>דלית להו קלא ולא יזהרו לקוחות דאי משתעבדי אין לך אדם שלוקח עוד מטלטלין מחבירו דלמא טרפי להו מיניה: 


lvr: 43
pgn: 44
dfh: b
trm: אלא אפילו עשאן אפותיקי
txt:
<span class='five'>אלא אפילו עשאן אפותיקי. </span>להך פרה וטלית שיחדן לו לגבות חובו משם אם לא יפרענו עד זמן פלוני: 


lvr: 43
pgn: 44
dfh: b
trm: והא לית ליה קלא
txt:
<span class='five'>והא לית ליה קלא. </span>פרה וטלית ולא ידעו הלקוחות להזהר והלכך מעיד לו עליה דאין מעמידה בפני בעל חובו: ומקשינן ואכתי בפרה וטלית אמאי מעיד וניחוש דלמא אקני ליה האי מוכר מטלטלי אגב מקרקעי לבעל חובו להשתעבד לו לגבות חובו מהן אם לא יפרענו בזמנו וחזר ומכרם וכי מעיד ללוקח שהן שלו נוגע בעדות הוא מפני שמעמידן בפני בעל חובו והכי אשכחנא דכה'ג משתעבדי מטלטלי לבעל חוב דאמר רבה כו' וגבי מטלטלי מן הלקוחות דנכסים שאין להם אחריות כגון מטלטלין נקנין עם נכסים שיש להן אחריות לענין מתנה בכסף בשטר ובחזקה והוא הדין לענין שעבוד דמיגו דחייל שעבוד אמקרקעי חייל נמי אמטלטלי אבל אקני ליה מטלטלי גרידי בסודר להשתעבד לו לכשיגיע זמנו אם לא יפרענו יגבה מהם לא קני ואפילו בלשון מתנה דכל דאי לא קני דאסמכתא היא ואסמכתא לא קניא בפרק איזהו נשך <span class='mareimakom'>(ב'מ דף סו:)</span>: 


lvr: 43
pgn: 44
dfh: b
trm: ואמר רב חסדא והוא דכתב ליה
txt:
<span class='five'>ואמר רב חסדא והוא דכתב ליה. </span>בשטר השעבוד דלגמרי משעבד להו למטלטלי בהדי מקרקעי: 


lvr: 43
pgn: 44
dfh: b
trm: דלא כאסמכתא כו'
txt:
<span class='five'>דלא כאסמכתא כו'. </span>דכיון דאין זו מכירה גמורה ולא מתנה ולא משכון אלא שעבוד בעלמא ודמי לאסמכתא דקאמר ליה אם לא אפרע לך לזמן פלוני תגבה מכאן הלכך צריך לכתוב בו לאלומי שטריה דלא כאסמכתא דאסמכתא לא קניא: 


lvr: 43
pgn: 44
dfh: b
trm: טופסי דשטרי
txt:
<span class='five'>טופסי דשטרי. </span>הוא שטר העשוי להעתיק ממנו שטרות ולא נכתב לגבות בו ואין בו ממש: 


lvr: 43
pgn: 44
dfh: b
trm: הכא במאי עסקינן
txt:
<span class='five'>הכא במאי עסקינן. </span>דמצי מעיד כגון שקנה הך פרה וטלית ומיד מכרה בפנינו דודאי לא לוה בינתים ולא שעבדם למלוה: 


lvr: 43
pgn: 44
dfh: b
trm: וניחוש דלמא דאיקני אמר ליה
txt:
<span class='five'>וניחוש דלמא דאיקני אמר ליה. </span>כלומר אכתי איכא למיחש דאקני ליה להך פרה וטלית למלוה אגב מקרקעי והיכי דמי כגון דמקמי הכי כשלוה כתב למלוה בשטר משעבדנא לך אגב מקרקעי כל נכסי דקנאי ודעתיד אנא למיקני וכשלקח הפרה והטלית אחרי כן נשתעבדו לו מיד ואכתי אמאי מעיד אלא מדלא חיישת להכי איכא למשמע דמי שכותב כן דאקני האומר לחבירו נכסים שאני עתיד לקנות אני מוכר לך או משעבד לך ואחר כן קנה ומכר לאחרים או כתב לו דאיקני והוא קנה אחרי כן ומת והוריש לבניו לא משתעבד להאי שכתב לו דאין אדם מקנה לחבירו דבר שלא בא לידו אע'פ שעתיד לבא ובעיא היא לקמן בפרק מי שמת ולא איפשיטא ומשמע מהכא דלא משתעבד: 


lvr: 43
pgn: 44
dfh: b
trm: לא צריכא
txt:
<span class='five'>לא צריכא. </span>הא דקאמרי מעיד ולא חיישינן לדלמא אקני ליה מטלטלי אגב מקרקעי כגון דקאמרי עדים ידענא ביה כו' והלכך לא אקני ליה מטלטלי אגב מקרקעי שהרי לא היו לו מקרקעי והלכך מעיד דכיון שמכר לו הך פרה וטלית בלא אחריות וגם אין מעמידה בפני בעל חובו לאו נוגע בעדותו הוא כלל והשתא מתוקמא אפילו בלא לקח ומכר לאלתר והא דלא קאמר אלא לא צריכא משום דאמורא לא תירץ הכי לעיל אלא סתם הגמרא תירץ כן [ושיטה זו נוהגת ברוב המקומות] ופירש ר'ח ידעינן ביה בהאי דלא הוה ליה ארעא מעולם צריכי לאסהודי הכי זה האיש לא נתפרש ממנו מעודו ועד היום וברי לנו במה שקנה וכי לא קנה קרקע מעולם לא במתנה ולא בקניה כגון הא דגרסינן בהאשה רבה ביבמות <span class='mareimakom'>(דף פח.)</span> נשאת ואחר כך בא בעלה תצא מזה ומזה אמר רב לא שנו אלא שנשאת כו' ומסקינן בה לא צריכא דאתו תרי ואמרי אנן הוינן בהדיה מכי נפק ועד השתא ואתון לא ידעיתון ליה כו': 


lvr: 43
pgn: 44
dfh: b
trm: נמצאת שאינה שלו
txt:
<span class='five'>נמצאת שאינה שלו. </span>שהעידו עדים שגזלה המוכר ומכרה לו ובא בעל השדה ונטלה ממנו חוזר לוקח על המוכר ולא הויא מכירה כלל דבשלמא היכא דטרפה בעל חוב הויא מכירה דעביד אינש דזבין ארעא ליומיה בשביל פירות יום אחד כדאמרינן בבבא מציעא <span class='mareimakom'>(דף יד.)</span> ופירות שאכל שלו הן כדאמר שמואל בפרק שנים אוחזין בטלית <span class='mareimakom'>(שם דף טו.)</span> בעל חוב גובה את השבח שבח אין פירי לא אבל לוקח מגזלן אמר התם <span class='mareimakom'>(דף יד:)</span> המוכר שדה לחבירו ונמצאת שאינה שלו אמר שמואל מעות יש לו שבח אין לו ללוקח אלא הדרא ארעא והדרי פירי וכל השבח והלכך כיון דלא מרויח מידי לאו מכר הוא כלל והכא נמי גבי פרה וטלית אמאי מעיד הא איכא למימר דנוגע בעדותו הוא דניחא ליה למוכר דתיקו ביד לוקח דאי מפיק ליה מיניה מערער בעדים שמעידין שהיא של מערער הרי נמצא שאינה שלו של מוכר אלא גזלה מהאי מערער ומכרה לזה ויחזור לוקח עליו דמוכר ואף על גב דשלא באחריות מכר: ומשני 


lvr: 43
pgn: 44
dfh: b
trm: במכיר בה
txt:
<span class='five'>במכיר בה. </span>הלוקח ומודה בפני עדים שהפרה זו בת פרתו של מוכר היא ולא גזלה מעולם וכן הטלית נארג בביתו והודאת בעל דין כמאה עדים דמי ואידך מערער בעי לאפוקה מיניה בעדי שקרים או טועים בין בהמת המערער לבהמת המוכר דהשתא לא הדר לוקח עליה דמוכר כיון דמודה דשלו היתה והלכך מעיד לו מוכר לפסול עדיו של מערער דלאו נוגע בעדותו הוא והא דנקט חמורו ולא בת פרתו משום דלקמן אמרינן הכי: 


lvr: 43
pgn: 44
dfh: b
trm: ורב זביד אמר
txt:
<span class='five'>ורב זביד אמר. </span>אף על גב דאינו מכיר בה שהיא בת חמורו מעיד לו עליה דאפילו ודאי גזלה אינו חוזר עליו דאמר ליה להכי זביני לך כו':  אי


lvr: 43
pgn: 45
dfh: a
trm: אי דאית ליה
txt:
<span class='five'>אי דאית ליה. </span>למוכר ארעא אחריתי בת חורין שיוכל בע'ח לגבות הימנה עליה הדר בעל חוב דאין נפרעים מנכסים משועבדים במקום שיש נכסים בני חורין ואפי' הן זבורית ואמאי אינו מעיד הרי אין מעמידה בפני בעל חובו ואין לו למוכר לא ריוח ולא הפסד אם תעמוד ביד הלוקח ואינו נוגע בעדות זו: 


lvr: 43
pgn: 45
dfh: a
trm: מאי נפקא ליה מינה
txt:
<span class='five'>מאי נפקא ליה מינה. </span>אם תשאר ביד הלוקח הא אפילו אי מפיק לה מערער לא מצי גבי בעל חובו מיניה דמוכר מידי דהא לית ליה: 


lvr: 43
pgn: 45
dfh: a
trm: לא ניחא ליה
txt:
<span class='five'>לא ניחא ליה. </span>ללוה דתיפוק ארעא מיד לוקח ולא ימצא בעל חוב ממה לגבות וקם ליה לוה בלוה רשע ולא ישלם והלכך נוגע בעדותו הוא: 


lvr: 43
pgn: 45
dfh: a
trm: סוף סוף
txt:
<span class='five'>סוף סוף. </span>מה הנאה יש לו בעדות זו דמוקי לה ביד לוקח והדר בעל חוב וגבי לה מיניה לגבי לוקח נמי הוה ליה לוה רשע שהרי הפסידו ולא הוי נוגע בעדות זו: ומשני. דאמר ליה להכי זבני לך שלא באחריות להפטר מכל אחריות שבעולם והלכך אינו מעיד שרוצה להעמידה בפני בעל חובו דלגביה הוא דהוה ליה לוה רשע אי לא פרע ליה: 


lvr: 43
pgn: 45
dfh: a
trm: ואניס ליה
txt:
<span class='five'>ואניס ליה. </span>מיניה דלוקח דקטעין עכו'ם חמור זה נגנב ממני או מי שמכרו לך גזלו ממני ובלא עדים מאנסו הימנו וכדמפרש לקמן דלא אניס ליה לאוכפא אלא החמור לבדו דמוכח מילתא דדידיה הוא דקא שקיל דלאו דידיה לא בעי ליה למישקל והלכך דינא הוא דמפצי ליה כמו הפוצה את דוד עבדו מחרב רעה <span class='mareimakom'>(תהלים קמד)</span> ויביא עדים וידון עם העכו'ם אולי יוציאנו מידו דעכו'ם צייתי דינא הם ודוקא עכו'ם אבל קאניס ליה ישראל לא מפצי ליה אלא יתבענו בדין דאין כח לישראל לגזול חמור מחבירו בלא עדים ובלא ראיה: 


lvr: 43
pgn: 45
dfh: a
trm: ולא אמרן
txt:
<span class='five'>ולא אמרן. </span>דצריך מוכר לפצות לוקח אלא שאין מכיר בה לוקח שהיא בת חמורו של מוכר דאיכא למימר הדין עם העכו'ם: 


lvr: 43
pgn: 45
dfh: a
trm: אבל הכיר בה כו'
txt:
<span class='five'>אבל הכיר בה כו'. </span>לא מבעי ליה לפצותו כיון דדבר ידוע הוא שגדלה בביתו של מוכר וסתם עובד כוכבים אנס הוא מסתברא דשלא כדין אנסו העכו'ם: 


lvr: 43
pgn: 45
dfh: a
trm: ולא אמרן
txt:
<span class='five'>ולא אמרן. </span>דמפצי ליה היכא דאין מכיר בה אלא דלא אניס את החמור ואת האוכף דכיון דהניח את האוכף מסתברא דשלו הוא נוטל והלכך נקט חמור אבל פרה וטלית ליכא למימר האי חילוק דאוכף: 


lvr: 43
pgn: 45
dfh: a
trm: אפילו ליכא כל הני
txt:
<span class='five'>אפילו ליכא כל הני. </span>אינו מכיר בה שהיא בת חמורו ולא אניס לאוכפא אפילו הכי לא מפצי ליה דסתם עובד כוכבים אנס הוא [והכי קי'ל משום דאמימר בתראה הוא]: 


lvr: 43
pgn: 45
dfh: a
trm: אומן אין לו חזקה
txt:
<span class='five'>אומן אין לו חזקה. </span>מתני' היא דקתני האומנין והאריסין כל חדא חדא בבא מפרש להו ואזיל: 


lvr: 43
pgn: 45
dfh: a
trm: אמר רבה לא שנו
txt:
<span class='five'>אמר רבה לא שנו. </span>דאין לו חזקה לטעון לקוח הוא בידי וצריך לשלם האומן לבעל הבית את בגדיו או את כליו: 


lvr: 43
pgn: 45
dfh: a
trm: אלא שמסר לו
txt:
<span class='five'>אלא שמסר לו. </span>בעל הבית לאומן טליתו בפני עדים לתקנו והלכך אפילו אין אנו רואים עכשיו הטלית ביד האומן ובעל הבית תובעו טליתו אין האומן יכול לטעון החזרתיו לך דסבירא ליה לרבה המפקיד אצל חבירו בעדים צריך להחזיר לו בעדים כדמפרש לקמיה והיה לו להחזירו בעדים וכל שכן שאנו רואין אותו בבית האומן שאין יכול לטעון לקוח הוא בידי שהרי מעידין עדים שבתורת פקדון בא לידו שהרי בפניהם מסר לו ומיהו אי טעין החזרתיו לך בפני פלוני ופלוני והלכו למדינת הים נאמן דהכי אמרינן בשבועות <span class='mareimakom'>(דף מא.)</span> דאפי' למ'ד המלוה את חבירו בעדים צריך לפורעו בעדים אי טעין ואמר פרעתיך בפני פלוני ופלוני והלכו להם למדינת הים נאמן ומיהו כל זמן דלא טעין אלא החזרתיו לך שלא בעדים אינו נאמן והא דלא אמרינן מתוך שיכול לומר פרעתיך בפני פלוני ופלוני והלכו להם למדינת הים כי אמר נמי החזרתי ביני ובינך נאמן כי האי גוונא לא אמרינן מיגו דכיון דלא פרעו בפני עדים לא היה יכול לומר פרעתי בפני פלוני ופלוני והלכו להם למדינת הים דמילתא דעבידא לאיגלויי לא משקר איניש פן יעשה בדאי היום ולמחר כי הדרי עדים ממדינת הים ויאמרו לא היו דברים מעולם: 


lvr: 43
pgn: 45
dfh: a
trm: אבל מסר לו שלא בעדים
txt:
<span class='five'>אבל מסר לו שלא בעדים. </span>לא מיבעיא היכא דאין אנו רואין הטלית בידו דמתוך שיכול לומר אמת אתה מסרת לי אבל החזרתי לך ונאמן דהא אין צריך עכשיו להחזיר לו בעדים אי נמי יכול לומר לא היו דברים מעולם שלא מסרת לי ויהיה נאמן בשבועת היסת כי אמר לו נמי ישנו בידי ולקוח הוא שמכרתו לי דיש לו חזקה ונאמן ע'י האי מגו אלא אפילו אם ראו עכשיו עדים הטלית ביד האומן או שתפוס בו בפנינו מתוך שיכול לומר לא היו דברים מעולם שלא מסרתו לי אבל אחר מסרו לי שמכרתו לו והוא מכרה לי כי אמר ליה נמי אתה מסרתו לי ומכרתו לי נאמן בהאי מיגו דסבירא ליה לרבה השתא דהיכא דלא מסר לו בעדים ל'ש ראה הטלית בידו עכשיו ל'ש לא ראה יש חזקה דלא מדמי ליה לדין של דברים העשויין להשאיל ולהשכיר ואמר אידך לקוחין הן בידי דאינו נאמן הואיל ויש למערער עדים שהיה שלו ואע'ג דליכא עדי מסירת שאלה או שכירות משום דשאלה ושכירות לכל שכניו אדם משאיל ומשכיר אבל הכא מצי אמר אומן אינך רגיל לתקן בגדיך אצלי והכי מוכח לקמיה דלרבה ל'ש ראה ל'ש לא ראה יש לו לאומן חזקה היכא דליכא מסירה בעדים: 


lvr: 43
pgn: 45
dfh: a
trm: אמר ליה אביי
txt:
<span class='five'>אמר ליה אביי. </span>לרבה אמאי לא משוית שום חילוק היכא דמסר לו בעדים בין ראה עכשיו הטלית בידו בעדים ללא ראה אפילו מסר בעדים נמי היכא דלא ראה יש לו חזקה מתוך שיכול לומר לו החזרתיו לך דסבירא ליה לאביי  המפקיד


lvr: 43
pgn: 45
dfh: b
trm: ראה עבדו ביד אומן
txt:
<span class='five'>ראה עבדו ביד אומן. </span>שמלמדו אומנות והך ראיה בעדים היא שאינו יכול לטעון לא ראית וכגון שהחזיק בו שלש שנים דאי בפחות מג' שנים למה לי דנקט אומן דמשמע אבל באדם אחר הויא חזקתו חזקה והאמר ר'ל <span class='mareimakom'>(לעיל דף לו.)</span> הגודרות אין להן חזקה ואוקימנן אין להן חזקה לאלתר אבל יש להן חזקה לאחר ג' שנים: 


lvr: 43
pgn: 45
dfh: b
trm: ביוצא
txt:
<span class='five'>ביוצא. </span>הטלית מתחת ידי אחר שטוען שלקחו מן האומן וקאמר ליה אחר לבעל הבית התובעו ואמר לו מה טיבו אצלך והלא מסרתיו לאומן לתקנו והוא משיב מן האומן קניתיו ובמצותך מכרו לי שבפני אמרת לו למוכרו הרי הוא כמי שטוען ממך לקחתי דמיגו דאי א'ל האי מחזיק לבעה'ב מנך זבנתי ומהימן הוא דהא לאו אומן הוא כי א'ל נמי יודע אני דזבינתה ניהליה לאומן וזבנה אומן ניהלי מהימן דהיינו כדאמרן לעיל דאי א'ל דזבנה מינך קמאי דידי מהימן: 


lvr: 43
pgn: 45
dfh: b
trm: אי דאיכא עדים
txt:
<span class='five'>אי דאיכא עדים. </span>שמסר לו למה לי ראה הא את הוא דאמרת ל'ש אלא שמסר לו בעדים ל'ש ראה ל'ש לא ראה אמרת דאין אומן מהימן משום דכיון דהפקידוהו בעדים צריך להחזירו בעדים ואמאי קתני דכי ראה אינו נאמן אבל אם לא ראה מהימן דמשמע דאין צריך להחזיר לו בעדים: 


lvr: 43
pgn: 45
dfh: b
trm: וכי ראה אותו ביד האומן מיהא תפיס ליה
txt:
<span class='five'>וכי ראה אותו ביד האומן מיהא תפיס ליה. </span>בעה'ב ומוציאו מידו אלמא היכא דראה אפילו לא מסר בעדים לא מהימן אומן וקשיא לרבה דאמר דהיכא דמסר שלא בעדים ל'ש ראה לא שנא לא ראה מהימן אומן: ומשני רבה לא לעולם היכא דלא מסר בעדים אומן מהימן ואפילו ראה כדאמרינן והכא מיירי כגון דאיכא עדים שמסר לו וגם ראה הטלית בידו דכיון דאיכא תרתי עדים וראה לא מצי לאחזוקי ביה ולמימר לקוח הוא בידי שהרי בתורת פקדון בא לידו ומיגו ליכא למימר דהא לא מצי למימר החזרתיו לך שהרי רואין אותו עכשיו בידו ועכשיו חזר בו רבה בעל כרחו ממאי דאוקי למתני' במסירת עדים אע'ג דלא ראה אין לו חזקה לאומן והשתא ס'ל דהיכא דאיכא תרתי עדים וראה אין לו חזקה אבל עדים ולא ראה או ראה ולא עדים יש לו חזקה שיכול לטעון החזרתיו לך היכא דלא ראה ואע'ג דמסר בעדים דהדר ביה ממאי דאמר לעיל צריך להחזיר לו בעדים וכ'ש היכא דליכא לא עדים ולא ראה דיש לו חזקה ולאביי בראה לחוד תליא מילתא אם ראה ביד אומן אין לו חזקה ואם לא ראה יש חזקה ולמסירה לא חיישינן בין בעדים בין בלא עדים: 


lvr: 43
pgn: 45
dfh: b
trm: לסיועי לרבה
txt:
<span class='five'>לסיועי לרבה. </span>נראה בעיני דבלשון הזה אמר רבא בבית המדרש תניא כוותיה דרבה ותיובתא דאביי: 


lvr: 43
pgn: 45
dfh: b
trm: על בעה'ב להביא ראיה
txt:
<span class='five'>על בעה'ב להביא ראיה. </span>עדים משום דאומן מהימן מיגו דמצי למימר לקוח הוא בידי יכול לטעון עד כדי דמיו כדאמרי' גבי הנהו עיזי דאכלי חושלי בנהרדעא <span class='mareimakom'>(לעיל דף לו.)</span>: 


lvr: 43
pgn: 45
dfh: b
trm: בזמנו נשבע ונוטל
txt:
<span class='five'>בזמנו נשבע ונוטל. </span>כלומר אם בזמנו תובעו בדין נשבע ונוטל דהיינו מן הנשבעין ונוטלין שכיר בזמנו נשבע ונוטל וטעמא בשבועות משום דבעל הבית טרוד בפועליו הימנוהו לשכיר: 


lvr: 43
pgn: 46
dfh: a
trm: וקתני אומן מהימן
txt:
<span class='five'>וקתני אומן מהימן. </span>דקתני על בעה'ב להביא ראיה כרבה ותיובתא דאביי דאמר לא מהימן היכא דראה: 


lvr: 43
pgn: 46
dfh: a
trm: אי דאיכא עדים
txt:
<span class='five'>אי דאיכא עדים. </span>שמסר בעה'ב לאומן בפניהם והוא דראה הטלית עכשיו בידו א'כ היאך דייקינן אחר יש לו חזקה הא כיון דאיכא עדים דבתורת פקדון בא לידו וגם רואין אותו עכשיו בידו דלא מצי למימר החזרתיו לך הא ודאי לא מהימן לומר לקוח הוא בידי דמאי שנא מאריס ואפוטרופוס שאין יכולין לומר לקוח הוא בידי והא ליכא למימר דבדאיכא עדים ולא ראה מיירי והלכך אחר מהימן דהא אפילו אומן נמי מהימן לדברי הכל דהא אוקמינן לעיל המפקיד אצל חבירו בעדים אין צריך להחזיר לו בעדים ומיגו דמצי אמר החזרתיו לך כי אמר נמי לקוח הוא בידי מהימן: 


lvr: 43
pgn: 46
dfh: a
trm: אלא לאו דליכא עדים
txt:
<span class='five'>אלא לאו דליכא עדים. </span>בשעת מסירה והלכך אע'ג דרואין אנו בידו דאחר יש לו חזקה דכיון דלאו אומן יכול לומר לקוח הוא בידי כדין כל הקונין מטלטלין מחבריהן שאין צריכין עדים אלא מכיון שהוא מוחזק בו יכול לומר שלי הוא שלקחתיו ממך: 


lvr: 43
pgn: 46
dfh: a
trm: תיובתא דרבה
txt:
<span class='five'>תיובתא דרבה. </span>דאמר לעולם מהימן אומן עד דאיכא תרתי. והשתא שמעינן מהכא דהמפקיד אצל חבירו בעדים אין צריך להחזיר לו בעדים דהא הדר ביה רבה לגבי דאביי ובהמוכר את הבית לקמן <span class='mareimakom'>(דף ע.)</span> פסקינן שאפילו המפקיד אצל חבירו בשטר אין צריך להחזיר לו בעדים ומדקאמר גמרא אי דאיכא עדים אחר אמאי מהימן מיניה שמעינן שהמפקיד אצל חבירו בעדים ועדיין ישנו לפקדון בידו לפנינו שאינו יכול לטעון החזרתיו לך ולטעון שמכרו לי אח'כ אינו נאמן וה'מ בשראה ותפס אבל אם לא ראה (ותפס) מהימן מיגו דאי בעי אמר החזרתיו לך כי אמר מכרת אותם לי נאמן ובשבועה וה'מ שהפקיד אצלו בעדים אבל אם ראה טליתו ביד חבירו ומכירין בו עדים שהיה של זה הטוען לזה מה טיבו אצלך ואמר לו לקוח הוא בידי הוא נאמן דאין זה נאמן לומר הפקדתיו אצלך מאחר שאין לו עדים וה'מ שמצא טליתו ביד חבירו שאינו אומן אבל ראה טליתו ביד אומן ואמר אומן לקוח הוא בידי אינו נאמן אא'כ יש לו עדים שלקחו מזה בפניהם (ובא הלה ונטל את שלו) ואע'פ שלא מסר לו בעדים אבל אם לא ראהו בידו נאמן האומן לומר לקוח הוא בידי ואע'פ שמסר לו בעדים דמיגו דמצי טעין החזרתיו לך כי אמר נמי לקוח הוא בידי נאמן וה'מ דאומן אין לו חזקה בכלים שאותו אומן ראוי לתקן כגון לצבע בגד לצבוע וטלית לכובס וכן חלוק וכל בגדים בני כיבוס ולעבדן עורות וה'מ שיש חילוק בין אומן לבעל הבית בדברים שאין עשויין להשאיל ולהשכיר אבל דברים העשויין להשאיל ולהשכיר ל'ש אומן ול'ש כל אדם אם אמר לקוחין הן בידי אינו נאמן במס' שבועות <span class='mareimakom'>(דף מו:)</span>: 


lvr: 43
pgn: 46
dfh: a
trm: ה'ז ישתמש בהן
txt:
<span class='five'>ה'ז ישתמש בהן. </span>עד שיבא הלה אותו שנטל טליתו של זה האומן ולא הוי שואל שלא מדעת כדמפרש לקמיה דאיכא למימר האומן נתן לו זה מדעת: 


lvr: 43
pgn: 46
dfh: a
trm: אמר רב חייא
txt:
<span class='five'>אמר רב חייא. </span>טעם דרישא בא לפרש מאי שנא מסיפא וכי אין אדם עשוי כו' והלכך איכא למימר שהאומן מכר טלית אחת שהוא מתקן במצות בעל הבית שצוה לו למוכרו וטעה האומן ומכר טליתו של זה ונתן לו טלית זו מדעת עד שיחזיר לו את שלו וכיון דמדעתו נתן לו מותר להשתמש בה מה שאין כן בבית האבל ובבית המשתה: 


lvr: 43
pgn: 46
dfh: a
trm: לא אמרן
txt:
<span class='five'>לא אמרן. </span>דאם נתן הוא מותר להשתמש בו אלא דאמר ליה הילך טלית זו דאיכא למימר דלהכי לא אמר ליה טליתך שאין זו שלו ומדעת נתן לו חליפי טליתו שלו: 


lvr: 43
pgn: 46
dfh: a
trm: אבל אם אמר לו הילך טליתך
txt:
<span class='five'>אבל אם אמר לו הילך טליתך. </span>כסבור הוא שזו היא שלו וטעות הוא ואסור להשתמש שלא מדעת וכן הלכה: 


lvr: 43
pgn: 46
dfh: a
trm: רמאי דפומבדיתא
txt:
<span class='five'>רמאי דפומבדיתא. </span>האומנין שמביאין להן בגדים לתקן כדאמרינן התם <span class='mareimakom'>(חולין דף קכז.)</span> פומבדיתא לוויך אשני אושפיזך: 


lvr: 43
pgn: 46
dfh: a
trm: דחזיוה גבך
txt:
<span class='five'>דחזיוה גבך. </span>בגד אחד ראו והוא שלי ומיהו העדים אין מכירין בו יפה אם זה הוא: 


lvr: 43
pgn: 46
dfh: a
trm: אפקיניה ונחזינהו
txt:
<span class='five'>אפקיניה ונחזינהו. </span>הוצא אותו שיראו עדים שאתה אומר אחרינא הוא ואמת דבריך והוציא עצמך מן החשד: 


lvr: 43
pgn: 46
dfh: a
trm: איברא לא מפיקנא ליה
txt:
<span class='five'>איברא לא מפיקנא ליה. </span>באמת לא אוציאנו בשביל טענותיך של הבל אראה לך ממון אחרים וזהו הרמאות דלא לשם שמים מתכוין אלא לגנוב את טלית חבירו מתכוין: 


lvr: 43
pgn: 46
dfh: a
trm: שפיר קאמר ליה
txt:
<span class='five'>שפיר קאמר ליה. </span>האומן כך השיב רבא לאביי שאע'פ שרמאים הן הדין עמם דאפי' כשרים שבישראל יכולין לטעון כן:  ראה


lvr: 43
pgn: 46
dfh: b
trm: ראה תניא
txt:
<span class='five'>ראה תניא. </span>ראה טליתו ביד האומן שרואה עכשיו ובעדים אבל זה אינו רואה טליתו ביד זה האומן וגם העדים כשראוהו לא הכירוהו אם זה הוא: 


lvr: 43
pgn: 46
dfh: b
trm: ואי חכים
txt:
<span class='five'>ואי חכים. </span>התובע מצי משוי ליה ראה יכול לישתדל לאומן בדברים עד שיראהו לו בפני עדים וכיון שיראהו יוכל להוציאו ממנו דאומן אין לו חזקה היכא דראה: 


lvr: 43
pgn: 46
dfh: b
trm: לאו משום דאית לך
txt:
<span class='five'>לאו משום דאית לך. </span>זוזי גבאי ואתה ירא שלא אכפור בך איני כופר בך ואף אתה אל תכפור לי ולעכבה בהיתר כנגד מה שאני חייב לך אפקה בפני בני אדם שבקיאין בשומא ונשיימיה ושקול דידך והחזר לי המותר אם יש יותר: 


lvr: 43
pgn: 46
dfh: b
trm: מצי א'ל כו'
txt:
<span class='five'>מצי א'ל כו'. </span>כלומר גם האומן כ'ש שיהא ערום ומכיר בערמתו ויאמר לא צריכנא לשומא דידך כבר שיימוה ראשונים לפני בואך ואין שוה כלום יותר מן החוב שאתה חייב לי: 


lvr: 43
pgn: 46
dfh: b
trm: אמאי
txt:
<span class='five'>אמאי. </span>אין לו חזקה והלא עד האידנא שהיה באריסות פלגא היה נוטל כדין אריס והשתא אכלה כולה שלש שנים ואין זה דרך אריסים והיה לו לבעל השדה למחות: 


