# rshbvl

lvr: 43
pgn: 61
dfh: a
trm: ואיבעית אימא מהכא
txt:
<span class='five'>ואיבעית אימא מהכא. </span>נפקא לן דתא היינו בנין שאחורי בית דהיינו יציע דקחשיב תא אחורי ההיכל: 


lvr: 43
pgn: 61
dfh: a
trm: כותל ההיכל שש כו'
txt:
<span class='five'>כותל ההיכל שש כו'. </span>משנה במסכת מדות דקחשיב אורך ההיכל מן המזרח למערב מאה אמה כותל האולם חמש כו' ומדקא חשיב תא לבסוף ש'מ היינו יציע: 


lvr: 43
pgn: 61
dfh: a
trm: אמר מר זוטרא
txt:
<span class='five'>אמר מר זוטרא. </span>הא דתנן לא מכר את היציע והוא דאיכא ד' אמות על ד' אמות חשוב בפני עצמו ואי לא לא: 


lvr: 43
pgn: 61
dfh: a
trm: לא את הבור
txt:
<span class='five'>לא את הבור. </span>סיפא דמתני' דהמוכר את הבית לא מכר את היציע היא וקאמר דגם את הבור ואת הדות אינו בכלל בית: 


lvr: 43
pgn: 61
dfh: a
trm: אע'פ שכתב לו
txt:
<span class='five'>אע'פ שכתב לו. </span>בית זה אני מוכר לך ועומקה ורומה דלא אתא לרבויי אלא עליות ומעקה וקרקעית הבית שאם רצה מוכר לחפור תחת הבית לוקח מעכב עליו: 


lvr: 43
pgn: 61
dfh: a
trm: ה'נ
txt:
<span class='five'>ה'נ. </span>גבי בור ודות אי הוי ד' אמות אינו מכור ואי לא לא חשיב בפני עצמו ומזדבן בהדי בית בתמיה והלא סתם בור לא הוי ארבע אמות רוחב דבור קצר הוא: 


lvr: 43
pgn: 61
dfh: a
trm: בור ודות תשמישתיה לחוד
txt:
<span class='five'>בור ודות תשמישתיה לחוד. </span>שעמוקים הם ותשמישן למים ובית תשמישתא לחוד לפיכך אינו בכלל בית אע'ג דלא הוי ד' אמות אבל יציע ובית חדא תשמישתא הוי הוא מקום דירה: 


lvr: 43
pgn: 61
dfh: a
trm: חדר
txt:
<span class='five'>חדר. </span>העשוי לשמירת ממונו ואין דומה התשמיש לשל בית לא כל שכן ואמאי איצטריך למיהדר ולמיתניה:  לא


lvr: 43
pgn: 61
dfh: b
trm: לא צריכא
txt:
<span class='five'>לא צריכא. </span>למיתני לא מכר את החדר אלא דמצר לו מוכר ללוקח בשטר מכירה מצרים חיצונים שחוץ לחדר דסד'א מכר את החדר שהרי בתוך המצרים הוא קמ'ל מתני' דלא מכר אלא בית והאי דמצר חוץ לחדר וכתב ביתו של פלוני מן המערב מצרים הרחיב לו: 


lvr: 43
pgn: 61
dfh: b
trm: כדרב נחמן
txt:
<span class='five'>כדרב נחמן. </span>שלא ידע לפרש ולומר חדר שלי היא ממערבו של בית דאין זה מצר הניכר לאנשי העיר והלכך כתב מצרים הניכרים: 


lvr: 43
pgn: 61
dfh: b
trm: בבירה גדולה
txt:
<span class='five'>בבירה גדולה. </span>בית גדול הוא ופתוחין לו בתים סביבותיו ואין הבירה עשויה לתשמיש אלא לישיבה והילוך בני הבתים והכל בית אחד הוא כדכתיב הבירה אשר הכינותי <span class='mareimakom'>(דה'א כט)</span> : 


lvr: 43
pgn: 61
dfh: b
trm: המוכר בית לחבירו
txt:
<span class='five'>המוכר בית לחבירו. </span>וכגון שהיה עומד באחד מבתי הבירה ואמר לו בית זה אני מוכר לך: 


lvr: 43
pgn: 61
dfh: b
trm: כוליה זבין ליה
txt:
<span class='five'>כוליה זבין ליה. </span>דכיון דליכא דקרו לבית בית ולבירה בירה אלא כולה ביחד מיקריא בית איהו בית זבין ליה וקנה הכל: 


lvr: 43
pgn: 61
dfh: b
trm: משום דהוה ליה למכתב
txt:
<span class='five'>משום דהוה ליה למכתב. </span>למוכר ולא שיירית בזביני אלין שבתוך ארבעה המצרים קדמי כלום שהרי כך תיקנו חכמים לכתוב בשביל שיש בני אדם שמרחיבין המצרים בשטר המכירה ואינם מוכרים כל מה שבתוך המצרים ואיהו לא כתב ליה ש'מ כו': 


lvr: 43
pgn: 61
dfh: b
trm: בבקעה גדולה
txt:
<span class='five'>בבקעה גדולה. </span>שיש בה שדות הרבה והן שלו וכגון שהיה עומד באחד מן השדות ואמר לו שדי זו אני מוכר לך והדמים מודיעין ליכא למימר לא גבי בירה ולא גבי בקעה דהא אין אונאה לקרקעות: 


lvr: 43
pgn: 61
dfh: b
trm: משום דהא תשמישתא לחוד כו'
txt:
<span class='five'>משום דהא תשמישתא לחוד כו'. </span>בית ובירה אין תשמישן שוה לפיכך אין בירה בכלל בית ואמרי' מצרים הרחיב לו אבל שדות שבבקעה שהכל עומד לחרישה אימא דכולה זבין דבקעה בכלל שדה: 


lvr: 43
pgn: 61
dfh: b
trm: דלא הוה ליה למימצר
txt:
<span class='five'>דלא הוה ליה למימצר. </span>לחוד דלא ידע מוכר היאך ימצא שדה אחת בתוך שדותיו והלכך הוצרך להרחיב מצרים ולכתוב שדה ראובן מן המזרח ושדה שמעון מן המערב וכן לכל ד' רוחות אבל גבי בירה שעשויה בנינין משונין זה מזה בין ברוחב בין באורך בין בגובה ועובי הכתלים והיה יכול למצור ולכתוב אותו בית שעשוי כן וכן ממזרח וכן לכל רוח ורוח ומדלא עשה כן איכא למימר דכולה זבין צריכא: 


lvr: 43
pgn: 61
dfh: b
trm: כמאן כרב נחמן אמר רבה בר אבוה
txt:
<span class='five'>כמאן כרב נחמן אמר רבה בר אבוה. </span>דמשום דס'ל דאמרינן בעלמא מצרים הרחיב לו הלכך תקינו לכתוב כן דלא ליטעון מוכר מצרים הרחבתי ויפסיד לוקח: 


lvr: 43
pgn: 61
dfh: b
trm: ארעא דבי רבי חייא
txt:
<span class='five'>ארעא דבי רבי חייא. </span>שקנה מרבי חייא ארעא לשון יחיד אמר ליה ויטול הלוקח הפחותה שבשתיהן דיד בעל השטר על התחתונה ומפרש גמרא ואזיל: 


lvr: 43
pgn: 62
dfh: a
trm: מצר לו
txt:
<span class='five'>מצר לו. </span>המוכר שדה לחבירו בשטר המכירה מצר מערבי ארוך מאה אמה ומצר מזרחי כנגדו קצר נ' אמה שלא הגיע אלא עד חצי השדה ומצר של צפון ודרום מימין ושמאל מן המזרח עד המערב כזה : 


lvr: 43
pgn: 62
dfh: a
trm: אלא כנגד הקצר
txt:
<span class='five'>אלא כנגד הקצר. </span>כנגד מצר מזרחי יקנה דהיינו חצי השדה ומצר מערבי שהוא ארוך מצרים הרחיב לו דמצר שלם הוצרך לכתוב בשטר: 


lvr: 43
pgn: 62
dfh: a
trm: ויקנה כנגד ראש תור
txt:
<span class='five'>ויקנה כנגד ראש תור. </span>כלומר הא איכא למימר דדוקא כתב לו מצר מערב ארוך ומצר מזרח קצר  היינו כדי לקנות מצר מערב מאה אמה באורך המצר ומצר מזרח חמשים אמה וה'ד כגון שיקנה כל השדה באלכסון כנגד ראשי השורות של מזרח ומערב כזה : 


lvr: 43
pgn: 62
dfh: a
trm: היכא דאיכא מצר ראובן ושמעון מזרח ומצר לוי ויהודה כנגדן במערב
txt:
<span class='five'>היכא דאיכא מצר ראובן ושמעון מזרח ומצר לוי ויהודה כנגדן במערב. </span>ורוחב השדה ק' אמה והוי מצר לוי כנגד ראובן נ' אמה וכן מצר יהודה כנגד שמעון נ' אמה וכתב לו בשטר מצר ראובן ושמעון מן המזרח ומצר יהודה מן המערב דהיינו מצר מערבי קצת ולוי לא הזכיר הכא מודה רב דיקנה כנגד ראש תור דאי הוה בעי מוכר להקנות כנגד הקצר הכי ה'ל למיכתב ושמעון כנגד (חצי) יהודה כלומר מצר מזרחי שהוא ארוך לא יקנה אלא יהודה כנגד שמעון דהיינו חצי השדה ומדלא כתב הכי ש'מ כנגד ראש תור קאמר ליה אבל לעיל במילתיה דרב מיירי כגון ראובן ושמעון מצר מזרחי ויהודה מצר מערב כנגד שניהן וכתב לו יהודה מצר מערב ושמעון מצר מזרח דהיינו אחד ארוך ואחד קצר התם לא קנה אלא כנגד הקצר דבע'כ מצר מערב הרחיב לו שלא יכול לפרש ושמעון כנגד חצי יהודה כי הכא שאין כותבין חצי מצר והוצרך לכתוב מצר שלם נראה דה'ג מדה'ל למיכתב ראובן כנגד לוי דמשמע שמצר לו מצר ראובן ושמעון ארוך ומצר לוי הוא הקצר אבל יהודה לא הזכיר ונראין כן הדברים להעמיד החסרון של מצר ביהודה האחרון ובפירושי ר' חננאל מרומא גרסינן מדה'ל למיכתב מצר לוי כנגד מצר ראובן וכיוצא בו מצר יהודה כנגד מצר שמעון ומשם יש ללמוד שכתוב בספרים שלהן מדהוה ליה למיכתב לוי כנגד ראובן ולא כתב כו' וכן עיקר: 


lvr: 43
pgn: 62
dfh: a
trm: מצר ראובן מזרח ומערב כו'
txt:
<span class='five'>מצר ראובן מזרח ומערב כו'. </span>המוכר שדה לחבירו ורוצה לכתוב מצריה ויש לשכנו ראובן ב' שדות אחת במזרח ואחת במערב (ולשמעון שכנו שתי שדות אחת בצפון ואחת בדרום) לא יכתוב לו סתם שדה זו שאני מוכר לך הרי היא בתוך שדות ראובן ושמעון דאתי למיפלג ליה באלכסון כזה ונמצא שנוטל אצל מצר ראובן ושמעון אבל כשכותב מצר ראובן רוחין תרתין ומצר שמעון רוחין תרתין הרי ארבע רוחות וכ'ש אם יכתוב לו בפירוש מצר ראובן מזרח ומערב מצר שמעון צפון ודרום דשפיר דמי: 


lvr: 43
pgn: 62
dfh: a
trm: סיים לו את הקרנות
txt:
<span class='five'>סיים לו את הקרנות. </span>לשון סימן שהיו שדות הרבה של בני אדם מקיפין אותו ולא כתב אלא ארבע שדות של ד' קרנות השדה אבל ארכה ורחבה לא מצר כלל מי אמרינן אין דרך למכור קרנות השדה אלא כל השדה שבתוך הקרנות מכר לו דמש'ה סיים לו קרנותיו או דלמא לא מכר לו אלא תלם באלכסון מקרן לקרן שתי וערב כזה : 


lvr: 43
pgn: 62
dfh: a
trm: כמין גאם
txt:
<span class='five'>כמין גאם. </span>אות יונית ודומה לכ'ף כגון שמצר לו קרן דרומית מזרחית וקרן צפונית מערבית ונמצא שמצר תחלת כל רוח כזה אם תמצא לומר גבי סיים לו את הקרנות דלא קנה אלא כנגד הקרנות היינו משום דהתם לא סיים את הרוחות אבל הכא שמצר תחלת כל הרוחות כמי שמצר את כולן דמי וקנה הכל או דלמא לא קנה אלא באלכסון כזה :  בסירוגין


lvr: 43
pgn: 62
dfh: b
trm: בסירוגין מהו
txt:
<span class='five'>בסירוגין מהו. </span>כגון שהיו מקיפין אותו שמונה בני אדם שנים לכל רוח ראובן ושמעון מן המזרח לוי ויהודה מן הצפון יששכר וזבולון מן המערב יוסף ובנימין מן הדרום וכתב ראובן מצר מזרח לוי מצר צפון יששכר מצר מערב יוסף מצר דרום אם תמצא לומר כמין גאם לא קנה אלא באלכסון היינו משום דדרך למכור תלם אחד בין ב' שדות אבל אין דרך למכור בסירוגין ורגלים לדבר דטורח היה לו לכתוב כולם ודלגם בסירוגין ליתן מצר בכל ד' רוחות או דלמא ה'נ לא מכר אלא כנגד אותן של מצר ובאלכסון כזה : 


lvr: 43
pgn: 62
dfh: b
trm: חוץ ממצר ד'
txt:
<span class='five'>חוץ ממצר ד'. </span>התלם עצמו של מצר רביעי לא קנה דלהכי אהני מאי דלא כתב מצר רביעי: 


lvr: 43
pgn: 62
dfh: b
trm: סבר לה
txt:
<span class='five'>סבר לה. </span>רב אסי כרב דאמר דהאי דלא כתביה משום דשיורי שייר לעצמו מן השדה ועדיפא דרב אסי מדרב דקסבר רב אסי מדשייריה למצר שייריה נמי לכולה שדה שכנגד המצר ומיהו אהני ג' מצרים שכתב לקנות פורתא דהיינו תלם אחד אצל המצרים: 


lvr: 43
pgn: 62
dfh: b
trm: ולא אמרן
txt:
<span class='five'>ולא אמרן. </span>דלא קנה מצר רביעי אלא דלא מבלע בתוך שני המצרים שמכאן ומכאן אלא הולך על פני שניהם כזה : 


lvr: 43
pgn: 62
dfh: b
trm:
וכי לא מובלע נמי לא אמרן אלא בדאיכא עליה ריכבא דדיקלא והוי תשעת קבין אבל ליכא עליה ריכבא דדיקלא ולא הוי תשעת קבין אף על גב דלא מובלע נמי קנה מכלל דכי מובלע אע'ג דאיכא עליה ריכבא דדיקלא והוי ט' קבין קנה

txt:
<span class='five'>וכי לא מובלע נמי לא אמרן אלא בדאיכא עליה ריכבא דדיקלא והוי תשעת קבין אבל ליכא עליה ריכבא דדיקלא ולא הוי תשעת קבין אף על גב דלא מובלע נמי קנה מכלל דכי מובלע אע'ג דאיכא עליה ריכבא דדיקלא והוי ט' קבין קנה. </span>ואמאי דקאמר רבא בהדיא חוץ ממצר רביעי קאי ואוקמה בדלא מובלע וקמפרש וכי לא מובלע נמי דאמרן לא קנה לא אמרן אלא דאיכא עליה הרכבת דקלים הנטועים שם אי נמי דהוי ההוא מצר תשעת קבין כשיעור שדה בפרק ראשון <span class='mareimakom'>(לעיל דף יא.)</span> דכיון דחשיב שייריה לעצמו וקדייק גמרא מכלל דברי דרבא אנו למדים מדאוקמיה להאי חוץ ממצר רביעי בתרתי לריעותא בדלא מובלע וכגון דאיכא עליה ריכבא דדיקלי מכלל דאי מובלע אע'ג דאיכא עליה ריכבא דדיקלי קנה דליכא אלא חדא לריעותא: 


lvr: 43
pgn: 62
dfh: b
trm:
איכא דאמרי כו' ואפי' מצר רביעי ולא אמרן אלא דמיבלע אבל לא מיבלע לא קני וכי מיבלע נמי לא אמרן אלא דליכא עליה ריכבא דדיקלא ולא הוי תשעת קבין אבל איכא כו' אע'ג דמיבלע נמי לא קנה מכלל דכי לא מיבלע אע'ג דליכא עליה כו' לא קני </span>ה'ג לה. והכי פירושא מדאוקמה 