lvr: 43
pgn: 46
dfh: b
trm: א'ר יוחנן
txt:
<span class='five'>א'ר יוחנן. </span>מתני' באריסי בתי אבות מיירי שרגילין לשמור שדות של משפחה זו מעולם הן ואבותיהן באריסות ולא היו יכולים להחליפו באריסים אחרים ואותן אריסים נוהגים לאכול כל הפירות ב' וג' שנים ואחרי כן יאכלו הבעלים כמו כן הלכך אין להם חזקה אבל שאר אריסין יש להן חזקה: 


lvr: 43
pgn: 46
dfh: b
trm: אריס
txt:
<span class='five'>אריס. </span>של בתי אבות שהוריד אריסין תחתיו אותן ג' שנים שהיה לו לאכול והוא לא עשה עמהן כלום: 


lvr: 43
pgn: 46
dfh: b
trm: יש לו חזקה
txt:
<span class='five'>יש לו חזקה. </span>דלא עביד בעה'ב דנחתי אריסין נכרים בארעיה בלא רשותו ושתיק שמא יקלקלו שדותיו אא'כ עושה האריס עצמו עמהן ורואה מה הם עושים כדלקמיה: 


lvr: 43
pgn: 46
dfh: b
trm: אין לו חזקה
txt:
<span class='five'>אין לו חזקה. </span>דאע'ג דהיכא דהוריד תחתיו יש לו חזקה הכא אין לו חזקה דכה'ג לא קפיד בעל השדה מאחר שגם הוא עושה עמהן: 


lvr: 43
pgn: 46
dfh: b
trm: ואיכא למימר הרמניא שויוה
txt:
<span class='five'>ואיכא למימר הרמניא שויוה. </span>רשות נתנו לו להוריד אריסין עמו אם טורח הוא לו לעשות לבדו: 


lvr: 43
pgn: 46
dfh: b
trm: אריס
txt:
<span class='five'>אריס. </span>שהורידהו ראובן ובא שמעון לערער עליו מי מצי אריס להעיד לו לראובן להעמיד בידו מי הוי נוגע בעדות משום דנהנה מן פירות השדה או לא: 


lvr: 43
pgn: 46
dfh: b
trm: הא דאיכא פירא בארעא
txt:
<span class='five'>הא דאיכא פירא בארעא. </span>שעדיין לא נטל האריס חלקו אינו מעיד דניחא ליה דתיקו ביד ראובן דאי שקיל ליה שמעון יטול גם הפירות כדין נגזל: 


lvr: 43
pgn: 46
dfh: b
trm: דליכא פירא בארעא
txt:
<span class='five'>דליכא פירא בארעא. </span>וגם לא טרח בה האריס כלום בשנה זו מצי להעיד דלא מרויח מידי בהאי עדות ואם משום שאם נשאר הקרקע ביד ראובן היה מורידו באריסות הרבה ימצא שדה באריסות וגם מי יודע אם יעשנו אריס שלו אם ירצה יעשה ואם ירצה יחדל: 


lvr: 43
pgn: 46
dfh: b
trm: ערב
txt:
<span class='five'>ערב. </span>של לוה כנגד המלוה מעיד ללוה על קרקע שלו להוציאה מן המערער ואימת מעיד: 


lvr: 43
pgn: 46
dfh: b
trm: ארעא אחריתי
txt:
<span class='five'>ארעא אחריתי. </span>שיוכל המלוה לגבות הימנה את חובו ויפטר הערב ונמצא שאין הערב מרויח כלום במה שמעמיד שדה זו ביד לוה והא ליכא למימר דלכך מתכוין הערב דניחא ליה שיהו שדות הרבה ביד הלוה שאם חייב הלוה עדיין לבעל חוב אחר שיגבה תחלה קרקע האחת ויגבה הערב קרקע השנית ונוגע בעדותו הוא ליכא למימר הכי דכולי האי לא חייש שמא לא יפרע הלוה בזמנו ואת'ל לא יפרע שמא יבא מלוה אחר ויגבה ואח'כ יבא מלוה זה ויפרע ממנו שני חששות לא חייש והלכך לאו נוגע בעדות הוא וכי האי גוונא איכא לתרוצי גבי מלוה מעיד ללוה: 


lvr: 43
pgn: 46
dfh: b
trm: לוקח ראשון מעיד ללוקח שני
txt:
<span class='five'>לוקח ראשון מעיד ללוקח שני. </span>כגון ראובן שמכר שדה אחת ללוי ואחר כך שדה אחרת ליהודה ואתא איניש מעלמא ומערער על של יהודה לומר גזלה ראובן ממני מעיד לו לוי ליהודה דהיינו לוקח ראשון ללוקח שני ומעיד לו שהיא שלו ולא של מערער והוא דאית ליה ליהודה עוד קרקע אחרת שלקח מראובן שיוכל בעל חוב דראובן לגבות חובו הימנה כדין בעל חוב שגובה מלוקח אחרון ואם אין לו גובה משלפניו והלכך כיון דאית לית ליהודה עוד קרקע אחרת המשועבדת לבעל חוב דראובן אי נמי יש לו לראובן קרקע אחרת בת חורין דליהדר עלה בעל חוב דידיה מצי לוי לאסהודי ליהודה אהך קרקע דלאו נוגע בעדותו הוא דהא אפי' מפיק ליה מערער מיהודה לא אתי בעל חוב דראובן וטריף מלוי אלא מקרקע אחרת שיש לו ליהודה מראובן או לקרקע אחרת שיש לו לראובן עוד אבל אי ליכא קרקע אחרת לא מסהיד לוי ליהודה מפני שמעמידה לוי בפני בעל חוב דראובן פן יבא ויטרוף הימנו ודוקא לוקח ראשון אין מעיד ללוקח שני [היכא דלית ליה ארעא אחריתי] אבל לוקח שני מעיד ללוקח ראשון אפילו היכא דלית ליה למוכר קרקע אחרת דהא בעל חוב דמוכר לעולם אלוקח שני הדר בין שיש קרקע ללוקח ראשון ובין אין לו והלכך לא מרויח מידי בעדותו וכגון שמכר מוכר ללוקח ראשון שלא באחריות אבל אם מכר לו באחריות לא מסהיד ליה שני לראשון אלא אם כן יש לו קרקע למוכר דליהדר לוקח ראשון עלויה דנוגע בעדותו הוא דחייש דאי מפקי ליה מלוקח ראשון הדר לוקח ראשון עילוואי שקניתי אחריו קרקע המשועבדת לו כן נראה בעיני:  קבלן


lvr: 43
pgn: 47
dfh: a
trm: קבלן
txt:
<span class='five'>קבלן. </span>ערב קבלן שקבל המעות מידו של מלוה ונתן לידו של לוה וזהו דינו דממי שירצה המלוה יפרע תחלה אבל ערב סתמא אין תובעין לערב תחלה עד שיעמיד מלוה ללוה בדין ויחייבוהו לשלם ואין לו מה לפרוע ואז יגבה מן הערב: 


lvr: 43
pgn: 47
dfh: a
trm: ואמרי לה אינו מעיד
txt:
<span class='five'>ואמרי לה אינו מעיד. </span>דאכתי נוגע בעדות הוא דניחא ליה דנוקמא תרוייהו ארעתא בידיה דלוה כי היכי דליהוו ליה ארעי טובא זיבורית ובינונית דכי אתא מלוה למגבי בינונית דקבלן כדין בע'ח שדינו בבינונית לימא ליה אתן לך בינונית דלוה והלכך הוה נוגע בעדות דאי לא הוה ללוה בינונית לא ליגבי מלוה אלא מבינונית דקבלן דהכי הוי דינא דלכל מאן דבעי תבע ברישא אבל בערב סתם ליכא למימר הכי דכל כמה דאית ליה ללוה למיפרע מידי ואפי' זיבורית לאו כל כמיניה דמלוה למיהדר גבי ערב כדקי'ל במכילתין <span class='mareimakom'>(לקמן דף קעד.)</span> לא יתבע לערב תחלה: 


lvr: 43
pgn: 47
dfh: a
trm: גזלן
txt:
<span class='five'>גזלן. </span>לקמן מפרש היכי דמי יש שמפרש שהוחזק בגזלנות על שדה זו ובהאי שדה הוא דאין לו חזקה ויש שמפרש לקמן כגון רוצח נפשות על עסקי ממון והלכך אין לו חזקה על שום קרקע של אחרים בעולם: 


lvr: 43
pgn: 47
dfh: a
trm: אי דאתו
txt:
<span class='five'>אי דאתו. </span>הנך בנים בטענתא דאבוהון דאמרי אבינו הורישה לנו ומש'ה בן גזלן אין לו חזקה דכי האי גוונא אין טוענין ליורש דכיון דמכח גזלן קאתי ואיהו לא טעין מאבי אני יורש דזבנה מינך קמאי דידי דליהמניה ע'י מיגו דמצי אמר זבנית מינך הלכך חזקה שאין עמה טענה היא שהרי אין לאבא חזקה וגם הבן הבא מכחו אין חזקתו חזקה וכיון דמכח אבוהון קאתו אפילו הנך בן אומן ובן אריס נמי לא ליהוי להו חזקה: 


lvr: 43
pgn: 47
dfh: a
trm: לא צריכא
txt:
<span class='five'>לא צריכא. </span>דקאתו בטענתא דאבוהון וכגון דאמרו עדים בפנינו הודה לו המערער לאביהן של אלו שמכרו להם הלכך הנך בן אריס ובן אומן איכא למימר קושטא קאמרי כשטוענין אבינו לקחו ממך שהרי הודה והודאת בעל דין כמאה עדים אבל בן גזלן אע'ג דאודי האי מערער לאביו לא מהימן לומר לקוח הוא ביד אבי ואפי' בחיי אביו אם נתנו לבן שהרי הוא מתוך פחד הודה לו לגזלן כדרב כהנא כו' אבל בן בנו של גזלן יש לו חזקה אי אתי בטענה דאבוה דטעין מאבי ירשתי ואבי לא היה גזלן וכי האי גוונא טוענין ליורש דאילו היה אביו קיים הוה טעין מינך זבנתה ולא הוה אתי בטענתא דאבוה אף אנו נטעון בשביל היורש ורישא דקתני אומן אין לו חזקה בדליכא עדי הודאה דלצדדין קתני: 


lvr: 43
pgn: 47
dfh: a
trm: הוה ממטי ליה לדידיה ולחמריה לשחוור
txt:
<span class='five'>הוה ממטי ליה לדידיה ולחמריה לשחוור. </span>היה מוסר אותו ואת חמורו לפקיד כדמתרגמינן <span class='mareimakom'>(במדבר טז)</span>  [לא חמור אחד מהם נשאתי] לא חמרא דחד מנהון שחרית דסתם גזלן גברא אלמא הוא: 


lvr: 43
pgn: 47
dfh: a
trm: פעמים שאפילו בן גזלן יש לו חזקה
txt:
<span class='five'>פעמים שאפילו בן גזלן יש לו חזקה. </span>ואע'ג דלא אתי בטענה דנפשיה היכי דמי כגון דקא אתי בטענתא דאבא דאבוה שטוען מאבי אבי אני יורש ואיהו לא היה גזלן ומיגו דמצי אמר זבנתה מינך כי אמר נמי זקני הורישה לאבי ואבי הורישני נאמן דחזקה שיש עמה טענה מעלייתא היא: ל'א כתוב בספרים 


lvr: 43
pgn: 47
dfh: a
trm: פעמים שבן בנו של גזלן נמי אין לו חזקה וכגון דאתי בטענתא דאבא דאבוה
txt:
<span class='five'>פעמים שבן בנו של גזלן נמי אין לו חזקה וכגון דאתי בטענתא דאבא דאבוה. </span>שאבי אביו גזלן היה ושניהם אמת אבל הראשון נראה שאמר רבא ולא האחרון: 


lvr: 43
pgn: 47
dfh: a
trm: כגון של בית פלוני שהורגין כו'
txt:
<span class='five'>כגון של בית פלוני שהורגין כו'. </span>אנשי רשעים היו שהיה מכיר בהן רב חסדא שהורגין נפשות על עסקי ממון אין להן חזקה בשום קרקע בעולם שכל אדם ירא למחות בהן וקי'ל כתרוייהו: 


lvr: 43
pgn: 47
dfh: a
trm: בן שחלק
txt:
<span class='five'>בן שחלק. </span>הפליג מאביו ואין סמוך עוד על שולחנו כגון שנשא אשה ואין משתדל עוד בנכסי אביו הרי הן ככל אדם אע'ג דתנן <span class='mareimakom'>(לעיל דף מב.)</span> לא לאיש חזקה בנכסי אשתו ולא לאשה בנכסי בעלה ולא האב בנכסי הבן ולא הבן כו' הנך כיון שהופלגו זה מזה יש להן חזקה זה על זה: 


lvr: 43
pgn: 47
dfh: a
trm: סלקא דעתך אמינא אחולי אחיל
txt:
<span class='five'>סלקא דעתך אמינא אחולי אחיל. </span>האב גבי דבן פירות שאכל בשלש שנים ולפיכך לא ערער ולא תיהוי חזקה קמ'ל דלא מחיל: 


lvr: 43
pgn: 47
dfh: a
trm: אלא אשה שנתגרשה פשיטא
txt:
<span class='five'>אלא אשה שנתגרשה פשיטא. </span>דמחזקת בנכסי בעלה וכן בעלה מחזיק בנכסיה שהרי שונאין זה את זה והיה להן למחות:  מגורשת


lvr: 43
pgn: 47
dfh: b
trm: מגורשת ואינה מגורשת
txt:
<span class='five'>מגורשת ואינה מגורשת. </span>כגון זרק לה גט ספק קרוב לה ספק קרוב לו דבעלה חייב במזונותיה עד דיהב לה גט ודאי כר' זירא ואיכא למימר כיון דמגורשת ואינה מגורשת אשתו היא וחייב במזונותיה והניח לה בעל קרקע זו בידה כדי שתיזון מפירותיה ולא הויא חזקה קמ'ל דהויא חזקה דכיון דהתחיל בגירושין והוא שונא לה לא יחד לה קרקע למזונותיה כי בטורח יתן לה מזונות בצמצום כשיחייבוהו ב'ד: 


lvr: 43
pgn: 47
dfh: b
trm: אין ראייתו ראיה
txt:
<span class='five'>אין ראייתו ראיה. </span>כדרב כהנא דאי לאו דאודי ליה או שכתב לו שטר מכירה הוה ממטי ליה ולחמריה לשחוור אבל אם נתן לו הגזלן מעות בפני עדים ראייתו ראיה כדרב הונא לקמיה דאמר תליוהו וזבין זביניה זביני ואע'ג דרב ביבי מוקי לה לקמן להא אפילו בשנתן מעות הגזלן לנגזל ואפ'ה לא קנה גזלן הא אמרינן לקמן בשמעתין דרב ביבי מימרא היא ומימרא לרב הונא לא סבירא ליה וכדרב הונא קיימא לן בשמעתין: 


lvr: 43
pgn: 47
dfh: b
trm: לקח מסיקריקון
txt:
<span class='five'>לקח מסיקריקון. </span>מגזלן נכרי הורג נפשות על עסקי ממון שאומר לו שא קרקע זו והניחני ומתנה זו לא הויא מתנה דאפילו למ'ד תליוהו וזבין זביניה זביני תליוהו ויהב לא הויא מתנה וטעמא מפרש בגיטין ג' גזירות גזרו [קמייתא כל דלא קטיל ליקטיל מציעתא כל דקטיל לייתי ארבע זוזי] בתרייתא כל דקטיל ליקטלינהו קמייתא ומציעתא כיון דקטלי נכרים לישראל אגב אונסיה גמר ומקני בתרייתא אמרי האידנא לישקול ולמחר תבענא ליה בדינא והלכך לא קנה הסיקריקון דהא לא נתן מעות אלא גזלה בחנם והלוקח  נמי ממנו לא קנה דקרקע אינה נגזלת ואכתי ברשותא דמריה קמא איתא ואפילו חזר ולקח מבעל הבית שכתב לו שטר כדמפרש לקמן או במתנה או בשטר מכירה בלא מעות דאילו נתן מעות לבעל הבית קנה כרב הונא דהא אפילו סיקריקון עצמו היה קונה אם נתן לו מעות לנגזל והכי מוכח לקמן בשמעתין גבי מילתיה דרב הונא דאית ליה תליוהו וזבין כו' אפילו הכי לא קנה לוקח דמחמת פחד דסיקריקון הקנה לו ללוקח וכיון דאין ראיית הלוקח מגזלן ראיה אפילו כי הדר וזבין מבעל הבית כל שכן וכל שכן דאין ראיית הגזלן עצמו ראיה דמחמת פחד כתב לו השטר ומעולם לא קיבל דמים מן הגזלן דנימא זביניה זביני: ומשני 


lvr: 43
pgn: 47
dfh: b
trm: לא שנו
txt:
<span class='five'>לא שנו. </span>דחזר ולקח מבעה'ב מקחו בטל אלא דאמר לו בפני עדים חזק וקני ומעות לא קיבל בפני עדים דנימא זביניה זביני כדלקמן וגם שטר לא כתב לו בעל הבית ללוקח אבל אם כתב לו שטר ודאי אקני ליה ואתא רב הונא למימר דגזלן שהביא ראיה אפילו בשטר אין ראייתו ראיה כדשמואל: 


lvr: 43
pgn: 47
dfh: b
trm: משמיה דרב נחמן
txt:
<span class='five'>משמיה דרב נחמן. </span>שהיה מוסיף בה רב נחמן דבר זה מדעתו ומיהו רב הונא לא סבירא ליה האי תוספתא כדלקמן בשמעתין דכל היכא דאיכא מתן מעות סבר ליה לרב הונא דהוו זביני ולאו אדרב ושמואל קאי דבמסכת גיטין בהניזקין דאיתא לפלוגתייהו לא איירי רב ביבי כלל התם: 


lvr: 43
pgn: 47
dfh: b
trm: אבל מעות
txt:
<span class='five'>אבל מעות. </span>שנתן לו הגזלן לנגזל בדמי קרקע זו יש לו שיחזירם לו הנגזל ולא קנסינן ליה לגזלן לאבד מעותיו ושמעינן מהכא דסבירא ליה לרב ביבי תליוהו וזבין לאו זביניה זביני והיינו דאמרינן לקמן דרב הונא לית ליה דרב ביבי: 


lvr: 43
pgn: 47
dfh: b
trm: בד'א
txt:
<span class='five'>בד'א. </span>דמעות יש לו כגון שאמרו עדים בפנינו מנה לו הגזלן לנגזל ונתן לו המעות או שכתבו בשטר אנו ראינו שנתן לו המעות דמשום פחד דסיקריקון דגזלן לא מסהדי וכתבו עדים שיקרא: 


lvr: 43
pgn: 47
dfh: b
trm: אבל אמרו עדים בפנינו הודה לו
txt:
<span class='five'>אבל אמרו עדים בפנינו הודה לו. </span>נגזל לגזלן שקיבל ממנו הדמים או שכתבו בשטר המכירה וכך אמר לנו הוו עלי עדים שקיבלתי ממנו הדמים ומכרתי לו לא יחזיר לו מעות לגזלן: 


lvr: 43
pgn: 47
dfh: b
trm: תליוהו וזבין
txt:
<span class='five'>תליוהו וזבין. </span>מי שתלו אותו או עשו לו יסורין עד שמכר וקיבל הדמים ואומר רוצה אני: 


lvr: 43
pgn: 47
dfh: b
trm: ואית דגרס
txt:
<span class='five'>ואית דגרס. </span>תלוה ורבינו חננאל כתב תליוהו ודוקא מכר אבל מתנה לא הויא מתנה דכיון דלא מקבל מידי לא גמר ומקני כדמוכח לקמן דאמרינן מודה שמואל היכא דיהב זוזי: 


lvr: 43
pgn: 47
dfh: b
trm: דכל דמזבין איניש
txt:
<span class='five'>דכל דמזבין איניש. </span>רוב חפצים וכלי ביתו וטליתו שאדם מוכר אי לאו דאניס ודחיק במעות לא הוה מזבין ואפ'ה הוה זביניה זביני בעל כרחו אפילו לא גמר ומקני שלא נתנה תורה חילוק במקח וממכר בין דברים הצריכין לו ומכרן לדברים שאין צריכין לו אלא כולהו קונה לוקח וה'נ אע'ג דאניס מוכר קונה לוקח הואיל וקיבל דמים אע'ג דלא גמר ומקני: 


lvr: 43
pgn: 47
dfh: b
trm: שאני אונס דנפשיה
txt:
<span class='five'>שאני אונס דנפשיה. </span>שצריך למעות ומתוך כך מוכר חפציו מדעתו דהתם איכא למימר גמר ומקני: 


lvr: 43
pgn: 48
dfh: a
trm: יקריב אותו
txt:
<span class='five'>יקריב אותו. </span>קרא יתירא דהא כתיב לעיל זכר תמים יקריבנו ומצי למיכתב יקריבנו אל פתח אהל מועד לרצונו לפני ה': 


lvr: 43
pgn: 48
dfh: a
trm: עד שיאמר רוצה אני
txt:
<span class='five'>עד שיאמר רוצה אני. </span>אלמא היכא דכופין אותו עד דאמר מתוך יסורין רוצה אני קרינא ביה לרצונו דגמר בלבו להקריב והוא הדין לזביני אם אמר רוצה אני הוי זביני דגמר בלבו להקנות: 


lvr: 43
pgn: 48
dfh: a
trm: וכן אתה אומר בגיטי נשים
txt:
<span class='five'>וכן אתה אומר בגיטי נשים. </span>בהנך דתנן <span class='mareimakom'>(כתובות עז.)</span> ואלו שכופין אותו להוציא מוכה שחין ובעל פוליפוס דכופין ומכין אותו עד שיאמר רוצה אני דונתן מדעתו משמע: 


lvr: 43
pgn: 48
dfh: a
trm: דלמא
txt:
<span class='five'>דלמא. </span>התם נמי כי אמר רוצה אני גמר בלבו לגרשה דמצוה קעביד מאחר שחייבוהו חכמים להוציא: 


lvr: 43
pgn: 48
dfh: a
trm: אלא
txt:
<span class='five'>אלא. </span>רב הונא מסברא דידיה קאמר דמתוך יסורים גמר בלבו ומקני הואיל ואיכא תרתי יסורים ומתן מעות דלא מפסיד מידי: 


lvr: 43
pgn: 48
dfh: a
trm: גט המעושה
txt:
<span class='five'>גט המעושה. </span>שכופין אותו לבעל להוציא אם בישראל הוא כשר שכפוהו ישראל וכגון דאמר רוצה אני: 


lvr: 43
pgn: 48
dfh: a
trm: בעכו'ם פסול
txt:
<span class='five'>בעכו'ם פסול. </span>ואע'ג דאמר רוצה אני וקא ס'ד דמקשה דבישראל כשר משום דמצוה לשמוע דברי חכמים ובעכו'ם פסול כיון דליכא מצוה אגב אונסי' לא גמר ומקנה ומגרש וקשיא לרב הונא דכיון דליכא מצוה לא מקני אגב אונסיה: 


lvr: 43
pgn: 48
dfh: a
trm: ובעכו'ם
txt:
<span class='five'>ובעכו'ם. </span>אם אנו רוצים לכופו על ידי עכו'ם ויהיה הגט כשר מלמדים אנו לעכו'ם שיאמרו לו עשה מה שישראל אומר לך דהשתא נמי מצוה לשמוע דברי חכמים: 


lvr: 43
pgn: 48
dfh: a
trm: התם נמי נימא אגב אונסי' גמר ומגרש
txt:
<span class='five'>התם נמי נימא אגב אונסי' גמר ומגרש. </span>דהא לא מפסיד מידי דומיא דזביני שמקבל דמי שדהו דכיון שאשתו שונאתו ובלא גט נמי לא תעמוד אצלו וגט זה אינו אלא להתירה לאחרי' לא מפסיד כלום: 


lvr: 43
pgn: 48
dfh: a
trm: פסול
txt:
<span class='five'>פסול. </span>מדרבנן וצריכה גט אחר ומיהו אם פשטה ידה וקבלה קדושין מאחר צריכה גט מזה ומזה: 


lvr: 43
pgn: 48
dfh: a
trm: נימא אגב אונסיה
txt:
<span class='five'>נימא אגב אונסיה. </span>דסיקריקון גמר ומקני בעל הבית כיון דיהיב ליה זוזי ולא מפסיד מידי דהיינו תליוהו וזבין: 


lvr: 43
pgn: 48
dfh: a
trm: מודה שמואל דהיכא דיהיב ליה זוזי
txt:
<span class='five'>מודה שמואל דהיכא דיהיב ליה זוזי. </span>זה הלוקח מן הסיקריקון כשחזר ולקח מבעל הבית יהב ליה זוזי לבעל הבית דאגב דמקבל זוזי גמר ומקני דהיינו תליוהו וזבין אבל בלא מעות לא גמר ומקני דהא רב הונא נמי תליוהו וזבין קאמר אבל תליוהו ויהיב לא הוי מתנה: 


lvr: 43
pgn: 48
dfh: a
trm: ולרב ביבי דמסיים לעיל
txt:
<span class='five'>ולרב ביבי דמסיים לעיל. </span>במילתיה דרב נחמן דאמר גזלן שהביא ראיה אין ראייתו ראיה ואין מעמידין שדה בידו ואוסיף רב ביבי אבל מעות יש לו לגזלן שנתן לנגזל אלמא ס'ל לרב ביבי דאפי' נתן הגזלן לנגזל מעות לא קנה דתליוהו וזבין לא הוי זביני והוא הדין להך משנה דסיקריקון דאי נתן הסיקריקון או הלוקח ממנו לבעל הבית מעות דמי השדה לא קנה וקשיא לרב הונא: 


lvr: 43
pgn: 48
dfh: a
trm: מימרא הוא
txt:
<span class='five'>מימרא הוא. </span>שהיה אומר משום אחרים ואינה לא משנה ולא ברייתא ואי הוה אמר לה רב ביבי משמיה דנפשיה הוה מהדר גמרא גברא אגברא קרמית בתמיה:  בשדה


lvr: 43
pgn: 48
dfh: b
trm: בשדה סתם
txt:
<span class='five'>בשדה סתם. </span>שהכריחוהו למכור אחת משדותיו והוא בירר מעצמו ומכר את זאת דכיון דמדעתו בירר רעה שבהן בירר שאינו חושש בה כל כך וגמר ומקני: 


lvr: 43
pgn: 48
dfh: b
trm: ואפי' בשדה זו ולא ארצי זוזי
txt:
<span class='five'>ואפי' בשדה זו ולא ארצי זוזי. </span>לא אמרן דלא הוי זביני אלא דלא הוה ליה להאי לאישתמוטי מן התולה בשום דיחוי שבעולם כגון המתן לי עד למחר או עד שתבוא אשתי או שום דיחוי שיכול לטעות בו האנס: 


lvr: 43
pgn: 48
dfh: b
trm: והלכתא בכולהו הוו זביניה זביני ואפי' בשדה זו
txt:
<span class='five'>והלכתא בכולהו הוו זביניה זביני ואפי' בשדה זו. </span>ולא ארצי זוזי ולא הוה ליה לאישתמוטי דהוי אונס גמור וכגון דאמר רוצה אני: 


lvr: 43
pgn: 48
dfh: b
trm: מר בר רב אשי אמר
txt:
<span class='five'>מר בר רב אשי אמר. </span>במכר מודינא דהוו זביני אבל גבי אשה תקון רבנן דלא ליהוו קדושין דהוא עשה שלא כהוגן שהכריחה לפיכך נעשה עמו שלא כהוגן שלא כדין דאע'ג דמן התורה ליהוו קידושין רבנן עקרינהו והפקירו אותן ועשו מעות מתנה ובמקום אחר מפרש דכל דמקדש אדעתא דרבנן מקדש כדת משה וישראל ורבנן אמור לא ליהוו קדושין נמצא שלא קדשה זה שהרי בדעת חכמים תלה והם אינם חפצים בקידושין הללו: 


lvr: 43
pgn: 48
dfh: b
trm: תינח דקדיש בכספא
txt:
<span class='five'>תינח דקדיש בכספא. </span>יכולין חכמים להפקיע הקדושין דהפקר ב'ד הפקר גבי ממון וכאילו קדשה בגזל ובחמס דמיא דלא הוו קדושין אבל קדיש בביאה שעשה מעשה בגופה היאך יאמרו חכמים שלא תהא ביאה הרי בעל כרחנו ביאה היא: 


lvr: 43
pgn: 48
dfh: b
trm: ואית דמפרש
txt:
<span class='five'>ואית דמפרש. </span>תינח דקדיש בכספא דקידושי כסף דרבנן הם אמרו והם אמרו וקידושין דדבריהן יכולין לעקור אבל קדיש בביאה דהוו קידושי דאורייתא מאי איכא למימר וטעות הוא בידם דמגזירה שוה ילפינן לקידושי כסף במסכת קדושין <span class='mareimakom'>(דף ב.)</span> וגם לכל דבר אתקוש הוויות להדדי ואמרינן בכריתות <span class='mareimakom'>(דף ה.)</span> אל תהי גזירה שוה קלה בעיניך שהרי נותר אחד מגופי תורה ולא למדה הכתוב אלא בגזירה שוה ועוד מאי האי דקמהדר ליה שויוה רבנן לבעילתו בעילת זנות הא כיון דמדאורייתא היא היאך יכולין לעשות ביאתו זנות אלא כיון דאדעתא דרבנן מקדש לא הוי קידושין דאמרי רבנן לא ליהוו קידושין ומתוך כך נמצאת מעצמה בעילת זנות: 


lvr: 43
pgn: 48
dfh: b
trm: תלי לפפי
txt:
<span class='five'>תלי לפפי. </span>באילן ששמו כינרא למכור לו שדהו ל'א תלה אותו בשביל הכינרא שימכרנו לו: 


lvr: 43
pgn: 48
dfh: b
trm: מאן דחתם אמודעא שפיר חתם
txt:
<span class='five'>מאן דחתם אמודעא שפיר חתם. </span>דאע'ג דתליוהו וזבין זביניה זביני הני מילי היכא דלא מסר מודעא אבל המודעא שכתב בה תבטל המכירה: 


lvr: 43
pgn: 48
dfh: b
trm: רב הונא לטעמיה כו'
txt:
<span class='five'>רב הונא לטעמיה כו'. </span>מהכא שמעינן דכתבינן מודעא אזביני אפילו בתליוהו וזבין ודלא כרבא דאמר לעיל <span class='mareimakom'>(דף מ:)</span> לא כתבינן מודעא אזביני כדפרישית בפירקין לעיל אלא היכא דאניס כמעשה דפרדיסא והכא חזינן עובדא אפי' בתליוהו וזבין דכתבי מודעא וג'כ נראין הדברים שהרי פסקותיו של רבא לא עמדו מאי דפסיק לעיל בתליוהו וזבין [לא אמרן אלא בשדה סתם] שאחר פסק שלו אמר לא כתבינן מודעא אזביני כדפרישי' לעיל: 