txt:
<span class='five'>איכא דאמרי כו' ואפי' מצר רביעי ולא אמרן אלא דמיבלע אבל לא מיבלע לא קני וכי מיבלע נמי לא אמרן אלא דליכא עליה ריכבא דדיקלא ולא הוי תשעת קבין אבל איכא כו' אע'ג דמיבלע נמי לא קנה מכלל דכי לא מיבלע אע'ג דליכא עליה כו' לא קני </span>ה'ג לה. והכי פירושא מדאוקמה רבא להאי ואפי' מצר רביעי בתרתי לטיבותא בדמיבלע וליכא עליה מכלל דאי לא מיבלע אע'ג דליכא עליה כו' לא קנה משום דאיכא חדא לריעותא וקפסיק גמרא ושמעינן מהני תרי לישני דרבא כו' דאע'ג דפליגי כדלקמן בהכי מיהא לא פליגי וכן הלכה דבארעא לא שייר אלא במצר רביעי דהיינו כרב והיכא דמיבלע וליכא עליה קנה דאיכא תרתי לטיבותא והיכא דלא מיבלע ואיכא עליה כו' לא קנה דאיכא תרתי לריעותא מיבלע ואיכא עליה א'נ לא מיבלע וליכא עליה דהיינו חדא לטיבותא וחדא לריעותא אמרי לה בתרי לישני ואליבא דרבא ללישנא קמא קנה ללישנא בתרא לא קנה וקפסיק גמרא שודא דדייני השלכת הדיינין מאחר דמספקא לן נעביד שודא הכל לפי הענין שיראו הדיינין ויכירו המוכר עינו יפה או רעה הכל לפי אומד דעתם ומיהו בשאר מקומות דמספקא לן בתרי לישני הלכתא כמאן לא אמרינן שודא דדייני עד שיפרש כי הכא אלא המע'ה: <span class='five'>אמר רבה. </span>ראובן ושמעון שהיה להם שדה בשותפות ומכר ראובן את חלקו לאיניש מעלמא וכתב לו כן פלגא דאית לי בארעא כלומר החצי שיש לי בשדה זו אני מוכר לך: 


lvr: 43
pgn: 62
dfh: b
trm: פלגא
txt:
<span class='five'>פלגא. </span>כלומר כל חצי השדה מכר ולא שייר לעצמו כלום אבל אם כתב לו פלגא בארעא דאית לי אני מוכר לך: 


lvr: 43
pgn: 62
dfh: b
trm: ריבעא
txt:
<span class='five'>ריבעא. </span>זבין ליה רביע השדה דהיינו חצי חלקו דהכי קאמר ליה החצי אני מוכר לך מקרקע שלי נמצא מחצי השדה שיש לו מכר החצי דהיינו רביע כל השדה: 


lvr: 43
pgn: 62
dfh: b
trm: א'ל אביי מאי שנא הכי כו'
txt:
<span class='five'>א'ל אביי מאי שנא הכי כו'. </span>כי היכי דפלגא דאית לי בארעא פלגא הכי נמי פלגא בארעא דאית לי פלגא דהכי משמע פלגא אני מוכר לך בהך ארעא והאי דמסיים דאית לי אמאי דקאמר פלגא קאי כלומר אותו חצי שיש לי אמרתי לך למכור: 


lvr: 43
pgn: 62
dfh: b
trm: מבי מר
txt:
<span class='five'>מבי מר. </span>רבה וכתיב הכי בהנהו שטרי מכירה פלגא דאית לי בארעא פלגא כו' כלומר אותו שטר שהיה כתוב בראשו איך פלוני אמר לנו הוו עדים שאני מוכר לפלוני פלגא דאית לי בארעא היה מוכיח בסופו שפלגא היה מוכר לו שכך היה כתוב וקנה פלוני מן פלוני חצי השדה בכך וכך ממון ואותו שכתוב בו פלגא בארעא דאית לי היה מפרש בסוף השטר שהקנה לזה הלוקח רביע השדה: 


lvr: 43
pgn: 62
dfh: b
trm: מצר ארעא דמינה פלגא פלגא
txt:
<span class='five'>מצר ארעא דמינה פלגא פלגא. </span>ראובן שהיה לו שדה ומכר מקצתו לשמעון לצד מערב ומצד מזרח עכב לעצמו ולא פירש כמה מכר וכמה שייר לעצמו אלא כך כתב המצרים שדה פלוני שאני מוכר לפלוני מצד מערב לוי ומצד מזרח ארעא דמינה פלגא הקרקע עצמה שהיא שלי שחלוקה ממנה זו שמכרתי הוא מצר מזרחי שלה פלגא מכר לו דהא קאמר דמינה פלגא דמשמע חלוקה לחצאין: 


lvr: 43
pgn: 62
dfh: b
trm: דמינה פסיקא
txt:
<span class='five'>דמינה פסיקא. </span>משמע שדה הראויה לפסוק מקרקע אחרת דהיינו לכל הפחות תשעה קבין כדתנן בפ' ראשון <span class='mareimakom'>(לעיל יא.)</span> אין חולקין את החצר כו'  ולא


lvr: 43
pgn: 63
dfh: a
trm: אי אמר ליה ואלין מצרנהא
txt:
<span class='five'>אי אמר ליה ואלין מצרנהא. </span>מצר מזרח ארעא דמינה פלגא מצר מערב פלוני וכן הולך וחושב כל המצרים והלכך האי ואלין מצרנהא יתור לשון הוא לייפות כחו ולקמן בשמעתין נמי חזינא יתור לשון טובא לייפות כח וה'ק אביי לעיל מאי שנא הכי ומאי שנא הכי הלא אין חילוק בין פלגא לפסיקא אלא זימנין אמרינן בתרוייהו פלגא בין פלגא בין פסיקא היכא דאמר ואלין מצרנהא וזימנין  תשעה קבין היכא דלא אמר ואלין מצרנהא: 


lvr: 43
pgn: 63
dfh: a
trm: פשיטא
txt:
<span class='five'>פשיטא. </span>שכיב מרע או כל המחלק נכסיו על פיו שאמר פלוני יחלוק בנכסי פלגא שקיל: 


lvr: 43
pgn: 63
dfh: a
trm: תנו חלק לפלוני בנכסי מהו
txt:
<span class='five'>תנו חלק לפלוני בנכסי מהו. </span>מי אמרינן האי חלק לשון חלוקה הוא ופלגא קשקיל או חלק הראוי ליתן קאמר ובדעת ב'ד תלוי הדבר לשער בכמה הוי חלק ראוי ליתן ואע'ג דתניא בתוספתא <span class='mareimakom'>(פרק ז)</span> דהך בבא האומר תנו חלק לפלוני בנכסיי יירש עם הבנים איכא למימר הכא מיירי כגון דלית ליה בני ואע'ג דאית ליה יורשין בעלמא לא יהב דעתיה ליורשין אחרים וחלק הראוי ליתן או חצי נכסין קאמר א'נ הכא מיירי כגון דאמר תנו חלק לפלוני בני בנכסי והשאר נתונים לפלוני א'נ איכא למימר דלא הוה שמיע להו הך ברייתא דאי הוה שמיע להו הוו מייתי לה בבית המדרש ואיכא למימר רבנן היא דפליגי עליה דסומכוס אי נמי שמיעא להו ולא הוה סבירא להו משום דפליג סומכוס עלה כדלקמן וקיימא לן כסומכוס דאמר ממון המוטל בספק חולקין דסתם לן תנא כוותיה בפרק שור שנגח (ארבעה ובפרק שור שנגח) את הפרה <span class='mareimakom'>(ב'ק דף מו.)</span>: 


lvr: 43
pgn: 63
dfh: a
trm: סומכוס אומר אין פחות מרביע
txt:
<span class='five'>סומכוס אומר אין פחות מרביע. </span>סומכוס לטעמיה דאמר בפרק שור שנגח את הפרה חצי נזק לפרה ורביע לולד ומוקמינן לה בגמרא אליבא דסומכוס דאמר ממון המוטל בספק חולקין והכא מספקינן ליה אי פלגא קאמר או חלק בעלמא משהו קאמר כגון רביעית הלוג הלכך אין לו למקבל מתנה מן הבור פחות מרביע ושמא יותר משום דאילו הוה מספקא לן בהאי נותן אם נתן לו פלגא או לא כלום היה לו ליטול מחצית של פלגא דהיינו רביע הבור משום ממון המוטל בספק חולקין דהא פלגא נמי מוטלת בספק אם יהבה ליה או לא הלכך יטול חציה של פלגא דהיינו רביע וכ'ש השתא דמספקא לן אי יהיב פלגא או רביעית הלוג דלא יטול פחות מרביע ורבינו חננאל פירש דאזדא סומכוס לטעמיה וכל הנך שיעורי דלקמן לחבית לקדירה לטפיח בקיאין היו בשיעורין הללו כמה צריך לכל אחד ופלגא דההוא שיעורא קמחייב סומכוס ליתן משום דממון המוטל בספק חולקין: 


lvr: 43
pgn: 63
dfh: a
trm: לחבית אין פחות משמונה
txt:
<span class='five'>לחבית אין פחות משמונה. </span>כלומר אם אמר תנו חלק לפלוני בבור לחבית כדי למלאות חבית דהיינו להשקאת בהמותיו ולא להשקות שדותיו: 


lvr: 43
pgn: 63
dfh: a
trm: אין פחות משמונה
txt:
<span class='five'>אין פחות משמונה. </span>בבור משום דחצי הבור צריך לחבית וכי קאמר חלק דלמא פלגא דחבית קאמר דהיינו רביע הבור או משהו קאמר הלכך יש לו חצי רביע דהיינו אחד משמונה ובשיטה זו יש לפרש כולם: 


lvr: 43
pgn: 63
dfh: a
trm: אין פחות מי'ב
txt:
<span class='five'>אין פחות מי'ב. </span>דהיינו רביע שיעור הראוי לקדירה משום דלמא פלגא קאמר וממון המוטל בספק חולקין: 


lvr: 43
pgn: 63
dfh: a
trm: לטפיח
txt:
<span class='five'>לטפיח. </span>כלי קטן לשתות בו בני אדם והאי שיעורא זוטר מכולהו והלכך גבי תנו חלק לפלוני בנכסי יטול רביע דדלמא פלגא קאמר או דלמא שוה פרוטה קאמר וממון המוטל בספק חולקין ואית דמפרשי כל הנך שיעורי לפי אומד הדעת אין פחות מרביע דסתם נותן דעתו לרביע אין פחות משמונה דהכי הוי שיעור למלוי חבית להשקאת בהמות וכן כולם ולא נהירא לי: 


lvr: 43
pgn: 63
dfh: a
trm: בן לוי שמכר
txt:
<span class='five'>בן לוי שמכר. </span>אורחא דמילתא נקט דדרך בן לוי המוכר שדות לישראל להתנות כך משום דלא מוזיל גביה משום האי תנאי מידי דזה נהנה וזה אינו חסר דבלאו הכי הוה יהיב האי לוקח להאי מעשר או לו או לאחר דהא אין לו בו אלא טובת הנאה והוא הדין לישראל המוכר שדהו לחבירו ואמר לו על מנת שהמעשר שלי הוא ליתנו לכל מי שארצה דהא השתא נמי יש לו בו טובת הנאה זו: 


lvr: 43
pgn: 63
dfh: a
trm: מעשר ראשון שלו
txt:
<span class='five'>מעשר ראשון שלו. </span>וכדמפרש לקמן דכיון דאין אדם קונה דבר שלא בא לעולם שיורי שייר מקום מעשר הלכך מעשר ראשון שלו ואפילו אם מכרה הלוקח לאחר דזכותו של לוי אינו יכול למכור לאחר והכי מוכח לקמן: 


lvr: 43
pgn: 63
dfh: a
trm: יתן לבניו אחריו
txt:
<span class='five'>יתן לבניו אחריו. </span>אבל אם לא פירש כן אינו מוריש בדבר זה זכותו לבניו דכיון דמשום יתור לשון הוא דאמרינן לקמן דשייר מקום מעשר די לנו אי אהני יתורא למאי שפירש דהיינו לעצמו: 


lvr: 43
pgn: 63
dfh: a
trm: אין לו עליו כלום
txt:
<span class='five'>אין לו עליו כלום. </span>דמשמכרה לאחר פקע ליה מקום המעשר ששייר לעצמו וכשחזר ולקחה מה מכר לו ראשון לשני כל זכות שבאה לידו דכי היכי דההוא לוקח שני זכה אפילו במקום מעשר הוא הדין לזה הלוקח ראשון הבא מכחו: 


lvr: 43
pgn: 63
dfh: a
trm: אמאי
txt:
<span class='five'>אמאי. </span>מעשר ראשון שלו הא אין אדם מקנה כו' (כרבנן דר'מ) מעשר זה עדיין עתיד ליזרע התבואה שיצאה ממנו אף ליחרש השדה תחלה: 


lvr: 43
pgn: 63
dfh: a
trm: כיון דאמר ליה ע'מ כו'
txt:
<span class='five'>כיון דאמר ליה ע'מ כו'. </span>כלומר כיון דעל תנאי מכר רוצה הוא שיתקיים התנאי דאין אדם מתנה על חנם ולדעת כן מכר שיקנה המעשר והלכך שייר בידו קרקע הראוי ליגדל בה המעשר וכמי שאמר לו שדה שלי אני מוכר לך לאריסות ע'מ שתטול ט' חלקים ואני אטול חלק עשירי ויש ספרים דגרסי' בהו בהדיא כיון דא'ל ע'מ שמעשר ראשון שלי כו' ואית דמפרשים דייתור לשון דע'מ קא דייק וכדאמרינן בעלמא <span class='mareimakom'>(קדושין ח.)</span> כל האומר ע'מ כאומר מעכשיו דמי וא'א להעמיד שיטת שמועה זו כן ובפ' מי שמת <span class='mareimakom'>(לקמן דף קמח.)</span> אמרי' דאם מכר דקל ואמר לו חוץ מפירותיו דשייר מקום פירותיו וה'נ אם אמר חוץ מן המעשר שייר מקום מעשר הלכך לאו בלשון דע'מ תליא מילתא אלא כיון דמתני והתנאי אינו מועיל אלא ע'י שיור אמרינן דשייר מקום: 


lvr: 43
pgn: 63
dfh: a
trm: אמר ר'ל זאת אומרת
txt:
<span class='five'>אמר ר'ל זאת אומרת. </span>ברייתא זו דאשמעינן דכל תנאי שאינו לא מעלה ולא מוריד אא'כ שייר אמרינן שיורי שייר מקום לעצמו פורתא מינה שמעינן דהמוכר בית לחבירו ואמר לו ע'מ שהדיוטא העליונה שלי הדיוטא העליונה שלו הוא גג שיש לו מעקה גבוה י' דאמרינן במתניתין דאינו מכור עם הבית ותנאי זה אינו מועיל דבלאו הכי נמי הרי הוא של מוכר כדקתני במתניתין ולא את הגג כו' ולא היה צריך להתנות הלכך דיוטא העליונה שלו להוצאת זיזין כנגד רשותו של לוקח כדמפרש ואזיל הוא הדין אם אמר לו חוץ מדיוטא העליונה דשייר מקום בחצר להוצאת זיזין ואליבא דרב זביד כדאמרינן בפרק מי שמת:  למאי


lvr: 43
pgn: 63
dfh: b
trm: למאי הלכתא
txt:
<span class='five'>למאי הלכתא. </span>אמר ר'ל דאהני תנאיה למיהוי דיוטא עליונה שלו בלאו הכי הוא שלו דהמוכר הבית לא מכר דיוטא העליונה: 


lvr: 43
pgn: 63
dfh: b
trm: שאם רצה
txt:
<span class='five'>שאם רצה. </span>מוכר להוציא זיזין מדיוטא עליונה כנגד חצר של לוקח שמכר לו זה הבית והחצר מוציא דלהכי אהני תנאיה והכי אמר ליה על מנת שתהא דיוטא העליונה שלי לגמרי לעשות בה חפצי אף להוציא ממנה זיזין כמתחילה קודם שמכרתי לך הבית והחצר דשייר בתנאי מקום בחצר כמו ששייר למעלה בשדה מקום מעשר דכל תנאי דלא מהני מאי דקאמר אהני מיהא לשייר מקום והיינו זאת אומרת דקאמר ר'ל ודוקא הוא אבל בנו אין לו רשות להוציא זיזין עד שיפרש לי ולבניי כדאמר לעיל גבי מעשר דכל מילתא דדייקינן מיתורא די לנו אי אהני יתורא לעצמו כמו שפירש ע'מ שמעשר ראשון שלי ה'נ אמרינן ע'מ שהדיוטא העליונה שלי אבל לבניו לא מהני תנאי המיותר: 


lvr: 43
pgn: 63
dfh: b
trm: רב פפא אמר
txt:
<span class='five'>רב פפא אמר. </span>כולי האי לא אהני תנאי לשייר מקום ממה שמכר אלא להכי אהני תנאי המיותר שאם רוצה לבנות דיוטא זו אם תפול על גביו של הבית בונה והכי הוה מסיק לקמן דאי נפלה הדר בני לה דאי הוה שתק ומכר הבית סתם היתה הדיוטא העליונה שלו כל ימי שיתקיים אבל אם תפול לא יחזור ויבננה ע'ג בית של זה דלהך דיוטא הוא דאשתעבד לו בית אבל לדיוטא אחרת לא משתעבד עד דא'ל בהדיא יתור לשון כדאמרינן נמי בפרק הבית והעלייה <span class='mareimakom'>(ב'מ דף קטז:)</span> אי דא'ל עלייה זו ונפלה אזלא לה ואי דא'ל סתם בעי למיגר ליה אחרינא ומסקנא לא צריכא דאמר ליה עלייה שעל גבי בית זה אני משכיר לך דהא שעבד בית לעלייה אבל בלא יתור מכי נפלה אזלא לה ולא יבנה אחרת וה'ק ע'מ שהדיוטא העליונה שלי לעולמים ואף אם תפול אחזור ואבננה והא דתנן <span class='mareimakom'>(ב'מ דף קיז.)</span> הבית והעלייה של שנים שנפלו וכו' אם אמר בעל העלייה לבעה'ב לבנות כו' התם בדחלקו זה נטל בית וזה נטל עלייה ודאתנו בהדדי להשתעבד בית לעלייה כל הימים ואפי' לא אתנו מסתמא ע'מ כן חלקו ולרב זביד אהני תנאה להוצאת זיזין ולא להדר בני לה הוצאת זיזין מסיק אדעתיה שהרי צריך לו מיד אבל להדר בני לה אם תפול לא מסיק אדעתיה לעתים רחוקות: 


lvr: 43
pgn: 63
dfh: b
trm: בשלמא לרב זביד
txt:
<span class='five'>בשלמא לרב זביד. </span>דאוקי יתורא דתנאי להוצאת זיזין דהיינו שיור מקום בחצר דומיא דשיור מקום בשדה היינו דקתני במילתיה דר'ל זאת אומרת שהוצרך ר'ל ללמוד מן הברייתא דליהני יתורא לשיור מקום דמסברא לא הוה אמרינן דמשייר איניש לעצמו ממה שמוכר ואע'ג דקאמר יתורא: 


lvr: 43
pgn: 63
dfh: b
trm: אלא לרב פפא מאי זאת אומרת
txt:
<span class='five'>אלא לרב פפא מאי זאת אומרת. </span>למה לו לר'ל לומר זאת אומרת לאשמועינן דאהני יתור לחזור ולבנות הדיוטא אם תפול בלא הברייתא נמי הוה ידעינן דאהני יתור תנאי שאינו צריך לטפויי מילתא או הא דרב פפא או שום דבר בעולם כדאמרינן במתני' <span class='mareimakom'>(לקמן סד.)</span> ומודה ר'ע בזמן שאמר לו חוץ מאלו שאין צריך ליקח לו דרך מהתם שמעינן דכל תנאי בלא צורך לטפויי מילתא קאתי ומברייתא לא שמעינן ליה טפי ממתני' ולעיל נמי אמרינן אי א'ל אלין מצרנהא קני פלגא והכי הו'ל למימר אמר ר'ל המוכר בית לחבירו ואמר לו ע'מ כו': 


lvr: 43
pgn: 63
dfh: b
trm: האי מאן דמזבין ליה ביתא לחבריה
txt:
<span class='five'>האי מאן דמזבין ליה ביתא לחבריה. </span>ומכר לו גם את הבור ואת הדות וצריך לו לכתוב בשטר המכירה כן אע'ג דכתב ליה בשטר עומקו ורומו של בית אני מוכר לך לא קנה בור ודות כדמפרש ואזיל דלא אהני מה שכתב עומקא ורומא אלא למיקני עומקו של בית כגון גוף הקרקע עצמו לחפור תחת קרקעית הבית אם ירצה שאם לא כתב לא הוי קני ליה מסתמא אלא הרי הוא של מוכר לחפור בורות שיחין ומערות מתחת קרקעית הבית אלא שלא יזיק לבעה'ב וגם אהני ליה למיקני רומא כגון גג שיש לו מעקה שהוא גבוה י' שאינו מכור מסתמא עם הבית כדקתני מתניתין וגם לקנות כל האויר עד לרקיע שאם ירצה לבנות בונה דמסתמא לא הוי קני ליה לוקח אלא הרי הוא של מוכר להוצאת זיזין או לבנות באויר וכגון שלא יכביד על ביתו של לוקח אבל למיקני בור ודות שאין תשמישן שוה לבית והלכך אינו בכלל עומקו ורומו של בית ולא קני ליה עד דכתב ליה מארעית תהומא משולי התהום עד לרקיע ואהני האי מארעית תהומא למיקני בור ודות ומחילות והאי עד רום רקיע לא מהני ליה מידי דמשכתב לו עומקא ורומא קני עד רום רקיע ולא איצטריך כלל אלא סוף דיבור הוא דלא מצי אמר מארעית תהומא עד שיפולי ביתא דמשמע דלא זבין ליה משיפולי הבית ולמעלה כלום: ה'ג 


lvr: 43
pgn: 63
dfh: b
trm: מאי טעמא עומקא ורומא בסתמא לא קני
txt:
<span class='five'>מאי טעמא עומקא ורומא בסתמא לא קני. </span>עד דמפרש עומקא ורומא והלכך לא אהני עומקא ורומא למהוי יתור לשון למקני בור ודות דלגופה איצטריך: 


lvr: 43
pgn: 63
dfh: b
trm: אע'פ שכתב לו עומקא ורומא
txt:
<span class='five'>אע'פ שכתב לו עומקא ורומא. </span>אבור ודות קאי אבל אגג שיש לו מעקה גבוה י' לא קאי דאז ודאי אי כתב ליה עומקא ורומא קני ליה כדמוכח לקמיה: 


lvr: 43
pgn: 63
dfh: b
trm: ואי ס'ד בסתמא
txt:
<span class='five'>ואי ס'ד בסתמא. </span>אע'פ שלא כתב עומקא ורומא קני עומקא ורומא א'כ עומקא ורומא שכתב מיותר הוא ותיהני למיקני בור ודות אלא לאו שמע מינה עומקא ורומא לגופיה איצטריך למיקני עומקא ורומא וליכא יתור לשון למיקני בור ודות עד דכתב ליה מארעית תהומא עד רום רקיע כרב דימי: ומשני 


lvr: 43
pgn: 63
dfh: b
trm: דלא כתב ליה עומקא ורומא
txt:
<span class='five'>דלא כתב ליה עומקא ורומא. </span>הלכך לא קנה בור ודות אבל אי כתב ליה קני ואע'ג דלא כתב מארעית תהומא ודלא כרב דימי: 


lvr: 43
pgn: 63
dfh: b
trm: ה'ק אע'פ שלא כתב לו
txt:
<span class='five'>ה'ק אע'פ שלא כתב לו. </span>עומקא ורומא הרי הוא כמי שכתב לו כדי לקנות עומקא ורומא אבל למיקני בור ודות ומחילות כו' צריך לכתבו בפירוש להיות לו יתור לשון למיקני בור ודות דהא לגופיה לא צריך דמסתמא קני עומקא ורומא והכי משמע מתני' לא את הבור ולא את הדות אע'פ שכתב בשטר ונתרצה לו בשטר מכירה זו עומקא ורומא שהרי כתב לו בית זה אני מוכר לך ועומקא ורומא בכלל בית הוא אפ'ה לא קנה בור ודות דלאו בכלל בית הוא כעומקא ורומא: 


lvr: 43
pgn: 63
dfh: b
trm: ת'ש ולא את הגג
txt:
<span class='five'>ת'ש ולא את הגג. </span>סייעתא היא והך רישא בדלא כתב לו עומקא ורומא מיירי דהא לא קתני בה אע'פ שכתב לו עומקא ורומא אלא בסתמא מיירי ואפ'ה לא קנה גג שיש לו מעקה גבוה עשרה דהיינו בכלל רומא כדסלקא דעתך השתא:  ואי


lvr: 43
pgn: 64
dfh: a
trm: כי גבוה י' טפחים מאי הוי
txt:
<span class='five'>כי גבוה י' טפחים מאי הוי. </span>אמאי לא קנה אלא לאו ש'מ דרומא מסתמא לא קני לא גג גבוה עשרה ולא אויר מי' ואילך והוא הדין דלא קני עומקא מסתמא כלל כרב דימי ומיהו גג שאין לו מעקה גבוה י' קני מסתמא להשתמש על הגג דאין זה בכלל רום אלא בכלל גוף הבית ממש כעליית הבית: ומדחינן גבוה עשרה חשיב בית בפני עצמו ולא מיבטיל לגבי בית בסתמא עד דמפרש עומקא ורומא אבל אויר הגג עד לרקיע דהיינו רומא והוא הדין לעומקא קני מסתמא: 


lvr: 43
pgn: 64
dfh: a
trm: ת'ש דאמר ריש לקיש כו'
txt:
<span class='five'>ת'ש דאמר ריש לקיש כו'. </span>מדרב פפא מקשי אי אמרת בשלמא דמסתמא קני לוקח עומקא ורומא היינו דאהני תנאה דע'מ שהוא מיותר לכדרב פפא שאם רצה מוכר לבנות על גבי הדיוטא ולהגביה בניינין אחרים ברומו של בית בונה דאי לא אתני הוה קני ליה לוקח לרומא שעל גבי הדיוטא מסתמא דרומו של בית קונה בכ'מ מסתמא ואפי' היכא דאיכא דיוטא העליונה שהיא של מוכר אלא אי ס'ד דמסתמא לא קני לוקח רומא אלא של מוכר הוא ל'ל ע'מ מאי אהני תנאי המיותר בלא תנאיה נמי הוה קני מוכר לדיוטא העליונה ולרומו של בית ואם היה רוצה לבנות בונה וקס'ד דהאי מקשה דהכי איתיה לפירושה דמילתיה דרב פפא כדפרישית לה: ה'ג בפירוש רבינו חננאל 


lvr: 43
pgn: 64
dfh: a
trm: דאי נפלה הדר בני לה
txt:
<span class='five'>דאי נפלה הדר בני לה. </span>לעולם מסתמא לא קני לוקח רומא ודקאמרת ייתור תנאה ל'ל להכי אהני דאי נפלה דיוטא הדר בני לה וכדפרישית לעיל דרב פפא לאו בבנין ע'ג דיוטא איירי אלא בבנין דיוטא עצמה אם תפול כן נראה שיטת שמועה זאת בעיני ויש שיטות אחרות ואין בהן ממש: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 64
dfh: a
trm: אע'פ שכתב לו עומקא ורומא
txt:
<span class='five'>אע'פ שכתב לו עומקא ורומא. </span>כדאוקמה רב דימי בגמרא לעיל דעומקא ורומא בסתמא לא קני ואהני עומקא ורומא למיקני עומקא ורומא ולא למיקני בור ודות שתשמישן חלוק מן הבית שאינו עשוי אלא לשאוב ממנו מים: 


lvr: 43
pgn: 64
dfh: a
trm: וצריך
txt:
<span class='five'>וצריך. </span>המוכר ליקח  ממנו דרך מן הלוקח לילך לבור ודות שלו דמוכר בעין יפה מוכר דברי ר'ע ורבנן סבירא להו דמוכר בעין רעה מוכר ושייר דרך לעצמו ממה שמכר: 


lvr: 43
pgn: 64
dfh: a
trm: בזמן שאמר ליה חוץ מאלו
txt:
<span class='five'>בזמן שאמר ליה חוץ מאלו. </span>חוץ מבור ודות ותנאי שלא לצורך הוא שהרי אינן בכלל בית אלא לטפויי מילתא קאתי ושייר לו דרך ולרבנן לא אתא לטפויי כלל דבלאו הכי שייר לעצמו דרך ולרווחא דמילתא אמר כן שלא יאמר הלוקח כל הבית מכרת לי ולא עכבת דרך שאין כל מוכרין בקיאין בדינין והלכך פירש כל כך: 


lvr: 43
pgn: 64
dfh: a
trm: רבי עקיבא אומר א'צ הלוקח ליקח לו דרך
txt:
<span class='five'>רבי עקיבא אומר א'צ הלוקח ליקח לו דרך. </span>לבור ודות שקנה דמוכר בעין יפה מכר לו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 64
dfh: a
trm: היינו בור והיינו דות
txt:
<span class='five'>היינו בור והיינו דות. </span>איזהו בור ואיזהו דות והלא אין היכר בין זה לזה ששניהן עמוקין בקרקע ויש בהן מים מכונסין ולמה לי למיתני תרתי: 


lvr: 43
pgn: 64
dfh: a
trm: בבנין
txt:
<span class='five'>בבנין. </span>חופרין בור בעפר תיחוח ובונין לו כותל אבנים ומקרי דות והלכך אי תנא בור הוה אמינא ה'מ בור שהוא בחפירה אבל דות שהוא בבנין כעין הבית הרי הוא בכלל בית ואי תנא דות משום דבנין בפני עצמו הוא וחשיב אבל בור לא חשיב וליבטל גבי בית צריכא:  דרבי


lvr: 43
pgn: 64
dfh: b
trm: ודאמר נמי בעלמא רבי עקיבא לטעמיה כו'
txt:
<span class='five'>ודאמר נמי בעלמא רבי עקיבא לטעמיה כו'. </span>כלומר מדמוקמינן בעלמא שאר דיני מכירה דתלו טעמייהו בעין יפה ובעין רעה אליבא דר' עקיבא ורבנן כגון בפ' חזקת הבתים <span class='mareimakom'>(לעיל דף לז:)</span> דאמרן מכר אילנות ושייר קרקע לפניו פלוגתא דר' עקיבא ורבנן דלר' עקיבא יש לו קרקע לבעל האילן שאם ימות האילן יטע אחר במקומו ולרבנן אין לו: 


lvr: 43
pgn: 64
dfh: b
trm: ממאי
txt:
<span class='five'>ממאי. </span>דלמא דכ'ע התם בעין יפה מוכר ויש לו קרקע אי נמי בעין רעה ואין לו והכא בהא פליגי דר' עקיבא סבר אין לוקח רוצה שיתן דמים למוכר וידרוס על גבי ביתו לילך לבורו ולדותו ומוכר נמי יודע הוא שלדעת כן קונה הלוקח שלא ידרוס מוכר על גבי ביתו והיה לו למוכר לשייר דרך לעצמו בפירוש והלכך צריך ליקח לו דרך אבל גבי מכר אילנות ושייר קרקע אימא מודי רבי עקיבא דמוכר בעין רעה מוכר ואין לו קרקע לבעל האילן דהיינו לוקח דליכא הכא גבי לוקח טענת ידרסוהו אחרים דלא דריס מוכר על גבי אילנות של לוקח: 


lvr: 43
pgn: 64
dfh: b
trm: ורבנן סברי
txt:
<span class='five'>ורבנן סברי. </span>לדריסה לא חייש לוקח דאין כאן חסרון ממון אבל מוכר יש לו טענה דאינו רוצה שיקבל דמי ביתו מן הלוקח ע'מ שיצטרך לפרוח באויר אל בורו ודותו שמעכב לעצמו והלכך ודאי לא מכר דרך בורו ולא הוצרך לפרש שהוא מעכב גם את הדרך של בורו דמה הנאה יש לו בבור בלא דרך ויד בעל השטר על התחתונה אבל גבי מכר אילנות ושייר קרקע מודו רבנן דבעין יפה מכר דלית ליה למוכר השתא טענת פריחת אויר ואינו נפסד מקרקע שהוא משייר לעצמו כלום על ידי אילן: 


lvr: 43
pgn: 64
dfh: b
trm: אלא מסיפא
txt:
<span class='five'>אלא מסיפא. </span>דהך בבא דקתני מכרן לבור ודות לאחר והבית עכב לעצמו רבי עקיבא אומר א'צ הלוקח ליקח לו דרך דבעין יפה מכר לו כדמפרש לקמיה דהשתא ליכא לפרושי טעמא דרבי עקיבא כדלעיל אין אדם רוצה שיתן מעותיו וידרסוהו אחרים וליכא הכא שום טענה ללוקח אלא זאת דאין רוצה שיתן מעותיו ויפרח באויר ולהאי טעמא לא חייש רבי עקיבא לעיל הלכך טעמיה הכא משום עין יפה הוא וחכ'א צריך ללוקח ליקח לו דרך מן המוכר דבעין רעה מוכר דליכא הכא לפרושי טעמייהו דרבנן כדלעיל דאין אדם רוצה שיטול מעותיו ויפרח באויר ואין למוכר אלא טענת דריסת ביתו לחוד ולההיא טענה לא חיישי רבנן לעיל הלכך משום עין רעה הוא ולא גרסי' הכא הא תו למה לי דהא לפום ריהטא משמע שהחליפו בכאן טעמייהו דר' עקיבא אית ליה פריחת אויר ורבנן אית להו טענת דריסה וקשיא רישא לסיפא אלא ה'ג מאי לאו בהא קמיפלגי דר'ע סבר מוכר בעין יפה מוכר כו' דאי בתר טעמייהו דלעיל אזלי איפכא הוה להו למימר הכא לרבי עקיבא צריך ליקח משום טענת דריסה דמצי למיטען מוכר ולרבנן א'צ משום טענת פריחת אויר דמצי טעין לוקח: 


lvr: 43
pgn: 64
dfh: b
trm: ודלמא בהא פליגי דר'ע סבר בתר דעתא דלוקח אזלינן כו'
txt:
<span class='five'>ודלמא בהא פליגי דר'ע סבר בתר דעתא דלוקח אזלינן כו'. </span>כלומר בין רבנן בין רבי עקיבא חשיבי להו שתי טענות דריסה ופריחת אויר דבתרוייהו אדם מקפיד אלא דרבי עקיבא מייפה כח לוקח בכ'מ שיש לו טענה כנגד המוכר ואזיל בתר דעתא דלוקח משום דלא שדי איניש זוזי בכדי והיה יודע המוכר שכוונת הלוקח לקנות דבר שלם שלא יהא נפסד במקחו כלום דאין אדם משליך מעותיו לאבוד הלכך יד לוקח על העליונה ולא חיישינן לטענת מוכר נגדו כלל ורבנן אזיל בתר דעת דמוכר דיד בעל השטר על התחתונה אבל גבי מכר אילנות ושייר קרקע דליכא לא למוכר ולא ללוקח טענת דריסה ופריחת אויר אימא תרוייהו מודו או עין יפה או עין רעה: 


lvr: 43
pgn: 64
dfh: b
trm: לא את הבור ולא את הגת
txt:
<span class='five'>לא את הבור ולא את הגת. </span>מתני' היא <span class='mareimakom'>(לקמן דף עא.)</span> וקתני רישא המוכר השדה מכר האבנים כו' אבל לא מכר האבנים שאינם לצרכה ולא את הבור ולא את הגת כו' בבור שבתוך השדה מיירי שהיו עושין בתוך השדה בור להשקותו ולא את הגת שבשדה: 