lvr: 43
pgn: 48
dfh: b
trm: איני
txt:
<span class='five'>איני. </span>כלומר היאך בטלה מודעא שחתם בה רבה בר בר חנה את האשקלתא שחתם הוא עצמו בה: 


lvr: 43
pgn: 48
dfh: b
trm: והא אמר רב נחמן כו'
txt:
<span class='five'>והא אמר רב נחמן כו'. </span>והכא נמי רבה בר בר חנה קמסהיד עכשיו על האשקלתא מודעא היו דברינו ואמאי נאמן: 


lvr: 43
pgn: 48
dfh: b
trm: ואמרו אמנה היו דברינו
txt:
<span class='five'>ואמרו אמנה היו דברינו. </span>לא הלוהו כלום אלא כתבנו לו ולכשיצטרך ילוה בו והאמינו לוה למלוה שלא יוציא עליו שטר מלוה זו לגבות הימנו אא'כ ילוה לו וזה שעבד לו נכסיו מעכשיו אם ילוה אפי' לאחר זמן דלאו מוקדם הוה לטרוף שלא כדין:  אין


lvr: 43
pgn: 49
dfh: a
trm: אין נאמנים
txt:
<span class='five'>אין נאמנים. </span>לא מבעיא אם כתב ידן יוצא ממקום אחר דלא מהימני לעקרו דלאו הפה שאסר הוא הפה שהתיר איכא אלא אפילו הן עצמם מקיימים אותו ואומרים חתמנו אבל אמנה היו דברינו אין נאמנים דמאחר שהודו שבכשרות נכתב הרי חתימת השטר כאילו העידו בב'ד כל מה שכתוב בשטר שהלוהו מלוה ללוה וכיון שהגיד שוב אינו חוזר ומגיד כדאמרינן בכתובות בפרק האשה שנתארמלה <span class='mareimakom'>(דף יח:)</span> א'ל רבא כיון שהגיד שוב אינו חוזר ומגיד וכי תימא ה'מ על פה אבל בשטר לא הא אמר ר'ל עדים החתומים על השטר נעשו כמי שנחקרה עדותן בב'ד וה'נ מפרש התם דטעמא דר'נ משום דעקר ליה לשטרא דבעא מיניה רבא מר'נ תנאי היו דברינו מהו מודעא ואמנה טעמא מאי אין נאמנים דקמעקר ליה לשטרא וכו' ועוד יש טעם אחר גבי אמנה היו דברינו אמאי אין נאמנים כדאמר נמי התם אמר רב האומר שטר אמנה הוא זה אינו נאמן ואמרי' דקאמר מאן אילימא דקאמר לוה כו' עד אלא דקאמרי עדים אי דכתב ידם יוצא ממקום אחר פשיטא דלא מהימני ואי דאין כתב ידן יוצא ממקום אחר אמאי לא מהימני והא איכא למימר הפה שאסר הוא הפה שהתיר דאי בעו אמרו לא חתמנו ומסקינן אמר רב אשי לעולם דאמרי עדים ודאין כתב ידן יוצא ממקום אחר ודקאמרת אמאי לא מהימני כדרב כהנא דאמר רב כהנא אסור לאדם שישהה שטר אמנה בתוך ביתו משום שנאמר אל תשכן באהלך עולה וכיון דעולה היא עדים אעולה לא חתמי וכי אמר חתמתי אינו נאמן דאין אדם נאמן בעדות כשמשים עצמו רשע בעדות זו כדאמר התם: 


lvr: 43
pgn: 49
dfh: a
trm: מודעא היו דברינו
txt:
<span class='five'>מודעא היו דברינו. </span>אם שטר מכר הוא ואמרו עדים החתומים בו המוכר מסר מודעא בפנינו והראינו אנסו והכרנו בו אין נאמנין דתרוייהו מודו דשטרא מעליא הוא ועכשיו באין לבטלו ע'י עדות מודעא וקרוי זה חוזר ומגיד וכיון שהגיד עדות שבשטר אינו חוזר ומגיד לבטלו וה'נ אמאי ביטל רב הונא האשקלתא בשביל המודעא שהרי רבה בר בר חנה הוא העד שאומר מודעא היו דברינו ואינו נאמן: ומשני 


lvr: 43
pgn: 49
dfh: a
trm: ה'מ
txt:
<span class='five'>ה'מ. </span>דאין נאמנין על פה שמעידין עכשיו מודעא היו דברינו ובאים לבטל עדות שבשטר שנעשה כמי שנחקרה עדותן בבית דין משעה שנכתב ונחתם ואין עדות אחרון מבטל את הראשון דכיון שהגיד שוב אינו חוזר ומגיד לא אתא על פה דהשתא ומרע לשטרא דקדים אבל בשטרא שנכתב המודעא בשטר וחתמו עליה העדים כי הך דרבה בר בר חנה שקדמה לאשקלתא אתי שטרא דמודעא דקדים ומרע לשטרא דאשקלתא דבתריה: 


lvr: 43
pgn: 49
dfh: a
trm: ומר בר רב אשי אמר אמנה היו דברינו אין נאמנים
txt:
<span class='five'>ומר בר רב אשי אמר אמנה היו דברינו אין נאמנים. </span>כדמפרש לקמיה שלא ניתן ליכתב כדפרישית לעיל משום דכתיב אל תשכן באהלך עולה ועדים אעולה לא חתמי וכשמעיד חתמתי אינו נאמן דאין אדם משים עצמו רשע והלכך אפי' אין כתב ידן יוצא ממקום אחר אין נאמנין דאין נאמן לעשות עצמו רשע אבל לעקירת שטר לא חייש מר בר רב אשי דא'כ גבי מודעא אמאי נאמנים: 


lvr: 43
pgn: 49
dfh: a
trm: מודעא היו דברינו נאמנים
txt:
<span class='five'>מודעא היו דברינו נאמנים. </span>שהרי ניתן ליכתב דמצוה קעבדי כדי להציל האנוס מאנסו ואפי' כתב ידן יוצא ממקום אחר נאמנים דאין זה חוזר ומגיד אלא מילתא אחריתי קמסהדי כדאמרינן נמי התם חתמנו אבל תנאי היו דברינו ולא נתקיים התנאי דמילתא אחריתי היא ונאמנים שעל השטר מעידין שכשר וגם מעידים שאין חייב לו כלום והיכי דמי חוזר ומגיד כדתנן התם פסולים היינו אנוסין היינו קטנים היינו אם כתב ידן יוצא ממקום אחר אין נאמנים שהרי פוסלין את השטר לגמרי דקאמרי בפסלות נחתם הוא דפסלינן לעדותם משום חוזר ומגיד: 


lvr: 43
pgn: 49
dfh: a
trm: אין לאיש חזקה בנכסי אשתו
txt:
<span class='five'>אין לאיש חזקה בנכסי אשתו. </span>שאם החזיק בנכסי מלוג של אשתו שנפלו לה מבית אביה בירושה ג' שנים אינה חזקה לומר מאשתי לקחתיה ואבדתי שטרי דאין דרך אשה למחות על בעלה כשמחזיק בנכסיה ואוכל את הפירות מאחר שזן אותה: 


lvr: 43
pgn: 49
dfh: a
trm: דכיון דאית ליה פירא
txt:
<span class='five'>דכיון דאית ליה פירא. </span>בתקנת חכמים שתקנו פירות של נכסי אשה לבעל תחת פרקונה אותן פירי הוא דקאכיל ואין לו בגוף הקרקע כלום ואין צריכה למחות שהכל יודעין שבתורת פירות ירד לקרקע זו ולא דמי למשכנתא דסורא דאמרן דצריך למחות בסוף כל ג' דהתם היינו טעמא שמא לסוף זמן מרובה לא יהו עדים זכורים שבתורת משכון באה לידו ויכול לטעון לקוח הוא בידי אבל נכסי אשה לבעלה כל העולם יודעין שפירות יש לו בקרקע אשתו ולא תהיה לו חזקה בחייה: 


lvr: 43
pgn: 49
dfh: a
trm: דין ודברים אין לי
txt:
<span class='five'>דין ודברים אין לי. </span>כלומר לא יהא לי ואפילו הכי אין לאיש חזקה דאין אשתו מקפדת אם יאכל הפירות שלא כדין: 


lvr: 43
pgn: 49
dfh: a
trm: לא אמר כלום
txt:
<span class='five'>לא אמר כלום. </span>דאין זה לשון מתנה כשאמר לא יהא לי חלק בשלי דעל כרחו הרי הוא שלו עד שיאמר לחבירו שדי נתונה לך שדי מכורה לך שדי מופקרת לכל מי שירצה: 


lvr: 43
pgn: 49
dfh: a
trm: בעודה ארוסה
txt:
<span class='five'>בעודה ארוסה. </span>דהיינו קודם שיזכה בנכסי אשתו דאינו זוכה בפירות עד שעת נשואין וכדמסיק ואזיל דבירושות הבאות לאדם בתקנת חכמים יכול לעקרן אם מתנה עליה קודם הזמן בעוד שלא באו לידו ואומר לא יהא לי חלק באותו ממון העתיד לבא לי בתקנת חכמים דאין מזכין לו לאדם בעל כרחו: 


lvr: 43
pgn: 49
dfh: b
trm: נחלה הבאה לו
txt:
<span class='five'>נחלה הבאה לו. </span>העתידה לבא לו כגון נחלה דרבנן כדמפרש לקמן אדם יכול להתנות עליה קודם שתבא שלא יירשנה כגון דקאמר דין ודברים אין לי על אותה נחלה העתידה לבא לי כלומר לא יהא לי דין ודברים: 


lvr: 43
pgn: 49
dfh: b
trm: וכדרבא
txt:
<span class='five'>וכדרבא. </span>כלומר ובאיזו נחלה מועיל התנאי בנחלה הבאה לו בתקנת חכמים כדרבא אבל בנחלה דאורייתא כגון דין ודברים אין לי בירושת אבי כשימות לא יועיל התנאי דבעל כרחו שלו יהא אא'כ יתננה לאחרים בלשון מתנה: 


lvr: 43
pgn: 49
dfh: b
trm: שומעין לו
txt:
<span class='five'>שומעין לו. </span>דבעל כרחו דאיניש לא יזכוהו חכמים שאם אינו חושש בטובה שעשו לו חכמים לא ניתן לו בעל כרחו שלדעתו תקנוה חכמים: 


lvr: 43
pgn: 49
dfh: b
trm: מאי כגון זאת
txt:
<span class='five'>מאי כגון זאת. </span>באיזו תקנת חכמים היו מדברים בבהמ'ד שעליה אמר רבא כל האומר אי אפשי בתקנת חכמים כגון זאת התקנה שאנו מדברים בה שומעין לו: 


lvr: 43
pgn: 49
dfh: b
trm: כדרב הונא אמר רב
txt:
<span class='five'>כדרב הונא אמר רב. </span>כלומר מתקנת מזונות שהבעל נותן לאשה היו עסוקים בבית המדרש והוא נוטל מלאכת ידיה תחתיהן וע'ז אמר רבא כגון זאת התקנה שתקנו חכמים מזונות האשה לטובתה אם אומרת אי אפשי בתקנת חכמים בזו התקנה שתקנו לטובתי דהא לדידי אינה טובה דמלאכת ידי עדיף על מזונותי אזון משלי ואעשה מלאכה לעצמי שומעין לה ואתא לאשמועינן כרב הונא אמר רב שיכולה אשה לומר לבעלה איני ניזונת משלך ואיני עושה מלאכה לך כי אם לעצמי כדמפרש טעמא בכתובות <span class='mareimakom'>(דף נח:)</span> קסבר מזוני עיקר כלומר תחלה תקנו עיקר מזונות לאשה מן הבעל בע'כ בין תעשה בין לא תעשה ואח'כ תקנו מלאכה תחת מזונות שלא תהיה לה איבה וכיון דלטובתה נתכוונו לתקן לה מזונות תחלה והיא עוקרת לומר איני חפיצה בתקנה זו איני חוששת למזונותיו הרשות בידה וכיון דעקרה תקנת המזונות גם תקנת מלאכת ידיה לבעלה בטלה ממילא דכיון דמזונות אין לה גם הבעל לא יטול מלאכת ידיה והיינו נחלה הבאה לו לאדם לאחר מכאן שהמזונות עתידים לבא בכל יום וה'ה לפירות של נכסי מלוג שתקנו חכמים לבעל פירותיה תחת פרקונה כ'ש וכ'ש שאם אמר איני מקבל עלי תקנת פרקונה ואיני חושש בפירות נכסי מלוג שתקנו לי דמועיל התנאי בעודה ארוסה שעדיין לא זכה בקרקעותיה לפירות והיינו דאצטריך במתני' למיתני דאין לאיש חזקה בנכסי אשתו לומר לקוח הוא בידי דאע'ג דכתב לה בעודה ארוסה שלא יטול כלום בפירותיה אפי' הכי שתקה ולא מיחתה לבעלה דמצי אמרה נחת רוח עשיתי לבעלי ששתקתי אבל מעולם לא מכרתי לו: ומקשי גמרא 


lvr: 43
pgn: 49
dfh: b
trm: הא ראיה יש
txt:
<span class='five'>הא ראיה יש. </span>דקתני מתני' אין לאיש חזקה שאין חזקה מועלת לו לקיים מקחו אבל ראיית עדים או שטר תועיל לו לקיים מכירתה דאם מכרה לו אשתו נכסי מלוג שלה קנה: 


lvr: 43
pgn: 49
dfh: b
trm: תימא נחת רוח עשיתי לבעלי
txt:
<span class='five'>תימא נחת רוח עשיתי לבעלי. </span>שמכרתי לו שלא יכעוס עלי אבל לא היה בדעתי להקנותו דלא דמי לתליוהו וזבין דזביניה זביני דאגב אונסי' גמר ומקני אבל הכא דליכא אונס כ'כ לא גמרה ואקנייה: 


lvr: 43
pgn: 49
dfh: b
trm: מי לא תנן
txt:
<span class='five'>מי לא תנן. </span>דכי הך טענה יכולה אשה לטעון לאחרים שקנו מבעלה וכ'ש שמכרה לבעלה עצמו: 


lvr: 43
pgn: 49
dfh: b
trm: לקח מן האיש
txt:
<span class='five'>לקח מן האיש. </span>מן הבעל כל קרקעותיו משועבדים לכתובת אשתו והיום ולמחר אם ימות או יגרשנה תטרוף מלקוחות אם לא תמצא בני חורין שכן כתב לה כל נכסי אחראין וערבאין לכתובתיך במס' כתובות <span class='mareimakom'>(דף נא.)</span>: 


lvr: 43
pgn: 49
dfh: b
trm: וחזר
txt:
<span class='five'>וחזר. </span>זה הלוקח ולקח מן האשה נתן לה דבר מועט והקנתו לו כדי שלא תטרוף ממנו חוב כתובתה: 


lvr: 43
pgn: 49
dfh: b
trm: מקחו בטל
txt:
<span class='five'>מקחו בטל. </span>לא בטל בטל ממש שכל זמן שיחיה הבעל יאכל זה הלוקח את הפירות שהרי המוכר מכר לו כ'ז שלא תתגרש האשה ולא יבא זמן גיבוי כתובתה שהרי משנה זו בכל נכסים וקרקעות שיש לו לבעל מיירי כדמוכח לקמן בסמוך דאמרי' למעוטי מאי אילימא למעוטי שאר נכסים כו' ובכולן אי אתה יכול לומר מקחו בטל לגמרי דאמר בפ' האשה שנפלו לה נכסים בסופה דאי לא תימא הכי סיפא דקתני לא יאמר אדם לאשתו הרי כתובתיך מונחת על השולחן אלא כל נכסי אחראין לכתובתיך ואי בעי לזבוני ה'נ לא מצי מזבין בתמיה משם אנו למדין שהמכר קיים ואע'פ שמשועבדין לאשה אלא דלהכי אהני שעבוד שתוכל לטרוף מהן כשיגיע זמנה לגבות כתובתה הלכך האי מקחו בטל אחזר ולקח מן האשה קאי דהוי בטל לגמרי ההוא מקח וכשתבא לגבות כתובתה תטרוף ממנו דמצי אמרה נחת רוח עשיתי לבעלי למכור לך קרקע המשועבד לי ולא גמרתי בלבי להקנות לך: ומשני 


lvr: 43
pgn: 49
dfh: b
trm: הא איתמר עלה
txt:
<span class='five'>הא איתמר עלה. </span>דההיא דחזר ולקח מן האשה אמר רבה בר רב הונא לא נצרכה למיתני מקחו בטל היכא דחזר ולקח מן האשה אלא באותן ג' שדות המשועבדות לה יותר משאר נכסים ודעתה סמכא עילווייהו טפי דהוי מקחן בטל דודאי לא גמרה ואקניי' אלא נחת רוח עשתה לבעלה ולקמיה מפרש למעוטי מאי דלא ליהוי מקח בטל: 


lvr: 43
pgn: 49
dfh: b
trm: אחת שכתב לה בכתובתה
txt:
<span class='five'>אחת שכתב לה בכתובתה. </span>כלומר אחת מן הג' שדות הוא שדה ששיעבד לה בפי' והזכיר ההוא שדה בשטר הכתובה ששעבד לה וסמכא דעתה עליה טפי משאר נכסים מיהו כל נכסיו נמי שעבד לה שכך כתב לה כל נכסי אחראין לכתובתיך ומיהו לא הזכיר ולא סיים מכולם בפי' בתוך שטר הכתובה כי אם זה לבדו:  ואחת


lvr: 43
pgn: 50
dfh: a
trm: ואחת שיחד לה בכתובתה
txt:
<span class='five'>ואחת שיחד לה בכתובתה. </span>לא נכתב בתוך השטר אלא לאחר נישואין ייחד לה אחת משדותיו ועשאה אפותיקי לגבות ממנה כתובתה ומיהו כל שדותיו משועבדים לה בתוך שטר הכתובה אלא על זה בוטחת יותר הואיל ויחדו לה בפני עדים: ה'ג 


lvr: 43
pgn: 50
dfh: a
trm: ואחת שהכניסה לו שום משלה
txt:
<span class='five'>ואחת שהכניסה לו שום משלה. </span>שדה שהכניסה לו מבית אביה ושמו אותו וכתבו שוויו בשטר הכתובה שקבלו עליו הבעל בדמים והן נכסי צאן ברזל שאם פחתו פחתו לו ואם הותירו הותירו לו וזהו שכותבים ודא נדוניא דהנעלת ליה מבית אבוה כך וכך ממון סך הכל קיבל עליו החתן בכך וכך דינרין וגם זה השדה משעבד לה עם שאר נכסיו של בעל אלא שעל זה בוטחת יותר בשעבודו הואיל ומבית אביה הכניסתו ומג' שדות הללו אם חזר ולקח מן האשה מקחו בטל דאמרה נחת רוח עשיתי לבעלי והמתרץ עצמו מפרש והולך לסיים תירוץ שלו למעוטי מאי כלומר ולמעוטי מאי נקט ג' שדות הללו דהוי מקחו בטל ולא שדה אחרת אילימא למעוטי שאר נכסים וקרקעות של בעל המשועבדין לה דאם חזר ולקח מן האשה יהא מקחו קיים ולא תאמר נחת רוח עשיתי לבעלי והכי קאמר רבה בר רב הונא לא נצרכה כו' כלומר אין משנה זו מדברת בשאר נכסים אלא בהנך ג' שדות דכיון דמשועבדין לה כל כך שהן מיוחדין לה ודאי לא גמרה ואקנייה אלא נחת רוח עשתה לבעלה אבל בשאר שדות שאין משועבדין לה כל כך שאין מיוחדים לה ודאי גמרה ואקנייה ולא מצית אמרה נחת רוח עשיתי לבעלי והוו מקחי קיים: 


lvr: 43
pgn: 50
dfh: a
trm: דהויא לה איבה
txt:
<span class='five'>דהויא לה איבה. </span>אם לא תמכור לו ללוקח מבעלה וכל שכן דהוי מקחו בטל ותטרוף האשה ממנו כתובתה כשתתגרש או ימות בעלה דאי לא כתבה ליה ללוקח אמר לה בעלה עיניך נתת בגירושין או במיתה וסבורה את לגבות כתובתך כשאמות או אגרשך ולכך אין את מנחת למכור מנכסי כלום אבל בהנך ג' שדות לא אמר לה בעל הכי דמאחר שייחדם לה דין הוא שתערער במכירתן והלכך רבותא הוא דקאמר לא נצרכה האי דתני מקחו בטל לא מבעיא בשאר נכסים דמילתא דפשיטא היא דמצית אמרה נחת רוח עשיתי לבעלי כדי שלא יאמר עיניך נתת בגירושין ובמיתה אלא אפי' בהנך ג' שדות דליכא למימר הכי אפ'ה מקחו בטל דכיון דמ'מ אינן שלה לגמרי כי אם של בעל מצית אמרה נחת רוח עשיתי לבעלי: 


lvr: 43
pgn: 50
dfh: a
trm: אלא ודאי למעוטי נכסי מלוג
txt:
<span class='five'>אלא ודאי למעוטי נכסי מלוג. </span>אתא רבה בר רב הונא דבהנהו אמר אם לקח מן האיש וחזר ולקח מן האשה מקחו קיים דכיון דשלה הן אינה יגורה מבעלה ויכולה למחות לבעלה שלא ימכור ולא מצית אמרה נחת רוח עשיתי לבעלי ומתני' נמי דקתני אין לאיש חזקה בנכסי אשתו הא ראיה יש בנכסי מלוג מיירי דכיון דהנכסים שלה לא מצית אמרה נחת רוח עשיתי לבעלי: ה'ג 


lvr: 43
pgn: 50
dfh: a
trm: והא אמימר כו'
txt:
<span class='five'>והא אמימר כו'. </span>וקס'ד השתא דהכי קאמר איש שמכר ואחריו האשה לא עשו כלום דמצית אמרה נחת רוח כו' וכל שכן אי זבנה לבעלה דנחת רוח עבדה ואמאי קדייקא מתניתין הא ראיה יש: ומשני כי איתמר דאמימר לא שמכרו שניהם ביחד אלא איש או אשה קאמר כגון היכא דזבין איהו לאחר ומית דאתיא איהי האשה ומפקא מן הלקוחות גוף הקרקע והפירות מכאן ואילך שבעל אין יכול למכור אלא הפירות שהן שלו בחייו וגם הגוף אם תמות אשתו ויירשנה הוא אבל אם ימות הוא היא תיטול נכסי מלוג שלה הלכך האיש שמכר לא עשה ולא כלום לגבי הכי שאם ימות בחיי אשתו היא תקח נכסי מלוג שלה א'נ אם מכרה היא גוף הקרקע בלא פירות שהרי הפירות של בעל הן תחת פרקונה ואח'כ מתה לא עשתה ולא כלום ולא נאמר מאחר שמתה אין לבעל עוד פירות שהרי לא יפדנה עוד וגם גוף הקרקע לא ירש מאשתו אע'פ שהבעל יורש את אשתו שהרי מכרה גוף הקרקע בחייה אי אפשר לומר כן אלא אתי בעל ומפיק כמו שהתקינו באושא כשהיתה סנהדרין לשם באחת מי' גליות שגלתה סנהדרין כדאיתא בראש השנה <span class='mareimakom'>(דף לא.)</span> וכדר' יוסי בר' חנינא כו': 


lvr: 43
pgn: 50
dfh: a
trm: הבעל מוציא מיד הלקוחות
txt:
<span class='five'>הבעל מוציא מיד הלקוחות. </span>כדמפרש טעמא בב'ק <span class='mareimakom'>(דף צ.)</span> דאלמוהו רבנן לשעבודא דבעל משום איבה ועשאוהו לוקח ראשון ומיהו להכי אהני מכירת האשה שאם ימות בעלה בחייה יטלם הלוקח: 


lvr: 43
pgn: 50
dfh: a
trm: זבינייהו זביני
txt:
<span class='five'>זבינייהו זביני. </span>ולא מצית אמרה נחת רוח עשיתי לבעלי דבשלה לא עבדה נחת רוח דלא קפיד עליה בעל והלכך שפיר קדייקא מתני' הא ראיה יש שאם יש לו שטר או עדים שמכרה לו אשתו נכסי מלוג שלה הוי המקח קיים: 


lvr: 43
pgn: 50
dfh: a
trm: ואי בעית אימא אמימר
txt:
<span class='five'>ואי בעית אימא אמימר. </span> כשמכרו שניהם ביחד לאדם אחד קאמר דלא עשו ולא כלום ואפילו לקח תחלה מן האיש וחזר ולקח מן האשה וכ'ש היכא דמכרה היא לבעלה דלא הויא מכר ומיהו לא תקשי ממתניתין דדייקא דהוי מכר דאמימר דאמר כר' אלעזר ויליף טעמא מקראי דדבר של שני שותפין שהגוף לזה והפירות לזה אין כח לשניהם למכור דלא זה קרוי בעליו ולא זה קרוי בעליו ומתני' רבנן דפליגי עליה דר' אלעזר: 


lvr: 43
pgn: 50
dfh: a
trm: ישנו בדין
txt:
<span class='five'>ישנו בדין. </span>יום או יומים יעמד לא יוקם <span class='mareimakom'>(שמות כא)</span> ופטור דאילו מכה לישראל חבירו אם מחמת מכה זו מת אפילו לסוף שנה נהרג כדנפקא לן מונקה המכה מלמד שחובשים אותו כו' <span class='mareimakom'>(סנהדרין דף עח:)</span>: 


lvr: 43
pgn: 50
dfh: a
trm: מפני שהוא תחתיו
txt:
<span class='five'>מפני שהוא תחתיו. </span>עדיין כל ל' יום וכתיב ומת תחת ידו <span class='mareimakom'>(שם)</span> ותחת קרינא ביה אבל השני הלוקח אינו בדין יום או יומים אם הכהו ומת אלא הורגין אותו דעבד כנעני כבר ישראל הוא לכל דבריו דגמר לה לה מאשה: 


lvr: 43
pgn: 50
dfh: a
trm: כקנין הגוף דמי
txt:
<span class='five'>כקנין הגוף דמי. </span>כלומר כאילו קנה גופו ואותו שאין לו פירות אין קנין הגוף שיש לו בעבד כלום דאין גופו עומד אלא לפירותיו והלכך ראשון קרוי אדון: 


lvr: 43
pgn: 50
dfh: a
trm: רבי יהודה
txt:
<span class='five'>רבי יהודה. </span>דייק סיפיה דקרא לא יוקם כי כספו הוא למי שהוא קנוי לגופו הוי עבד:  שניהם


lvr: 43
pgn: 50
dfh: b
trm: שניהם ישנן כו'
txt:
<span class='five'>שניהם ישנן כו'. </span>ופטורין דספק נפשות דבעלים שהכוהו ומי נהרג מהם להקל דנפקא לן מושפטו העדה והצילו העדה <span class='mareimakom'>(במדבר לה)</span> : 


lvr: 43
pgn: 50
dfh: b
trm: כי כספו הוא
txt:
<span class='five'>כי כספו הוא. </span>מיותר הוא דמה נתינת טעם היה צריך ליתן בדבר ולומר לא יוקם לפי שכספו הוא אי נמי מדמצי למיכתב כי כסף הוא ומש'ה נמי יליף אמימר לגבי נכסי מלוג דכיון דאינו מיוחד לא לאיש ולא לאשה אינו קרוי שדה האיש ולא שדה האשה והלכך אם מכרו שניהן מכרן בטל ויכולין לחזור בם כאדם המוכר דבר שאינו שלו דלא ליהוי מכר: 


lvr: 43
pgn: 50
dfh: b
trm: וקמתמה גמרא ולא לאיש חזקה בנכסי אשתו
txt:
<span class='five'>וקמתמה גמרא ולא לאיש חזקה בנכסי אשתו. </span>בתמיה אלמא אינה צריכה למחות בבעלה הואיל ולית ליה חזקה: 


lvr: 43
pgn: 50
dfh: b
trm: אשת איש
txt:
<span class='five'>אשת איש. </span>שהחזיק אחר בנכסי מלוג שלה צריכה למחות משום דההוא אחר יש לו חזקה ואם לא מיחתה הפסידה: 


lvr: 43
pgn: 50
dfh: b
trm: אין מחזיקין בנכסי אשת איש
txt:
<span class='five'>אין מחזיקין בנכסי אשת איש. </span>דמציא אמרה על בעלי סמכתי שהוא ימחה ויערער ולכך שתקתי ובשאר בני אדם דלא בעל קאמר רב דאין מחזיקין שכן משמע אין מחזיקין לשון רבים ועוד דאי בבעל קאמר דאין מחזיקין היינו מתניתין לא לאיש חזקה בנכסי אשתו ומאי אתא לאשמועינן: 


lvr: 43
pgn: 50
dfh: b
trm: לעולם בבעל
txt:
<span class='five'>לעולם בבעל. </span>שהחזיק בנכסי אשתו קאמר רב דצריכה למחות שיש חזקה לבעל ואפי' הכי לא תקשי ליה מתניתין דהך חזקה דקאמר רב כגון שחפר בה הבעל בורות שיחין ומערות דלפירות הוא דאשתעבד ליה נכסי מלוג דאשתו ולא לקלקל הקרקע לחפירת בורות וכגון שדה שאינה עשויה לבורות והלכך יש לו חזקה דודאי קנאה מאשתו והלכך מקלקל לה לצרכו וכי האי גוונא הוא דקאמר רב צריכה למחות: 


lvr: 43
pgn: 50
dfh: b
trm: אין חזקה לנזקין
txt:
<span class='five'>אין חזקה לנזקין. </span>כלומר היכא דמזיק לחבירו אין יכול לטעון לקוחה היא בידי שהרי החזקתי בה ג' שנים בחפירת בורות שיחין ומערות דכי האי גוונא לא הויא חזקה דמצי טעין אידך משום דלא אחזקת כדמחזקי אינשי לא חששתי למחות: 


lvr: 43
pgn: 50
dfh: b
trm: אימא אין דין חזקה
txt:
<span class='five'>אימא אין דין חזקה. </span>להצטרך ג' שנים לנזקין היכא דחזקתו ע'י נזקין אלא לאלתר הויא חזקה דאין אדם רואה (שמחזיקין) קרקע שלו ושותק אלא מוחה מיד והיכא דלא מחה הפסיד והלכך אשת איש דקאמר רב צריכה למחות מיד הוא דצריכה למחות מאחר שחופר בה בעל בורות שאין אדם רואה היזקו ושותק והלכך כי האי גוונא יש לו חזקה: ה'ג 


lvr: 43
pgn: 50
dfh: b
trm: ואי בעית אימא הא איתמר עלה רב מרי אמר כו'
txt:
<span class='five'>ואי בעית אימא הא איתמר עלה רב מרי אמר כו'. </span>כלומר ואיבעית אימא לעולם חזקת ג' שנים בעינן אפי' היכא דחפר בו בורות כדאוקימנן למילתיה דרב והא דקאמר רב נחמן אין חזקה לנזקין לא בחזקת ג' שנים בקרקע חבירו איירי אלא בעושה היזק לחבירו אפי' בבית של עצמו כגון עשן וריח רע ואתא לאורויי שלא יזיק לחבירו ואפי' החזיק ימים רבים אין חזקה מועלת לו להזיק חבירו: 