lvr: 43
pgn: 64
dfh: b
trm: בין ישובים
txt:
<span class='five'>בין ישובים. </span>מיושבים ואית דגרסי יושבים כל הנך אינן בכלל שדה וצריך למוכר ליקח לו דרך דברי ר'ע: 


lvr: 43
pgn: 64
dfh: b
trm: הא תו למה לי
txt:
<span class='five'>הא תו למה לי. </span>אי לאשמועינן טעם דרבי עקיבא דאין לוקח רוצה שיתן מעותיו וידרסוהו אחרים וטעמייהו דרבנן דאין מוכר רוצה שיטול מעותיו ויפרח באויר הא מרישא דקתני לא את הבור ולא את הדות וצריך ליקח כו' שמעינן לה אלא ודאי משנה יתירא היא לאשמועינן דאפילו בשאר דינין דליכא הנך טעמי מייפה רבי עקיבא כח לוקח משום דמוכר בעין יפה מוכר ורבנן מייפין כח מוכר משום דמוכר בעין רעה מוכר: 


lvr: 43
pgn: 64
dfh: b
trm: ודלמא
txt:
<span class='five'>ודלמא. </span>טעמייהו דר'ע ורבנן הכא כדלעיל ודקאמרת הא תו למה לי איכא למימר דאשמועינן לעיל בית כלומר פלוגתא דרבי עקיבא ורבנן וטעמייהו גבי מכירת בית והשתא אשמועינן שדה וצריכא לאפלוגי בתרתי: 


lvr: 43
pgn: 64
dfh: b
trm: דאי אשמעינן בית
txt:
<span class='five'>דאי אשמעינן בית. </span>ולא אשמעינן שדה הוה אמינא התם הוא דאמר ר' עקיבא צריך ליקח לו דרך מן הלוקח משום טענת דריסה משום צניעות כלומר דהתם ודאי יש לו טענת דריסה משום דאדם עושה בתוך ביתו מילי דצניעותא ואינו רוצה שידרסוהו אחרים אבל גבי שדה מודי להו לרבנן דאין צריך למוכר ליקח לו דרך דלא מפסיד לוקח מידי בדריסתו של זה בשדהו דהא ליכא צניעותא בשדה שאינו עשוי אלא לחרישה וזריעה הלכך איצטריך למיתני שדה לאשמועינן דבשדה נמי פליג רבי עקיבא: 


lvr: 43
pgn: 64
dfh: b
trm: אבל בית אימא לא
txt:
<span class='five'>אבל בית אימא לא. </span>פליג ר' עקיבא קמ'ל דבבית נמי מזקא ליה דריסתו משום צניעותא ולרבנן נמי איכא למימר כי האי גוונא אי אשמעינן בית משום דליכא דוושא ואין לו טענה ללוקח הלכך אזלי בתר טענת מוכר אבל בשדה דאיכא דוושא אימא מודו ליה לר'ע ואי אשמעינן שדה משום דליכא צניעות אבל בית דאיכא צניעות אימא מודו ליה לר'ע צריכא: 


lvr: 43
pgn: 64
dfh: b
trm: הא תו ל'ל
txt:
<span class='five'>הא תו ל'ל. </span>לאשמועינן דאזיל רבי עקיבא בתר דעתא דלוקח ורבנן אזלי בתר דעתא דמוכר אפי' היכא דמשתנין הטעמים למפרע היינו הך דקתני בסיפא דרישא דמתניתין מכרן לבור ודות לאחר דמהתם שמעינן דאזיל ר' עקיבא בתר דעתא דלוקח ורבנן אזלי בתר דעתא דמוכר ומדאשמעינן גבי בית הוא הדין גבי שדה דהא מרישא דהך סיפא דהיינו לא מכר לא את הבור ולא את הגת מינה שמעינן דכי היכי דפליגי גבי בית פליגי נמי גבי שדה דכל טעמי בית דריסה ופריחה איכא למימר נמי גבי שדה וכיון דאשמעינן דהכא נמי גבי שדה אית להו הנך טעמי דלעיל הוא הדין נמי גבי הך סיפא דמכרן לאחר שמשתנין הטעמים איפכא כדלעיל גבי מכרן לבור ודות אזיל נמי ר'ע בתר דעתא דלוקח ורבנן בתר דעתא דמוכר: 


lvr: 43
pgn: 64
dfh: b
trm: אלא לאו
txt:
<span class='five'>אלא לאו. </span>שמע מינה הך משנה יתירא דקתני לאשמועינן דאפילו בשאר מקומות דליכא הנך טעמים מייפה ר'ע כח לוקח משום עין יפה ורבנן מייפין כח מוכר משום עין רעה והא ליכא למימר דלרבנן אצטריך למתני הך סיפא לאשמעינן דאית להו לרבנן דגבי שדה נמי חשיב להו טענת מוכר משום טענת דוושא דמרישא דקתני המוכר את השדה לא מכר את הבור לא שמעינן להו לרבנן גבי שדה טענת דריסה אלא טענת פריחת אויר אבל לר'ע הוא דשמעינן ליה דקשי דוושא לשדה והשתא קא משמע לן דלרבנן נמי אית להו הך סברא ואי לא תנייה הך סיפא הוה אמרינן דמודו ליה רבנן לר'ע דאין צריך ליקח לו דרך דלא חיישינן לטענת דריסה דקטעין מוכר ליכא למימר הכי דכיון דמרישא דהך סיפא שמעינן לרבי עקיבא דקשי דוושא לשדה בהך סברא נמי מודו רבנן דהא לא פליגי בכל הנך בבי אדרבי עקיבא אלא דאיהו אזיל בתר דעתא דלוקח ואינהו אזלי בתר דעת המוכר ותו לא מידי:  הלכה


lvr: 43
pgn: 65
dfh: a
trm: כר' עקיבא
txt:
<span class='five'>כר' עקיבא. </span>דבעין יפה מוכר <span class='mareimakom'>(לקמן עא.)</span> והכי הויא מסקנא כר' עקיבא דאמר ליה רב הונא לרב נחמן הלכתא כוותייהו דמקרביתו לבבא דריש גלותא דשכיחי דייני: 


lvr: 43
pgn: 65
dfh: a
trm: אמר ליה איפכא
txt:
<span class='five'>אמר ליה איפכא. </span>לר' עקיבא בעין רעה ולרבנן בעין יפה וגמרא הוא דקמפרש דאיפכא הוה תני רב ירמיה ומיהו איהו לא אמר לרב הונא לשון זה איפכא תנינא שאם היה יודע שאין רב הונא שונה כמותו לא היה לו לתמוה דהיינו הך דבין לרב הונא בין לרב ירמיה הלכתא דבעין רעה מוכר: 


lvr: 43
pgn: 65
dfh: a
trm: אין להן דרך זה על זה
txt:
<span class='five'>אין להן דרך זה על זה. </span>אם חלקו שני שדות אחד נטל חיצון ואחד נטל פנימי ואין הפנימי יכול ליכנס לשדהו אלא דרך חיצון בדרך שהיה אביו נכנס אין לו לפנימי דרך על חיצון משום דמוכר בעין יפה מוכר ולא שייר דרך לעצמו וכיון שמכר לו לאחיו חלקו שבחיצון בעין יפה מכר לו כל השדה והדרך ולא שייר לעצמו במכירה זו כלום והיינו שמואל לטעמיה דפסק כר' עקיבא דמוכר בעין יפה מוכר דלגבי פנימי שייך למימר עין יפה דאע'פ שצריך לפרוח באויר לא שייר לעצמו את הדרך אבל גבי חיצון לא שייך עין רעה במה שאינו נותן לו את הדרך שהרי אינו מוכר בשדה זו החיצון אלא לוקח ובלוקח לא שייך עין יפה אבל בשדה הפנימי הוי הוא מוכר שמכר לאחיו חלקו ובההוא שמכר לא שייר לעצמו כלום וליכא עין רעה גביה כלל: 


lvr: 43
pgn: 65
dfh: a
trm: ורב אמר יש להן
txt:
<span class='five'>ורב אמר יש להן. </span>דמוכר בעין רעה מוכר ומשייר לעצמו במה שמכר לאחיו דבר הצריך לו כגון דרך ואורה: הכי גרסינן 


lvr: 43
pgn: 65
dfh: a
trm: צריכא
txt:
<span class='five'>צריכא. </span>ורב אשי הוא דקמהדר הכי לרבינא דלא אזדו לטעמייהו לגמרי ואין ללמוד מחלוקת מחבירתה ומיהו דרך גמרא הוא לומר ואזדו לטעמייהו וצריכא אבל הכא אמוראי הוא דאיירו בה בהדיא ואמרו לימא אזדו לטעמייהו הלכך הוצרך לומר בלשון תירוץ צריכא: 


lvr: 43
pgn: 65
dfh: a
trm: בהך קאמר רב
txt:
<span class='five'>בהך קאמר רב. </span>דיש להן דרך משום דאמרי אחין נידור בה כו' וכמו שהיה לאבא דרך בהן גם לי שעל מנת כן חלקתי: 


lvr: 43
pgn: 65
dfh: a
trm: דמקרביתו בי ריש גלותא
txt:
<span class='five'>דמקרביתו בי ריש גלותא. </span>רב נחמן חתנא דבי נשיאה הוה ורגיל במקום הדיינים דשכיחי דייני וראה מעשים בכל יום היאך דייני אי נמי דיני כך פירש רבינו חננאל: 


lvr: 43
pgn: 65
dfh: a
trm: שניהם במכר
txt:
<span class='five'>שניהם במכר. </span>שמכרן ביחד לשני בני אדם או שניהם ביחד במתנה לשני בני אדם אין לו דרך לפנימי על החיצון דכי היכי דלפנימי זבין ויהב בעין יפה לחיצון נמי בעין יפה יהב וזבין ולא מקרי עין רעה אפילו לרבנן אלא היכא דמכר את הפנימי ועיכב לעצמו את החיצון כי מתניתין אבל היכא דלא עיכב לעצמו כלום דכולי עלמא מודו דלזה מכר כל החיצון ולזה כל הפנימי ואין לפנימי על החיצון כלום דלא תהיה עינו יפה לזה ורעה לזה: 


lvr: 43
pgn: 65
dfh: a
trm: וכל שכן חיצון במתנה כו'
txt:
<span class='five'>וכל שכן חיצון במתנה כו'. </span>דודאי לא תהיה עינו יפה אצל לוקח ורעה אצל מקבל מתנה דלההוא דיהיב ליה לדידיה רחים ליה: 


lvr: 43
pgn: 65
dfh: a
trm: במה דברים אמורים
txt:
<span class='five'>במה דברים אמורים. </span>דפליגי רבנן ואמרי דצריך לוקח ליקח דרך אבל מוכר לא צריך משום דבעין רעה מוכר הני מילי מוכר אבל בנותן מתנה מודו דבעין יפה יהיב ויהיב גם את הדרך אלמא רבנן דסבירא להו מוכר בעין רעה מוכר גבי נותן מודו דבעין יפה נותן והלכך הכא לא מיבעיא לרבנן דיש דרך לפנימי על החיצון דגבי חיצון שמכר לו הוי עין רעה וגבי פנימי שנתן לו במתנה הוי עין יפה אלא אפי' לרבי עקיבא דאית ליה עין יפה גבי מוכר גבי נותן מיהא איכא עין יפה טפי והלכך יש דרך לו לפנימי על החיצון דמוכח מילתא דעינו יפה אצלו טפי מחיצון דקא יהיב ליה מתנה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 65
dfh: a
trm: מכר כו'
txt:
<span class='five'>מכר כו'. </span>כללא דמילתא כל תשמישי בית הקבועים מכורין בכלל בית והמטלטלין אינם מכורין: 


lvr: 43
pgn: 65
dfh: a
trm: איצטרוביל
txt:
<span class='five'>איצטרוביל. </span>עגול שסביב הריחים צרקיי'א בלע'ז ודבר קבוע הוא ואין מזיזין אותו ממקומו: 


lvr: 43
pgn: 65
dfh: a
trm: לא את התנור ולא את הכיריים
txt:
<span class='five'>לא את התנור ולא את הכיריים. </span>דכל הנך מיטלטלין הן והכי נמי תניא בתוספתא ובסדר המשנה גרס מכר תנור מכר כיריים ולא נהירא ואם איתא צריך לאוקמה במחוברת לקרקע:  הרי


lvr: 43
pgn: 65
dfh: b
trm: הרי כולן מכורין
txt:
<span class='five'>הרי כולן מכורין. </span>כל הנך תשמישין המיטלטלין אבל שאר מיני תשמישתיה לא מיזדבני ואף על גב דאמר כל מה שבתוכו אני מוכר לך שלא ריבה בלשון זה אלא תשמישין המיוחדין לבית זה שאינן רגילין להשאילן מפני כבידן ומפתח נמי עיקר תשמישו לפותחת של דלת זו ואין ראוי לאחרת והיינו טעמא דלא זבין שאר מיני תשמישתיה דלא בטילי לגבי בית אי נמי אינו רוצה להתרחק מן השכונה שלו וידור בבית אחר וצריכין לו מטלטלין אבל גבי חצר תנן לקמן דאם אומר לו כל מה שבתוכה הרי כל מטלטלין מכורין דהיינו כל מאני תשמישתיה דאיקרו מטלטלי לבד מחיטי ושערי בפ' מי שמת <span class='mareimakom'>(לקמן דף קנ.)</span> דכיון דמסתלק מכל השכונה מכר את כולן דטורח הוא לו להוציא כליו משם אי נמי לגבי חצר שהוא דבר גדול בטילי וגבי מוכר את העיר תנן דאם אמר כל מה שבתוכה מכר את הכל אפילו בהמה ועבדים דהוו מטלטלי דניידי וכ'ש חיטי ושערי דכיון דמסתלק מכל העיר מכל וכל רוצה להסתלק דטורח הוא לו להוציא מטלטלי לעיר אחרת א'נ בטלין לגבי העיר כללא דמילתא כל מכר הגדול מחבירו ריבה למכור יותר הגדול לפי גדלו והקטן לפי קטנו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 65
dfh: b
trm: לימא מתני'
txt:
<span class='five'>לימא מתני'. </span>דקתני לא מכר מכתשת המיטלטל דלא כר'מ דאי כר'מ האמר בפרק המוכר את הספינה בברייתא בגמ' מכר כרם מכר תשמישי כרם כגון קנים שבכרם שהן לצרכה כדתנן במתני' וה'ה למוכר בית שמוכר תשמישי בית: ומשני 


lvr: 43
pgn: 65
dfh: b
trm: התם קביע
txt:
<span class='five'>התם קביע. </span>כלומר התם בדר'מ איכא למימר דלא איירי ר'מ אלא בתשמישין הקבועין לעולם בתוך הכרם שאין מזיזין אותם משם לעולם ואע'ג דאינם קבועין בקרקע אבל מכתשת שאינה קבועה בקרקע זימנין דשיילי לה ולא קביעא בבית כל כך: 


lvr: 43
pgn: 65
dfh: b
trm: והא מפתח דומיא דדלת קתני מה דלת דקביעא
txt:
<span class='five'>והא מפתח דומיא דדלת קתני מה דלת דקביעא. </span>לעולם שאין מזיזין אותו משם להטלטל ממקום למקום אף מפתח בשל עץ מיירי דקביעא שיש מפתחות שאין מזיזין אותן מן הפותחת כגון של בני כפרים ואפ'ה לא מכר את המפתח דאי איתא דבמפתח שאינו קבוע מיירי ליפלוג וליתני בדידה המוכר את הבית מכר את המפתח קבוע אבל לא את המיטלטלת כדקתני גבי מכתשת וכ'ש דלת דקביע טפי אלא מדקתני דלת שמעינן דליכא לאיפלוגי אלא בין דלת למפתח ואע'ג דקביע בדלת אינו מכור שהרי תשמיש קל הוא ונוח לטלטלו ופעמים שמיטלטלת אבל לא תדיר: 


lvr: 43
pgn: 65
dfh: b
trm: אבל לא את הקבועה
txt:
<span class='five'>אבל לא את הקבועה. </span>שהיתה חקוקה ועשויה ואח'כ קבעה בקרקע ודלא כמתני' ומתניתין ר' אליעזר היא דפליג בסיפא ואמר כל המחובר לקרקע הרי הוא כקרקע וכן פירש ר' חננאל וכן עיקר: 


lvr: 43
pgn: 65
dfh: b
trm: קבעו בקרקע פוסל את המקוה
txt:
<span class='five'>קבעו בקרקע פוסל את המקוה. </span>דמים שאובין פוסלין אותו וכיון שהיה תורת כלי עליו קודם שקבעו לא מיבטיל תו שם כלי מיניה ומשוי להו שאובין למים שבתוכו: 


lvr: 43
pgn: 65
dfh: b
trm: הי ר' אליעזר
txt:
<span class='five'>הי ר' אליעזר. </span>מאיזה דברי ר' אליעזר אתה למד דלא סבירא ליה הך ברייתא וה'ה דה'ל למימר והי רבנן אך אין דרך גמרא להאריך כל כך: 


lvr: 43
pgn: 65
dfh: b
trm: אילימא ר' אליעזר דבית
txt:
<span class='five'>אילימא ר' אליעזר דבית. </span>דמכתשת חקוקה ולבסוף קבעוה כקרקע משוי לה ומכורה בכלל בית ומיהו רבנן דפליגי עליה לא ליהוו הנהו רבנן דאמר לעיל לא ר' אליעזר ולא רבנן: 


lvr: 43
pgn: 65
dfh: b
trm: בעין יפה מוכר
txt:
<span class='five'>בעין יפה מוכר. </span>והלכך אע'ג דאיכא תורת כלי עליו כיון דמחובר מכרן המוכר אבל גבי צינור שחקקו ולבסוף קבעו מודי דפסיל מקוה: 