lvr: 43
pgn: 50
dfh: b
trm: רב יוסף אמר
txt:
<span class='five'>רב יוסף אמר. </span>מתני' לא תקשי לרב דמאי דקאמר רב אשת איש צריכה למחות לאו בבעל קאמר דהא אין לאיש חזקה בנכסי אשתו כדקתני מתני' אלא לעולם באחר שהחזיק בנכסיה קאמר רב דצריכה למחות ודקשיא לך האמר רב אין מחזיקין בנכסי אשת איש לא תקשי דה'מ דאין מחזיקין בחיי הבעל שאם החזיק בנכסי' בחיי הבעל ג' שנים אינה חזקה ואינה צריכה למחות דמצית אמרה על בעלי סמכתי א'נ דוקא פירות שהיו לבעלי בנכסים שלי אותן מכר לך אבל הגוף שהוא שלי לא היית יכול לקנות שגם הוא אין לו חזקה בנכסיי באכילת פרי דכיון דאית ליה פרי הכל יודעין דפרי הוא דקאכיל ולכך לא חששתי למחות אבל הכא במאי עסקינן כגון שאכל הלוקח מקצת חזקה בחיי הבעל שמכר לו וג' שנים שלימות לאחר מיתת הבעל כי האי גוונא קאמר רב דצריכה למחות כדמפרש טעמא לקמיה והכי קאמר רב אשת איש שמכר בעלה לאחר נכסי מלוג שלה צריכה למחות לאחר מיתתו דסד'א כיון דהכל יודעין שהבעל מכרם לו ולא היא וגם הוא מודה כמו כן שהבעל מכרם לו לא תועיל חזקתו אף לאחר מיתת הבעל כלום שהרי לא יכול לטעון לאשה מינך זבנתה אחרי כן ואכלתיה שני חזקה דכיון דמתחלה הבעל מכרה לו ופירות הוא דהוי ליה לבעל באותה שדה ואותן מכר לזה הרי זה כאריס שיורד לקרקע באריסות לפירות שאינו יכול לטעון אחרי כן לקחתיה הימנך והלכך לא איצטרך למחות קמ'ל רב דצריכה למחות לאחר מות בעלה קודם שיחזיק בה ההוא אחר ג' שנים דודאי אע'פ שמתחלה היתה קנויה לו מן הבעל יכול לטעון הבעל מכר לי הגוף אם יירשך ואם ימות קודם לך פירות מיהא קניתי ומיד כשמת הרי נסתלקתי ממקחי ולכך קניתי ממך שהרי עתה נעשה השדה שלך והלכך מיגו דאי בעי אמר אנא זבנתה מינך אחר מות בעלים ואכלתיה שני חזקה כי קאמר יודע אני דזבינתיה לבעליך ואחרי כן זבין ניהלי מהימן ולא דמי לאריס שאין יכול לטעון לקחתיו אחרי כן משום דסתם אריס אין זמן לאריסותו אלא כל הימים בתורת אריסותו עומד אבל זה שלוקחה מן האיש על מנת שאם ימות יפסיד מקחו שתטול האשה נכסי מלוג שלה התם ודאי כשמת הבעל הרי זה כאילו יורד עכשיו מחדש לשדה אשה זו והיא שותקת שלש שנים איכא למימר דזבוני זבינה ליה:  ודייני


lvr: 43
pgn: 51
dfh: a
trm: ודייני גולה
txt:
<span class='five'>ודייני גולה. </span>שמואל וקרנא בפרק ראשון דסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף יז: ע'ש)</span>: 


lvr: 43
pgn: 51
dfh: a
trm: מסתברא אמרי
txt:
<span class='five'>מסתברא אמרי. </span>היכא דהויא מקצת חזקה בחיי בעלה ושלש לאחר מיתת הבעל כמו שפירש רב יוסף לעיל התם הוא דמסתברא דמחזיקין דהא רב גופיה ה'ק לעיל אשת איש צריכה למחות דמשמע דמחזיקין ומיהו דייני גולה בכל ענינין פליגי אדרב: 


lvr: 43
pgn: 51
dfh: a
trm: כדרב יוסף
txt:
<span class='five'>כדרב יוסף. </span>גמרא הוא שקיצר דברי רב אבל רב לא הזכיר רב יוסף שהרי קדם לו רב הרבה דורות: 


lvr: 43
pgn: 51
dfh: a
trm: דיחד לה
txt:
<span class='five'>דיחד לה. </span>בעל קרקע אחריתי למזונות ואפי' הכי לא קפיד בעל אי אכלה טפי והלכך לית לה חזקה: 


lvr: 43
pgn: 51
dfh: a
trm: לגלויי זוזי בעינא
txt:
<span class='five'>לגלויי זוזי בעינא. </span>מעות הטמינה ממני ונתכוונתי לגלות לי מעותיה ובחזקת מעות שלי לקחתים מידה ולא לשם מכר ולא לדעת קנין מכירה קבלתי' ולא גמרתי והקניתי: 


lvr: 43
pgn: 51
dfh: a
trm: בתחומא
txt:
<span class='five'>בתחומא. </span>בתי מדרשות שלהן בסוף התחום היו כדי שיוכלו לבא שם בשבת מן העיירות שמסביב: 


lvr: 43
pgn: 51
dfh: a
trm: א'ל
txt:
<span class='five'>א'ל. </span>היכא דאיכא שטר מכירה אפילו לגלויי זוזי מיכוין בקבלת המעות הוי קנין גמור דדל זוזי מהכא ותיקני בשטר מכירה דגבי מעות הוא דאיכא למימר קבלת מעות הללו לא ליקני דלגלויי זוזי נתכוין ולעצמו קבלם אבל גבי שטר המכירה לא שייך למימר הכי אלא הרי הוא כשטר מתנה דהכל מודין בו לקמן דקנתה דמה ריוח יש לו בכתיבת שטר המכירה אלא ודאי גמר ואקני לה והא ליכא למימר דאי לא כתב לה שטר לא הוה יהבה זוזי ולגלויי זוזי נתכוין גם בכתיבת השטר דכל כך לא מסיק איניש אדעתיה: 


lvr: 43
pgn: 51
dfh: a
trm: מי לא תנן כו'
txt:
<span class='five'>מי לא תנן כו'. </span>וקס'ד דאפי' בשטר מכירה קאמר דקני בלא נתינת מעות דכיון דכתב לו שטר מכירה אין יכולין עוד לחזור זה בזה ומעות חייב לו הלוקח למוכר: 


lvr: 43
pgn: 51
dfh: a
trm: ולאו איתמר עלה
txt:
<span class='five'>ולאו איתמר עלה. </span>דבשטר מתנה מיירי אבל שטר מכר לא קנה. וא'ל רב הונא לרב נחמן ולאו מותיב רב המנונא לשמואל כו' אלמא שטר מכר נמי קנה ואכתי מאי מילי מעלייתא: 


lvr: 43
pgn: 51
dfh: a
trm: הרי זו מכורה או נתונה
txt:
<span class='five'>הרי זו מכורה או נתונה. </span>ואמר ליה רב נחמן לאו אמרינן התם בפרק ראשון דקדושין דרב המנונא מותיב לה וגם מפרק לה דהך ברייתא דקתני שטר מכר קונה במוכר שדהו מפני רעתה קרקע רעה דבההיא ודאי גמר ומקנה מיד בשטר ומעות ליהוו מלוה גבי דלוקח עד דתבע ליה אבל בשאר קרקעות לא קנו בשטר עד דיהיב זוזי כשמואל ואכתי איכא מילי מעלייתא: ה'ג במסכת קדושין 


lvr: 43
pgn: 51
dfh: a
trm: רב אשי אמר במתנה ביקש ליתן לו כו'
txt:
<span class='five'>רב אשי אמר במתנה ביקש ליתן לו כו'. </span>ואאתקפתא דהך ברייתא דהוה קשיא לשמואל קאי ובא רב אשי לומר דהך ברייתא לא בשטר מכר איירי כלל אלא בשטר מתנה ודבר הרגיל הוא שכותבין בשטר מתנה לשון מכר ליפות כחו דמקבל מתנה שאם יערערו עליו יבא הנותן לפצותו כדין מוכר דלא ליהוי תרעומת עילויה וה'ק שדי מכורה לך וגם נתונה תהיה לך הרי זו מכורה להיות אחריותה על הנותן כדין מוכר וגם נתונה היא ולית בה משום דינא דבר מצרא דאמרינן בבבא מציעא <span class='mareimakom'>(דף קח:)</span> מתנה לית בה משום דינא דבר מצרא והיינו דאיכא ייפוי כח דמכר ודמתנה: ה'ג 


lvr: 43
pgn: 51
dfh: a
trm: ורב אשי אמר במתנה כו'</span>: <span class='five'>לוה מן העבד
txt:
<span class='five'>ורב אשי אמר במתנה כו'</span>: <span class='five'>לוה מן העבד. </span>וכתב שטר מלוה ושיעבד לו נכסיו: 


lvr: 43
pgn: 51
dfh: a
trm: דלא משוי נפשיה כו'
txt:
<span class='five'>דלא משוי נפשיה כו'. </span>אנן סהדי דשום אדם לא יהיה ברצונו עבד לוה אם יכול להפטר בשום ענין והלכך איכא למימר לגלויי זוזי הוא דבעי אבל גבי מכר גמר ומקנה שהרי אינו נעשה עבד לוה בהך שטר מכירה כלל ואפילו קבל עליו אחריות עדיין לא נטרפה מן הלוקח דליהוי עבד לוה לגבי לוקח: 


lvr: 43
pgn: 51
dfh: b
trm: במתנה בקש ליתן לה
txt:
<span class='five'>במתנה בקש ליתן לה. </span>ולא יאכל פירות כדאמרי' לקמן במתנה קנתה ואין הבעל אוכל פירות ומיהו במוכר לחבירו אין לומר כן שאינו אוהבו כל כך: 


lvr: 43
pgn: 51
dfh: b
trm: רברבי
txt:
<span class='five'>רברבי. </span>רב שקדם לרבי יוחנן רבו של רבי אלעזר כדאיתא בשחיטת חולין <span class='mareimakom'>(דף צה:)</span> דכל זמן שהיה רב קיים הוה שלח ליה רבי יוחנן לקדם רבינו שבבבל ועוד דאמר ליה לריש לקיש  שכל אותן הימים היה הוא בישיבה ואני בעמידה ועוד דאמרי' בעירובין <span class='mareimakom'>(דף יג: ע'ש)</span> אמר רב האי דמחדדן מחבריא טפי משום דחזיתיה לרבי מאיר מאחוריה: 


lvr: 43
pgn: 51
dfh: b
trm: כזוטרי
txt:
<span class='five'>כזוטרי. </span>ר' אלעזר שהיה תלמידו של רבי יוחנן ואע'ג דרבי אבא ורבי אבהו וכל גדולי הדור חבריהם דאמרי לעיל במתנה בקש ליתן לה כו' סבירא להו כר' אלעזר דאין הבעל אוכל פירות אינהו נמי זוטרי נינהו לגבי רב שתלמידי רבי יוחנן היו: 


lvr: 43
pgn: 51
dfh: b
trm: תרתי
txt:
<span class='five'>תרתי. </span>בתמיה שני דברים של רבא סותרין זה את זה לא קנתה משמע לא גוף ולא פירות דלגלויי זוזי הוא דבעי והבעל אוכל פירות משמע שקנתה גוף הקרקע דלאו לגלויי זוזי הוא דבעי: 


lvr: 43
pgn: 51
dfh: b
trm: במעות טמונין
txt:
<span class='five'>במעות טמונין. </span>שלא היו ידועין ומפורסמים לבעל לא קנתה דלגלויי זוזי הוא דבעי: 


lvr: 43
pgn: 51
dfh: b
trm: מעות שאין טמונין
txt:
<span class='five'>מעות שאין טמונין. </span>קנתה והבעל אוכל פירות דליכא גלויי זוזי שהרי גלויין ועומדין הן: 


lvr: 43
pgn: 51
dfh: b
trm: לא מן הנשים כו'
txt:
<span class='five'>לא מן הנשים כו'. </span>דאיכא למימר גנבום לבעליהן ולאדוניהם ותינוקות נמי שמא גנבו מבית בעל הבית שהם דרים שם ואסור לסייע ידי עוברי עבירה וכשלא יקבלו מהם יחזירו למקום שגנבו שם: 


lvr: 43
pgn: 51
dfh: b
trm: יחזיר לבעלה
txt:
<span class='five'>יחזיר לבעלה. </span>שאפי' אם ניתן לה ממון זה על מנת שאין לבעלה רשות בה מכיון שמתה יורשה בעלה שהבעל יורש את אשתו והלכך יחזיר לבעל דממה נפשך עכשיו הרי הוא של בעלה: 


lvr: 43
pgn: 51
dfh: b
trm: יחזיר לרבו
txt:
<span class='five'>יחזיר לרבו. </span>דמסתמא כל מה שקנה עבד קנה רבו ונראה בעיני דהוא הדין אם נשתחרר העבד ואח'כ מת יחזיר לרבו שהרי עבד היה כשהפקיד לזה וסתם עבדים גזלנין הן אבל אם נתגרשה האשה ואחר כך מתה יחזיר ליורשיה ולא לבעלה דמשנתגרשה אין הבעל יורשה:  קבל


lvr: 43
pgn: 52
dfh: a
trm: קבל מן הקטן
txt:
<span class='five'>קבל מן הקטן. </span>לא יחזיר לו שהרי אין יודע לשמור וכמשליך לאיבוד דמי מי שהחזיר לו אלא יעשה לו סגולה אוצר עד שיגדל ויחזיר לו ולקמן מפרש מאי סגולה: 


lvr: 43
pgn: 52
dfh: a
trm: בשעת מיתתן
txt:
<span class='five'>בשעת מיתתן. </span>אורחא דמילתא נקט דכשהן בריאין אם רוצים להחזיר לבעלים יטלו שלהן מיד הנפקד ויחזירו לבעליהן דמה להן לגלות הדבר: 


lvr: 43
pgn: 52
dfh: a
trm: ואם לאו יעשה פירוש לפירושן
txt:
<span class='five'>ואם לאו יעשה פירוש לפירושן. </span>כלומר ואם לא מהימן לההוא נפקד שהפקדון של אותו פלוני הוא אלא של בעלים שלהם הוא ומתוך בושה אינם רוצים לומר שהוא של בעלים דלא ליתחזקו כגזלנים וגנבים יעשה הנפקד פירוש אחר לפירושו שיחזור לבעליהן של אלו ולא לאותו פלוני וכי האי גוונא אמרינן בסמוך בההיא עובדא דביתהו דרבה בר בר חנה ויש מפרשים ואם לאו יעשה פירוש לפירושן כלומר אם לא פירשו בשעת מיתה יעשה פירוש למה שהם היו צריכין לפרש שיחזיר לבעליהן ולא נהירא דא'כ היינו רישא ואם מתו יחזיר לבעליהן ואם מת יחזיר לרבו דמיירי בשמת ולא פירש למי יחזיר וקאמר דיחזיר לבעלים ותרי זימני למה לי ואית ספרים דכתב בהו ואיכא דאמרי יעשה פירוש לפירושו כלומר לא יעשה כמה שפירשו הן אלא יחזיר לבעלים ולא נהירא דא'כ רב דאמר אי מהימן לך כו' דאמר כמאן לא כרישא ולא כסיפא: 


lvr: 43
pgn: 52
dfh: a
trm: כיפי
txt:
<span class='five'>כיפי. </span>עגילים אנור'ש כדאמרינן בעלמא <span class='mareimakom'>(עירובין דף צו:)</span> כיפי תלא ליה עגילים תלה באזניהם: 


lvr: 43
pgn: 52
dfh: a
trm: דמרתא
txt:
<span class='five'>דמרתא. </span>שם חכם אחיו של ר' חייא כדאמרינן <span class='mareimakom'>(סנהדרין דף ה.)</span> מרתא ואייבו וחנא ור' חייא כו': 


lvr: 43
pgn: 52
dfh: a
trm: אי אמידא לך
txt:
<span class='five'>אי אמידא לך. </span>אותם שהיא אומרת שהם שלהם אם עשירים הם וראוין להפקיד כיפי ושאר חפצים עשה כפירושה והחזירם להם אי נמי אי אמידא לך אשתך שיש לה אוהבים שנתנו לה ממון ע'מ שלא יהא לך חלק בו ומתנה זו שנותנת לקרוביה משלה עשה כפירושה: 


lvr: 43
pgn: 52
dfh: a
trm: דאכיל מיניה
txt:
<span class='five'>דאכיל מיניה. </span>הקטן תמרי והקרן קיים אבל בעיסקא לא שמא יארע בה דבר תקלה ותאבד: 


lvr: 43
pgn: 52
dfh: a
trm: אפי' חלקו
txt:
<span class='five'>אפי' חלקו. </span>נתפרדו האב והבן שאין הבן סמוך על שולחן אביו ואין הבן בנכסי אביו כלום אפ'ה אין מחזיקין זה על זה דלא קפדי אהדדי: 


lvr: 43
pgn: 52
dfh: a
trm: חלקו לא
txt:
<span class='five'>חלקו לא. </span>כלומר בחלקו לא מיירי מתני' אלא כיון דחלקו יש להן חזקה זה על זה: הכי גרסינן 


lvr: 43
pgn: 52
dfh: a
trm: עבד רב פפי עובדא חלקו לא
txt:
<span class='five'>עבד רב פפי עובדא חלקו לא. </span>כלומר כרבא עשה דהיכא דחלקו לא דברה משנתנו אלא ודאי יש להן חזקה: הכי גרסינן בפירוש רבינו חננאל 


lvr: 43
pgn: 52
dfh: a
trm: איתמר אחד מן האחין שהיה נושא ונותן כו'
txt:
<span class='five'>איתמר אחד מן האחין שהיה נושא ונותן כו'. </span>אחד מן האחין כגון גדול אחין לאחר מות האב: 


lvr: 43
pgn: 52
dfh: a
trm: אונות
txt:
<span class='five'>אונות. </span>שטרי מכירות לשון כחי וראשית אוני <span class='mareimakom'>(בראשית מט)</span> : 


lvr: 43
pgn: 52
dfh: a
trm: שלי הן
txt:
<span class='five'>שלי הן. </span>ואין לאחי חלק בהן שנפלו לי הממונות שהלויתי וקניתי בהן קרקעות הללו מבית אבי אמא ואין אתם יורשים עמי והלכך נקט אבי אמא דאילו מבית אבא כולן יורשין בשוה דבאחין מן האב עסקינן שכולן יורשין ממון של אביהן ביחד ולא יטול זה יותר מזה והלכך מאין לו ממון זה לבדו אם לא ירשו מאמו וכגון שאינם בני אם אחת: 


lvr: 43
pgn: 52
dfh: a
trm: עליו להביא ראיה
txt:
<span class='five'>עליו להביא ראיה. </span>שהממון שלו אע'פ שכתובין השטרות בשמו דכיון שהיה הוא לבדו נושא ונותן בנכסים שנכתבו על שמו וכדמפרש לקמיה שאין חלוקין אפי' בעיסתן דכיון דלא נודע מעולם מאיזה צד יבא לו ממון בלא אחיו אין לתלות השטרות אלא בממון האב ואינו יכול להוציא הממון מחזקת האב ולקמן מפרש ראיה במאי: 


lvr: 43
pgn: 52
dfh: a
trm: על האחין להביא ראיה
txt:
<span class='five'>על האחין להביא ראיה. </span>שהשטרות הללו מממון אביהן דאמאי דכתב בשטר סמכינן והרי על שמו נכתב ואע'ג דהלכתא כשמואל בדיני בהא הלכתא כרב דתניא לקמן כוותיה ורב חסדא ורבה ורב ששת נמי כרב סבירא להו דמפרשי מילתיה לקמן: 


lvr: 43
pgn: 52
dfh: a
trm: אבא
txt:
<span class='five'>אבא. </span>רב כך היה שמו כדקרי ליה בשחיטת חולין <span class='mareimakom'>(דף קלז:)</span> אבא אריכא דאמרינן מאן ריש סדרא בבבל אבא אריכא ואמרינן במסכת נדה <span class='mareimakom'>(דף כד:)</span> רב ארוך בדורו היה והאי דקרי ליה רב כמו שקורין לר' יהודה הנשיא רבי בארץ ישראל קרו ליה נמי בבבל רב וכן מצאתי בספר ערוך המובא מרומא: 


lvr: 43
pgn: 52
dfh: a
trm: שאם מת
txt:
<span class='five'>שאם מת. </span>ויש לו בנים ליורשו על האחין להביא ראיה דכיון דיתמי לאו בני איתויי ראיה נינהו ואינן יודעין לחפש זכותן וגם השטר מוכיח שהיה ממון של אביהן על שכנגדו להביא ראיה אבל כשהאח עצמו קיים היה מטיל רב עליו להביא ראיה דאם איתא דשלו הוא ממון זה יכול לחפש ולמצוא ראיה ואם לא ימצא ראיה הפסיד: 


lvr: 43
pgn: 52
dfh: a
trm: כלום טענינן להו ליתמי כו'
txt:
<span class='five'>כלום טענינן להו ליתמי כו'. </span>בתמיה אילו היה אביהן קיים היינו מחזיקין הממון ביד אחין עד שיביא ראיה שאינו שלהן ולפי שמת יפה כחן של יתומין ממנו ויפסידו אחין בתמיה ואע'ג דאמרינן <span class='mareimakom'>(לעיל דף מא:)</span> טוענין ליורש גבי חזקת ג' שנים שאע'פ שלא דר בו אביו אלא יום אחד וזה החזיק ג' שנים אחרי כן הויא חזקה ואע'ג דאבוהון לא מהניא ליה חזקת שלש שנים לומר לקוח הוא בידי אלא א'כ יש עמה טענה אתה מכרתו לי אתה נתתו לי במתנה וגבי בנו לא בעינן טענה זו אלא מאבי ירשתי אלמא טענינן ליתמי מאי דלא מצי אבוהון למטען לא דמי דהתם נמי אין טוענין בשביל היתומים אלא שאביהן קנאה מן המערער כמו שהיה הוא האב יכול לטעון ולפיכך הויא חזקה אע'ג דלא טענו מידי אבל הכא האב לא מצי טעין לאחין שיביאו ראיה ואנן היכי נטעון במקום היתומים כן: 


lvr: 43
pgn: 52
dfh: a
trm: בלא ראיה
txt:
<span class='five'>בלא ראיה. </span>הבעלים שהיו להם עדים שהן שלהן הוציאום מן היתומים בלא ראיה ועדים שיעידו שהשאילו לאביהן של יתומים לפי שהן עשוין להשאיל ולהשכיר שאם אמר אביהן לקוחין הם בידי עליו להביא ראיה אף היתומין עליהן להביא ראיה שלקחן אביהן מן הבעלים וכיון דלית להו ראיה החזירם רבא לבעלים ולא נאמר כיון שמת האב על הבעלים להביא ראיה:  כדשלח


lvr: 43
pgn: 52
dfh: b
trm: כדשלח רב הונא כו'
txt:
<span class='five'>כדשלח רב הונא כו'. </span>כלומר להכי אפקינהו רבא משום דדברים העשוין להשאיל ולהשכיר אין אדם נאמן לומר לקוח הוא בידי כדשלח רב הונא: 


lvr: 43
pgn: 52
dfh: b
trm: קשיא
txt:
<span class='five'>קשיא. </span>לדידן קשיא אמאי אמר שמואל מודי לי אבא כו': ופסק ר' חננאל דהלכתא כשמואל דהיכא דמית על האחין להביא ראיה וכן פירש נקטינן מרבותי ז'ל כל היכא דאמר בגמ' תיובתא דפלוני תיובתא בטלו דברי מי שהתיובתא עליו לגמרי אבל היכא דעלתה בקשיא כי הך דשמואל לא בטלו דבריו דאמרינן לא הוה ברירא להן דבטלה שמועה זו לגמרי אלא לא אשתכח פירוקא בההוא שעתא דתליא וקיימא ואעפ'כ אין נראה בעיני דלא שנא תיובתא ולא שנא קשיא דקאי אמילתא דאמוראי חדא היא ולא הויא עיקר אלא לגבי תיובת' ממשנה או מברייתא שייך לומר תיובתא ומפירכא דאמוראי שייך למימר קשיא והא דשמואל נראה בעיני דלא סמכינן עליה כל עיקר וכן בפי' ר'ח כתב מרי'ש גאון כי זה שאמר שמואל ומודי לי אבא שאם מת על האחין להביא ראיה אין הלכה כמותו: 


lvr: 43
pgn: 52
dfh: b
trm: אלא שאין חלוקין
txt:
<span class='five'>אלא שאין חלוקין. </span>בשום דבר בעולם אפי' בעיסתן הלכך מאין לו לזה כלום בלא אחיו: 


lvr: 43
pgn: 52
dfh: b
trm: קימץ
txt:
<span class='five'>קימץ. </span>עצרן ביותר ולכך נתעשר והיה לו ממון לבדו שאין לאחיו חלק בו ומהממון ההוא לקח קרקעות והלוה לאחרים: 


lvr: 43
pgn: 52
dfh: b
trm: ראיה במאי
txt:
<span class='five'>ראיה במאי. </span>אדרב קאי שהלכה כמותו דאי אדשמואל היכי אמר רב ששת ראיה בקיום השטר והרי לשמואל דאית ליה על האחין להביא ראיה צריך להן לפסול שטרו של זה ולא לקיימו: 


lvr: 43
pgn: 52
dfh: b
trm: ראיה בעדים
txt:
<span class='five'>ראיה בעדים. </span>על בעל השטר להביא ראיה דמעיסתו קימץ או מאבי אמו ירש והיה ממון של שטרות הללו שלו: 


lvr: 43
pgn: 52
dfh: b
trm: בקיום השטר
txt:
<span class='five'>בקיום השטר. </span>שכתבו לו בית דין הנפק על שטר זה וכיון דקיימוהו ב'ד בדקו השטר וחקרו ועמדו על אמיתת הדבר שכל הכתוב בשטר אמת הוא והשטר הרי כתוב בשמו של זה: 


lvr: 43
pgn: 52
dfh: b
trm: הא רבה והא רב ששת
txt:
<span class='five'>הא רבה והא רב ששת. </span>דפליגי אליבא דרב ואי כרב סבירא לך ראיה במאי אי כרבה אי כרב ששת: 


lvr: 43
pgn: 52
dfh: b
trm: ורבינו חננאל פסק
txt:
<span class='five'>ורבינו חננאל פסק. </span>בעדים צריך להביא ראיה ולא בקיום השטר דהא אפי' רב ששת מודי דראיה בעדים שוה יותר מקיום השטר: 


lvr: 43
pgn: 52
dfh: b
trm: מבית אבי אבא
txt:
<span class='five'>מבית אבי אבא. </span>ה'נ מצי למימר מבית אבא ומשום רישא דקתני מבית אבי אמא קתני נמי סיפא מבית אבי אבא: 


lvr: 43
pgn: 52
dfh: b
trm: מאי וכן
txt:
<span class='five'>מאי וכן. </span>דמשמע ואפי' האשה דינה כן ומאי רבותא איכא טפי דקתני וכן הכי הוה ליה למיתני אשה שהיתה נושאת ונותנת כו' ודרך תנא לומר שני דברים שוין וזימנין דאמרינן דצריכי תרוייהו אבל הכא דקתני וכן משמע דבלא זו אף זו קתני: 


lvr: 43
pgn: 52
dfh: b
trm: דשביחא לה מילתא
txt:
<span class='five'>דשביחא לה מילתא. </span>חשיבות היא לה שמאמינין אותה בית דין לעשותה אפוטרופוס בשל יתומין וגם משבחין אותה בני אדם על כך ומקושי גדול תאמר על שלהן שהוא שלה וסד'א דליהמנה קא משמע לן: בבבא בתרא ירושלמי' אין לאיש חזקה בנכסי אשתו בחיי אשתו אבל לאחר מיתת אשתו יש לו חזקה ולא לאשה בחיי בעלה בנכסי בעל אבל לאחר מיתת בעלה יש לה חזקה ולא לאב בנכסי הבן בחיי הבן אבל לאחר מיתת הבן יש לו חזקה ולא לבן בנכסי האב בחיי האב אבל לאחר מיתת האב יש לו חזקה ואיכא לדמויי להך דתניא לעיל בן שחלק ואשה שנתגרשה כו': במתני' לא גרסינן ופרץ בפניו דהא נכסי הגר לא שייך ביה בפניו דהא מית ליה הגר: 


lvr: 43
pgn: 52
dfh: b
trm: אטו כל הני
txt:
<span class='five'>אטו כל הני. </span>דאמרינן לקמן במתני' נותן מתנה ואחין שחלקו לאו על ידי חזקה דנעל גדר הן קונין כדקתני מתני' בתמיה: 


lvr: 43
pgn: 52
dfh: b
trm: אבל בחזקה שאין עמה טענה
txt:
<span class='five'>אבל בחזקה שאין עמה טענה. </span>שבעל הקרקע מודה לו ליטלה כגון נותן מתנה כו' כיון דנעל גדר ופרץ כל שהוא בפני עדים הויא חזקה לקנות שלא יוכל לחזור עוד זה בזה: 


lvr: 43
pgn: 52
dfh: b
trm: בקדושין דבי לוי
txt:
<span class='five'>בקדושין דבי לוי. </span>בתוספתא בברייתא דמס' קדושין שסידר לוי כמו שסידרו ר' חייא ור' אושעיא: 


lvr: 43
pgn: 52
dfh: b
trm: נעל וגדר ופרץ בפניו
txt:
<span class='five'>נעל וגדר ופרץ בפניו. </span>במקח וממכר מיירי דתנן בקידושין <span class='mareimakom'>(דף כו.)</span> דקרקע נקנית בחזקה: ומתמה גמ' 


lvr: 43
pgn: 52
dfh: b
trm: בפניו הוא דהוי חזקה אבל שלא בפניו
txt:
<span class='five'>בפניו הוא דהוי חזקה אבל שלא בפניו. </span>דמוכר אם נעל וגדר שלא בפניו לא תיהוי חזקה בתמיה: 


lvr: 43
pgn: 52
dfh: b
trm: ה'ק
txt:
<span class='five'>ה'ק. </span>אם גדר ופרץ לוקח בפניו דמוכר לא צריך למימר ליה מוכר ללוקח לך חזק וקני אלא מכיון שנתרצה לו למכרה בכך וכך מעות והחזיק זה בפניו הויא חזקה דניחא ליה בהך חזקה והלכך שתיק ולא יוכל מוכר לחזור בו עוד והלוקח נתחייב לו דמי מקחו:  שלא