lvr: 43
pgn: 65
dfh: b
trm: הרי היא כקרקע
txt:
<span class='five'>הרי היא כקרקע. </span>לכל דבר להיות נקנית בכסף ובשטר ובחזקה ולקנות על גבה מטלטלין ולכתוב עליה פרוזבול כאילו היא קרקע דתנן במסכת שביעית פרק אחרון <span class='mareimakom'>(משנה ו)</span> אין כותבין פרוזבול אלא על הקרקע ואם אין לו מזכה בתוך שדהו ולשם מפורש לפי שראה הלל שנמנעין העשירים מלהלוות לעניים מפני יראת שביעית שמשמטת והיו עוברין על מה שכתוב פן יהיה דבר עם לבבך בליעל וגו' עמד הלל והתקין פרוזבול פרוז ריוח כמו שהפריז על מדותיו דבמסכת נדה <span class='mareimakom'>(דף ד:)</span> בול עשירים כמו אלו ראשי בולאות שביהודה <span class='mareimakom'>(גיטין דף לז.)</span> כלומר ריוח לעשירים שלא יפסידו שלהם ותנן גופו של פרוזבול מוסרני לכם פלוני  ופלוני


lvr: 43
pgn: 66
dfh: a
trm: ואינה מקבלת טומאה
txt:
<span class='five'>ואינה מקבלת טומאה. </span>זו הכוורת במקומה דכיון דמחוברת היא לקרקע יצאה מתורת כלי וגם הדבש שבתוכה אינו מקבל טומאה דבטל לגבי כוורת ודוקא במקומה אבל אם נטלה משם אז מקבל הדבש טומאה כמאן דאמר בפרק המוכר את הספינה דלא בעי מחשבה דאיכא מאן דמצריך מחשבה והלכך אצטריך הכא גבי טומאה למיתני במקומה וה'ה לכל הנך מילי: 


lvr: 43
pgn: 66
dfh: a
trm: והרודה ממנה
txt:
<span class='five'>והרודה ממנה. </span>כשהיא במקומה דהיינו מקום גידולו של דבש חייב חטאת כתולש מן הקרקע אלמא לר' אליעזר חקקו ולבסוף קבעו כקרקע משוי ליה וברייתא דלעיל דלא כרבי אליעזר היא ומיהו הנך רבנן היא: 


lvr: 43
pgn: 66
dfh: a
trm: אינה כקרקע
txt:
<span class='five'>אינה כקרקע. </span> משום דחיבור בקרקע לא בטיל תורת כלי מינה ומקבלת טומאה במקומה וגם הדבש דלא בעי מחשבה כדתניא לקמן בהמוכר את הספינה: ה'ג 


lvr: 43
pgn: 66
dfh: a
trm: התם אמר רבי אלעזר מאי טעמא דר'א
txt:
<span class='five'>התם אמר רבי אלעזר מאי טעמא דר'א. </span>דחשיב לכוורת דבורים כמחובר דכתיב ויטבול אותה ביערת הדבש ביהונתן כתיב ובדבש במקום גידולו מיירי וקרי ליה יער והלכך חשיב ליה מחובר ואפי' אין הכוורת מחוברת ממש בקרקע אבל גבי צינור שחקקו ולבסוף קבעו מודי ר'א דחשיב כלי ופסיל מקוה כדקתני ברייתא ואכתי לא ידעינן הי ניהו ר'א דלית ליה הך ברייתא: 


lvr: 43
pgn: 66
dfh: a
trm: דף של נחתומין
txt:
<span class='five'>דף של נחתומין. </span>נסר רחב לערוך עליו וללוש את הפת ולי נראה הוא דף שקבוע בכותל ליתן עליו את הפת למכור כעין שעושין פלטרין שלנו בכותל בתיהן מבחוץ ולקמן מוקי בדף של מתכת דפשוטיהן טמאין: 


lvr: 43
pgn: 66
dfh: a
trm: וחכמים מטמאין
txt:
<span class='five'>וחכמים מטמאין. </span>דלא בטיל לגבי קרקע ותיקון הדף שמחליקין אותו לכך הוא במקום חקיקת הצינור דתיקון משוי לה גמר כלי לקבל טומאה ומדלא קמפליג בין תקנו ולבסוף קבעו ובין קבעו ולבסוף תקנו אלמא לרבי אליעזר הכל טהור לא שנא חקקו ולבסוף קבעו לא שנא קבעו ולבסוף חקקו ולרבנן הכל טמא אלמא ההיא ברייתא דצינור דלעיל דקמפליג בין קבעו ולבסוף חקקו ובין חקקו ולבסוף קבעו לא רבנן ולא רבי אליעזר דאי ר'א אפי' חקקו ולבסוף קבעו היה לו להכשיר ואי רבנן אפילו קבעו ולבסוף חקקו נמי יפסול את המקוה: 


lvr: 43
pgn: 66
dfh: a
trm: לעולם רבי אליעזר
txt:
<span class='five'>לעולם רבי אליעזר. </span>סבירא ליה כברייתא דצינור שחקקו ולבסוף קבעו אכתי כלי הוא ולא בטיל לגבי קרקע ופסיל את המקוה והכא גבי דף היינו טעמא דר' אליעזר דמטהר ליה אפילו בתקנו ולבסוף קבעו דשאני פשוטי כלי עץ כגון האי דף דאפי' קודם שקבעו אין לו טומאה אלא מדרבנן והלכך בקבעו מיקל ר' אליעזר אבל לעיל גבי צינור שמים שאובים פוסלין את המקוה מן התורה כדתניא בת'כ יכול מילא מים על כתפו ועשה מקוה בתחלה יהא טהור ת'ל מעין מה מעין בידי שמים אף מקוה בידי שמים התם מודי ר'א דפסיל מקוה דמשום קביעותו בקרקע לא בטיל מניה תורת כלי דמעיקרא ומיהו לא אשכחן טומאה לפשוטי כלי עץ אפי' מדרבנן חוץ מאותן הראוין למדרס וכדתנן במס' נדה <span class='mareimakom'>(דף מט.)</span> כל המיטמא מדרס מיטמא טמא מת ובמסקנא נמי מוקמינן לה בדף של מתכת: ומתמה גמ' 


lvr: 43
pgn: 66
dfh: a
trm: מכלל דשאיבה דאורייתא
txt:
<span class='five'>מכלל דשאיבה דאורייתא. </span>דמדקא משני הכי שמעינן דברייתא דלעיל בפסול שאיבה דאורייתא מיירי והלא מדרבנן הוא כדאמרי' במסכת יבמות <span class='mareimakom'>(דף פב:)</span> שאם היה מקוה מ' סאה ונתן סאה שאובין ונטל סאה כשר עד כמה רבי יוחנן אמר עד רובו והיינו טעמא דמדאורייתא הוא דבעינן מקוה ממים מכונסין לכתחלה בלא שאיבה דאיתקש למעין כדפרישית לעיל ואפילו נפלו בתר הכי שאובין בטלו ברובא א'נ קמא קמא בטיל ולעיל נמי גבי צינור המקוה היה עשוי כבר כהוגן ואח'כ קבעו שם צינור כדקתני פוסל את המקוה מכלל דהיה שם מקוה מעיקרא הלכך פסולא מדרבנן הוא: 


lvr: 43
pgn: 66
dfh: a
trm: ועוד
txt:
<span class='five'>ועוד. </span>אפילו אם תמצא לומר דאחמירו ביה רבנן כשל תורה הכא גבי דף נמי בדאורייתא מיירי דבדף של מתכת מיירי דטומאתו מן התורה דבשלמא עץ אתקש לשק [דכתיב] כלי עץ או בגד או עור או שק <span class='mareimakom'>(ויקרא יא)</span> מה שק מיטלטל מלא וריקן אף כלי עץ כו' אבל כלי מתכת בפרשת מדין הוא [דכתיב] <span class='mareimakom'>(במדבר לא)</span> אך את הזהב וגו' ולא אתקש לשק ואכתי דלא כרבי אליעזר היא ההיא דצינור דרבי אליעזר לא קמפליג מידי בין חקקו מעיקרא לחקקו ולבסוף קבעו: 


lvr: 43
pgn: 66
dfh: a
trm: האמר רבי יוסי ברבי חנינא כו'
txt:
<span class='five'>האמר רבי יוסי ברבי חנינא כו'. </span>משום דפשוטי כלי עץ לית להו טומאה כלל הלכך אוקמה בדף של מתכת:  אלא


lvr: 43
pgn: 66
dfh: b
trm: אלא לעולם רבנן
txt:
<span class='five'>אלא לעולם רבנן. </span>דדף הוא ודקשיא לך גבי צינור אפילו קבעו ולבסוף חקקו נמי יפסול למקוה לרבנן דמטמאי ליה גבי דף וחשיבי ליה כלי בכל ענינים אפי' בקבעו ולבסוף חקקו שאני שאיבה דרבנן כדפרישית לעיל הלכך גבי צינור הוא דמקילי רבנן ואמרי אינו פוסל בקבעו ולבסוף חקקו אבל לגבי דף דטומאתו מן התורה לעולם טמא אפי' בקבעו ולבסוף תקנו דסבירא להו לרבנן דכל המחובר לקרקע אינו כקרקע: 


lvr: 43
pgn: 66
dfh: b
trm: א'ה
txt:
<span class='five'>א'ה. </span>דלרבנן הכל שוה בין קבעו ואח'כ חקקו בין חקקו ואח'כ קבעו לא בטיל לגבי קרקע וחשיב כלי גמור וגבי שאיבה הוא דאקילו לבטלו אגב קרקע אפי' חקקו ולבסוף קבעו נמי לא יפסול מקוה ולבטיל אגב קרקע: ומשני 


lvr: 43
pgn: 66
dfh: b
trm: התם דאיכא תורת כלי כו'
txt:
<span class='five'>התם דאיכא תורת כלי כו'. </span>וכל כך לא רצו להקל דאין לך שאיבה גדולה מזו הואיל והוה שם כלי עליה קודם שהוקבע בקרקע ואי לא חשבת ליה כלי בטלה גזירתם לגמרי: 


lvr: 43
pgn: 66
dfh: b
trm: בעי רב יוסף מי גשמים
txt:
<span class='five'>בעי רב יוסף מי גשמים. </span>שהיו יורדין וחישב עליהן שידיחו האיצטרובלין מהו שאותן גשמים יכשירו זרעים אם נפלו עליהן לקבל טומאה דתנן <span class='mareimakom'>(מכשירין פ'א מ'א)</span> כל משקה שתחלתו לרצון אע'פ שאין סופו לרצון מכשיר והכא נמי כיון דניחא ליה בירידתן לצורך איצטרוביל אע'ג דלא ניחא ליה בירידתן על הפירות הוי הכשר ובלבד שיהא איצטרוביל חשוב כתלוש דלא מהני מחשבתו ולא קרינא ביה וכי יתן אלא היכא דמחשב שירדו על דבר תלוש כדאמרינן בפ'ק דשחיטת חולין <span class='mareimakom'>(דף טז.)</span> תלוש ולבסוף חיברו לענין הכשר זרעים מחלוקת דתנן הכופה קערה על גבי הכותל כו' ופרכינן רישא לסיפא ודייקינן מינה דכותל בנין חשוב תלוש ואם חישב שיודח הרי זה בכי יותן אבל בכותל מערה שהוא מחובר מעיקרו לא מהניא מחשבתו להכשיר זרעים ובתורת כהנים יליף מקראי דבעינן מחשבה לצורך דבר התלוש והאי איצטרוביל נמי תלוש ולבסוף חיברו הוא ואליבא דרבנן דלעיל דפליגי במכתשת קבועה קמיבעיא ליה כדמפרש ואזיל אי סבירא להו דתלוש ולבסוף חיברו לענין הכשר זרעים הוי תלוש או לא: 


lvr: 43
pgn: 66
dfh: b
trm: אליבא דר' אליעזר לא תיבעי לך
txt:
<span class='five'>אליבא דר' אליעזר לא תיבעי לך. </span>דודאי חשיב מחובר ולא מיבעיא איצטרוביל דדמי לקרקע טפי ממכתשת קבועה דודאי חשיב מחובר אלא אפילו מכתשת קבועה דחשבו לה רבנן תלוש פליג איהו ואמר כל המחובר כו' והא ליכא למימר דטעמיה התם משום דבעין יפה מוכר דהא כללא קאמר ועוד דשמעינן ליה גבי דף דמטהר אפי' בתקנו ולבסוף קבעו ואליבא דרבנן דדף נמי לא קמיבעיא ליה דודאי תלוש ולבסוף חיברו הוי תלוש כדקא חשיבי ליה תלוש גבי טומאה אפי' בקבעו ולבסוף תקנו והוא הדין להכשיר: 


lvr: 43
pgn: 66
dfh: b
trm: כי תיבעי לך אליבא
txt:
<span class='five'>כי תיבעי לך אליבא. </span>דהנהו רבנן דלעיל דפליגי עליה דרבי אליעזר במכתשת קבועה מאי מי אמרינן היינו טעמייהו דסבירא להו דכל תלוש ולבסוף חיברו חשיב תלוש והלכך לא מכר את הקבועה והוא הדין לגבי הכשר טומאה וכיון דטעמייהו משום דחשיבי ליה תלוש לא מבעיא היכא  דחשיב להדיח מכתשת קבועה דמכשירין אלא אפילו חשיב להדיח בהן איצטרוביל מכשיר את הזרעים דעל כרחך טעמייהו גבי  אצטרוביל


lvr: 43
pgn: 67
dfh: a
trm: עישור נכסי
txt:
<span class='five'>עישור נכסי. </span>שהבת נוטלת בנכסי אביה בשביל פרנסת הבעל להינשא בו וקיי'ל בכתובות <span class='mareimakom'>(דף סח.)</span> לפרנסה שמין באב והיכא דאין יודעין דעתו נוטלת עישור נכסים וממקרקעי ולא ממטלטלי כדאמר בכתובות: 


lvr: 43
pgn: 67
dfh: a
trm: אפי' מאצטרובלי
txt:
<span class='five'>אפי' מאצטרובלי. </span>כר'א דכל המחובר לקרקע הרי הוא כקרקע ופירש רבינו חננאל וקיי'ל הכי דהא לית מאן דפליג עלה ולדברי הכל פרנסה דהיא עישור נכסי ממקרקעי ולא ממטלטלי היא ואפילו בזמן הזה דהא בהדיא פסק רבא בפרק מציאת האשה הלכתא ממקרקעי ולא ממטלטלי בין לכתובה בין למזוני בין לפרנסה ואף על גב דרבותינו הגאונים תקנו לגבות כתובה אפי' ממטלטלי גובים גם מזוני אפי' ממטלטלי דהא קיי'ל <span class='mareimakom'>(כתובות דף נד:)</span> תנאי כתובה ככתובה דמי הני מילי בכתובה ומזוני אבל הפרנסה אינה מתנאי כתובה הלכך במקומה עומדת וממקרקעי גביא ולא ממטלטלי: 


lvr: 43
pgn: 67
dfh: a
trm: אגבה מאצטרובלי
txt:
<span class='five'>אגבה מאצטרובלי. </span>דאינון מטלטלי קבועין בקרקע שמעינן מינה דסוגיא דשמעתא כר'א סלקא דסבר כל המחובר לקרקע הרי הוא כקרקע כן פי' ר' חננאל והכי פסק' אליבא דהלכתא וכן עיקר: 


lvr: 43
pgn: 67
dfh: a
trm: מעמלא דבתי
txt:
<span class='five'>מעמלא דבתי. </span>משכירות הבתים דכמקרקעי חשיב ליה דשכר מקרקעי חשיב מקרקעי: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 67
dfh: a
trm: המוכר את החצר
txt:
<span class='five'>המוכר את החצר. </span>סתם מכר בתים הפתוחים לחצר ובורות שיחין ומערות שבתוך הבית אע'ג דהמוכר את הבית לא מכר בורות שיחין ומערות לגבי חצר מיהא בטלים ונמכרין בכלל חצר: 


lvr: 43
pgn: 67
dfh: a
trm: אבל לא את המטלטלין
txt:
<span class='five'>אבל לא את המטלטלין. </span>תשמישי הבית שאינן קבועין כל כך הנך דאמרן לעיל דאינן מכורין בכלל בית וכ'ש שאר מטלטלין שאינן בכלל תשמישי בית: 


lvr: 43
pgn: 67
dfh: a
trm: הרי כולן מכורין
txt:
<span class='five'>הרי כולן מכורין. </span>המטלטלין תשמישי בית כולן דאיקרו מטלטלי כדאמרי' לקמן במי שמת <span class='mareimakom'>(דף קנ.)</span> מאני תשמישתיה איקרו מטלטלי ולא חיטי ושערי: 


lvr: 43
pgn: 67
dfh: a
trm: אלא אוירה
txt:
<span class='five'>אלא אוירה. </span>אבל בתים ובורות לא מכר כלל ודמים ומודיעים ליכא למימר דאין אונאה לקרקעות: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 67
dfh: a
trm: חולסאות
txt:
<span class='five'>חולסאות. </span>פר'ח קרקע שעפרו חול שמוציאין ממנו זכוכית ובפ'ק דשבת <span class='mareimakom'>(דף טו:)</span> אמרינן בזכוכית שתחלת ברייתו מן החול והלכך מקום חשוב בפני עצמו: 


lvr: 43
pgn: 67
dfh: a
trm: הא
txt:
<span class='five'>הא. </span>דר' חייא דרוב תשמישייהו לבר פתח של צד החוץ פתוח יותר להשתמש בו מפתח הפנימי: 


lvr: 43
pgn: 67
dfh: a
trm: אמר רבא כל היכא דא'ל דירתא
txt:
<span class='five'>אמר רבא כל היכא דא'ל דירתא. </span>שאמר לו מוכר ללוקח דירה זו אני מוכר לך ובלשון זה מכר לו את החצר שלא אמר חצר זו אני מוכר לך אלא מדור זה דכולי עלמא לא פליגי דבתים משמע דבחצר אין דרין אלא בבתים והלכך הכא מודי ר'א דחצר ובתים מכר לו שהכל ביחד קרוי דירה: 


lvr: 43
pgn: 67
dfh: a
trm: ר'א סבר תרביצא משמע
txt:
<span class='five'>ר'א סבר תרביצא משמע. </span>אויר משמע כאילו אמר לו חצר זו אני מוכר דאויר לבד קרוי חצר: 


lvr: 43
pgn: 67
dfh: a
trm: ורבנן סברי בתי משמע
txt:
<span class='five'>ורבנן סברי בתי משמע. </span>דדרתא ודירתא אחת הם שניהם לשון דירה הם ולהך לישנא קמא דרבא משמע דהיכא דא'ל חצר זו אני מוכר לך הכל מודין דלא מכר אלא אוירה של חצר ומתני' הכי קתני המוכר חצר באותו לשון שרגילין לקרותו דהיינו דרתא מכר את הבתים כו' ר'א אומר המוכר את החצר אפי' בלשון דרתא לא מכר אלא אוירה של חצר: הכי גרסינן 


lvr: 43
pgn: 67
dfh: a
trm:
איכא דאמרי אמר רבא כל היכא דא'ל דרתא כולי עלמא לא פליגי דבתי משמע </span>דגם הוא לשון דירה דעל שם דירה נקראת החצר דרתא: הכי גרסינן <span class='five'>כי פליגי דא'ל חצר

txt:
<span class='five'>איכא דאמרי אמר רבא כל היכא דא'ל דרתא כולי עלמא לא פליגי דבתי משמע </span>דגם הוא לשון דירה דעל שם דירה נקראת החצר דרתא: הכי גרסינן <span class='five'>כי פליגי דא'ל חצר. </span>כדקתני מתני' המוכר את החצר מר סבר חצר אוירא משמע: 


lvr: 43
pgn: 67
dfh: a
trm: ומר סבר כחצר המשכן
txt:
<span class='five'>ומר סבר כחצר המשכן. </span>חכמים סברי חצר כחצר המשכן כדכתיב אורך החצר מאה באמה ורוחב חמשים בחמשים <span class='mareimakom'>(שמות כז)</span> ובכלל אלו ק' אמה קדש הקדשים ואהל מועד שהם כמו בתים וקראן הכתוב חצר מכאן שהבתים נמכרין בכלל חצר כן פר'ח ועיקר ומסתברא כהאי לישנא בתרא דבדאמר ליה חצר פליגי דהכי תנן מתני' והלכך לא שנא א'ל דירתא ולא שנא א'ל דרתא ולא שנא א'ל חצר מכר את הבתים: 


lvr: 43
pgn: 67
dfh: a
trm: מצולה
txt:
<span class='five'>מצולה. </span>קרקעית הנהר שמוציאין בו כסף וזהב כן פירש ר' חננאל ויש מפרשים לדגים: 


lvr: 43
pgn: 67
dfh: a
trm: החזיק בחולסית
txt:
<span class='five'>החזיק בחולסית. </span>לאו בחזקת שלש שנים מיירי אלא בחזקה כדי לקנות שלא יוכל מוכר לחזור בו דקיימא לן קרקע נקנית בכסף בשטר ובחזקה: 


lvr: 43
pgn: 67
dfh: a
trm: לא קנה מצולה
txt:
<span class='five'>לא קנה מצולה. </span>שהרי שני תשמישין הן זה לחול וזה לכסף וזהב ושני שמות הן ואע'פ שסמוכין זה לזה לא מהניא חזקת חולסית לקנות מצולה והיינו טעמא דמהאי קרא נפקא לן חזקת הקונה קרקע במסכת קדושין <span class='mareimakom'>(דף כו.)</span> ושבו בעריכם אשר תפשתם (בה) במה תפשתם בישיבה ועוד קרא אחרינא וירשתם אותה וישבתם בה במה ירשתם בישיבה משם למדנו שאותו קרקע שהוא יושב בו או אותה העיר שהוא יושב בה הוא קונה בחזקת ישיבה אבל עיר אחרת אינו קונה בישיבת חבירתה הלכך חולסית ומצולה שהן שני דברים חלוקין זה מזה באותו שהוא מחזיק הוא זוכה ולא בחבירו: 


lvr: 43
pgn: 67
dfh: a
trm: כיון שהחזיק באחת מהן קנה כולן
txt:
<span class='five'>כיון שהחזיק באחת מהן קנה כולן. </span>וכדמפרש בפ'ק דקדושין <span class='mareimakom'>(דף כז:)</span> שנתן לו דמי כולן דכיון דקיבל המוכר כל הדמים של עשר השדות הרי אשתעבוד כולהו ללוקח בשביל מעותיו שנתן לו ודי לן בחזקת אחת מהן וכדמפרש טעמא בב'ק דסדנא דארעא חד הוא כל השדות אדוקין בגוף קרקע של עולם שהוא אחד וכמו שהחזיק בכולהו דמי והא דאמרינן בחזקת הבתים <span class='mareimakom'>(לעיל דף נג.)</span> שני שדות ומצר אחד ביניהן החזיק באחת מהן לא קנה חבירתה לא תקשי לשמואל דהתם בנכסי הגר קאי דממילא קא קני בלא  מתן


lvr: 43
pgn: 67
dfh: b
trm: חדא תשמישתא
txt:
<span class='five'>חדא תשמישתא. </span> כל העשר שדות עומדין לזריעה והלכך כשדה אחת חשובין על ידי סדנא דארעא שמחבר אותן: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 67
dfh: b
trm: מכר את הים
txt:
<span class='five'>מכר את הים. </span>בגמ' מפרש דהיינו בד עצמו כדקמפרש ואזיל ונראה בעיני דכל הנך דקתני בהו מכר קבועין הן שם ואינך דאינן מכורים בכלל בית הבד מיטלטלי הן כדאמרן נמי <span class='mareimakom'>(לעיל ד' סה.)</span> גבי בית שמכר מכתשת קבועה ולא המיטלטלת: 


lvr: 43
pgn: 67
dfh: b
trm: ובזמן שאמר לו הוא
txt:
<span class='five'>ובזמן שאמר לו הוא. </span>הבית של בד וכל מה שבתוכו אני מוכר לך כולן מכורין ודוקא הני הצריכין לבית הבד אבל שאר תשמישין שמונחין בתוכו להשמר אינן מכורין: 


lvr: 43
pgn: 67
dfh: b
trm: מכר את הקורה
txt:
<span class='five'>מכר את הקורה. </span>כדמפרש טעמא בגמרא דהיינו עיקר בית הבד: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 67
dfh: b
trm: טלפחא
txt:
<span class='five'>טלפחא. </span>היא עריבה שקורין מיי'ט עגולה כעדשה ועדשה קרי לה בברייתא במסכת ע'ז <span class='mareimakom'>(דף עה.)</span> עדשים מתרגמינן טלופחין: 


lvr: 43
pgn: 67
dfh: b
trm: ממל אמר רבי אבא בר ממל מפרכתא
txt:
<span class='five'>ממל אמר רבי אבא בר ממל מפרכתא. </span>אבן נקובה שמכניסין בה עץ ומפרכין בה הזיתים בבית הבד דהיינו דומיא דמכתשת ויש מפרשים דהיינו עץ עצמו שמפרכין בו את הזיתים ולפי שהוא תשמישי בית הבד הוא מכור בכלל בית הבד ואע'ג דמיטלטל ולשון ראשון מפירושי ר' חננאל ועיקר: 


lvr: 43
pgn: 67
dfh: b
trm: כלונסות
txt:
<span class='five'>כלונסות. </span>אותן שנועצין בראש הגת מכאן ומכאן  ונוקבים זה כנגד זה ונותנים בריחים מזה לזה ומעמידין הקורה על הבריח ובלע'ז קורין להן יזמיילי'ן תאומים ויש מקומות שקורין שרור'ש אחיות: 


lvr: 43
pgn: 67
dfh: b
trm: כיבשי
txt:
<span class='five'>כיבשי. </span>נסרים שנותנין על הזיתים בבית הבד כשמורידין הקורה עליהן לכבשן ומשום דמיטלטלי לא מזדבני: 


lvr: 43
pgn: 67
dfh: b
trm: מכר את הנסרים
txt:
<span class='five'>מכר את הנסרים. </span>אינם כיבשי דא'כ תקשי אמתני' דהתם קתני לא מכר והכא קתני מכר אלא הן כעין נסרים נתונים סביב הזיתים בבית הבד כדי שלא יתפזרו אנה ואנה בהכביד הקורה עליהם ונראה בעיני שמחוברים שם וקבועים הם שם לעולם ובתוספתא גרס מכר את היצרים ונראה דנצרים גרס והיינו עקל בית הבד שקושרין בהם הזיתים כדי שלא יתפזרו: 


lvr: 43
pgn: 67
dfh: b
trm: יקבים
txt:
<span class='five'>יקבים. </span>היינו ים החקוקה ועשויה כעין יקב וכדכתיב <span class='mareimakom'>(יואל ב)</span> והשיקו היקבים תירוש ויצהר והשיקו לשון הומה ורעש שהיין עושה כשנופל מן היקב: 


lvr: 43
pgn: 67
dfh: b
trm: הריחים התחתונה
txt:
<span class='five'>הריחים התחתונה. </span>קבועה היא וטוחנין בה זיתים שבתחלה מפרכין אותן במפרכות ואח'כ טוחנין בריחים ואח'כ עוצרין אותן בבית הבד והכי אמרינן במנחות <span class='mareimakom'>(דף פו.)</span>: 


lvr: 43
pgn: 67
dfh: b
trm: ושקין ומרצופין
txt:
<span class='five'>ושקין ומרצופין. </span>לשאת בהן זיתים בבית הבד אלא שהמרצופין הן של עור והשקין מנוצה של עזים וכל דמטלטל לא מזדבן: <span class='shastitle7'>מתני'</span> הכי גרסינן בסדר המשנה 


lvr: 43
pgn: 67
dfh: b
trm: המוכר את בית המרחץ
txt:
<span class='five'>המוכר את בית המרחץ. </span>בית שעשוי לרחוץ בו וג' בתים הן זה לפנים מזה כדאמרינן ביציאות השבת <span class='mareimakom'>(שבת דף י.)</span> פנימי לרחיצה חיצון שעומדין שם מלובשין בינוני שפושטין שם בגדיהם ובתוספתא קתני בהדיא המוכר את המרחץ מכר בתים הפנימים ובתים החיצונים: 


lvr: 43
pgn: 67
dfh: b
trm: הנסרים
txt:
<span class='five'>הנסרים. </span>שנותנין על גבי קרקע המרחץ ועומדין עליהם הרוחצים שלא יכוו רגליהם מחום הקרקע אי נמי שלא יטנפו רגליהן ומשום דמטלטלי לא מיזדבני: 


lvr: 43
pgn: 67
dfh: b
trm: ולא אוצרות של עצים
txt:
<span class='five'>ולא אוצרות של עצים. </span>שהיו לחמם בהן המרחץ והיינו טעמא דאין אלו תשמישין המיוחדין למרחץ כי הנך דלעיל ואין אלו מאני תשמישתיה אלא ממונו הן ליהנות בהם אפי' בתוך ביתו דכשקונה אותם קונה להסיק בביתו ולאפות ולצלות בהן כמו חיטי ושערי. מגורות כמו נהרסו ממגורות <span class='mareimakom'>(יואל א)</span> כיוצא בו מגורה שהיא מליאה פירות <span class='mareimakom'>(פסחים דף ט.)</span>: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 67
dfh: b
trm: את בית היקמים
txt:
<span class='five'>את בית היקמים. </span>גרסי' בתוספתא יש מפרשים חדר שמצניעין בו הגיגיות שמשימין בו מים חמין ולא נהירא לי דהיינו נמי בית היורות דקתני בתוספתא ויש מפרשים יקמים סודר שמעטפין בהן ראשן מפני חום המרחץ וכל הני בתים מיחברי לבית המרחץ: 


lvr: 43
pgn: 67
dfh: b
trm: ולא הספלים
txt:
<span class='five'>ולא הספלים. </span>גרסינן ואית דגרסי ספסלין שיושבין עליהן בבית המרחץ וראשון עיקר דהא במתניתין נמי ספלים גרסינן:  בין


lvr: 43
pgn: 68
dfh: a
trm: ולא בית כניסת העצים
txt:
<span class='five'>ולא בית כניסת העצים. </span>גרסינן בתוספתא לא מכר לא את הבית ולא את העצים דכי היכי דעצים לאו תשמישין נינהו גם הבית שעשוי לצרכו לא מיקרי תשמיש מרחץ כל כך: 


lvr: 43
pgn: 68
dfh: a
trm: וכל תשמישיו
txt:
<span class='five'>וכל תשמישיו. </span>לטפויי אתא בריכות ואוצרות של עצים דהוו תשמיש למרחץ פורתא וכדמפרש לקמן שכתב לו מצרים החיצונים והנם בתוך המצר: 


lvr: 43
pgn: 68
dfh: a
trm: שטחו בה שומשמי
txt:
<span class='five'>שטחו בה שומשמי. </span>ליבשן כדי לעשות מהן שמן בבית הבד זה כדתנן <span class='mareimakom'>(שבת דף כד:)</span> בשמן שומשמין אבל עיקר תשמישן למכור פת ויין הוא: 


lvr: 43
pgn: 68
dfh: a
trm: הכי כתוב בפירושי רבינו חננאל וכן עיקר
txt:
<span class='five'>הכי כתוב בפירושי רבינו חננאל וכן עיקר. </span>אמר רב אשי חזינן אי א'ל בית הבד וכל תשמישיו ואלין מצרנוהי והני בכלל הנהו מצרני קנה להו ואי לא לא קנה וסוגיא דשמעתא דאמר הכי סלקא וקיימא לן כרב אשי דהוא בתרא ושמעינן מינה בזמן שא'ל בית המרחץ וכל מה שבתוכו אני מוכר אע'פ שמצר לו מצרים החיצונים לא קנה בריכות של מים ולא בית כינוס עצים דקיימא לן מצרים הרחיב  אבל אם א'ל מרחץ וכל תשמישיו ומצר לו מצריו והנם בתוך המצר הרי הן מכורין הואיל וחזו פורתא לתשמיש בית הבד ואע'ג דאמרן לעיל בריש פירקין מצרים הרחיב לו הכא לא אמרינן הכי דכיון דחזי להך בית קצת לתשמיש בית הבד והוא בתוך המצר ודאי מכרו לו דלכך תיחם את המיצר חוצה לו לשון אחר כתוב בספרים אי אמר לי' בית הבד וכל תשמישיו ואלין מצרנהא לא קני דהשתא לא קאי ואלין מצרנהא אתשמישין אלא אבית הבד קאי הלכך לגבי תשמישין נאמר מצרים הרחיב לו אבל אי אמר אלין מצרני בית הבד וכל תשמישיו קני דהשתא אתרוייהו קאי וכמאן דאמר אלו מצרני בית הבד ואלו מצרני כל תשמישיו דמי ולא נהירא דלא שנא הכי ולא שנא הכי אתרוייהו קאי וראשון עיקר: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 68
dfh: a
trm: מכר את הבתים
txt:
<span class='five'>מכר את הבתים. </span>דבתים בכלל עיר ומכר את החצרות לא איצטריך למיתני דהיינו עיקר עיר דעיר משמע אויר העיר: 


lvr: 43
pgn: 68
dfh: a
trm: אבל לא את המטלטלין
txt:
<span class='five'>אבל לא את המטלטלין. </span>מאני תשמישתיה כגון תנור וכירים וכל הנך מטלטלין דלעיל דאמרן בהו לא מכר וכ'ש חיטי ושערי: 


lvr: 43
pgn: 68
dfh: a
trm: ואפילו היו בה כו'
txt:
<span class='five'>ואפילו היו בה כו'. </span>בגמ' מפרש מאי אפילו ממה חמורין יותר משאר מטלטלין לימכר בכלל העיר: 


lvr: 43
pgn: 68
dfh: a
trm: בהמה ועבדים
txt:
<span class='five'>בהמה ועבדים. </span>אין נקראין מאני תשמישתיה ומאחר שהן מכורין כ'ש חיטי ושערי וכסף וזהב דהוו מטלטלי דלא ניידי כדמוכח בגמ': 


lvr: 43
pgn: 68
dfh: a
trm: ש'מ
txt:
<span class='five'>ש'מ. </span>ממתני' דקתני ברישא לא מכר את המטלטלין וקאמר בסיפא אבל אם אמר לו כל מה שבתוכה אז העבדים מכורין מכלל דמעיקרא לא הוו מזדבני אגב מתא משום דמטלטלי נינהו בתמיה ואנן מיבעיא לן בפרק מי שמת אי כמטלטלי אי כמקרקעי דמי כלומר הא מיבעיא ליה אם לפי לשון בני אדם קרוי מטלטלי או מקרקעי דמדאורייתא ודאי כמקרקעי דמי לקנות בכסף בשטר ובחזקה כדתנן בקידושין <span class='mareimakom'>(דף כב:)</span> משום דאיתקוש לקרקעות דכתיב והתנחלתם אותם אבל לגבי לשון בני אדם לגבי מאן דאמר מטלטלי לפלניא מיבעיא לן התם אי דעתו של אדם ליתן עבדו בלשון זה או לא ולא איפשוט התם ואמאי הא איכא למפשטה ממתני' דהכא דלפי דעת בני אדם חשוב מטלטלי שהרי המוכר את העיר סתמא דעתו אמקרקעי ואפי' הכי לא מכר את העבדים: 