lvr: 43
pgn: 53
dfh: a
trm: שלא בפניו צ'ל כו'
txt:
<span class='five'>שלא בפניו צ'ל כו'. </span>אם בא להחזיק שלא בפניו דמוכר כגון בעיר אחרת או אפי' באותה העיר שלא מדעתו של מוכר לא הויא חזקה אלא א'כ א'ל מוכר ללוקח לך חזק וקני ואפי' אם נתן לו מעות לא קני במעות כגון בעיר שכותבין שטר דאין הכסף מועיל עד שיחזיק או עד שיכתוב השטר כדאמרי' בפ'ק דקדושין <span class='mareimakom'>(דף כו.)</span> עלה דהך משנה נכסים שיש להם אחריות נקנין בכסף כו' אמר רב ל'ש אלא במקום שאין כותבין את השטר אבל במקום שכותבין את השטר לא קנה עד שיכתוב לו את השטר ואי פריש פריש שפירש בכסף אקנה קנין גמור בלא חזקה ושטר אבל מסתמא לא קני במעות עד דמחזיק: 


lvr: 43
pgn: 53
dfh: a
trm: בעי רב
txt:
<span class='five'>בעי רב. </span>הך ברייתא הוה שמיעא ליה דקתני בפניו אבל שלא בפניו לא הויא חזקה עד דא'ל בהדיא לך חזק וקני וקמבעיא ליה מי לימא דבמכירה מיירי אבל במתנה מכיון שאמר לו נותנני לו קרקע זו והלך והחזיק שלא בפניו הויא חזקה ואע'ג דלא א'ל לך חזק וקני וכדמפרש טעמא לקמיה דנותן בעין יפה נותן או דלמא לא שנא: 


lvr: 43
pgn: 53
dfh: a
trm: ומה מכר דקיהיב ליה זוזי
txt:
<span class='five'>ומה מכר דקיהיב ליה זוזי. </span>לוקח למוכר היום ולמחר לאחר שיחזיק שהרי ע'מ כן הוא מחזיק כדי לפרוע דמים למוכר דמוכר לא מפסיד כיון דקבל כל הדמים א'נ יהיב ליה  מקמי דמחזיק זוזי לא קנה כדפרישית לעיל וכגון במקום שכותבין את השטר כדתניא בקדושין <span class='mareimakom'>(דף כז.)</span> מכר לו י' שדות בי' מדינות כיון שהחזיק בשדה אחת קנה כולן מה שאין בשניהן בד'א שנתן לו דמי כולן כו' אלמא אחר נתינת דמים בעינן חזקה ואפ'ה אי א'ל מוכר ללוקח לך חזק וקני הוי חזקה ואי לא לא: 


lvr: 43
pgn: 53
dfh: a
trm: מתנה
txt:
<span class='five'>מתנה. </span>דאין לו כי אם חסרון ממונו לא כל שכן דצריך למימר ליה לך חזק וקני ולא ליהוי חזקה עד דא'ל דדלמא לכשירצה להחזיק כבר חזר בו ממתנתו: 


lvr: 43
pgn: 53
dfh: a
trm: ורב
txt:
<span class='five'>ורב. </span>דקבעי לה סבר איכא למימר מאן דיהב מתנה בעין יפה יהיב שמחמת חיבה נתן לו והלכך ניחא ליה שילך ויחזיק ואיכא למימר דכמאן דא'ל דמי והלכך מספקא ליה ושמואל נמי דפשיטא ליה ס'ל היכא אמרינן בעין יפה נותן ה'מ כגון לאחר שהחזיק ונתקיימה המתנה הוא דאמרינן בעין יפה נותן לו מכל וכל שלא שייר לעצמו במתנה זו דאמרן לעיל <span class='mareimakom'>[נא:]</span> המוכר שדהו לאשתו קנתה והבעל אוכל פירות במתנה קנתה ואין הבעל אוכל פירות אבל כל זמן דמספקא לן אי גמר להקנות המתנה או לא מספק אין לנו לומר שנתן את שלו במתנה עד דמפרש ואומר לך חזק וקני: 


lvr: 43
pgn: 53
dfh: a
trm: דאמר שמואל גדר גדר
txt:
<span class='five'>דאמר שמואל גדר גדר. </span>שהיה בנוי פחות מי' והשלימו לעשרה לפי שלא יוכלו לעלות עליו וליכנס בשדה: 


lvr: 43
pgn: 53
dfh: a
trm: דמעיקרא
txt:
<span class='five'>דמעיקרא. </span>כשהיה פחות מי' לא הוו סלקי לה אין יכולין לעלות דרך עליו ליכנס בשדה כגון שהיה עשוי בשיפוע או היה בנוי על מקום מדרון: 


lvr: 43
pgn: 53
dfh: a
trm: והשתא נמי לא סלקי לה מאי קעביד
txt:
<span class='five'>והשתא נמי לא סלקי לה מאי קעביד. </span>ואמאי הוי חזקה דכל בנין בלא צורך לא הויא חזקה: 


lvr: 43
pgn: 53
dfh: a
trm: ואלא דמעיקרא הוו סלקי לה
txt:
<span class='five'>ואלא דמעיקרא הוו סלקי לה. </span>מיהא בדוחק והשתא שהשלימו לעשרה לא סלקי לה כלל טובא עביד ואין זה ראוי לקרות כל שהוא ואע'פ שבנין כל שהוא גדר: 


lvr: 43
pgn: 53
dfh: a
trm: והשתא סלקי לה בדוחקא
txt:
<span class='five'>והשתא סלקי לה בדוחקא. </span>והיינו כל שהוא דכל שהוא אהני דהא אכתי סלקי לה קצת והאי דנקט שמואל והשלימו לעשרה לאו דוקא דה'ה לפחות מי' (והוא) דהשתא אהני להכי דסלקי בדוחקא ומעיקרא הוו סלקי לה ברווחא ואורחא דמילתא נקט דסתם השלימו לעשרה מעיקרא סלקי לה ברווחא והשתא סלקי לה בדוחקא: 


lvr: 43
pgn: 53
dfh: a
trm: והשתא קעיילי לה ברווחא
txt:
<span class='five'>והשתא קעיילי לה ברווחא. </span>דפורתא אהני ולא בעי לתרוצי דמעיקרא לא עיילי כלל והשתא עיילי לה בדוחק דטובא עבד דשווייה פתח וגבי נעל כל שהוא נמי איכא לפרושי כה'ג שסתם פתח סתימה כל שהוא דמעיקרא עיילי לה ברווחא והשתא עיילי לה בדוחקא א'נ שקבע מנעול בדלת לנעול בו דהיינו בנין אבל סגר את הדלת ונעל במפתח בנכסי הגר אינה חזקה דאין זה אלא עושה מצוה לשמור בית חבירו ומבריח ארי מנכסי חבירו הוא כדלקמן בשמעתין ואע'ג דגבי שכירות בתים אמרי' בפסחים <span class='mareimakom'>(דף ד.)</span> משמסר לו מפתחות הוי בחזקת שוכר וה'ה לגבי לקנותו ה'מ במוכר ומשכיר לחבירו אבל בנכסי הגר מי מסר לו מפתחות שיקנה הלכך צריך בנין כל שהוא: 


lvr: 43
pgn: 53
dfh: a
trm: נתן צרור
txt:
<span class='five'>נתן צרור. </span>בחור שבגדר השדה וכולה שמעתי' אנכסי הגר קאי וה'ה לקונה דבר מחבירו: 


lvr: 43
pgn: 53
dfh: a
trm: אילימא נתן צרור וסכר מיא
txt:
<span class='five'>אילימא נתן צרור וסכר מיא. </span>ראה נהר שוטף ורוצה ליכנס דרך נקב ובא זה וסתם את הנקב בצרור וסכר את המים מן השדה שלא יכנסו בו שלא ישטפו את השדה: 


lvr: 43
pgn: 53
dfh: a
trm: האי מבריח ארי וכו'
txt:
<span class='five'>האי מבריח ארי וכו'. </span>הא למה זה דומה למשיב אבידה דכל ישראל מצווין להציל ממון חביריהם מן ההיזק ואין קרוי חזקה אלא דומיא דגדר ופרץ שעושה בו בנין או כל תיקון הצריך לו לשדה כגון משקה מים או זומר או זורע או חורש: 


lvr: 43
pgn: 53
dfh: a
trm: דצמד לה מיא
txt:
<span class='five'>דצמד לה מיא. </span>כמו צמיד פתיל <span class='mareimakom'>(במדבר יט)</span> ויצמדו לבעל פעור <span class='mareimakom'>(תהלים קו)</span> חיבר המים שבתוכו שלא יצאו לחוץ וזהו כמו משקה את השדה דומיא דחורש שמתקן את השדה ומייפו בהשקאה זו: 


lvr: 43
pgn: 53
dfh: a
trm: החזיק באחת מהן
txt:
<span class='five'>החזיק באחת מהן. </span>כגון דרפק בה כדלקמן ונתכוין לקנותה לבדה ולחברתה לא נתן לב לקנות קנאה לאותה שדה לבדה ואי לא הוה מצר בינתיים הוה קנה את כולם מסתמא בחפירה כל שהוא:  לקנות


lvr: 43
pgn: 53
dfh: b
trm: אותה קנה
txt:
<span class='five'>אותה קנה. </span>לבדה אבל חברתה לא קנה דמצר מפסיק כדאמר ר' יוסי בר חנינא לקמן בשמעתי' <span class='mareimakom'>[נה. ע'ש]</span> המצר והחצב מפסיקין בנכסי הגר ודוקא נכסי הגר דממילא קני הלכך אין בו כח לקנות אלא אותה שדה שהחזיק בה אבל במכר מודי ר' יוחנן שאם החזיק באח' מהן קנה כולן כדאמרינן בפ' ראשון דב'ק <span class='mareimakom'>(דף יב.)</span> ולקמן בהמוכר את הבית <span class='mareimakom'>(דף סז.)</span> אמר שמואל מכר לו י' שדות בעשר מדינות החזיק באחת מהן קנה כולן ותניא בהדיא כוותיה דשמואל בפ'ק דקדושין <span class='mareimakom'>(דף כז:)</span> ומפרש טעמא דסדנא דארעא חד הוא וכדמפרש התם בברייתא בד'א שקנה כולן שנתן לו לוקח למוכר דמי כולן דכולהו אשתעבוד ליה ללוקח בשביל מעותיו אהני חזקת אחת מהן לקנות כולן אבל לא נתן לו דמי כולן לא קנה אלא כנגד מעותיו והלכך גבי נכסי הגר נמי דליכא מתן מעות לא קני אלא ההיא שדה דאחזיק בה: 


lvr: 43
pgn: 53
dfh: b
trm: אף אותה לא קנה
txt:
<span class='five'>אף אותה לא קנה. </span>דלא נתכוין להחזיק בה ואין חזקה אלא מדעתו דאין אדם קונה שלא מדעתו: 


lvr: 43
pgn: 53
dfh: b
trm: בעי ר' זירא החזיק באחת מהן לקנות אותה והמצר כו'
txt:
<span class='five'>בעי ר' זירא החזיק באחת מהן לקנות אותה והמצר כו'. </span>מי לימא האי דלר' יוחנן לא קנה חברתה בחזקתה דאידך היינו משום שלא נתכוין להחזיק במצר וכיון שהוא מפסיק לא תועיל חזקה לשדה אחר שאינו מחובר לה אבל הכא דמתכוין לקנות גם את המצר עם חברתה מאי מי אמרי' האי מצר דהאי ארעא שהחזיק בה הוא וקנה גם המצר ודהאי ארעא של מצר שני גם הוא ויקנה גם אותה: 


lvr: 43
pgn: 53
dfh: b
trm: או דלמא האי לחודיה קאי והאי לחודיה קאי
txt:
<span class='five'>או דלמא האי לחודיה קאי והאי לחודיה קאי. </span>המצר מופלג מן השדה גבוה או נמוך וכל אחד מקום חשוב בפני עצמו הוא מצר לבד ושדה לבד ולא מבעיא דחברתה לא קנה אלא אפילו המצר לא קנה והאי דא'ר יוחנן חברתה לא קנה הוא הדין דאפילו מצר לא יכול לקנות בחזקת השדה אלא אורחא דמילתא נקט שאין חוששין בני אדם בקניית המצר כי אם בקנין השדה: 


lvr: 43
pgn: 53
dfh: b
trm: מהו
txt:
<span class='five'>מהו. </span>דאם תמצי לומר החזיק בשדה לא קנה המצר התם היינו טעמא שאין המצר צריך מן השדה ואין זקוק לו כלל אבל המצר משועבד הוא לשדה לשמרו כמו שהאפסר משמר את הבהמה ואמרינן בקדושין <span class='mareimakom'>(שם)</span> תדע אילו מכר לו עשר בהמות באפסר אחד מי לא קנה הבהמות בשביל שמחזיק באפסר והאי מצר נמי אפסרא דארעא הוא וכמי שמחזיק בשדות דמי: 


lvr: 43
pgn: 53
dfh: b
trm: או דלמא האי לחודיה קאי
txt:
<span class='five'>או דלמא האי לחודיה קאי. </span>המצר לגמרי ולא דמי לאפסר של בהמות כדאמרי' נמי בקדושין מי דמי התם אגודו בידו הכא לא אגודו בידו: 


lvr: 43
pgn: 53
dfh: b
trm: לקנות אותו ואת החיצון קנה שתיהן</span>: <span class='five'>לקנות את החיצון
txt:
<span class='five'>לקנות אותו ואת החיצון קנה שתיהן</span>: <span class='five'>לקנות את החיצון. </span>לבדו לכך החזיק בפנימי אף פנימי לא קנה: 


lvr: 43
pgn: 53
dfh: b
trm: קמא לבני בעלמא הוא דאפיך
txt:
<span class='five'>קמא לבני בעלמא הוא דאפיך. </span>הפך לבנים בעלמא וסדרן זה על זה דכל זמן שלא העמיד דלתות מאי קעביד מעיקרא עיילי ברווחא והשתא נמי עיילי לה ברווחא דתחלת בנין אינו עיקר אלא גמרו וכדתנן <span class='mareimakom'>(לעיל דף מב.)</span> נעל וגדר דהיינו העמדת דלתות אבל בנה כל שהוא לא קתני: 


lvr: 43
pgn: 53
dfh: b
trm: וכנגד הפתח
txt:
<span class='five'>וכנגד הפתח. </span>דרך כניסת פתח הבית בכותל שכנגדו דשם נראה יותר לנוי אבל במקום אחר טפי מאמה בעי: 


lvr: 43
pgn: 53
dfh: b
trm: ואנהרינהו לעיינין ממתניתא
txt:
<span class='five'>ואנהרינהו לעיינין ממתניתא. </span>והאיר עינינו להביא לנו ראיה לדבריו ממתניתא דלקמן: 


lvr: 43
pgn: 53
dfh: b
trm: הציע מצעות
txt:
<span class='five'>הציע מצעות. </span>ושכב שם על הקרקע בנכסי הגר קנה ואף על גב דלא היינו נעל וגדר ופרץ שלא תיקן שום תיקון בקרקע אלא שנהנה גופו מן הקרקע ששמשתו הקרקע הוי חזקה ונראה בעיני דמהכא ילפינן דנפקא לן קרקע נקנה בחזקה בקדושין מהאי קרא ושבו בעריכם אשר תפשתם במה תפשתם בישיבה ועוד מדכתיב וירשתם אותה וישבתם בה במה ירשתם בישיבה והיינו בכלל ישיבה כששוכב על הקרקע: 


lvr: 43
pgn: 53
dfh: b
trm: נעל לו
txt:
<span class='five'>נעל לו. </span>עבד לרבו ששימש העבד לרבו הויא חזקה וכן כולן אף הציע מצעות ששמשתו הקרקע קנה: 


lvr: 43
pgn: 53
dfh: b
trm: גרדו
txt:
<span class='five'>גרדו. </span>כמו ויקח לו חרש להתגרד בו <span class='mareimakom'>(איוב ב)</span> : 


lvr: 43
pgn: 53
dfh: b
trm: מאי קאמר
txt:
<span class='five'>מאי קאמר. </span>הגביהו דקאמר ת'ק מי הגביה למי ומאי קמהדר ליה ר'ש דלפום ריהטא משמע דהיינו ת'ק: 


lvr: 43
pgn: 53
dfh: b
trm: הגביה העבד לרבו
txt:
<span class='five'>הגביה העבד לרבו. </span>כגון שהיה צריך להגבהה זו כגון להעלותו למטתו קנאו לעבד בהגבהה זו שהרי שימש לרבו שנסמוך עליו והיינו דומיא דהציע בנכסי הגר דכיון שנסמך ונשען בשכיבתו על הקרקע קנאה: 


lvr: 43
pgn: 53
dfh: b
trm: הגביה רבו לו לא קנאו
txt:
<span class='five'>הגביה רבו לו לא קנאו. </span>דלא שייכא הגבהה כי אם במטלטלי שאין דרך להגביה בני אדם: 


lvr: 43
pgn: 53
dfh: b
trm: לא תהא חזקה
txt:
<span class='five'>לא תהא חזקה. </span>דהנעיל והלביש והרחיץ והפשיט גדולה מהגבהת רב לעבד וקנה רב לעבד שהרי הגבהה חמורה היא דקונה אפילו ברשות מוכר מה שאין כן במשיכה ומסירה וגם קונה ברשות הרבים ובסימטא:  דשדא


lvr: 43
pgn: 54
dfh: a
trm: דשדא ליפתא בי פילי
txt:
<span class='five'>דשדא ליפתא בי פילי. </span>שזרע לפת בתוך נקעים של קרקע הגר ולא כיסה עפר ולא עשה כלום כי אם זריקת הלפת בתוך החריץ לא הויא חזקה שהרי לא עשה שום תיקון בקרקע והשלכת זרע בקרקע אינו מעשה אלא אם כן זורע ואח'כ מכסהו ואע'פ שגדל הלפת ונשרש בקרקע היום ולמחר ממילא הוא דקשבח ולא דמי לרפק בה פורתא דמעשה קעביד בגוף הקרקע ומשביח הקרקע מיד בחרישה זו וכן צמד לה מיא דאמרן לעיל הרי משקה את השדה ומנגב את הקרקע אבל האי מאי קעביד ואכילת הלפת נמי אינה חזקה דאכילת פירות אינו קונה ולא הויא חזקה לקנות שהרי אינו עושה בלקיטת הפירות ולא באכילתם שום תיקון בקרקע שיהא דומה לנעל גדר ופרץ וגם לא להציע מצעות בנכסי הגר דהתם קמיתהני גופו מן הקרקע וקמשמשא ליה קרקע כעבד לרב והכי נמי אמרינן לקמן בשמעתין והרי אכילת פירות דבנכסי חבירו קנה לענין חזקת שלש שנים להיות אכילת הפירות של שלש שנים עומדים במקום שטר ובנכסי הגר לא קנה כלומר לגבי לקנות קרקע מיד כדין קרקע שנקנית בכסף בשטר ובחזקה דנעל וגדר לא הויא חזקה: 


lvr: 43
pgn: 54
dfh: a
trm: דפשח דיקלא
txt:
<span class='five'>דפשח דיקלא. </span>כמו ויפשחני <span class='mareimakom'>(איכה ג)</span> נוטל מן הענפים ויש שמפשחין אותו לצורך הדקל לפי שענפיו מרובים ואין מניחין אותו ליגדל ומהניא ליה הפשיחא כזימור בכרם: 


lvr: 43
pgn: 54
dfh: a
trm: אדעתא דחיותא
txt:
<span class='five'>אדעתא דחיותא. </span>אם מפשיחו לצורך בהמותיו להאכילן ואינו מתכוין להנאת הדקל ומיהו בלקיטת הענפים מתכוין הוא להחזיק בדקל ולקנותו בחזקה זו לא קני ואע'ג דממילא מהני לדקל כיון דאינו מתכוין לתקן הקרקע דומיא דנעל וגדר אלא ללקיטת פירות מתכוין לא הויא חזקה וכמחזיק שלא מדעת דמי וכי קאמר מתכוין אני לקנות בלקיטה זו הרי הוא כמי שהולך בשוק ואומר רוצה אני להחזיק בשדה פלוני דבדיבור בלא מעשה לא הויא חזקה דתרתי בעינן שיעשה תיקון בקרקע בידים ובאותו תיקון יהא מתכוין לשם תיקון כדי להחזיק: 


lvr: 43
pgn: 54
dfh: a
trm: היכי דמי
txt:
<span class='five'>היכי דמי. </span>מנא ידעינן אי אדעתא דדיקלא או אדעתא דחיותא עבד שלא יוכל לכפור ולטעון אדעתא דדיקלא עבדי: 


lvr: 43
pgn: 54
dfh: a
trm: מהאי גיסא ומהאי גיסא
txt:
<span class='five'>מהאי גיסא ומהאי גיסא. </span>אם מכל צדדין ליקט כאן מעט וכאן מעט אדעתא דדיקלא שכן מנהג לעשות דכי האי גוונא הוא דאיכא למימר אדעתא דדיקלא ואע'ג דאיכא למימר נמי אדעתא דחיותא מסתמא כל אדם אדעתא להחזיק מתכוין וכל היכא דאיכא למימר הכי והכי אמרינן אדעתא למיקני מכוין: 


lvr: 43
pgn: 54
dfh: a
trm: כולה מחד גיסא
txt:
<span class='five'>כולה מחד גיסא. </span>מקלקל הוא את האילן שמגלהו כולו מצד אחד וההוא ודאי אדעתא דחיותא לחוד מכוין דלאילן לא חייש: 


lvr: 43
pgn: 54
dfh: a
trm: שקל רברבי וזוטרי
txt:
<span class='five'>שקל רברבי וזוטרי. </span>איכא למיתלי אדעתא דארעא אבל שבק זוטרי ליכא למיתלי אלא אדעתא דציבי לחוד דגדולים הראוין לשריפה מלקט: 


lvr: 43
pgn: 54
dfh: a
trm: דאתקיל תיקלא
txt:
<span class='five'>דאתקיל תיקלא. </span>מסיר המכשולות ומשוה פני הקרקע שתהא חלקה ולא תכשל המחרישה ותשבר: 


lvr: 43
pgn: 54
dfh: a
trm: דבי דרי
txt:
<span class='five'>דבי דרי. </span>גורן לדוש שם תבואה דכיון דקרקע זה לחרישה עומד ולא לגורן ואף לאחר שיחליקנו לגורן ויחבוט שם חטין יהא צריך שם לחרוש ולזרוע נמצא שאין גורן זה כאן כי אם קלקול ואין זה מתקן השדה כי אם מקלקל וכל תיקון שסופו לסתור אינו אלא קלקול ומעיקרא לא מתקן הוא ולא דמי לנעל וגדר ורפק ביה פורתא והשקאת מים שכל דברים הללו אין סופן לסתרן אבל גורן זה סופו לקלקלו ולסתרו דעיקר דארעא לחרישה קיימא אבל אם רצה לעשות שם גורן קבוע לעולם נראה בעיני דקני דאין לך חזקה גדולה מזו: 


lvr: 43
pgn: 54
dfh: a
trm: שקל מוליא ושדא בנצא אדעתא דארעא
txt:
<span class='five'>שקל מוליא ושדא בנצא אדעתא דארעא. </span>לקח התל והשליך בגומא נמצא שהשוה כל הקרקע איכא למימר דלחרוש עשה שלא תתעכב המחרישה: 


lvr: 43
pgn: 54
dfh: a
trm: מוליא במוליא ונצא בנצא
txt:
<span class='five'>מוליא במוליא ונצא בנצא. </span>התל הרחיב במקומו והשפילו ונותן מגבהו סביבתו לצדדין שלא יהא זקוף כל כך וכן נצא בנצא שפתי הגומא השפיל וגדר לאמצעיתה ונעשית הגומא חלקה הרי הגומות לבד והתלים לבד והרי יש כאן מקומות מקומות חלקים כל אחד לבדו: 


lvr: 43
pgn: 54
dfh: a
trm: אדעתא דבי דרי
txt:
<span class='five'>אדעתא דבי דרי. </span>ראוי הוא לחבוט חטים ולא לחרישה וכל החזקות הללו בין בנכסי הגר בין במתנה בין במכר והאחין שחלקו: 


lvr: 43
pgn: 54
dfh: a
trm: אדעתא דכוורי
txt:
<span class='five'>אדעתא דכוורי. </span>לצוד דגים נתכוין ולא להשקות השדה דאי להשקות השדה מתכוין היה לו לעשות פתח אחד ויתעכבו שם המים וגם הדגים יהו נצודין שם מאיליהן: 


lvr: 43
pgn: 54
dfh: a
trm: בנכסי הגר
txt:
<span class='five'>בנכסי הגר. </span>בכתלי הבית אבל סיוד וכיור דאמר לעיל <span class='mareimakom'>(דף נג:)</span> אמה כנגד הפתח לאו היינו צורת בריה אלא ציורים בעלמא מעשה צעצועים ופרחים אבל צורת חיה או עוף חשובה ודי באחד ולא בעינן אמה ולא כנגד הפתח: 


lvr: 43
pgn: 54
dfh: a
trm: דרב לא קנה לגינתא דבי רב
txt:
<span class='five'>דרב לא קנה לגינתא דבי רב. </span>גינה הסמוכה לבית מדרשו והיתה של גר ומת וקנאה רב בכך שעשה בה צורה להחזיק בה ומכללא דהך מעשה איתמר הך דרב: 


lvr: 43
pgn: 54
dfh: a
trm: כיון שהכיש בה
txt:
<span class='five'>כיון שהכיש בה. </span>וחפר במרא מכוש אחד הכאה אחת בקרקע קנה כולה דהיינו רפק בה פורתא וכגון קרקע שעומד לחרישה אבל בבית לא הוי חזקה ול'ש מכר ול'ש נכסי הגר קנה כולה: 


lvr: 43
pgn: 54
dfh: a
trm: לא קנה אלא מקום מכושו בלבד
txt:
<span class='five'>לא קנה אלא מקום מכושו בלבד. </span>ודוקא נכסי הגר אבל מכר וקבל זוזי אפילו עשר שדות בעשר מדינות והחזיק באחת מהן קנה כולן כדאמר שמואל בפרקי קמאי בב'ק וקדושין וכדפרישית לעיל <span class='mareimakom'>(דף נג:)</span> ובהך פלוגתא הלכתא כרב דהא ר'נ עבד עובדא כוותיה דרב לקמן בשמעתין:  ושאינה


lvr: 43
pgn: 54
dfh: b
trm: ושאינה מסויימת במצריה
txt:
<span class='five'>ושאינה מסויימת במצריה. </span>אלא בקעה גדולה ופתוחה לשדות אחרים או לרשות הרבים עד כמה צריך לחפור ויקנה כולה אליבא דרב דהא ודאי לשמואל לא חשיבא מסוימת טפי משאינה מסוימת דאפילו במסוימת קאמר לא קנה אלא מכושו וכ'ש בשאינה מסוימת יש מפרשים בענינין אחרים ולא נהירא לי כלל: 


lvr: 43
pgn: 54
dfh: b
trm: כדאזיל תיירא דתורי והדר
txt:
<span class='five'>כדאזיל תיירא דתורי והדר. </span>כשיחרוש צמד בקר שורה אחת מקצה גבול השדה ועד קצהו והדר ובחזרתו יעשה עוד שורה אחרת דהיינו שתי שורות על פני כל השדה משפתו אל שפתו ממזרח למערב מתוך כך קנה כל השדה גם מן הצפון לדרום דכיון דחרש שתי שורות על פני כל אורך השדה או על כל רחבו כאילו חרש כולו שהרי החזיק בו מראשו ועד סופו כן נראה בעיני: 


lvr: 43
pgn: 54
dfh: b
trm: אמר רב יהודה אמר שמואל נכסי העובד כוכבים
txt:
<span class='five'>אמר רב יהודה אמר שמואל נכסי העובד כוכבים. </span>שמכרם עובד כוכבים לישראל שקבל העובד כוכבים הדמים ממנו ועדיין לא החזיק בה ישראל זה הקונה אותם: 


lvr: 43
pgn: 54
dfh: b
trm: הרי הן כמדבר
txt:
<span class='five'>הרי הן כמדבר. </span>הפקר כדמפרש לקמן שאם קדם ישראל אחר והחזיק בם קנה כאילו הן נכסי הגר שמת ויש מפרשין דמעות מיהא יחזיר ללוקח ראשון ולי אין נראה כלל דא'כ מאי הרי הן כמדבר אלא זכה בהן לגמרי ואם יכול לוקח ראשון לדון עם העובד כוכבי' ולהוציא ממנו מעותיו יעשה ואם לאו יפסיד ומיהו נראה בעיני דהאי שני רשע מיקרי דכיון דיהב לוקח ראשון זוזי לא גרע מעני המהפך בחררה ובא אחר ונטלה דמיקרי רשע ההוא אחר ופירש רבינו חננאל דלית הלכתא כשמואל ומשום דמקשי עלה אביי אידך דשמואל דאמר דינא דמלכותא דינא ובא רב יוסף לתרץ והקשהו אביי ואמר דמעולם לא אמרה שמואל דא'כ קשיא דשמואל אדשמואל דאמר דינא דמלכותא דינא ולי נראה דהלכתא כשמואל דהא רב נחמן דדיינא הוי והלכתא כוותיה בדיני דן כוותיה לקמיה וגם הרבה אמוראים כשמואל ס'ל לקמן וסליק שמעתין בהכי והא דאמר שמואל דינא דמלכותא דינא רב יוסף עצמו היה יודע תירוץ לדבר דא'ל לאביי אנא לא ידענא עובדא היכי הוה כו' לא חשש לתרץ מאחר דהוה מייתי ראיה מעובדא: 


lvr: 43
pgn: 54
dfh: b
trm: אסתלק ליה
txt:
<span class='five'>אסתלק ליה. </span>העובד כוכבים שהרי כל קנינו של עובד כוכבים בכסף כדאמרי' בפ'ק דקדושין <span class='mareimakom'>(דף יד:)</span> ומשקבל המעות לגבי דידיה הויא מכירה גמורה שאין יכולין עוד לחזור זה בזה וישראל לא קני במתן מעות עד דאתא שטרא לידיה כדאמרינן בקדושין וכדפרישית לעיל דאפילו מישראל חבריה לא קני בזוזי עד שיכתוב לו את השטר וכ'ש מעובד כוכבים דסתם עובדי כוכבים אנסים הם ואין בדעתו לקנות בלא שטר והלכך אי אתא ישראל אחרינא רפק ביה פורתא מקמי האי קנה ודוקא בלוקח מעובד כוכבים אבל לוקח מישראל חבירו נהי דלא קני לוקח עד דאתי שטרא לידיה אחר מיהא אין יכול לקדם ולהחזיק שהרי עדיין ברשות מוכר קיימא שכל זמן שלא החזיק הלוקח או לא בא השטר לידו יכולין שניהם לחזור זה בזה: 


lvr: 43
pgn: 54
dfh: b
trm: מי אמר שמואל הכי
txt:
<span class='five'>מי אמר שמואל הכי. </span>דקני ליה שני לארעא דעובד כוכבים בחזקה בלא שטר מן העובד כוכבים: 


lvr: 43
pgn: 54
dfh: b
trm: והאמר שמואל דינא דמלכותא דינא
txt:
<span class='five'>והאמר שמואל דינא דמלכותא דינא. </span>כל מסים וארנוניות ומנהגות של משפטי מלכים שרגילים להנהיג במלכותם דינא הוא שכל בני המלכות מקבלים עליהם מרצונם חוקי המלך ומשפטיו והלכך דין גמור הוא ואין למחזיק בממון חבירו ע'פ חוק המלך הנהוג בעיר משום גזל: 


lvr: 43
pgn: 54
dfh: b
trm: ומלכא אמר
txt:
<span class='five'>ומלכא אמר. </span>לא ליכול ארעא שום מחזיק בארעא אלא א'כ יש בידו שטר מכירה מן המוכר והיאך יקנה זה המחזיק הואיל ואין לו שטר מן העובד כוכבים אלא לוקח ראשון יקנה בדינא דמלכותא לכי אתי שטריה דעובד כוכבים לידיה: 


lvr: 43
pgn: 54
dfh: b
trm: אמר ליה אנא לא ידענא
txt:
<span class='five'>אמר ליה אנא לא ידענא. </span>רב יוסף נמי בע'כ הוה ידע להא דאמר שמואל דינא דמלכותא דינא והא דקמהדר ליה לאביי אנא לא ידענא כו' ודאי היה יודע תירוץ לדבר אלא דעדיף ליה למימר עובדא ולכך לא חשש לתרץ ואביי מהדר ליה דמההוא עובדא ליכא לאיתויי ראיה ומיהו רב יוסף לא חזר בו דמכל מקום שמואל אמרה כדאמר בסמוך והאי דקשיא ליה דינא דמלכותא דינא רב יוסף לא ס'ל האי דאמר אביי ומלכא אמר לא ליכול ארעא אלא בשטרא דלאו דינא דמלכותא הוא אלא בחזקה נמי ליכול: 


lvr: 43
pgn: 54
dfh: b
trm: דורא דרעותא קאמרת
txt:
<span class='five'>דורא דרעותא קאמרת. </span>בתמיה וכי משם אתה מביא ראיה דנכסי העובד כוכבים הרי הן כמדבר: 


lvr: 43
pgn: 54
dfh: b
trm: באגי מיטמרי
txt:
<span class='five'>באגי מיטמרי. </span>שדות טמונות שלא היו הבעלים נותנין את המס למלך אלא מבריחין עצמן: 


lvr: 43
pgn: 54
dfh: b
trm: דאינהו גופייהו
txt:
<span class='five'>דאינהו גופייהו. </span>בעלים ראשונים לא הוו יהבי טסקא ומדינא דמלכותא לא היה בידם דבעלים כח למכור ומכרן בטל וזה השני שהחזיק קנה בדינא דמלכותא שהתנה בחזקתו על מנת ליתן את הטסקא למלך ומלכא אמר מאן דיהיב טסקא ליכול ארעא בחזקה בלא שטרא אבל בקרקע שהיא ירושה לעובד כוכבים מאבותיו ומכרה לעולם אימא לך אם בא אחר והחזיק בה מוציאין אותה מידו ומחזירין לראשון כשיהיה לו השטר מן המוכר:  ליעבד


lvr: 43
pgn: 55
dfh: a
trm: ליעבד לי מר כאידך דשמואל
txt:
<span class='five'>ליעבד לי מר כאידך דשמואל. </span>כיון דכשמואל סבירא לך ולא ליקני אלא ההוא פורתא דרפק והא לא מצי למימר ליעבד לי מר כאידך דשמואל דאמר דינא דמלכותא דינא ולא ליקני אלא בשטר דכיון דמודי רב הונא דשמואל אמרה לההיא דנכסי הגר הרי הן כמדבר על כרחך זקוק אתה לתרץ דלא תקשי שמואל אדשמואל וכדפרישית לעיל: 


lvr: 43
pgn: 55
dfh: a
trm: דינא דמלכותא דינא
txt:
<span class='five'>דינא דמלכותא דינא. </span>בהגוזל קמא <span class='mareimakom'>(ב'ק דף קיג:)</span> אמר תדע דקטילו דיקלי וגשרי גשרי ועברינן עלייהו: 


lvr: 43
pgn: 55
dfh: a
trm: דאריסא דפרסאי ארבעין שנין
txt:
<span class='five'>דאריסא דפרסאי ארבעין שנין. </span>חזקת פרסיים מ' שנים היא ע'י דינא דמלכותא דאע'ג דלא קני איניש אלא בשטר מיהו אם החזיק בה עכו'ם מ' שנים ובא ישראל וקנה ממנו הוי קנין גמור ולא יוכל ישראל אחר לומר שלי היא שגזלה עכו'ם ממני ואע'ג דאמרינן <span class='mareimakom'>(לעיל דף לה:)</span> ישראל הבא מחמת העכו'ם הרי הוא כעכו'ם ואין לו חזקה אלא בההוא שטרא שמכרה ישראל לעכו'ם הכא יש לו חזקה אי נמי אתא לאשמועינן דאע'ג דבשאר מקומות הויא חזקה לישראל בג' שנים בארץ פרס אינה חזקה בפחות ממ' שנים דדינא דמלכותא הוא שם כן: 


lvr: 43
pgn: 55
dfh: a
trm: הני זהרורי
txt:
<span class='five'>הני זהרורי. </span>בעלי נחלות העשירים קונים מעבדי המלך שדות עניי העיר שאין יכולין ליתן הטסקא למלך והן פורעין את המס ומחזיקין בקרקעות בשביל המס שכן דינא דמלכותא דמאן דיהיב טסקא ליכול ארעא כדאמר לעיל: 


lvr: 43
pgn: 55
dfh: a
trm: זבינייהו זביני
txt:
<span class='five'>זבינייהו זביני. </span>מה שקונין הקרקע מעבדי המלך בשביל המס שנותנים מכרן קיים דדינא דמלכותא דינא ואם יחזרו בעלים ראשונים או יתעשרו ויאמרו להחזיר המס להני זהרורי לא יוכלו לערער על הני זהרורי כלל דזבינייהו זביני: 


lvr: 43
pgn: 55
dfh: a
trm: זהרורי
txt:
<span class='five'>זהרורי. </span>על שם נחלה שקרוי זיהרא לקמן בפרק המוכר את הבית <span class='mareimakom'>(דף סא:)</span> ואי א'ל זיהרא אפילו בוסתני ופרדסי והילך תלת מילי קמייתא דינא דמלכותא דינא ובאריסא דפרסאי והני זהרורי שתלויין בדינא דמלכותא דינא הרי תלת: 


lvr: 43
pgn: 55
dfh: a
trm: אבל לכרגא
txt:
<span class='five'>אבל לכרגא. </span>בשביל כסף גולגלתא שלא פרעו מכרו להם עבדי המלך קרקעותיו של זה לא הוו זביני דאין זה דינא דמלכותא לגבות הקרקע בשביל מס הראש כי אם בשביל מס הקרקע: 


lvr: 43
pgn: 55
dfh: a
trm: אקרקפתא דגברא מנח
txt:
<span class='five'>אקרקפתא דגברא מנח. </span>או יתפשוהו עד שיתן מאליו או יברח מן העיר והך מלתא גמרא קאמר ליה: 


lvr: 43
pgn: 55
dfh: a
trm: אפי' שערי דכדא
txt:
<span class='five'>אפי' שערי דכדא. </span>שכבר נתלשו מן הקרקע ומונחין בכדו וכל שכן קרקע עצמה ולא שנא זבין ארעא לטסקא או לכרגא זבינייהו זביני דהכי הוי דינא דמלכותא: 


lvr: 43
pgn: 55
dfh: a
trm: שערי דכדא
txt:
<span class='five'>שערי דכדא. </span>כלומר כל מטלטלין שיש לו בעולם משועבדין למלך בשביל מס ראשו והיכא דלא פרע נתחייב כל אשר לו ומי שיקנה מעבדי המלך בין קרקעות בין מטלטלין זבינייהו זביני: 


lvr: 43
pgn: 55
dfh: a
trm: אם כן
txt:
<span class='five'>אם כן. </span>דאפילו שערי דכדא משתעבדי לכרגא היכי יתקיים הכתוב דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים כא)</span> בכל אשר ימצא לו הרי באותה המלכות בטלת ירושת בנו הבכור דכל ממון האב אם מת ולא פרע עדיין כרגא דשנה זו הוה ליה ממונו ראוי דאינו מוחזק בו כלל כי אם המלך דשעבוד המלך עדיף משאר שעבודין וכגבוי דמי ומיהו לאו אתקפתא מעלייתא היא דאיכא למימר אין הכי נמי תבטל ותבטל לשם ובשאר מקומות יתקיים דשבקיה לקרא דאיהו דחיק ומוקי אנפשיה: 


lvr: 43
pgn: 55
dfh: a
trm: אי הכי אפי' טסקא נמי
txt:
<span class='five'>אי הכי אפי' טסקא נמי. </span>רב אשי הוא דקפריך עליה דאמימר הכי דכיון דקשיא ליה לאמימר הכי אפילו כי אמרינן ארעא לטסקא אשתעבדא לדברי הכל א'כ בטלת בקרקעות ירושת בנו הבכור: 


lvr: 43
pgn: 55
dfh: a
trm: אלא מאי אית לך למימר
txt:
<span class='five'>אלא מאי אית לך למימר. </span>היכי דמי דלא תבטל כגון דיהיב טסקא של אותה שנה בתחלת השנה ומית דעד סוף השנה אינה משועבדת למלך עוד והוה ליה מוחזק ויטול בה בכור פי שנים ה'נ וכו': 


lvr: 43
pgn: 55
dfh: a
trm: ולא היא התם
txt:
<span class='five'>ולא היא  התם. </span>לית הלכתא כרב הונא בריה דרב יהושע דלא משתעבדי לא קרקעות ולא מטלטלין לכרגא ואי זבון לכרגא לא הוו זבינייהו זביני דכרגא אקרקפתא דגברא מנח ואינהו ספרי דרבא דאמרי הלכתא כרב הונא לאוקומי מלתייהו בעו לקיים מעשיהם ושטרות שכתבו על מכירת קרקעות שנמכרו לכרגא ובאו לומר דמשתעבדי לכרגא כדי שיהו המכירות והשטרות קיימי ומיהו שלא כדין נכתבו השטרות ונמכרו הקרקעות והדרי זביני: 


lvr: 43
pgn: 55
dfh: a
trm: כגון דאצילתיה מתא
txt:
<span class='five'>כגון דאצילתיה מתא. </span>עבדי המלך היו תובעים לו לבדו והם הצילוהו והקלו במשאו בטענותם שאמרו עליו שאין לו ממון ומתוך כך נתרבה מס שלהן והכביד עולן יותר כגון שהמלך רגיל ליקח מכולן מס קצוב לשנה ובאו לתבוע לכל אחד כפי אומד דעתם עד שיעלה גיבויים לחשבון מס הקצוב והיו שואלין לזה יותר מדאי והם הפצוהו ופטרוהו ומה שפחתו מזה יגבו מן השאר: 


lvr: 43
pgn: 55
dfh: a
trm: אבל אנדיסקי
txt:
<span class='five'>אבל אנדיסקי. </span>ממונין של מלך הרגילין לגבות מכל בית ובית מכל איש ואיש עד שיעלה החשבון למס הקצוב ושכחוהו לזה או לא רצו לשאול לו כלום בשביל שהוא אדם בטל וסבורין היו שאין לו ממון וגבו כל המס מכל השאר אף על פי שהכביד עליהם המס כדי שהיה לו לזה ליתן פטור דסייעתא דשמיא הוא שמחלו לו: 


lvr: 43
pgn: 55
dfh: a
trm: המצר והחצב כו'
txt:
<span class='five'>המצר והחצב כו'. </span>ב' שדות של גר ומצר אחד ביניהן החזיק באחת מהן לא קנה את חבירתה אלא האי דאחזיק ביה לבדו קנה כדאמר רבי יוסי בר חנינא לעיל בשמעתתא והוא הדין אם אין שם מצר אבל יש חצב נטוע בינתים מפסיק: 


lvr: 43
pgn: 55
dfh: a
trm: חצב
txt:
<span class='five'>חצב. </span>הוא אילן או עשב שבו תיחם יהושע את ארץ ישראל לפי שיורד ויונק כנגדו ואינו יונק לא מכאן ולא מכאן כדאמר <span class='mareimakom'>(ביצה דף כה:)</span> חצובא מקטע רגליהון דרשעים שמשיגין גבול רעיהן וזה אינו משיג גבול אחר: 


lvr: 43
pgn: 55
dfh: a
trm: אבל לענין פאה או טומאה לא
txt:
<span class='five'>אבל לענין פאה או טומאה לא. </span>הוי הפסק לחשבן ב' שדות אלא יניח פאה אחת על שניהם הואיל וסמוכין זה לזה דמן התורה אין מצר מפליג קרקע המחוברת לחייבה שתי פאות ומיהו לגבי חזקה די לנו אם יקנה במכוש אחד שדה אחת דהא אפילו בשדה אחת איכא למ'ד לא קנה אלא מקום מכושו וכל שכן בשתי שדות לדברי הכל דלא קנה אלא מה שהחזיק וסברא בעלמא הוא דחזקה מעלייתא בעינן שיחזיק בכל השדות: 


lvr: 43
pgn: 55
dfh: a
trm: הנחל
txt:
<span class='five'>הנחל. </span> כנחל איתן אשר לא יעבד בו ולא יזרע קרקע קשה מלא צרורות ואבנים שאין ראוי לזריעה: 


lvr: 43
pgn: 55
dfh: a
trm: והשלולית
txt:
<span class='five'>והשלולית. </span>קבוצת מי גשמים בהכונס צאן לדיר <span class='mareimakom'>(ב'ק דף סא.)</span> מאי שלולית אמר רב יהודה אמר שמואל מקום ששוללין מי גשמים שם רב ביבי א'ר יוחנן אמת המים המחלקת שלל לאגפיה:  דרך


lvr: 43
pgn: 55
dfh: b
trm: שביל הרבים
txt:
<span class='five'>שביל הרבים. </span>שהולכין שם רבים ברגליהן אבל דרך הרבים מקום הילוך העגלות והסוסים וכולה לא זו אף זו קתני: 


lvr: 43
pgn: 55
dfh: b
trm: הקבוע בין בימות החמה
txt:
<span class='five'>הקבוע בין בימות החמה. </span>ואפילו בימות הגשמים שאין רגילים להלך בבקעה מהלכין שם שאין חרישה וזריעה לשם: 


lvr: 43
pgn: 55
dfh: b
trm: בימות הגשמים
txt:
<span class='five'>בימות הגשמים. </span>הויא רה'י לטומאה וספיקה טמא שהרי אין מהלכין בה בני אדם שלא לקלקל הזריעה: 


lvr: 43
pgn: 55
dfh: b
trm: וחכמים מטמאים
txt:
<span class='five'>וחכמים מטמאים. </span>דסוף סוף מה לי שדה אחת מה לי ב' שדות חדא ספיקא היא שמא הלך עד הקבר והאהיל שמא לא הלך וספיקו טמא: 


lvr: 43
pgn: 55
dfh: b
trm: ספק ביאה טהור
txt:
<span class='five'>ספק ביאה טהור. </span>היכא דמספקא ליה אם נכנס באותה שדה ואם תמצא לומר נכנס ספק אם בא עד מקום טומאה אם לאו וספק ספיקא הוא וטהור אבל היכא דליכא אלא ספק מגע דפשיטא ליה דנכנס באותה שדה אלא שספק לו אם נגע בקבר אם לאו חדא ספיקא הוא וטמא והלכך לרבי אליעזר אי מפסיק מצר וחצב בינתים וטומאה באחת מהן ואין יודע באיזה מהן נכנס ספק ביאה הוא וטהור ואי ליכא מצר בינתים ספק מגע איכא ולא ספק ביאה דכולהו שדה אחת הן וטמא: 


lvr: 43
pgn: 55
dfh: b
trm: וקדייק גמרא
txt:
<span class='five'>וקדייק גמרא. </span>דלרבין אמר רבי יוחנן דוקא פאה וטומאה אבל לשבת לא הוי הפסק אי מפסיק מצר וחצב בין שני רה'ר והוציא חצי גרוגרת בזה ואחר כך הוציא חצי גרוגרת בשני חייב דאפילו לרבי יוסי דפטר בשני רשויות  דאין המצר מפסיקן לשני רשויות: במסכת שבת תנן המוציא אוכלין חייב בגרוגרת דבשבת מלאכת מחשבת אסרה תורה ולא חשיבא הוצאת דבר חשוב בפחות מכגרוגרת: 


lvr: 43
pgn: 56
dfh: a
trm: ברשות אחת
txt:
<span class='five'>ברשות אחת. </span>ברה'ר עצמה שהוציא בה חצי גרוגרת ראשון באותה עצמו הוציא האחרון: 


lvr: 43
pgn: 56
dfh: a
trm: והוא שיש חיוב חטאת ביניהן
txt:
<span class='five'>והוא שיש חיוב חטאת ביניהן. </span>שיש רה'י בין שתי רה'ר שאם הוציא ממנו להן או מהן הכניס לו חייב חטאת הלכך חשיב הפסק לעשותן שתים: 


lvr: 43
pgn: 56
dfh: a
trm: אבל פיסלא לא
txt:
<span class='five'>אבל פיסלא לא. </span>כגון חתיכת עץ או עמוד שאין גבוה י' אמות ואין רוחב ד' א'נ גבוה י' אלא שאין רוחב ד' דהוי מקום פטור דאפילו מדרבנן מותר לטלטל מתוכו לרה'ר ומרה'ר לתוכו וכן מתוכו לרה'י ומרה'י לתוכו וכיון דבטל לגמרי להכא ולהכא אפילו מדרבנן דליכא מקום חשוב של ד' טפחים הלכך לא הוי הפסק: 


lvr: 43
pgn: 56
dfh: a
trm: כרשות גיטין דמי
txt:
<span class='five'>כרשות גיטין דמי. </span>דאמרי' במס' גיטין בהזורק <span class='mareimakom'>(דף עז.)</span> דאם הקנה לה חצרו להתגרש וזרק לה גט ונפל על הפיסלא שבחצר אינה מגורשת דהא פיסלא מקום אחר הוא בפני עצמו ואינו בכלל חצר וחצר הקנה לה ולא פיסלא דחד מקום מושיל איניש תרי מקומות לא מושיל איניש הכי מפרשינן לה התם וקאמר רבא רשות שבת דומה לרשות גיטין דה'נ לענין שבת הויא הך פיסלא מקום חשוב בפני עצמו ומחלק רשויות אם הוא ממוצע בינתים דכי היכי דלא בטיל פיסלא לגבי חצר ה'נ לא בטיל הכא לענין שבת לגבי רה'ר: וקבעי גמרא לר' יוחנן דאמר המיצר והחצב מפסיקין בנכסי הגר שלא יקנה בחזקת חבירו עד שיחזיק בשתיהן ואם אין שם לא מצר ולא חצב דאינה מסויימת במצריה מה לי אמר רבי יוחנן כמה צריך להחזיק שיקנה הכל דאילו רב ושמואל אמרו לעיל כדאזיל תיירא דתורי והדר אלא משום דשמעינן ליה לרבי יוחנן שיעור אחר קבעי ליה: 


lvr: 43
pgn: 56
dfh: a
trm: כל שנקראת על שמו
txt:
<span class='five'>כל שנקראת על שמו. </span>כל שנקראת על שדה אחד בלשון יחיד על שמו שקורין לה שדה פלוני שאין אומר שדות פלוני קנה הכל במכוש אחד: 


lvr: 43
pgn: 56
dfh: a
trm: לא מנה יהושע כו'
txt:
<span class='five'>לא מנה יהושע כו'. </span>כדאמר בפ'ק <span class='mareimakom'>(לעיל דף יד:)</span> יהושע כתב ספרו: 


lvr: 43
pgn: 56
dfh: a
trm: על הגבולין
txt:
<span class='five'>על הגבולין. </span>כדי להראות התחומין ופשטיה דקרא אתא לאשמועינן מה טעם חשב אותן עיירות: 


lvr: 43
pgn: 56
dfh: a
trm: כל שהראהו הקדוש ברוך הוא למשה
txt:
<span class='five'>כל שהראהו הקדוש ברוך הוא למשה. </span>בשעת מיתתו כדכתיב ויראהו ה' את כל הארץ את הגלעד עד דן <span class='mareimakom'>(דברים לד)</span> : 


lvr: 43
pgn: 56
dfh: a
trm: חייב במעשר
txt:
<span class='five'>חייב במעשר. </span>דהם הם ז' עממים הכתובים בכל מקום אבל קיני קניזי וקדמוני שנתנו לאברהם אבינו בין הבתרים לא יתחייבו במעשר לעתיד לבא כשיחזירם לנו לעתיד כדאמר בב'ר אי נמי אם כבשו ישראל מהם אחרי מות יהושע כולן פטורין מן המעשר דכתיב התם זאת הארץ אשר נשבעתי וגו' <span class='mareimakom'>(שם)</span> זאת למעוטי הני שנתוספו לאברהם על השבועה כן נראה בעיני ואף על גב דרפאים נמי כתיב באברהם לא ממעטינן ליה דהיינו חוי דלא כתיב התם ומצינו שכבשם משה דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים ג)</span> ההוא יקרא ארץ רפאים כלומר היינו רפאים שניתן לאברהם בין הבתרים: 


lvr: 43
pgn: 56
dfh: a
trm: תניא ר'מ אומר כו'
txt:
<span class='five'>תניא ר'מ אומר כו'. </span>כולהו הני תנאי בפירוש דקיני קניזי וקדמוני פליגי: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 56
dfh: a
trm: נמצאו זוממין
txt:
<span class='five'>נמצאו זוממין. </span>שבאו ב' ואמרו להם היאך ראיתם חזקה זו והלא באותו הזמן עמנו הייתם במקום פלוני: 


lvr: 43
pgn: 56
dfh: a
trm: משלמין לו את הכל
txt:
<span class='five'>משלמין לו את הכל. </span>כפי דמי קרקע שהיו רוצים להפסידו יגבה מהן כדכתיב <span class='mareimakom'>(דברים יט)</span> כאשר זמם ולא כאשר עשה לבד קרקע שלו שיטול מן המחזיק: 


lvr: 43
pgn: 56
dfh: a
trm: שנים בראשונה כו'
txt:
<span class='five'>שנים בראשונה כו'. </span>דהיינו ג' כתות לג' השנים כת לשנה כת לשנה אם נמצאו זוממים כולם: 


lvr: 43
pgn: 56
dfh: a
trm: משלשין ביניהן
txt:
<span class='five'>משלשין ביניהן. </span>כל כת תתן השליש דג' כתות הם וקי'ל ( מכות ה:) אין עדים נעשים זוממין עד שיזומו כולם:  שלשה


lvr: 43
pgn: 56
dfh: b
trm: שלשה אחים ואחד מצטרף עמהם
txt:
<span class='five'>שלשה אחים ואחד מצטרף עמהם. </span>דהיינו אח לשנה אח לשנה ואחד עם האח שאותו אחד מעיד עם כולן: 


lvr: 43
pgn: 56
dfh: b
trm: הרי אלו ג' עדיות
txt:
<span class='five'>הרי אלו ג' עדיות. </span>ולהכי כשר עדותן דאשתא דקא מסהיד האי לא קמסהיד האי ואין כאן שני עדים קרובים בעדות אחת: 


lvr: 43
pgn: 56
dfh: b
trm: והן עדות אחת להזמה
txt:
<span class='five'>והן עדות אחת להזמה. </span>שאם הוזמו משלשין ביניהן וגם אין ניזומין עד שיזומו כולן: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 56
dfh: b
trm: דלא כר'ע
txt:
<span class='five'>דלא כר'ע. </span>דלר'ע לא מהני עדותן כלל הואיל וכל אחד אין מעיד על חזקה שלימה דשלש שנים אלא על שליש חזקה והיינו חצי דבר: 


lvr: 43
pgn: 56
dfh: b
trm: שהיה ר'ע אומר דבר
txt:
<span class='five'>שהיה ר'ע אומר דבר. </span>על פי שנים עדים יקום דבר שלם ישתלם כל הממון ע'פ עדים השנים: 


lvr: 43
pgn: 56
dfh: b
trm: ולא חצי דבר
txt:
<span class='five'>ולא חצי דבר. </span>כל כת וכת אינה מעידה אלא על שליש החזקה והיינו שליש דבר ולא דבר שלם הואיל ואין שני עדים מעידים על כל הג' שנים: ה'ג 


lvr: 43
pgn: 56
dfh: b
trm: אילימא למעוטי אחד כו'
txt:
<span class='five'>אילימא למעוטי אחד כו'. </span>במס' נדה <span class='mareimakom'>(דף נב:)</span> אמר ב' שערות שאמרו אפי' אחת בגבה ואחת בכריסה: 


lvr: 43
pgn: 56
dfh: b
trm: חצי עדות הוא
txt:
<span class='five'>חצי עדות הוא. </span>דאין כאן אלא עד אחד לכל שיער ועד אחד אינו נאמן לעשותה בת עונשין לחייבה וקרא חצי דבר אתא למעוטי שהרי דבר כתיב וחצי עדות למעוטי לא איצטריך קרא דבהדיא כתיב לא יקום עד אחד וגו': 


lvr: 43
pgn: 56
dfh: b
trm: אלא
txt:
<span class='five'>אלא. </span>האי דבר למעוטי חצי דבר דכי האי גוונא כגון שנים אומרים אחת בגבה ראינו ולא בדקנו יותר ושנים אומרים אנו בדקנו מלפניה וראינו אחת בכריסה ואי לאו מיעוטא דקרא דבר ולא חצי דבר לא היה לנו לפסול עדות זה דעדות זה כשר הוא מאחר שיש ב' עדים על כל שיער שהרי אינן מכחישין כלל זה את זה אלא כת זו בדקו מגבה וכת שניה בדקו מלפניה ובשעה אחת ראו ב'  שערות אלו מכאן ואלו מכאן דליכא למימר שומא נינהו השתא דכתיב דבר עדותן בטלה דב' שערות דבר אחד הוא ואין מועילין אלא כשהן ביחד בבת אחת שאם נראה אחד היום מכאן ולמחר גדל שני במקום אחר וכבר נשר הראשון אמרינן שומא נינהו  ואין כלום אלא אם כן ישנן ביחד וכל כת וכת יכול לראות ב' השערות דהא ביחד היו נמצא שכל כת עדות של חצי דבר מעידין וכל אחד אינו מעיד שהיא גדולה אלא חצי סימני גדלות ראינו אבל ג' שני חזקה דמתני' שאין יכולין להיות כי אם בזה אחר זה ומי שרואה אכילת שנה זו אינו יכול לראות של שנה שניה אלא אם כן שוהה שנה שניה בזה המלכות הלכך כל שנה ושנה וכל יום ויום חשיב דבר שלם בפני עצמו דעל כרחך כיון דקרא למעוטי אתא ומיעוט אחד הוא דאיכא (למימר) אין לך למעט כי אם חצי דבר דמסתבר טפי למעוטי דהיינו עדות דב' שערות בשתי כתות: 


lvr: 43
pgn: 56
dfh: b
trm: ואחד אומר
txt:
<span class='five'>ואחד אומר. </span>אותן ג' שנים שאתה אומר אכלה חטין אני מעיד כמותך שאכלה אבל אכילת שעורים היתה הרי זו חזקה וטעמא מפרש לקמיה: 


lvr: 43
pgn: 56
dfh: b
trm: מתקיף לה ר'נ אלא מעתה כו'
txt:
<span class='five'>מתקיף לה ר'נ אלא מעתה כו'. </span>ר'נ לא היה יודע טעמו של רב יהודה המפורש לפנינו דבין חטין ושעורין טעו אינשי אלא ס'ל דהא דקאמר רב יהודה אחד אומר אכלה חטין ואחד אומר אכלה שעורין כו' לאו באותן ג' שנים דקמסהיד האי מסהיד האי דא'כ עדות מוכחשת היא ותיבטל אלא ס'ל לר'נ דה'ק רב יהודה אחד אומר אכלה חטין ג' שנים כפי מנהג עובדי אדמה ואחד אומר אכלה שעורים שלש שנים כפי מנהג עובדי אדמה והיינו שש שנים בדילוג ושאלתי לעובדי האדמה ואמרו לי שלעולם כך הוא המנהג שנה אחת חטין ושנה אחת שעורין כן כל הימים ואינה צריכה שביתה כלום ה'ז חזקה שהרי אין מכחישים זה את זה כלל וממ'נ כל אחד מעיד שאכלה שני חזקה והלכך הויא חזקה דדמיא להא דר' יהושע בן קרחה דאמרי' בפירקין לעיל <span class='mareimakom'>(דף לב.)</span> אין עדותם מצטרפת עד שיראו שניהם כאחד ר' יהושע בן קרחה אומר אפי' בזה אחר זה וטעמא דר' יהושע מפורש בסנהדרין בפ' זה בורר דאע'ג דאמנה דקמסהיד האי לא מסהיד האי מיהו תרוייהו אמנה קמסהדי והכא נמי תרוייהו אחזקה קמסהדי: 


lvr: 43
pgn: 56
dfh: b
trm: אלא מעתה אחד אומר אכלה ראשונה שלישית כו'
txt:
<span class='five'>אלא מעתה אחד אומר אכלה ראשונה שלישית כו'. </span>דהיינו כרב יהודה הכי נמי דתיהוי חזקה הא ודאי לא תיהוי חזקה דלא דמיא כלל לר' יהושע בן קרחה אלא היכא דאחד אומר אכלה ראשונה ושניה ושלישית ואחד אומר אכלה ד' ה' ו' דתרוייהו אחזקה מעלייתא קמסהדי אבל הכא לא זה ולא זה מעידים על חזקה רצופה דחזקה בדילוג אינה כלום וכן עיקרה של שיטה זו כמו שפירשתיה: 


lvr: 43
pgn: 56
dfh: b
trm: א'ל רב יהודה הכי השתא התם כו'
txt:
<span class='five'>א'ל רב יהודה הכי השתא התם כו'. </span>וכיון דליכא אלא עד אחד לשנה חצי עדות הוא הכא תרוייהו בחדא שתא מסהדי כשזה אומר אכלה חטין וזה אומר אכלה שעורים אין לנו לחוש ולומר דלמא בדילוג קא מסהדי אלא מסתמא על אותם שלש שזה מעיד השני נמי מעיד וכיון דעדות שלימה יש על השלש שנים מה יש פסול  עוד אי משום דזה אומר אכלה שעורים: 


lvr: 43
pgn: 56
dfh: b
trm: בין חטין ושערי לאו אדעתייהו דאינשי
txt:
<span class='five'>בין חטין ושערי לאו אדעתייהו דאינשי. </span>אין מבינין יפה בין קמת חטים לקמת שעורים:  ההוא