lvr: 43
pgn: 68
dfh: a
trm: אלא מאי אית לך למימר
txt:
<span class='five'>אלא מאי אית לך למימר. </span>אמאי קתני אפי' משום דשאני מטלטלי דנייד שיש בו רוח חיים ויכול להוליכו לעיר אחרת ממטלטלי דלא ניידי סד'א אפי' כי אמר כל מה שבתוכה ונמכרו מטלטלי דלא ניידי אלו העבדים והבהמות אינן מכורין דלא מבטלו אגב מתא קמ'ל דמכורין הן ואפי' תימא נמי דעבדא לגבי שאר דיני כמקרקעי דמו ואמאי לא קני להו הכא גבי מקרקעי משום דשאני כו' דאין דעתו של מוכר עיר אלא לדברים הקבועים בעיר ונקראין על שם העיר אבל זה שיכול לצאת מן העיר אינו בכלל עיר: 


lvr: 43
pgn: 68
dfh: a
trm: בר מחווניתא
txt:
<span class='five'>בר מחווניתא. </span>עבד הממונה להגיד ולאחוויי תחומי השדות של מי זה ושל מי זה והוא עבד לשר העיר ואי אפשר לעיר בלא אותו ורבינו חננאל פירש סנטר הוא שומר העיר לשון נוטרה את הכרמים <span class='mareimakom'>(שיר א)</span> : 


lvr: 43
pgn: 68
dfh: a
trm: דכתיב ושולח מים
txt:
<span class='five'>דכתיב ושולח מים. </span>כלומר להכי נקראין שלחין שצריכין לגשמים הכא לא גרסינן אבל בר מחווניתא לא אלא הכי גרסינן ושולח מים וגו': 


lvr: 43
pgn: 68
dfh: a
trm: בשלמא למאן דאמר בר מחווניתא כו'
txt:
<span class='five'>בשלמא למאן דאמר בר מחווניתא כו'. </span>אלא למאן דאמר סנטר דרבי שמעון היינו באגי מה בא להוסיף על תנא קמא היינו שלחין דקאמר תנא קמא: 


lvr: 43
pgn: 68
dfh: a
trm: גינונייתא
txt:
<span class='five'>גינונייתא. </span>גנות הסמוכין לעיר ושבתוך העיר דשייכי לעיר טפי מבאגי שהרי גן ראוי לטייל בו כמו בבית: 


lvr: 43
pgn: 68
dfh: a
trm: בשלמא למאן דאמר
txt:
<span class='five'>בשלמא למאן דאמר. </span>דסנטר היינו באגי היינו דקאמר תנא קמא גינונייתא דהיינו שלחין מזדבני אבל באגי לא ואתא רבן שמעון בן גמליאל למימר אפילו באגי מזדבני:  אלא


lvr: 43
pgn: 68
dfh: b
trm: אלא למאן דאמר
txt:
<span class='five'>אלא למאן דאמר. </span>סנטר היינו בר מחווניתא מה ענין תוספת זו על דברי ת'ק דת'ק אמר גינונייתא מזדבני אבל באגי לא מזדבני וקמהדר רשב'ג בר מחוונייתא נמי מזדבן בתמיה הכי הוה ליה למיתני רשב'ג אומר המוכר את העיר מכר את הבאגי ואת הסנטר אבל מדנקט סנטר לחוד מכלל דשמעינהו לרבנן דבסנטר לחוד אמרי אינו מכור ואתא איהו למימר דמזדבן ובע'כ כיון דשלחין גינונייתא בבאגי הוא דאמור רבנן לא מזדבני ואתא איהו למימר דמזדבני: ה'ג 


lvr: 43
pgn: 68
dfh: b
trm: תא שמע ר' יהודה אומר סנטר אינו מכור אנקולמוס מכור
txt:
<span class='five'>תא שמע ר' יהודה אומר סנטר אינו מכור אנקולמוס מכור. </span>דהא לקמן מפכינן לה ואמרי סנטר מכור אנקולמוס אינו מכור וכך היא שנויה בתוספת' <span class='mareimakom'>(פרק ג)</span> כדמפכינן לה בסמוך ואית דגרסי הכא בתרוייהו אינו מכור ולקמן לא גרסי' איפוך אלא הכי גרסינן אימא רבי יהודה אומר סנטר מכור אנקולמוס אינו מכור: 


lvr: 43
pgn: 68
dfh: b
trm: אנקולמוס
txt:
<span class='five'>אנקולמוס. </span>הוא סופר המלך לכתוב מספר השדות והבתים והאנשים לתת מס של כל אחד לשר העיר: 


lvr: 43
pgn: 68
dfh: b
trm: והקתני סיפא
txt:
<span class='five'>והקתני סיפא. </span>דהך ברייתא דפיסקי באגי לא מזדבני דמשמע הא באגי מזדבני והיכי קתני רישא סנטר אינו מכור כלומר באגי לא מזדבני א'כ קשיא רישא לסיפא: 


lvr: 43
pgn: 68
dfh: b
trm: ולא החורשים
txt:
<span class='five'>ולא החורשים. </span>יערים כדכתיב חרש מצל ביחזקאל <span class='mareimakom'>(לא)</span> ביער מתרגמינן בחורשא: 


lvr: 43
pgn: 68
dfh: b
trm: המוקצים לה
txt:
<span class='five'>המוקצים לה. </span>הסמוכין לעיר ופתוחין לה ולקמן מוקמינן לה בשאין פתוחין לעיר ומתרצין המוקצין ממנה. המוקצין מזומנין: ה'ג בתוספתא 


lvr: 43
pgn: 68
dfh: b
trm:
ולא ביברין של חיה ושל עופות ושל דגים </span>ולקמיה מוקמינן לה בדנגיח קאייהו לבר: <span class='five'>ביזלי פיסקי באגי

txt:
<span class='five'>ולא ביברין של חיה ושל עופות ושל דגים </span>ולקמיה מוקמינן לה בדנגיח קאייהו לבר: <span class='five'>ביזלי פיסקי באגי. </span>חתיכות בקעה הגדולה הסמוכה לעיר אלא שמופלגת ממנה קצת שיש הפסק צונמא בינתיים ושיריה לשון שיריים הוא: 


lvr: 43
pgn: 68
dfh: b
trm: פיסקי באגי הוא דלא מזדבני
txt:
<span class='five'>פיסקי באגי הוא דלא מזדבני. </span>שהרי רחוקין ומופלגים מן העיר הא באגי עצמן הסמוכין לעיר מזדבני: ה'ג 


lvr: 43
pgn: 68
dfh: b
trm: איפוך ר' יהודה אומר סנטר מכור אנקולמוס אינו מכור
txt:
<span class='five'>איפוך ר' יהודה אומר סנטר מכור אנקולמוס אינו מכור. </span>ולעולם סנטר באגי והיינו דקאמר סנטר מכור דהיינו באגי אבל שיריה דהיינו פיסקי באגי לא מזדבני והשתא סבירא ליה לר' יהודה בסנטר כרשב'ג והיינו דקפריך ומי מצית אמרת ר' יהודה כרשב'ג סבירא ליה הקתני בסיפא דמילתיה דר' יהודה ואם אמר לו כל מה שבתוכה הרי כולן מכורין בין כך ובין כך לא מכר לא את שיריה ולא את בנותיה ואילו כו': ומשני 


lvr: 43
pgn: 68
dfh: b
trm: סבר ליה כוותיה בחדא ופליג עליה בחדא
txt:
<span class='five'>סבר ליה כוותיה בחדא ופליג עליה בחדא. </span>ר' יהודה בסנטר סבר לה כרשב'ג ובבנותיה פליג עליה: הכי נמי מסתברא לא גרסינן בכולה סוגיא: ה'ג 


lvr: 43
pgn: 68
dfh: b
trm: היה לה חלק אחד בים וחלק אחד ביבשה וביברין של חיה ועופות ודגים הרי אלו נמכרין עמה
txt:
<span class='five'>היה לה חלק אחד בים וחלק אחד ביבשה וביברין של חיה ועופות ודגים הרי אלו נמכרין עמה. </span>וחלק אחד בים נמי אעיר קאי דכיון דקתני רישא היו לה בנות אין נמכרות עמה משמע בנות הוא דלא מזדבנן דמופלגין מן העיר ואינם מאותה העיר ממש שהרי שם אחר יש להם אבל אם יש לעיר חלק אחד בים ונקרא בשם העיר נמכר עמה דהא עיר אחת היא בין הכל א'נ חלק אחד ביבשה כמו שאר העיר אלא שמופלג מן העיר ומיהו על שם העיר נקרא: 


lvr: 43
pgn: 68
dfh: b
trm: דנגיח קייהו לגאו
txt:
<span class='five'>דנגיח קייהו לגאו. </span>פתיחתן לצד העיר נמכרין עמה אבל הך קמייתא בדנגיח קייהו לבר: 


lvr: 43
pgn: 68
dfh: b
trm: והקתני
txt:
<span class='five'>והקתני. </span>בהך קמייתא ולא את החורשין המוקצין לה דמשמע דנגיח קייהו לגאו ואפי' הכי לא מכר: 


lvr: 43
pgn: 68
dfh: b
trm: האבנים שהן לצרכה
txt:
<span class='five'>האבנים שהן לצרכה. </span>בגמרא מפרש ואף על גב דתשמישין המטלטלין הן כיון דקביעי להאי תשמיש ואין מזיזין  אותה מהאי שדה לעולם כמחובר חשיב להו: 


lvr: 43
pgn: 68
dfh: b
trm: את הקנים שבכרם שהן לצרכו
txt:
<span class='five'>את הקנים שבכרם שהן לצרכו. </span>בגמרא מפרש וממילא שמעינן דהמוכר את השדה מכר את הכרם שכל אילנות בכלל שדה אחד גפנים ואחד כל האילן חוץ מחרוב המורכב וסדן השקמה כדמוכח במתניתין ובגמרא דאמרי' בגמרא אי אית ליה גופני לבר מגופני כלומר אדם שאומר לחבירו שדה אני מוכר לך חוץ מן האילנות ויש בו גפנים חוץ מן הגפנים אמר לו מכלל דאילו שתק היו מכורין בכלל שדה: 


lvr: 43
pgn: 68
dfh: b
trm: ואת החרוב שאינו מורכב
txt:
<span class='five'>ואת החרוב שאינו מורכב. </span>דהיינו בבחרותו אבל כשמזקין ומתגבר מרכיבין אותו ויש לו שם בפני עצמו ולא בטיל לגבי שדה אבל כל שאר אילנות בכלל שדה: 


lvr: 43
pgn: 68
dfh: b
trm: בתולת השקמה
txt:
<span class='five'>בתולת השקמה. </span>בבחרותה קודם שנחתכו ענפיה אבל כשמזקין וגדל הרבה קוצצין הענפים ובאים אחרים במקומן ונקרא סדן השקמה טרונ'ה בלע'ז: 


lvr: 43
pgn: 68
dfh: b
trm: לא את חיצת הקנים כו'
txt:
<span class='five'>לא את חיצת הקנים כו'. </span>שכל אלו חשובין שדה בפני עצמן והרי הוא כמו שמוכר לחבירו שתי שדות ויש לו שדה אחרת בתוך השתים ואם אמר לו שתי השדות וכל מה שבתוכן אני מוכר לך דאין שדה השלישית שביניהן מכור אף כאן שדה אחת מכר לו ולא שתי שדות וחיצת קנים וחרוב המורכב וסדן השקמה חשובין שדה בפני עצמן:  גמ'