lvr: 43
pgn: 57
dfh: a
trm: שכיב חד מינייהו
txt:
<span class='five'>שכיב חד מינייהו. </span>מת אחד מהן קודם שנתקיים השטר ואילו לא מת היה כל אחד בא ומעיד לבדו על חתימת ידו ואין צריך לצרף עמו אחר אלא נאמן לומר זה כתב ידי כדתנן בפ'ב דכתובות <span class='mareimakom'>(דף כ:)</span> זה אומר זה כתב ידי וזה אומר זה כתב ידי כו' וחכמים אומרים אין צריכין לצרף עמהם אחר אלא נאמן לומר זה כתב ידי ואמרינן בגמ' לדברי חכמים על מנה שבשטר הן מעידין אנחנו ראינו המלוה וחתמנו הלכך בתרי סגי ולא צריך חד מינייהו לאסהודי אדחברי' והיכא דמת אחד מהן אמרינן התם אליבא דרבנן דצריך שנים מן השוק להעיד על חתימת יד המת והחי יעיד הוא לבדו על חתימת ידו אבל העד החי לא יצטרף עם אחר מן השוק להעיד על חתימת המת דכיון דעל מנה שבשטר הן מעידין וכי אמר זה כתב ידי נפקא פלגא דממונא אפומיה שהרי הוא לבדו מעיד על חתימתו ואין צריך אחר להעיד עמו וכי הדר מצטרף עם ההוא מן השוק להעיד על חתימת המת הדר נפיק ריבעא דממונא על פומיה אשתכח דכוליה ממונא נכי ריבעא נפק אפומיה ואנן על פי שנים עדים בעינן חצי דבר על פיו של זה וחצי דבר על פיו של זה והלכך הכא דשכיב חד מינייה אין עד החי יכול להצטרף עם אחר מן השוק להעיד על חתימת יד המת אלא צריך שנים מן השוק להעיד עליו: 


lvr: 43
pgn: 57
dfh: a
trm: אתא אחוה דהאי דקאי
txt:
<span class='five'>אתא אחוה דהאי דקאי. </span>אחיו של עד החי בא להצטרף עם אחד מן השוק להעיד על חתימתו כדפרישית דצריך שנים מן השוק להעיד על חתימת דאידך המת: 


lvr: 43
pgn: 57
dfh: a
trm: היינו מתניתין
txt:
<span class='five'>היינו מתניתין. </span>דאף על גב דשני אחין פסולין לעדות אחת דלא חשיבי אלא כחד אפילו הכי מכשרא להו מתניתין לשלשה אחין בעדות קרקע אחד מאחר שאין זה מעיד על אותה שנה שזה מעיד אף כאן העד החי מעיד על החתימה שלו ואחיו על חתימת יד המת: 


lvr: 43
pgn: 57
dfh: a
trm: נכי ריבעא
txt:
<span class='five'>נכי ריבעא. </span>חסר רביע דהיינו שלשת חלקים ממון אפומא דאחי אלא פלגא הוא דנפיק אפומא דעד נכרי ופלגא נפיק אפומא דאחי והלכך כשירין לעדות זו דטעמא דפסיל רחמנא קרובים בעדות אחת לפי שאינן חשובין אלא כאיש אחד ולגבי חזקת שלש שנים כאיש אחד דמו שהרי איש אחר שמצטרף עמהן מועיל בשלשתן אם ראה החזקה שלש שנים: 


lvr: 43
pgn: 57
dfh: a
trm: אבל הכא
txt:
<span class='five'>אבל הכא. </span>גבי שטרא נפיק נכי רבעא דממונא דהיינו שלש חלקי הממון אפומא דאחי וכי חשבת לאחי כעד אחד נמצא עד אחד מגבה שלשה חלקים והאחד רביע ולא קרינא על פי שנים עדים וגו': <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 57
dfh: a
trm: אלו דברים שיש להם חזקה
txt:
<span class='five'>אלו דברים שיש להם חזקה. </span>כלומר אלו מיני תשמישין דאמרינן לקמן שאדם משתמש בשל חבירו שאם משתמש שלש שנים ולא מיחה בו חבירו יש לו חזקה לזה המחזיק ויכול לטעון אתה נתתו לי לתשמיש זה במתנה או מכרתו לי כגון תשמישין קבועין כדמפרש לקמן שאדם מקפיד עליהן אם נעשין שלא ברשותו והלכך בשלש שנים הויא חזקה דומיא דבורות שיחין ומערות ובית השלחין וכל הנך דלעיל דכיון דקביעות תשמיש הוא כדמחזיק בגופה של קרקע חבירו דמי והויא חזקה בשלש שנים ורבינו חננאל פירש אלו דברים שיש להם חזקה כאשר כבר פירשנו ולא נהירא אלא לקמיה קאי כדפרישית דאי לעיל קאי ומסקנא דמתני' דלעיל היא אריכות לשון של הבל הוא בלא צורך ועוד דאכתי תנינן לקמן יש להם חזקה טובא כללא דמילתא כל הני יש להן חזקה דתנן במתניתין עד סוף הפרק בחזקת שלש שנים מיירי כדמוכח בברייתא <span class='mareimakom'>(לקמן נט:)</span> בא לפני רבי חייא אמר לו יגעת בני יגעת: 


lvr: 43
pgn: 57
dfh: a
trm: היה מעמיד בהמה כו'
txt:
<span class='five'>היה מעמיד בהמה כו'. </span>כל הנך דברים המיטלטלין הן ואינן תשמיש של קביעות ואין בעל חצר מקפיד עד ארבע וחמש שנים ולכך אין לו חזקה למחזיק לומר מדוע לא מחית בידי דאמר ליה בעל חצר לא חששתי למחות דלא מחזקת בגוף הקרקע כדמחזקי אינשי ולא הייתי נפסד כלום ומעתה אני מקפיד: 


lvr: 43
pgn: 57
dfh: a
trm: אבל עשה מחיצה בחצר כו'
txt:
<span class='five'>אבל עשה מחיצה בחצר כו'. </span>הרי זה גדר והרי זו חזקה כל מקום תוך המחיצות שעשה יכול לטעון לקוח הוא בידי: 


lvr: 43
pgn: 57
dfh: a
trm: הכניס תרנגולין לתוך הבית
txt:
<span class='five'>הכניס תרנגולין לתוך הבית. </span>של חבירו שלש שנים גם על זאת ודאי מקפיד איניש ואם לא מיחה הפסיד דודאי על פיו עשה וברשותו: 


lvr: 43
pgn: 57
dfh: a
trm: ומ'ש סיפא
txt:
<span class='five'>ומ'ש סיפא. </span>דבעשיית מחיצה קנה וקא ס'ד השתא דבאיניש בעלמא שאינו בר חצר זו קאמר דאין זו חזקה והלכך קשיא ליה מ'ש רישא מסיפא הא ודאי מקפידין בני חצר על איש נכרי שיביא כאן בהמותיו ומדלא מיחו ודאי הקנו לו מקום בחצר זה להעמיד בהמותיו ואמאי אין לו חזקה ולקמן מתרץ לה בשותפין: 


lvr: 43
pgn: 57
dfh: a
trm: אמר עולא
txt:
<span class='five'>אמר עולא. </span>כל חזקה רעועה דלא קנה אם בא לעשותה בנכסי הגר לקנותה מיד והוא הדין לענין קונה קרקע מחבירו וא'ל לך חזק וקני והלך והחזיק חזקה רעועה דלא קנה כגון העמדת שם בהמתו או תנור וכירים דאין זה נעל וגדר דלא עשה שום תיקון בגוף הקרקע: 


lvr: 43
pgn: 57
dfh: a
trm: בנכסי חבירו נמי לא קנה
txt:
<span class='five'>בנכסי חבירו נמי לא קנה. </span>כלומר לענין חזקת שלש שנים שלוקח אומר לקחתי ומוכר אומר לא מכרתי אינה קרויה חזקה להיות במקום עדי מכירה דהא לא עבד ולא מידי: 


lvr: 43
pgn: 57
dfh: a
trm: בנכסי חבירו נמי קנה
txt:
<span class='five'>בנכסי חבירו נמי קנה. </span>כלומר הויא חזקה ומיהו הקנין ע'י מעות או מתנה היא ומיהו הכניס תרנגולין לתוך הבית דקתני סיפא דהוי חזקה בנכסי הגר לא הויא חזקה והאי דלא פריך לה משום דעדיפא מינה קפריך רב ששת ואית דמפרש דהכניס תרנגולין נמי הוי חזקה בנכסי הגר דהיינו נעל שנעל את הדלת בפניהם ולאו מילתא היא דנעילת דלת לאו חזקה היא דאינו דומה אלא למבריח ארי כדאמרן לעיל <span class='mareimakom'>(נג.)</span> ונעל דלת בבנין מיירי שעשה דלת או סתימה: 


lvr: 43
pgn: 57
dfh: a
trm: וכללא הוא
txt:
<span class='five'>וכללא הוא. </span>בתמיה דקא מדמית חזקת שלש שנים שתלוי בקפידא לחזקת קנין נכסי הגר שתלוי בתקון הקרקע: 


lvr: 43
pgn: 57
dfh: a
trm: ניר
txt:
<span class='five'>ניר. </span>אמרינן בפירקין דלעיל <span class='mareimakom'>(דף לז:)</span> דלכולי עלמא ניר לא הוי חזקה דבנכסי הגר קנה אפי' רפק בה פורתא ובנכסי חבירו לענין שלש שנים לא קנה בחזקה זו לפי שהכל תלוי באכילת הפירות שאם יחרוש ולא יאכל אין בעל הקרקע מפסיד שהרי יזרע ואחר יאכל: 


lvr: 43
pgn: 57
dfh: a
trm: והרי אכילת פירות
txt:
<span class='five'>והרי אכילת פירות. </span>לקיטת הפירות דבנכסי חבירו קנה אם אכל הפירות שלש שנים דהויא אכילת שלש שנים במקום עדות שקנה הקרקע זו מן הבעלים כדאמרן בכוליה פירקין: 


lvr: 43
pgn: 57
dfh: a
trm: ובנכסי הגר לא קנה
txt:
<span class='five'>ובנכסי הגר לא קנה. </span>דאין זה נעל וגדר כדאמרן לעיל <span class='mareimakom'>(דף נד.)</span> האי מאן דפשח דיקלא אדעתא דחיותא לא קני: 


lvr: 43
pgn: 57
dfh: a
trm: אלא אמר רב נחמן אמר רבה בר אבוה
txt:
<span class='five'>אלא אמר רב נחמן אמר רבה בר אבוה. </span>לעולם גבי איש נכרי שבא להעמיד בהמה בחצר אחרים שאין לו בה שותפות לא שנא רישא ולא שנא סיפא דהויא חזקה שאין בני חצר מניחין לנכרי להשתמש תשמישין הללו בחצר שלהן אלא אם כן נטלו רשות מהן ואם לא מיחו בתוך שלש שנים הויא חזקה:  והכא


lvr: 43
pgn: 57
dfh: b
trm: והכא בחצר השותפין עסקינן
txt:
<span class='five'>והכא בחצר השותפין עסקינן. </span>שאחד מן השותפין עצמו העמיד בהמותיו ותנור ואשפה שלו בחצר ג' שנים ולא מיחו בו וסתם חצר לכניסה ויציאה הוא ולא להעמיד שם בהמותיו וחפציו זמן מרובה והלכך בהעמדת בהמותיו גרידא בלא בנין לא הויא חזקה דבהעמדה כדי לא קפדי שותפין זה על זה עד שעה שיצטרכו לאותו מקום וכשירצו יקפידו ויסלק זה חפציו דאין לו חזקה בשתיקתן: 


lvr: 43
pgn: 57
dfh: b
trm: אסורין ליכנס לחצר
txt:
<span class='five'>אסורין ליכנס לחצר. </span>שכל זמן שלא חלקו את החצר נכנס כל אחד בחלק חבירו וקם ליה בלא יחל דברו שהרי נהנה מחבירו שעומד בחצרו דבהעמדה קפדי דאם איתא דלא קפדי מותר לעמוד בחצר חבירו אע'פ שמודר ממנו הנאה דכיון דלא קפיד בעמידה הרי הפקיר את החצר לכל בני החצר לעמוד בו ולגבי עמידה אין לו חלק בו: 


lvr: 43
pgn: 57
dfh: b
trm: הכא ברחבה כו'
txt:
<span class='five'>הכא ברחבה כו'. </span>מתני' ברחבה שאחורי הבתים דאינו מקפיד כל כך אבל בחצר שלפני הבתים צריך שיהא מקום פנוי לביאה ויציאה והלכך קפדי בהעמדה כדי: 


lvr: 43
pgn: 57
dfh: b
trm: לקולא
txt:
<span class='five'>לקולא. </span>יש לנו לילך להקל ולומר שאין השותפין מקפידין זה על זה ומותר להעמיד זה בהמותיו בחצר כל זמן שאין חבירו מעכב עליו והיינו קולא שאנו מתירין לזה מסתמא להעמיד שם בהמותיו אף על פי שלא נטל רשות מחבירו ובדוכתא אחרינא <span class='mareimakom'>(ב'מ דף מא.)</span> אמרינן דשואל שלא מדעת גזלן הוי והכא בלא דעת יכול להכניס בהמותיו והלכך לא הוי חזקה דהא לא קפדי ומאיזה טעם נאמר כך משום דא'ל שותף לחבריה המחזיק אנא מהנך דלא קפדי אנא והלכך שתקתי ואין חזקתך חזקה ואם רצונך להחזיק אייתי ראיה דמהנך דקפדי אנא ותיהוי חזקתך חזקה והלכך לא הויא חזקה שכל מקום שיש טענה למערער למה לא מיחה לא הויא חזקתו של מחזיק חזקה: 


lvr: 43
pgn: 57
dfh: b
trm: לחומרא
txt:
<span class='five'>לחומרא. </span>ואסורין ליכנס לחצר דדלמא מהנך דקפדי נינהו וכל ספק איסורא דאורייתא לחומרא: 


lvr: 43
pgn: 57
dfh: b
trm: לעולם לא קפדי
txt:
<span class='five'>לעולם לא קפדי. </span>בהעמדה כדי כדתנן דלא הויא חזקה וגבי נדרים נמי מותרין ליכנס לחצר: 


lvr: 43
pgn: 57
dfh: b
trm: והא דקתני אסורין רבי אליעזר היא
txt:
<span class='five'>והא דקתני אסורין רבי אליעזר היא. </span>דמחמיר בנדרים טפי דאפילו דבר שאינו הנאה כל כך אסר: 


lvr: 43
pgn: 57
dfh: b
trm: אפילו ויתור אסור
txt:
<span class='five'>אפילו ויתור אסור. </span>כגון בעה'ב שמודר הנאה מחנוני ושלח לו בעל הבית פרוטה לחנוני לקנות ממנו מאה אגוזים בפרוטה והוסיף לו חנוני אחת יתירה או שתים אסור בעל הבית באותו ויתור שהותיר לו חנוני דמתנה הוא ואף על פי שלשאר לוקחים נמי הוסיף כמו כן ומיהו רבנן שרו דמ'מ בשביל המקח הוא מוסיף לזה על החשבון הקצוב לפרוטה שאילו לא היה לוקח ממנו בדמים לא היה נותן לו חנוני לבעל הבית כלום: 


lvr: 43
pgn: 57
dfh: b
trm: בכל שותפים מעכבין כו'
txt:
<span class='five'>בכל שותפים מעכבין כו'. </span>בכל תשמישין הקבועין בחצר דומיא דהעמדת בהמות תנור וכיריים שממעטין אויר החצר יכולין לעכב אם האחד רוצה לעשות לבדו וחביריו אין רוצים לעשות כן: 


lvr: 43
pgn: 57
dfh: b
trm: היכי דמי
txt:
<span class='five'>היכי דמי. </span>דמשתבח ביה קרא אם עוצם עיניו דמשמע שאם לא יעצים עיניו אינו לא צדיק ולא רשע: 


lvr: 43
pgn: 57
dfh: b
trm: רשע הוא
txt:
<span class='five'>רשע הוא. </span>ואף על פי שעוצם עיניו שלא היה לו לקרב אלא להרחיק מן העבירה דקיימא לן חולין <span class='mareimakom'>(דף מד:)</span> הרחק מן הכיעור: 


lvr: 43
pgn: 57
dfh: b
trm: אנוס הוא
txt:
<span class='five'>אנוס הוא. </span>אם מסתכל דרך הליכתו ואונס רחמנא פטריה ולמה מזקיקו הכתוב להעצים עיניו דמדמשתבח ביה קרא שמעינן דצריך לעצום עיניו: 


lvr: 43
pgn: 57
dfh: b
trm: למינס נפשיה
txt:
<span class='five'>למינס נפשיה. </span>להטות עיניו לצד אחר והיינו דמשתבח ביה קרא דאי אניס נפשיה חסיד הוא: 


lvr: 43
pgn: 57
dfh: b
trm: בעא מיניה ר' יוחנן מרבי בנאה
txt:
<span class='five'>בעא מיניה ר' יוחנן מרבי בנאה. </span>שמעתין דרבי בנאה קחשיב ואזיל אגב גררא דהך דלעיל: 


lvr: 43
pgn: 57
dfh: b
trm: שני שלישי גדיל ושליש גלאי
txt:
<span class='five'>שני שלישי גדיל ושליש גלאי. </span>שני שלישי רוחב השלחן מכוסה במפה מצד האוכלין לקנח את פיהן ולתת עליה את הפת ושליש החיצון מגולה להניח עליו קערות וכוסות שלא ילכלכו המפה ויתבזו האוכלין ואית דמפרשי שליש גלאי באמצע שני שלישי גדיל דהיינו מפה מבחוץ ומבפנים כל סביב השלחן ואמצעיתו מגולה גדיל קרי המפה על שם שארוגה ולשון צח הוא: 


lvr: 43
pgn: 57
dfh: b
trm: וטבעתו
txt:
<span class='five'>וטבעתו. </span>של שלחן שהיו רגילין לעשות בשפתו לתלות בו יהיה מבחוץ ולא מבפנים מצד האוכלין וכדמפרש ואזיל: 


lvr: 43
pgn: 57
dfh: b
trm: היכא דאיכא ינוקא
txt:
<span class='five'>היכא דאיכא ינוקא. </span>שיושב אצל אביו לאכול צריך להושיב השלחן שיהא צד שבו קבוע הטבעת מבחוץ פן יצחוק התינוק בטבעת וינענע השלחן: 


lvr: 43
pgn: 57
dfh: b
trm: ואי ליכא ינוקא
txt:
<span class='five'>ואי ליכא ינוקא. </span>יעשה מבפנים ולא יהפכנה מבחוץ פן יכשל בה השמש שהולך ובא סביב השלחן: 


lvr: 43
pgn: 57
dfh: b
trm: והא דליכא שמעא
txt:
<span class='five'>והא דליכא שמעא. </span>יעשה מבחוץ ולא מבפנים פן יוזקו בה האוכלין ומיהו היכא דאיכא שמעא יעשה מבפנים מצד היושבין ולא מבחוץ שיכולין להזהר מן הטבעת יותר מן השמש שהוא הולך והן יושבין: 


lvr: 43
pgn: 57
dfh: b
trm: הא ביממא
txt:
<span class='five'>הא ביממא. </span>יהיה מבחוץ שיוכל השמש להזהר ולא מבפנים דמזיק לאוכלין שצר להם המקום:  למדורה


lvr: 43
pgn: 58
dfh: a
trm: כל שאין תחתיה כו'
txt:
<span class='five'>כל שאין תחתיה כו'. </span>דאמרינן בפסחים <span class='mareimakom'>(דף קיב.)</span> אוכלין תחת המטה אפי' מחופין בכלי ברזל רוח רעה שורה עליהן: 


lvr: 43
pgn: 58
dfh: a
trm: לאוצר בלוס
txt:
<span class='five'>לאוצר בלוס. </span>בסמ'ך כמו עיסה בלוסה במסכת שבת בפרק כלל גדול <span class='mareimakom'>(דף עו:)</span> עיסה מעורבת ממינין הרבה וכן אוצר בלוס <span class='mareimakom'>(גיטין דף סז.)</span> מינין הרבה מעורבין בתוכה ביחד וכן מיטת עם הארץ כל דבר מניחין תחת מטתן אוכלין וכלים: 


lvr: 43
pgn: 58
dfh: a
trm: רבי בנאה
txt:
<span class='five'>רבי בנאה. </span>אדם גדול וחשוב היה לפיכך ניתן לו רשות ליכנס בקברי צדיקים אבל אחר לא כדאמרי' <span class='mareimakom'>(חולין דף ז:)</span> גדולים צדיקים במיתתן יותר מבחייהן והיה נכנס במערות ומודד מדת ארכן מבפנים ואח'כ מודד מבחוץ כנגדן ועשה שם ציון סיד כדי להכיר מקום הטומאה ולא יביאו טהרות דרך כאן שלא יאהיל על הקבר: 


lvr: 43
pgn: 58
dfh: a
trm: אשכחיה לאליעזר
txt:
<span class='five'>אשכחיה לאליעזר. </span>דתניא במסכת דרך ארץ דשבעה צדיקים קיימין שלא מתו וקא חשיב בהדייהו אליעזר עבד אברהם: 


lvr: 43
pgn: 58
dfh: a
trm: למערתא דאדם הראשון
txt:
<span class='five'>למערתא דאדם הראשון. </span>כדדרשינן בעירובין <span class='mareimakom'>(דף נג.)</span> ממרא קרית ארבע א'ר יצחק קרית ארבע זוגות אדם וחוה אברהם ושרה יצחק ורבקה יעקב ולאה: 


lvr: 43
pgn: 58
dfh: a
trm: בדיוקני עצמה
txt:
<span class='five'>בדיוקני עצמה. </span>דהיינו אדם הראשון דכתיב ביה <span class='mareimakom'>(בראשית א)</span>  בצלם אלהים ברא אותו: 


lvr: 43
pgn: 58
dfh: a
trm: כמדת החיצונה
txt:
<span class='five'>כמדת החיצונה. </span>שבה ג' אבות ואמהות כך מדת הפנימית וכמאן דדריש מכפלה שני בתים זה לפנים מזה ופלוגתא דרב ושמואל היא בכיצד מעברין <span class='mareimakom'>(עירובין דף נג.)</span>: 


lvr: 43
pgn: 58
dfh: a
trm: בשני עקיביו של אדם הראשון כו'
txt:
<span class='five'>בשני עקיביו של אדם הראשון כו'. </span>והאי דכתיב כי עפר אתה ואל עפר תשוב הא פרכינן ליה במסכת שבת בפרק שואל <span class='mareimakom'>(דף קנב:)</span> ומוקמינן לה ההוא שעה אחת קודם תחיית המתים: 


lvr: 43
pgn: 58
dfh: a
trm: שופריה דר' אבהו מעין שופריה דיעקב
txt:
<span class='five'>שופריה דר' אבהו מעין שופריה דיעקב. </span>ובהשוכר את הפועלים פריך וליחשוב נמי ר' יוחנן ומשני הדרת פנים לא הויא ליה: 


lvr: 43
pgn: 58
dfh: a
trm: חביתא דעפרא
txt:
<span class='five'>חביתא דעפרא. </span>אני מניח לאחד מבני ודרך חכמה אמר שלא יבינו הכל שהוא עשיר ובעל נכסים: 


lvr: 43
pgn: 58
dfh: a
trm: אית לכו ארעא
txt:
<span class='five'>אית לכו ארעא. </span>נשתייר לכם קרקע מאביכם דאם כן היינו חביתא דעפרא והבהמות שיש בהן עצמות זהו חביתא דגרמי: 


lvr: 43
pgn: 58
dfh: a
trm: חבוטו
txt:
<span class='five'>חבוטו. </span>הכו הכאות על קברו ולנסותן נתכוין שאותן שהן ממזרים הן עזי פנים וילכו לחבוט: 


lvr: 43
pgn: 58
dfh: a
trm: אמר להו כולהו נכסי דהאי
txt:
<span class='five'>אמר להו כולהו נכסי דהאי. </span>שלא רצה לחבוט על קברו של אביו שזה הוא הצנוע שבכם א] ומסתברא דלזה אהב יותר ויפה דן רבי בנאה דלא שייך הכא אלא שודא דדייני והיינו שודא שלא רצה לחבוט והכי נמי אמרינן גבי ההוא דאמר נכסי לטוביה כו' <span class='mareimakom'>(כתובות דף פה:)</span>: 


lvr: 43
pgn: 58
dfh: a
trm: אזלא דביתהו
txt:
<span class='five'>אזלא דביתהו. </span>דרבי בנאה לצעוק אל בית המלך בלשון חכמה כדי שלא יבינו הם אלא על ידי בעלה: 


lvr: 43
pgn: 58
dfh: a
trm: זרנוקא
txt:
<span class='five'>זרנוקא. </span>נוד של עור וכך אמרה תייש הוה לי וגזלוהו ממני ושחטוהו ואכלו את הבשר ומן העור עשו חמת ושואבין בו מים ושותין בו: 


lvr: 43
pgn: 58
dfh: a
trm: כל דיין
txt:
<span class='five'>כל דיין. </span>המיוחד לדון דיני העיר וזימנין דמיתקרי לדינא שתובעין אותו לדין על ממון שתובעין ממנו: 


lvr: 43
pgn: 58
dfh: b
trm: ומפקין מיניה ממונא בדינא לא שמיה דיין
txt:
<span class='five'>ומפקין מיניה ממונא בדינא לא שמיה דיין. </span>דגזלן פסול לדין שיעוות הדין בשביל שוחד: 


lvr: 43
pgn: 58
dfh: b
trm: בריש כל מותא אנא דם
txt:
<span class='five'>בריש כל מותא אנא דם. </span>ראש לכל המיתות הוא דם שאין אדם מת אלא ע'י רוב דם שלא הקיז בזמן הראוי לו: 


lvr: 43
pgn: 58
dfh: b
trm: תמן מתבען סממנין
txt:
<span class='five'>תמן מתבען סממנין. </span>שם מבקשין סממנים לרפואה שבמקום שאין יין מצויין תחלואין: 


lvr: 43
pgn: 58
dfh: b
trm: כתיב אפיתחא דקפוטקיא
txt:
<span class='five'>כתיב אפיתחא דקפוטקיא. </span>מילתא באנפי נפשה היא ואגב גררא נסבה וללמוד בני העיר משם כתבו ששלשה שמות הללו מדה אחת הן ונפקא מינה למקח וממכר שאם התנה למכור לחבירו מלא מדה זו באיזה לשון שיאמר יתן שיעור אחד ומקומות מקומות יש יש שקורין אנפק או אנטל או אנבג וכדאמר בקדושין <span class='mareimakom'>(דף ע.)</span> לישתי מר אנבגא א'ל מי סני מר אספרגוס כדאמרי אינשי או אנטל כדקריוהו רבנן: 


lvr: 43
pgn: 58
dfh: b
trm: רביעית של תורה
txt:
<span class='five'>רביעית של תורה. </span>רביעית הלוג דהיינו ביצה ומחצה ומשום דארבעה כוסות של פסח שיעורן ברביעית ומצאו להן חכמים סמך מן התורה מד' כוסות האמורים במצרים מד' לשוני גאולה האמורים בפ' והוצאתי  (וגאלתי ולקחתי והבאתי) לפיכך קרי ליה רביעית של תורה וכן רביעית של יין לנזיר הלכה למשה מסיני ובמסכת נזיר <span class='mareimakom'>(דף לח.)</span> חשיב עשר רביעית הן שמן התורה שיעורן בהך רביעית והכי נמי אמרינן <span class='mareimakom'>(חולין דף קז.)</span> דשיעור אנטל היינו רביעית דאתקין ר' יעקב מנהר פקוד נטלא בת רביעתא: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 58
dfh: b
trm: המרזב
txt:
<span class='five'>המרזב. </span>צינור קטן ורגילין לתלותו לסוף צינור גדול ההולך על פני כל הגג ורגילין להפכו לכל ראש שירצו ומרחיק קילוח מים מן הכותל ולשון מרזב טפה של מים זב דרך שם כדכתיב <span class='mareimakom'>(ישעיה מ)</span> כמר מדלי לשון טפה והלכך אין לו חזקה דאינו דבר קבוע ואם החזיק בו בעל הגג ג' שנים ותלה אותו באויר חצר חבירו אינו יכול לטעון החזקתי דכיון דלאו מילתא דקביעותא הוא לא קפיד בעל חצר ושתיק שנתים ושלש: 


lvr: 43
pgn: 58
dfh: b
trm: המזחילה
txt:
<span class='five'>המזחילה. </span>הוא צינור הגדול מחזיק כל אורך הגג ומילתא דקביעות הוא הלכך יש לו חזקה דלא עביד אינש דשתיק אלא קפיד ומדשתיק איכא למימר הדין עם המחזיק דודאי נתרצה עצמו בדמים: 


lvr: 43
pgn: 58
dfh: b
trm: סולם המצרי
txt:
<span class='five'>סולם המצרי. </span>קטן הוא הלכך אין לו חזקה דכיון דלאו מילתא דקביעותא הוא לא קפיד ולא חש למחות והלכך אם נתן סולמו בחצר חבירו לעלות לגגו ולשובכו אינה חזקה: 


lvr: 43
pgn: 58
dfh: b
trm: חלון המצרית
txt:
<span class='five'>חלון המצרית. </span>קטנה היא אין לה חזקה אם עשה חלון בכותל ביתו להביט דרך שם ולשמור פרדסו וגינתו והחלון פתוח לחצר חבירו והחזיק בה שלש שנים אינה חזקה דכיון דלאו מילתא דקביעותא הוא לא חשש למחות אבל אם עשאו להאיר שלא היה לו אורה מצד אחר כי אם מכאן יש לו חזקה דלשם קביעות עשאו דאינו יכול להשתמש בביתו בלא אורה וכל מידי דקביעות הוי חזקה והכי אמר שמואל בגמ' ולאורה אפילו כל שהוא הוי חזקה: 


lvr: 43
pgn: 58
dfh: b
trm: מלבן
txt:
<span class='five'>מלבן. </span>הוא משקוף החלון מלמעלה ומלמטה מימין ומשמאל כעין פתח: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 58
dfh: b
trm: אין לו חזקה מרוח אחת
txt:
<span class='five'>אין לו חזקה מרוח אחת. </span>אם המרזב מונח בראש דרומי של מזחילה ושופך שם מים והחזיק בו ג' שנים אינה חזקה ואם צריך בעל חצר להשתמש שם צריך זה לעקור מרזבו מכאן ולהניח בראש השני של מזחילה דאין בעל הגג מפסיד בכך כלום והלכך אין כאן קביעות להיות מונח לעולמים לרוח זה והלכך לא חשש בעל חצר למחות: 


lvr: 43
pgn: 58
dfh: b
trm: אבל יש למקומו חזקה
txt:
<span class='five'>אבל יש למקומו חזקה. </span>באחת משתי רוחות או צפוני או דרומי שאם יעקרנו מצד זה יניחו בצד אחר ואין בעל חצר יכול לעקרו לגמרי מן החצר שהרי החזיק מיהא בתוך החצר דלגבי אחת משתי רוחות הוי מרזב מילתא דקביעותא דסתם בית אי אפשר בלא מרזב וכשעשה זה מרזב בתחלה בחצר לשם קביעות עשאו והיה לו לבעל החצר למחות בתוך שלש ומדלא מיחה הפסיד: 


lvr: 43
pgn: 58
dfh: b
trm: שאם היה ארוך
txt:
<span class='five'>שאם היה ארוך. </span>יותר מכדי צרכו ותופס באויר חצר הרבה מקצרו והיינו אין לו חזקה לארכו אבל יש למקומו שהוא מונח שם חזקה דלא יעקרנו ממקומו כלל אפילו מצד זה לצד אחר אלא באותו רוח שהחזיק ובאותו מקום הויא חזקה: 


lvr: 43
pgn: 58
dfh: b
trm: שאם רוצה
txt:
<span class='five'>שאם רוצה. </span>בעל החצר לבנות תחתיו בונה בנינו עד שמגיע למרזב ולא מצי טעין בעל הגג כי היכי דאחזיקי במקום המרזב אחזיקי נמי במה שתחתיו שאם נותן רשות לתלות מרזבו באויר לא נתן לו קרקע שלו שתחת המרזב ולא שעבדו לו לבלתי עשות בו צרכיו בין בנין בין כל דבר הצריך לו אבל אם בא לעקרו ולהגביה בנינו במקום שהיה המרזב אינו יכול לעקרו דלמקומו מיהא יש לו חזקה:  תנן


lvr: 43
pgn: 59
dfh: a
trm: תנן המזחילה יש לה חזקה
txt:
<span class='five'>תנן המזחילה יש לה חזקה. </span>ובמאי דקתני המרזב אין לו חזקה קאמר אבל המזחילה יש לה חזקה: 


lvr: 43
pgn: 59
dfh: a
trm: בשלמא למאן דאמר הנך תרתי שפיר
txt:
<span class='five'>בשלמא למאן דאמר הנך תרתי שפיר. </span>דלשמואל דאמר אין לו חזקה מרוח אחת שפיר איצטריך למימר אבל המזחילה יש לה חזקה דדבר קביעות הוא ואין רגילין לעקרה ממקום למקום וכן דר' חנינא שאם היה ארוך מקצרו אבל המזחילה יש לה חזקה ואין מקצרין אותה: 


lvr: 43
pgn: 59
dfh: a
trm: אלא למאן דאמר
txt:
<span class='five'>אלא למאן דאמר. </span>גבי מרזב דלהכי אין לו חזקה שאם רצה לבנות תחתיו בונה מאי שנא מזחילה דקאמר יש לו חזקה שאין בונין תחתיה מאי נפקא ליה מינה לבעל מזחילה אי בני בעל חצר תותה הא לא מפסיד מידי ובעל חצר לא שעבד לו חצירו למזחילתו לדבר שאינו מזיק לו: 


lvr: 43
pgn: 59
dfh: a
trm: דתיתרע אשיתאי
txt:
<span class='five'>דתיתרע אשיתאי. </span>כלומר מזחילה שלי תפול לקול מקבות והגרזן וכל כלי ברזל בהבנות בנינך אבל גבי מרזב לא חשיב כל כך אפילו הוי של בנין בונה תחתיו אי נמי האי דקא מפליג בין מרזב למזחילה היינו משום דסתם מרזב של עץ וסתם מזחילה של אבנים: 


lvr: 43
pgn: 59
dfh: a
trm: לדידי נמי קני לי מיא דאיגרך
txt:
<span class='five'>לדידי נמי קני לי מיא דאיגרך. </span>להשקות בהמותיי שעל מנת כן נתרציתי לך ודמי למקח וממכר שאני שעבדתי לך חצירי בשביל מימך ואם אתה חוזר בך אני לא אחזור בי: 


lvr: 43
pgn: 59
dfh: a
trm: לא במהרה ינתק
txt:
<span class='five'>לא במהרה ינתק. </span>כדדרשינן נמי <span class='mareimakom'>(ב'מ דף פה.)</span> מפי זרעך ומפי זרע זרעך וגו' מדור שלישי ואילך תורה מחזרת על אכסניא שלה: 


lvr: 43
pgn: 59
dfh: a
trm: א'ר זירא למטה מד' אמות
txt:
<span class='five'>א'ר זירא למטה מד' אמות. </span>מקרקע הבית קתני מתני' דחלון צורי יש לו חזקה דכיון דאיכא תרתי שהוא גדול ונמוך ויכולין להסתכל ממנו בחצר יש לו חזקה שלא היה זה מניחו לעשות אלא ודאי ברשותו עשה ואם בא שכנו לבנות הדין להתרחק כדתנן <span class='mareimakom'>(לעיל דף כב.)</span> החלונות מלמעלן ומלמטן ומכנגדן ד' אמות ואם בא עכשיו אחד מהן לפתוח חלון צורי למטה מד' אמות מקרקע הבית שכנו יכול למחות בידו ומעכבו שלא יפתח: 


lvr: 43
pgn: 59
dfh: a
trm: למעלה מד' אמות
txt:
<span class='five'>למעלה מד' אמות. </span>מקרקע הבית אין לו חזקה דאין חבירו מקפיד וכשבונה שכנו אינו יכול לעכב עליו ולומר לו הרחק בנינך מן החלון שלי שלא תאפיל עלי שיכול לומר לו סתום אותו שאין לך חזקה ואם אין לו חלון שם וביקש עכשיו לפתוח חלון למעלה מד' אמות אין יכול שכנו למחות בידו ולמנעו ודוקא חלון צורי אבל חלון המצרי בין מלמעלה מד'א בין מלמטה אין לו חזקה וגם אין יכול השכן למחות: 


lvr: 43
pgn: 59
dfh: a
trm: ור' אילעא אמר אפילו למעלה מד' אמות
txt:
<span class='five'>ור' אילעא אמר אפילו למעלה מד' אמות. </span>אע'ג דלית ליה חזקה יכול למחות לבלתי עשות שכנו שם חלון כדמפרש טעמא לקמיה זימנין דמותבת שרשיפא וקא חזית בביתי ור' זירא לא חייש להכי דלא חציפי אינשי כולי האי למיעבד הכי: 


lvr: 43
pgn: 59
dfh: a
trm: מדת סדום
txt:
<span class='five'>מדת סדום. </span>אין מהנה לחבירו אע'פ שאין חסר בכך כלום. לר'ז כופין דלמעלה מד' אין מניחין אותו למחות שהרי אינו חסר כלום ולרבי אילעא אין כופין ויכול למחות: 


lvr: 43
pgn: 59
dfh: a
trm: ההוא דאתא וכו'
txt:
<span class='five'>ההוא דאתא וכו'. </span>רוצה היה לעשות חלון צורי למעלה מד' אמות וחבירו היה מוחה בידו: 


lvr: 43
pgn: 59
dfh: a
trm: אמר שמואל ולאורה אפילו כל שהוא יש לו חזקה
txt:
<span class='five'>אמר שמואל ולאורה אפילו כל שהוא יש לו חזקה. </span>חלון העשוי ליכנס ממנו אור במקום אפל לא בעינן חלון צורי אלא אפילו כל שהוא יש לו חזקה דחלון העשוי לאורה מילתא דקביעותא דכל הימים אדם צריך לאורה וכיון שעשה חלון זה לכל הימים עשאו והיה לו לבעל חצר למחות בתוך ג' ומדלא מיחה איכא למימר דברשותו עשה ומתני' לאו בחלון העשוי לאורה מיירי אלא בחלון העשוי לשמור גנות ופרדסים דרך החלון: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 59
dfh: a
trm: הזיז עד טפח יש לו חזקה
txt:
<span class='five'>הזיז עד טפח יש לו חזקה. </span>מי שיש לו כותל סמוך לחצר חבירו והוציא זיז טפח בולט מכתלו לחצר חבירו הויא חזקה ואין בעל החצר יכול לבנות שם בנין לסתור את הזיז דכולי האי לא הוה שביק ליה בעל החצר להוציא זיז טפח בחצרו בלא רשותו שהרי יכול למחות כדקתני ואזיל ומדלא מיחה בתוך ג' איכא למימר דברשותו הוציא:  ויכול


lvr: 43
pgn: 59
dfh: b
trm: ויכול למחות
txt:
<span class='five'>ויכול למחות. </span>כלומר הבא להוציא זיז טפח בתחלה לחצר חבירו יכול למחות בו בעל חצר שלא למלאות אויר חצירו ולא אמרינן זה נהנה וזה אינו חסר דודאי איכא חסרון כדאמרינן בגמרא גבי זיז פחות מטפח דמגו דמשתמש בעל הגג בזיז רואה בחצר ואיכא היזק ראיה: 


lvr: 43
pgn: 59
dfh: b
trm: פחות מטפח אין לו חזקה
txt:
<span class='five'>פחות מטפח אין לו חזקה. </span>שאם ירצה בעל החצר לבנות שם בונה משום דלא קפיד דבציר מטפח לא חשיב: 


lvr: 43
pgn: 59
dfh: b
trm: זיז
txt:
<span class='five'>זיז. </span>הוא כעין נסר או ראש קורה הבולט מן העלייה לחוץ וראוי לתלות בו חפציו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 59
dfh: b
trm: מאי קאמר
txt:
<span class='five'>מאי קאמר. </span>דמשמע דהכי קאמר שאם החזיק בהוצאת זיז ארוך טפח יכול להוציא כמו כן זיז ארבעה דכיון דהחזיק בזיז טפח החזיק נמי בארבעה ומילתא בלא טעמא הוא שאם נתרצה לו בעל החצר בטפח לא נתרצה לו בארבעה: 


lvr: 43
pgn: 59
dfh: b
trm: הכי קאמר החזיק
txt:
<span class='five'>הכי קאמר החזיק. </span>בזיז שהוא רוחב טפח באורך ד' טפחים בולט מן הכותל לחוץ החזיק נמי בזיז שהוא רחב בד' על ד' אורך דכיון דהניח לו אורך של מקום חשוב נתרצה לו נמי ברחבו דאין מקום חשוב בפחות מד' על ד' והוא הדין שאם החזיק ברחב טפח במשך עשרה לא החזיק כי אם ברחב ד' אבל אם החזיק ברחב טפח במשך ג' לא החזיק ברחב ג' אלא מה שהחזיק החזיק ולא יותר: 


lvr: 43
pgn: 59
dfh: b
trm: בבעל החצר
txt:
<span class='five'>בבעל החצר. </span>דאינו יכול למחות בו ולומר אל תשתמש בזיז שלי דמה הפסיד בעל הגג הלא כשישתמש בעל החצר ויתלה בזיז חפציו לא יראהו לבעל הגג שהרי הוא תחתון לו וליכא היזק ראיה ואי משום דממלא מקום הזיז שעכשיו אין יכול בעל הגג לתלות בו חפציו להא לא חיישינן דכיון דאין לו חזקה ויכול זה בעל חצר לחתכו לזיז אם יצטרך כל שכן שישתמש בו בעודנו תלוי באויר שלו אי נמי הכי קאמרה מתני' אין לו חזקה לבעל הגג וגם אינו יכול למחות בבעל החצר אם בא לקבוע זיזין סמוך לכתלו דהא ליכא היזק ראיה: 


lvr: 43
pgn: 59
dfh: b
trm: אבל בעל החצר
txt:
<span class='five'>אבל בעל החצר. </span>יכול למחות בבעל הגג שלא יוציא זיז פחות מטפח בתחלה אי נמי שלא ישתמש בזיז שהוציא כבר מפני שהוא עליון וכשיבא להשתמש יראה בעלילה זו בחצר ואיכא היזק ראיה: 


lvr: 43
pgn: 59
dfh: b
trm: ושאני הכא דא'ל
txt:
<span class='five'>ושאני הכא דא'ל. </span>בעל הגג לבעל החצר לשום תשמיש לא חזי לי האי זיז כל שהוא שאלך ואעמוד עליו ואראה בחצירך בעלילה זו ולא חזי אלא למתלי בי חפצי וכשארצה לתלות מהדרנא אפאי ואושיט זרועי ואתלה דכיון דיכולני לתלות בחזרת פנים אם אסתכל בחצירך אהא נתפס כגנב והלכך ליכא היזק ראיה ורב הונא [א'ל] זימנין דבעיתת ליפול מן הגג כשתעמוד בשפת הגג ותשוח לתלות דבר על הזיז ולא תהדר אפך ולא תבוש מלהסתכל בחצירי ולא תהא נתפס כגנב דאפילו כי לא בעיתת תטעון כך ותאמר מחמת ביעתותא לא אהדרנא אפאי והלכך איכא היזק ראיה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 59
dfh: b
trm: לא יפתח אדם חלונותיו לחצר
txt:
<span class='five'>לא יפתח אדם חלונותיו לחצר. </span>שיש לו בשותפות משום היזק ראיה וכל שכן לחצר חבירו כדמפרש בגמרא: 


lvr: 43
pgn: 59
dfh: b
trm: לא יפתחנו לחצר השותפין
txt:
<span class='five'>לא יפתחנו לחצר השותפין. </span>דאע'ג דיש לו חלק בחצר אינו יכול לרבות עליהם אכסנאין: 


lvr: 43
pgn: 59
dfh: b
trm: לא יפתחנה
txt:
<span class='five'>לא יפתחנה. </span>שהרי הוסיף דיורין בחצר ומטריח על בני החצר שמרבה עליהן דריסת הרגל: 


lvr: 43
pgn: 59
dfh: b
trm: ופותחה לתוך ביתו
txt:
<span class='five'>ופותחה לתוך ביתו. </span>דכיון דדרך פתח שלו יוצאין לחצר אין טורח לבני החצר שאינו מרבה עליהן דיורין וכדמפרש בגמרא שלא הוסיף על ביתו כלום אלא חולקה לשנים שהרי כל ביתו יכול למלאות אכסנאין אם ירצה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 59
dfh: b
trm: מאי איריא לחצר השותפין
txt:
<span class='five'>מאי איריא לחצר השותפין. </span>הרבים דלא יפתח דמשמע מפני שהן רבים חיישינן שלא יעשה להן היזק ראיה אפילו יחיד  ראיה נמי אסור להזיקו והלכך אפילו לחצר חבירו נמי לא: 


lvr: 43
pgn: 59
dfh: b
trm: אבל לחצר השותפין
txt:
<span class='five'>אבל לחצר השותפין. </span>איכא למימר דשרי לפתוח דבלאו הכי בעי איצטנועי מחבירו בחצר שזה יכול לראותו דרך פתח ביתו הפתוח לחצר ולא מזקי ליה חלונות מידי קמ'ל מתניתין דקתני לא יפתח דא'ל האי לבעל החלונות עד האידנא כי הוה משתמשנא בחצר הוה בעינא לאיצטנועי מינך שלא תראני דרך פתח ביתך ואי הוינא בבית לא הוה בעינא לאיצטנועי מינך שהרי לא היו עושין פתח כנגד פתח כדקתני מתניתין אבל השתא אפי' בבית בעינא לאיצטנועי מינך כדי שלא תראני דרך חלונותיך שהן גבוהות א'נ עד האידנא כי הוית בחצר בעינא לאיצטנועי מינך כי הוית בבית לא בעינא לאיצטנועי מינך השתא אפילו כשאתה בבית בעינא לאיצטנועי מינך: 


lvr: 43
pgn: 59
dfh: b
trm: החזקת
txt:
<span class='five'>החזקת. </span>סבר לה לאלתר הויא חזקה דכיון דבפנינו החזיק ושתק אם איתא דשלא ברשות עשה היה לו למחות והיינו דאמרן בפירקין לעיל <span class='mareimakom'>(דף מא.)</span> כמאן כרבי יהודה וכר' ישמעאל (וכרבי) יוסי דאמרי כל בפניו לאלתר הויא חזקה ואין הלכה כן: 


lvr: 43
pgn: 60
dfh: a
trm: ולסתום
txt:
<span class='five'>ולסתום. </span>אם החזיק בחלון ג' שנים בחצר השותפין ובא חבירו וסתמו שבנה כותל כנגדו והוא שתק לאלתר הויא חזקה לזה הסותם שלא יפתח עוד חבירו אלא ברשותו וחזקת ג' שנים שהיה חלונו פתוח אינה כלום מאחר ששתק כשסתמו זה: 


lvr: 43
pgn: 60
dfh: a
trm: שאין אדם עשוי שסותמין אורו בפניו ושותק
txt:
<span class='five'>שאין אדם עשוי שסותמין אורו בפניו ושותק. </span>ומדשתק אודויי אודי ליה דשלא כדין החזיק מעיקרא: 


lvr: 43
pgn: 60
dfh: a
trm: שמרבה עליהן את הדרך
txt:
<span class='five'>שמרבה עליהן את הדרך. </span>שרוב בני אדם יוצאין ונכנסין עכשיו בחצר יותר מבתחלה וליכא צניעות כדמעיקרא: 


lvr: 43
pgn: 60
dfh: a
trm: והלא מרבה עליהן את הדרך
txt:
<span class='five'>והלא מרבה עליהן את הדרך. </span>בבנין עלייה זו שלא היתה שם קודם לכן והוא מכניס לתוכה דיורין לבד דיורין שבביתו אע'פ שכולן נכנסין ויוצאין דרך פתח ביתו הרי נתרבו נכנסין ויוצאין בחצר: 


lvr: 43
pgn: 60
dfh: a
trm: מאי
txt:
<span class='five'>מאי. </span>בונה החדר דקתני מתני' לא בונה ממש כדקאמרת אלא שחלקו לחדר שלו לשנים שעשה מחיצה באמצעיתו להושיב שם דיורין מרובין דבדבר זה יש לו רשות שיכול למלאות כל ביתו דיורין: 


lvr: 43
pgn: 60
dfh: a
trm: ומאי עלייה אפתא
txt:
<span class='five'>ומאי עלייה אפתא. </span>יציע מפרשי לקמן <span class='mareimakom'>(פרק המוכר את הבית)</span> אפתא ואמרינן ג' שמות יש לה יציע צלע ותא ומוכח התם מקראי דהיינו בנין נמוך בצדי הבית או מאחוריו ואינו שוה לגג הבית ומתני' הכי קתני ובונה עלייה על גביו דההוא חדר שלפנים מביתו דהיינו נמי שחלקו בגבהו ועולה דרך ארובה מן החדר לההיא עלייה דהיינו יציע שהרי אחורי הבית הוא והלכך קרוי יציע וגם גבי יציע אשכחן כי האי גוונא תחתיים שניים ושלישים כדכתיב הצלע התיכונה וכתיב ובלולים יעלו על התיכונה ומן התיכונה וגו' <span class='mareimakom'>(מלכים א ו)</span> והלכך אין כאן תוספת בנין כלל לא בחדר ולא בעלייה דחדר היינו שחלק רחבו של חדר ועשאו שני חדרים קצרים וכן עלייה שבנה מעזיבה באמצעית גבהו של חדר ונמצאת עלייה בנויה מאיליה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 60
dfh: a
trm: חלון כנגד חלון
txt:
<span class='five'>חלון כנגד חלון. </span>אלא משהו ירחיק זה שלא כנגד זה וטעם משום צניעות כולה מתני' מפרש בגמ': <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 60
dfh: a
trm: וירא את ישראל שוכן
txt:
<span class='five'>וירא את ישראל שוכן. </span>ראה היאך שוכנים ולפיכך אמר מה טובו אהליך וגו' שאין פתחי אהליהם מכוונים ומחנה ישראל כחצר השותפין דמי דלא היה רה'ר אלא במחנה לויה כדאמרינן במס' שבת <span class='mareimakom'>(דף צו:)</span>: 


lvr: 43
pgn: 60
dfh: a
trm: סבר רמי בר חמא למימר
txt:
<span class='five'>סבר רמי בר חמא למימר. </span>דמאי דקתני היה קטן לא יעשנו גדול היינו דאי הוה פתח בר ד' אמות רחב לא ירחיבנו לח' אמות דקמפסיד לבעלי החצר דקשקיל השתא תמני אמות בחצר כנגד כל הפתח באורך ארבע אמות רחוק מן הפתח כדאמרינן בפרק ראשון <span class='mareimakom'>(לעיל יא.)</span> היה רחב שמנה נוטל שמנה אמות באורך החצר כנגד רוחב כל הפתח ואילו מעיקרא לא הוה שקיל אלא ארבע אמות אבל לצניעותא לא הוה חייש רמי בר חמא דכי היכי דמצטנעי מפתח קטן מצטנעי מפתח גדול: 


lvr: 43
pgn: 60
dfh: a
trm: בר תרתי
txt:
<span class='five'>בר תרתי. </span>דשקיל נמי ד' אמות בחצר כבר ארבעי כדאמרי' נותן לכל פתח ארבע אמות: 


lvr: 43
pgn: 60
dfh: a
trm: לישוייה בר ארבעי
txt:
<span class='five'>לישוייה בר ארבעי. </span>דלא מפסיד לחבריה מידי דמעיקרא נמי הוה שקיל ד' אמות בחצר: 


lvr: 43
pgn: 60
dfh: a
trm: לישוייה תרין בני ארבעי
txt:
<span class='five'>לישוייה תרין בני ארבעי. </span>דהשתא נמי לא שקיל אלא תמני בחצר כמעיקרא ולאיצטנועי נמי לא חיישינן דמה לי ח' אמות בפתח אחד מה לי ח' אמות חלוקות לב' פתחים בשני מקומות מ'מ ח' אמות יש לו פתוחות לחצר: 


lvr: 43
pgn: 60
dfh: a
trm: בחד פיתחא מצינא איצטנועי
txt:
<span class='five'>בחד פיתחא מצינא איצטנועי. </span>כשהוא נעול יכולני להשתמש בחצר א'נ להשתמש שלא כנגדו אבל בשני פתחים לא מצינא לאיצטנועי כל כך דאפי' אם האחד נעול השני יהיה פתוח: 


lvr: 43
pgn: 60
dfh: a
trm: סוף סוף הא בעית איצטנועי מבני רה'ר
txt:
<span class='five'>סוף סוף הא בעית איצטנועי מבני רה'ר. </span>שרואין בביתך דרך פתח הבית ורוכבי סוסים וגמלים רואין בתוך חלונותיו: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 60
dfh: a
trm: אין עושין חלל תחת רה'ר
txt:
<span class='five'>אין עושין חלל תחת רה'ר. </span>ואע'ג דמקבל עליה כל היזקא דאתי מחמתיה שאין רצונם של בני אדם ליזוק ולירד לדין על עסקי ממונו ומפרש ואזיל מה הוא אותו חלל בורות שיחין ומערות: 


lvr: 43
pgn: 60
dfh: a
trm: ר'א מתיר
txt:
<span class='five'>ר'א מתיר. </span>אלא שיכסהו כיסוי חזק כדי שתהא עגלה מהלכת דר'א אזל בתר השתא ולא חייש לשמא היום ולמחר יכלה הכיסוי ויפול והכי אמרינן בבבא קמא <span class='mareimakom'>(דף נב:)</span>: 


lvr: 43
pgn: 60
dfh: a
trm: גזוזטראות
txt:
<span class='five'>גזוזטראות. </span>קורות גדולות הבולטות מן הבית לחוץ ואיכא למיחש פן יכשלו בהם בני רה'ר והלכך אין מוציאין דהא כל בני רה'ר ליתנהו גביה דלימחלו: 


lvr: 43
pgn: 60
dfh: a
trm: כונס לתוך קרקע שלו
txt:
<span class='five'>כונס לתוך קרקע שלו. </span>את כותלו ומניח מקרקעו לחוץ כשיעור הוצאת זיזין ומוציא: 


lvr: 43
pgn: 60
dfh: a
trm: הרי זו בחזקתה
txt:
<span class='five'>הרי זו בחזקתה. </span>דטענינן ללוקח ואומרים אימר כונס לתוך שלו היה אבל המוכרה לו שהוציא הזיזין הוא היה צריך להביא עדים שכנס לתוך שלו או שיטעון שני חזקה החזקתי וכנסתי לתוך שלי דהויא לה חזקה שיש עמה טענה אבל לוקח לא צריך למיטען מידי אלא כך לקחתיה וא'צ לטעון היאך הוציא המוכר את הזיזין לחוץ לרה'ר דטוענין ליורש וטוענין ללוקח: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 60
dfh: a
trm: ורבנן
txt:
<span class='five'>ורבנן. </span>דאסרי סברי לא אזלינן בתר השתא וחיישינן משום דזימנין דמתליע מתוכו ויפחות ולאו אדעתיה דעובר ברה'ר ויעבור ויפול: 


lvr: 43
pgn: 60
dfh: b
trm: התקוששו
txt:
<span class='five'>התקוששו. </span>הסר קש מבין עיניך תחלה כמו לקושש קש <span class='mareimakom'>(שמות ה)</span> כלומר קשוט עצמך: 


lvr: 43
pgn: 60
dfh: b
trm: איבעיא להו כנס
txt:
<span class='five'>איבעיא להו כנס. </span>לתוך שלו ולא הוציא עכשיו זיזין מהו שיחזור ויוציא לאחר זמן מי אמרינן דויתרה לבני רה'ר ואבד כחו או לא: 


lvr: 43
pgn: 60
dfh: b
trm: ואיפכא איתמר
txt:
<span class='five'>ואיפכא איתמר. </span>דמוקמינן לרבי יוחנן כר'י דהלכתא כוותיה וקי'ל כרב יהודה בהך: 


lvr: 43
pgn: 60
dfh: b
trm: איכא רווחא
txt:
<span class='five'>איכא רווחא. </span>כשיחזיר כתלים למקומן אכתי איכא כל רוחב רה'ר וסתם רה'ר מרווח הוא: ה'ג 


lvr: 43
pgn: 60
dfh: b
trm: נפלה אינו חוזר כו'
txt:
<span class='five'>נפלה אינו חוזר כו'. </span>אלמא כל בנין שאינו רשאי לעשות בתחלה אם היה לו ונפל אינו חוזר ובונה וגבי הוצאת זיזין לרה'ר נמי כיון דאי אפשר להוציא בתחלה אם נפל אינו חוזר ומוציא: 


lvr: 43
pgn: 60
dfh: b
trm: שכבר נגזרה גזירה
txt:
<span class='five'>שכבר נגזרה גזירה. </span>חורבן ונתחייבנו להתאבל דכתיב שישו אתה משוש כל המתאבלים עליה <span class='mareimakom'>(ישעיה סו)</span> : 


lvr: 43
pgn: 60
dfh: b
trm: במארה אתם נארים
txt:
<span class='five'>במארה אתם נארים. </span>קבלתם עליכם בגזירת ארור להביא המעשר אל בית האוצר כדכתיב במלאכי <span class='mareimakom'>(ג)</span> הביאו את כל המעשר וגו' ואעפ'כ ואותי אתם קובעים אתם גוזלים את המעשר ואת התרומה כדכתיב התם ואמרתם במה קבענוך המעשר והתרומה: 


lvr: 43
pgn: 60
dfh: b
trm: הגוי כולו
txt:
<span class='five'>הגוי כולו. </span>כלומר וכל הקהל כולו קיבלו את הגזירה ומסתמא אם לא היו כולן יכולין לעמוד בה לא היו מסכימין ורובן ככולן אלמא לא חשיבא גזירה אא'כ רובן יכולין לעמוד בה: 


lvr: 43
pgn: 60
dfh: b
trm: אפר מקלה
txt:
<span class='five'>אפר מקלה. </span>אפר הכירה השרופה באש קרוי כן ומשום דאיכא אפר פרה נמי הוצרך לפרש כן: 


lvr: 43
pgn: 60
dfh: b
trm: פאר תחת אפר
txt:
<span class='five'>פאר תחת אפר. </span>מכלל שהיו רגילין ליתן אפר במקום פאר דהיינו תפילין כדכתיב פארך חבוש עליך <span class='mareimakom'>(יחזקאל כד)</span> : 


lvr: 43
pgn: 60
dfh: b
trm: ונמצא זרעו של אברהם אבינו כלה מאליו
txt:
<span class='five'>ונמצא זרעו של אברהם אבינו כלה מאליו. </span>בענין טוב ולא ע'י עובדי כוכבים ומצות לא יבטלו עוד: 


lvr: 43
pgn: 60
dfh: b
trm: אלא הנח להם לישראל מוטב שיהיו שוגגין
txt:
<span class='five'>אלא הנח להם לישראל מוטב שיהיו שוגגין. </span>במה שלוקחין נשים שאינם סבורים שיש איסור בדבר: 


lvr: 43
pgn: 60
dfh: b
trm: ואל יהיו מזידין
txt:
<span class='five'>ואל יהיו מזידין. </span>דמשום דלא יוכלו לעמוד בה יבטלוה ונמצאו מזידין הלכך לא גזרינן: הדרן עלך חזקת הבתים


lvr: 43
pgn: 61
dfh: a
trm: היציע
txt:
<span class='five'>היציע. </span>בגמרא מפרש ואינו בכלל בית אע'פ שפתוח היציע לתוכו של בית דאיכא למימר דכיון דתשמישו לבית מכרו עם הבית אפ'ה אינו מכור: 


lvr: 43
pgn: 61
dfh: a
trm: ולא את החדר
txt:
<span class='five'>ולא את החדר. </span>אע'פ שהוא לפנים מן הבית ופתוח לתוכו ודריסתם לבית דכיון דאין תשמישו כשל בית שאינו עשוי אלא להצניע שם חפציו לשמור כמין תיבה הלכך אינו בכלל בית: 


lvr: 43
pgn: 61
dfh: a
trm: בזמן שיש לו מעקה כו'
txt:
<span class='five'>בזמן שיש לו מעקה כו'. </span>הוי חשוב בפני עצמו ולא בטיל אגב בית: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 61
dfh: a
trm: בדקא חלילה
txt:
<span class='five'>בדקא חלילה. </span>איהו נמי כמין אפתא סמוך לבית אלא שעשוי חלונות חלונות לנוי לודר'ש בלע'ז והיינו לשון חלילה על שם שכתליו חלול כל סביביה ועשוי חלונות כן נראה בעיני: 


lvr: 43
pgn: 61
dfh: a
trm: כ'ש בדקא חלילה
txt:
<span class='five'>כ'ש בדקא חלילה. </span>דאינו מכור דאין תשמישו דומה לתשמישו של בית כלל שהרי לנוי עשוי ולהקר שם: 


lvr: 43
pgn: 61
dfh: a
trm: היציע התחתונה וגו'
txt:
<span class='five'>היציע התחתונה וגו'. </span>ג' היו זו על גב זו כו' וכל אחת ואחת מרחבת אמה מחברתה בשביל שהיו כונסין את החומה אמה להושיב ראשי קורות של תקרה המפסקת בין יציע ליציע כדכתיב כי מגרעות דהיינו כניסת החומה נתן לבית סביב לבלתי אחוז בקירות הבית כלומר שלא יצטרך לנקוב את קירות הבית לתחוב שם ראשי קורות: 


lvr: 43
pgn: 61
dfh: a
trm: קנה אחד אורך וגו'
txt:
<span class='five'>קנה אחד אורך וגו'. </span>היינו שש אמות שכן מדת הקנה כדמפרש ביחזקאל ואיציע התיכונה קאי דהויא שש אמות: 