lvr: 43
pgn: 69
dfh: a
trm: אבני דאכפא
txt:
<span class='five'>אבני דאכפא. </span>לאחר שקצרו העומרים מניחין אותן לייבשן ומניחין עליהם אבנים כדי שלא יפזרם הרוח: 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: a
trm: הכא תרגימו אבני דאכפא
txt:
<span class='five'>הכא תרגימו אבני דאכפא. </span>כעין אמר מר הדר למילתיה לפרושי אליבא דר'מ ואליבא דרבנן: 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: a
trm: לר'מ
txt:
<span class='five'>לר'מ. </span>דאמר פרק המוכר את הספינה <span class='mareimakom'>(לקמן דף עח:)</span> מכר כרם מכר תשמישי כרם ושמעינן דאתא לאיפלוגי אדרבנן ולמימר דאפי' אותן תשמישין שאינן נמכרין לרבנן עם הכרם דלא קביעי כל כך לר'מ מכורין הן והלכך בכל תשמישי כרם ושדה השנוין במשנתינו בעינן לפרושי היכי דמי דלר'מ מכור ולרבנן אינו מכור והלכך לר'מ הני אבני דאכפא מכורין הן בכלל שדה כיון דמתוקנות ומזומנות לצורך העומרים: 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: a
trm: ואע'ג דלא מחתן
txt:
<span class='five'>ואע'ג דלא מחתן. </span>שאינן מונחות בתוך השדה אלא חוץ לשדה דלהכי אהני מאי דאמר ר'מ מכר כל תשמישי כרם לטפויי במכירת השדה אפילו הנהו תשמישין שאינן מונחין בתוכו הואיל ולצורך השדה נתקנו והא דאמרן לעיל <span class='mareimakom'>(דף סה:)</span> אפילו תימא ר'מ התם קביע כו' הני אבני דאכפא דמיתקני קרי קביעי אף על פי שאין מחוברין בקרקע הרי קבועין לתשמיש שדה זו ואין דרך לטלטלן לשדה אחר ולא להשאילן: 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: a
trm: לרבנן
txt:
<span class='five'>לרבנן. </span>דאמרי לא מכר כל תשמישי כרם אלא המיוחדין הרבה לתשמיש אין נמכרין אלא א'כ מחתן לתוך השדה: 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: a
trm: ולעולא דאמר אבנים הסדורות לגדר
txt:
<span class='five'>ולעולא דאמר אבנים הסדורות לגדר. </span>ובעל כרחך סתמא כרבנן נקט למילתיה דלר'מ לא בעינן סדורות אלא דמתקנן לצורך גדר שדה זו: 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: a
trm: אע'ג דלא סידרם
txt:
<span class='five'>אע'ג דלא סידרם. </span>זו על גב זו דבכלל כל תשמישי כרם הוא לרבנן לא מזדבני עד דסידרן לכך דהיינו מעשה גדול ותשמיש קבוע: 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: a
trm: קנים מאי עבידתייהו
txt:
<span class='five'>קנים מאי עבידתייהו. </span>מה צריכין לכרם קנים הגדילים בקרקע דקנים סתמא משמע ליה במקום גידולן כמו חיצת הקנים: 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: a
trm: קנים המחולקין
txt:
<span class='five'>קנים המחולקין. </span> מפוצלין שמעמידים תחת הגפנים כדי שיהו הגפנים זקופין והאשכולות תולין באויר ולא יתקלקלו בקרקע וקורין להו פאשיל'ש: 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: a
trm: ואע'ג דמטאי למיחצד
txt:
<span class='five'>ואע'ג דמטאי למיחצד. </span>הגיע זמן קצירתה וסד'א כל העומד לקצור כקצור דמי אפ'ה לגבי מכירה מכורים בכלל שדה ובדלא מטאי לא איצטריך למיתני מכר דפשיטא היא שהרי השדה מוכר עכשיו לגמרי וזה הלוקח לא יניח למוכר לבשל כאן פירותיו וללקיטה השתא לא חזו הלכך פשיטא דודאי מכר: 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: a
trm: לר' מאיר דלא מתקנן
txt:
<span class='five'>לר' מאיר דלא מתקנן. </span>דהשתא אינן תשמיש כלל ולרבנן דלא מחתן דלא הוי תשמיש קבוע וחשוב: 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: a
trm: נראה בעיני
txt:
<span class='five'>נראה בעיני. </span>לפי שטת המשנה דקתני בין כך ובין כך לא מכר את חיצת הקנים שהיא בית רובע ולא את השומירה שהיא עשויה בטיט ולא את חרוב כו' ובסיפא דרישא לא תנינן להו במתניתין שכן סדר שמועה זו והכי גרסינן לה ולא את התבואה התלושה מן הקרקע ואע'ג דצריכא לארעא ולא את חיצת הקנים שהיא בית רובע ואע'ג דקטיני אמר ר' חייא בר אבא אמר ר' יוחנן לא את חיצת הקנין בלבד כו' עד אמר רב פפא והוא דקרו לה וורדא דפלניא ולא את השומירה העשויה בטיט ואע'ג דקביעא בעי ר' אלעזר מלבנות של פתחים כו' בעי ר' זירא כו' בעי ר' ירמיה כו' עד היכא דלא מיטלטלי מאי תיקו ולא את חרוב המורכב ולא את סדן השקמה אע'ג דקטיני מנהני מילי אמר רב יהודה אמר רב דאמר קרא ויקם כו' ולפי שיש דברים קצרים בשמועה זו טעו הסופרים ונשתבשו הספרים ולפי סדר שסדרתי אפרשנה: 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: a
trm: לא את חיצת הקנים בלבד
txt:
<span class='five'>לא את חיצת הקנים בלבד. </span>שהוא דבר חשוב ומחזיק בית רובע בקרקע אמרו דאינו מוכר עם השדה אלא אפי' ערוגה קטנה דלא הוי בית רובע ואורחא דמילתא נקט של בשמים לפי שדרך לקרות לה שם בפני עצמה והוא הדין לכל דבר שיש לו שם בפני עצמו ובחיצת קנים בלבד פירש לך שיעורא דמילתא דפסיקא היא דאי הוי בית רובע יש לו שם בפני עצמו ואי לא לא: 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: a
trm: אמר רב פפא והוא דקרו כו'
txt:
<span class='five'>אמר רב פפא והוא דקרו כו'. </span>לפרושי אתא היכי דמי יש לה שם בפני עצמה דקאמר רבי יוחנן: 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: a
trm: אע'ג דקביעא
txt:
<span class='five'>אע'ג דקביעא. </span>השומירה בקרקע כיון דטוחה בטיט אינה מיטלטלת עוד וחשיבא ויש לה שם בפני עצמה והרי הוא כמוכר את השדה שלא מכר את הבית דאין בית בכלל שדה אלא בכלל חצר: 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: a
trm: בעי רבי אלעזר כו'
txt:
<span class='five'>בעי רבי אלעזר כו'. </span>משום מתני' דקמיפלגא בשומירה בין עשויה בטיט לשאינה עשויה בטיט נקט לה הכא להך בעיא דקמיפלגא נמי בין עשויה בטיט לנקיטי בסיכי ובמוכר את הבית לחבירו קבעי אם מכר בכלל הבית מלבנות של פתחים אם לאו והוא תיקון שעושין סביב המזוזות ומלמעלה ומלמטה שהדלת שוקף עליהן: 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: a
trm: בעי ר' זירא
txt:
<span class='five'>בעי ר' זירא. </span>אם תמצי לומר מלבנות של פתחים דנקיטי בסיכי מכורין בכלל הבית היינו משום דלחיזוק עבידן אבל מלבנות של חלונות דנקיטי בסיכי מהו לנוי עבידן ולא מזדבני או דלמא כיון דמחברי בסיכי הא מיחברי ונמכרין כדאמרן גבי מלבנות פתחים אבל מחברי בטיט לא מיבעיא לן כן נראה בעיני: 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: a
trm: מלבנות של כרעי המטה
txt:
<span class='five'>מלבנות של כרעי המטה. </span>חתיכות עץ היו נותנים תחת כרעי המטה כדי שלא ירקבו בקרקע ואם תמצי לומר גבי פתחים וחלונות דמזדבני היינו משום דמחברי מיהא בסיכי אבל הכא בדלא מיחברי למטה כלל כדמפרש ואזיל קמיבעיא ליה אם הוא מכור עם המטה או לא: 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: b
trm: מנהני מילי
txt:
<span class='five'>מנהני מילי. </span>דחרוב המורכב וסדן השקמה אין נמכרין בכלל שדה וכיון דמשכחינן דאינן בכלל שדה ממילא ידעינן דאפי' אם אמר כל מה שבתוכה אינן נמכרין כדקתני מתני' בין כך ובין כך לא מכר כו' דכל מה שבתוכה לא מהני אלא לטפויי תשמישי דשדה שאינן קבועין כל כך כגון קנים ואבנים שאינן מתוקנין לצרכה ומיהו להכי קיימי אבל חרוב המורכב וסדן השקמה אשמעינן קרא דחשיבי שדה בפני עצמן ומי שיש לו ג' שדות ומכר שנים החיצונים ואמר לו כל מה שבתוכן אני מוכר לך דלא מכר שדה השלישי שביניהן אף כאן לא מכר חרוב המורכב וסדן השקמה: 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: b
trm: דכתיב ויקם שדה עפרון וגו'
txt:
<span class='five'>דכתיב ויקם שדה עפרון וגו'. </span>עפרון מכר לו השדה לאברהם בסתמא כדכתיב נתתי כסף השדה וגו' וקמהדר ליה עפרון ארץ ארבע מאות וגו' ואפ'ה קנה אברהם כל האילנות כדכתיב ויקם שדה עפרון וגו' וכל העץ אשר בכל גבולו סביב ע'י קניית השדה סתם קנה גם את כל האילנות והאי אשר בכל גבולו קרא יתירא הוא דמצי למיכתב וכל העץ אשר בשדה דהיינו בתוך גבולי השדה ולמידרש אתא מי שצריך לגבול אותן אילנות קנה שצריכין להיות להו גבול סביב שלא יערער אדם עליהם לומר בתוך שלי נטועים ושלי הם דהיינו כגון אילנות דקין שאין להם שם והדבר שכוח מי נטעם לפיכך צריך לעשות להם גבול סביב אבל כל חרוב המורכב וסדן השקמה גדולים וחשובים ואוושא מילתייהו וידוע של מי הן ובקרקע מי הן נטועין ואין צריכין גבול הלכך אינן בכלל השדה סביב: 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: b
trm: אמר רב משרשיא מכאן למצרים מה'ת
txt:
<span class='five'>אמר רב משרשיא מכאן למצרים מה'ת. </span>שהקונה את השדה קנה את המצרים עצמן וכל האילנות הנטועין במצר דמצרים בכלל שדה דהכי משמע סביב כל האילנות הנטועין בקרקע המצר שהוא סביב השדה קנה אברהם כן נראה בעיני: 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: b
trm: הוצין וציצין
txt:
<span class='five'>הוצין וציצין. </span>גם הם מיני דקלים כדתנן <span class='mareimakom'>(סוכה דף כט:)</span> ציני הר הברזל כשרין ויש מפרשים שאין אלו טוענין פירות: 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: b
trm: ואע'ג דכי לא כתב ליה הכי קני
txt:
<span class='five'>ואע'ג דכי לא כתב ליה הכי קני. </span>כדתנן המוכר את השדה סתם מכר חרוב שאינו מורכב ובתולת השקמה וכ'ש שאר אילנות דהא לא משייר במתני' אלא חרוב המורכב וסדן השקמה: 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: b
trm: שופרא דשטרא
txt:
<span class='five'>שופרא דשטרא. </span>ייפוי כח השטר דאפי' אי אתו לפני ב'ד טועין יהיב ליה שהרי מפורשין בתוך השטר: 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: b
trm: א'ל לבר מדיקלא פלניא כו'
txt:
<span class='five'>א'ל לבר מדיקלא פלניא כו'. </span>הכא לא גרסינן אלא לקמן בסמוך אחר דחזיא לדיקלי קא'ל: 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: b
trm: קפסיק גמרא א'ל
txt:
<span class='five'>קפסיק גמרא א'ל. </span>מוכר ללוקח ארעא ודיקלי מזבנינא לך שני מכירות הן שדה זו אני מוכר לך וקנה את השדה ואת הדקלים שבתוכו ודיקלי נמי מזבנינא לך במקום אחר דהא לא קאמר ארעא בדיקלי כדלקמן דהוי משמע דקלים שבתוכה: הכי גרסינן 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: b
trm: אי אית ליה דיקלי יהיב ליה תרי דיקלי
txt:
<span class='five'>אי אית ליה דיקלי יהיב ליה תרי דיקלי. </span>לבד אותן שבשדה המכורין בכלל שדה דמכירה אחרת היא זו ומיעוט דיקלי שנים ויש ספרים שכתוב בהן אי אית ביה דיקלי יהיב ליה תרי דיקלי דמשמע דאם יש שם דקלים הרבה באותו שדה שמכר לו יתן לו מהן שנים ולא יותר והשאר יעכב לעצמו ולא נהירא כלל דאילו א'ל האי ארעא מזבנינא לך קנה הכל אפילו הדקלים וכשהוסיף לפרש ארעא ודיקלי יפסיד הלוקח כ'ש שייפה כחו כדאמרן לעיל צריך למכתב ליה קני לך דיקלין ותאלין כו' דהוי שופרא דשטרא ולא אמרינן שני דקלים מכר לו והשאר עיכב לעצמו ועוד הכי איבעי ליה למימר חזינן אי אית ביה דיקלי לא יהיב ליה אלא תרי דיקלי שהרי כולן היו מכורין מסתמא ואהני יתור לשון זה לשייר לעצמו ומדלא קאמר הכי אלא קאמר יהב ליה תרי דיקלי ש'מ דה'ק אם יש לו דיקלי לבד אותן שמכר עם השדה שהן בתוך השדה יהיב ליה תרי דיקלי: 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: b
trm: זבין ליה תרי דיקלי
txt:
<span class='five'>זבין ליה תרי דיקלי. </span>יקנה לצרכו של זה שני דקלים שלא יהא מחוסר אמנה שכך התנה לו אני מוכר לך אילנות שאקנה לצרכך או יחזיר לו מן המעות כנגד דמי שני דקלים: 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: b
trm: מקח טעות הוא
txt:
<span class='five'>מקח טעות הוא. </span>ששיקר בו והדרי מעות ונהי דאין אונאה לקרקעות היכא דמוכר ביוקר אפי' יותר משתות מקח טעות מיהא הוי דלדעת כן לא לקח אלא היה סבור שיש בה דקלים כמו שאמר ליה: 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: b
trm: ארעא ביה דיקלי
txt:
<span class='five'>ארעא ביה דיקלי. </span>מקום הראוי לדקלים לית ליה ללוקח דיקלי שאם אין דקלים בשדה אין זה מקח טעות מ'ט דחזיא לדיקלי קא'ל קרקע יפה לגדל דקלים ומיהו אי אית ביה דיקלי ה'ז של לוקח דכ'ש דה'ק ארעא דחזיא לדיקלי מזבנינא לך כלומר שהדקלים שבה טעונין פירות הרבה: 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: b
trm: חזינן אי דיקלא טבא הוא
txt:
<span class='five'>חזינן אי דיקלא טבא הוא. </span>כלומר מן הבינונים שטוענין פירות קצת לחודיה שייריה דדעתו ליהנות מפירות שדהו פורתא וקנה הלוקח כל השאר בכלל השדה: 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: b
trm: ואי דיקלא בישא הוא
txt:
<span class='five'>ואי דיקלא בישא הוא. </span>אע'פ שיש עדיין רעים ממנו אלא דקרו ליה אינשי להאי דיקלא בישא כגון דלא טעין קבא דאילו טעין קבא לאו דיקלא בישא הוא כדאמרינן בעלמא <span class='mareimakom'>(לעיל דף כו.)</span> דיקלא דטעין קבא אסור למקצייה: 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: b
trm: כ'ש הנך
txt:
<span class='five'>כ'ש הנך. </span>המוטבים ממנו ששיירן לעצמו דהכי קאמר אפי' ההוא דיקלא בישא אני משייר לעצמי ומיהו אם יש בשדה דיקלי בישא טפי מהאי אינהו מזדבני בכלל דהא דאמרי' כ'ש הנך אדיקלי דטבי טפי מהאי קאי: ה'ג 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: b
trm: לבר מאילני אי אית ליה אילני לבר מאילני
txt:
<span class='five'>לבר מאילני אי אית ליה אילני לבר מאילני. </span>כלומר אם אמר מוכר ללוקח שדה אני מוכר לך לבר מאילני חזינן אי אית בה שאר אילנות כגון זיתים ותאנים ותפוחים וכל שאר אילנות חוץ מדקלים וגפנים שאין נקראין אילני: 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: b
trm: לבר מאילני
txt:
<span class='five'>לבר מאילני. </span>מכר לו את השדה אבל האילנות אינן מכורין שהרי הוציאן מכלל שדה ושיירן לעצמו והאי מילתא דפשיטא הוא אבל משום דבעי למימר לקמן אילני וגופני לבר מאילני נקט לה: 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: b
trm: אי אית ביה דיקלי
txt:
<span class='five'>אי אית ביה דיקלי. </span>בההוא שדה ואין בו שאר אילנות ואיהו אמר ליה לבר מאילני ודאי לבר מאילני מכר השדה והנהו דקלין שייר לעצמו ואע'ג דאין סתמן קרוין אילנות אלא רגילין היו לקרותן דקלין מתוך חשיבותן ומתוך שהיו רוב אילנות שלהן דקלים כיון דאין כאן שאר אילנות אלא דקלים האי דקאמר לבר מאילני אדקלים קאי: 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: b
trm: אי אית ביה גופני
txt:
<span class='five'>אי אית ביה גופני. </span>בההוא שדה והמוכר את השדה מכר את הגפנים וכיון דאמר לבר מאילני ובשדה זו אין בו אלא גפנים לבר מגופני קאמר ואם יש בשדה אילני וגופני ואיהו אמר לבר מאילני הכל מכר ואפי' הגפנים לבר מאילני דגפנים אין קורין להן אילנות ועליה דמוכר רמיא לגלויי דגם הגפנים שייר לעצמו הלכך יד הלוקח על העליונה: 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: b
trm: גופני ודיקלי לבר מגופני
txt:
<span class='five'>גופני ודיקלי לבר מגופני. </span>אי א'ל לבר מאילני ואין בשדה אלא דקלים וגפנים הדקלים מכר והגפנים שייר דגפנים לגבי דקלים נקראין אילני ובכלל אילני הן טפי מדיקלי כן נראה בעיני. וי'מ דאין זה וזה בכלל אילני ואין זה נקרא אילן יותר מזה והלכך המוטב דהיינו גפנים שייר לעצמו ולא נהירא דאם איתא דשניהן שוין ואין זה נקרא אילן יותר מזה ואיהו אמר לבר מאילני הוה לן למימר דתרוייהו שייר לעצמו שהרי גילה דעתו שהכל קרא אילני מאחר שאין כאן שום אילן אחר שיקרא אילן אלא אלו: ה'ג 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: b
trm: אמר רב כל שעולין כו'
txt:
<span class='five'>אמר רב כל שעולין כו'. </span>ולעיל קאי היכא דא'ל לבר מאילני וקמפרש רב אלו הן אילנות ששייר שאם קטנים הן הרבה לא מיקרי אילני ולא גרסינן לבר מדיקלי ואילני א'ר כו' ופירוש בעלמא הוא: 


lvr: 43
pgn: 69
dfh: b
trm: כל שעולין לו בחבל
txt:
<span class='five'>כל שעולין לו בחבל. </span>ללקט פירותיו חשיב אילן ובדקל מיירי כדמפרש לקמיה שגבוה הרבה ופירותיו בראשו:  דייני


lvr: 43
pgn: 70
dfh: a
trm: דייני גולה
txt:
<span class='five'>דייני גולה. </span>שמואל וקרנא בפ'ק דסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף יז: ע'ש)</span>: 


lvr: 43
pgn: 70
dfh: a
trm: כל שהעול כובשו
txt:
<span class='five'>כל שהעול כובשו. </span>חורשין היו בבקר סביב האילנות ואם העול כופף את האילן ועובר השור לדרכו ואין האילן מעכב השור לא חשיב ומיהו אם אין אילנות גדולים בשדה אלא אלו הוו שיור כדאמרן גבי דיקלי: 


lvr: 43
pgn: 70
dfh: a
trm: הא באילני
txt:
<span class='five'>הא באילני. </span>שהעול כובשו דשיעור דעליית חבל לא שייך בהו דבלא חבל עולין בכל שאר אילנות על ידי ענפים המתפצלים לכל צד ושיעורא דכבישת עול נמי איכא למימר דלא שייך בדיקלי דאפי' היכא דכביש ליה עול חשיב הוא אם עולין לו בחבל: 


lvr: 43
pgn: 70
dfh: a
trm: חוץ מחרוב
txt:
<span class='five'>חוץ מחרוב. </span>המורכב פלוני חוץ מסדן השקמה פלוני והיו בה הרבה חרובין וסדנא מהו דאם הוה שתיק לא היו מכורין בכלל שדה אבל עכשיו ששייר אחד איכא למימר דשאר חרובין מכר לו או דלמא שיורי לא יגרע כחו אלא אפילו שאר חרובין נמי לא קני הלוקח דבשביל שייפה המוכר את כח שלו שפירש בפירוש אינני מוכר לך ההוא חרוב אין לנו לגרע כחו בשאר אלא אי איכא מילתא לטפויי בהאי חוץ כגון דרך מטפינן ליה כדאמר במתניתין ומודי ר'ע בזמן שאמר לו חוץ מאלו שאינו צריך ליקח לו דרך והאי חוץ מחרוב פלוני דקאמר לשייר דרך להאי דקל נתכוין ולא למעט השאר ואפי' לרבנן נמי איכא למימר לפיכך אמר חוץ מחרוב פלוני דבההוא חרוב היה חפץ יותר ולא היה רוצה שיתבענו לוקח לדין ולחרוב זה איכוין לשופרא דשטרא אבל על שאר חרובין לא חשיש לכתוב שופרא דשטרא דמ'מ בוטח הוא במאי דקי'ל שאין חרוב המורכב נמכר בכלל שדה כן נראה בעיני ועיקר: (הג'ה. א'ל לא קנה. לא הוא ולא זולתו דכיון שאפי' לא פירש ליה חוץ כגון אלו אינן נמכרין בכלל שדה ה'נ לא קנה ולא פירש הללו אלא להודיעו שכל אילן שבאותה שדה הרי הן כמו אלו ולא נמכרו. ע'כ): ה'ג 


lvr: 43
pgn: 70
dfh: a
trm: איתיביה חוץ מחרוב פלוני חוץ מסדן פלוני לא קנה
txt:
<span class='five'>איתיביה חוץ מחרוב פלוני חוץ מסדן פלוני לא קנה. </span>ולא גרסינן אותו חרוב לא קנה דא'כ קשיא מעלייתא היא ולא מצי לתרוצי לקמיה שאר חרובין נמי לא קנה: 


lvr: 43
pgn: 70
dfh: a
trm: לא שאר חרובין נמי לא קנה
txt:
<span class='five'>לא שאר חרובין נמי לא קנה. </span>דהאי דקתני לא קנה אשאר חרובין קאי וכל שכן האי דקמשייר ולאשמועינן אתא דלא הפסיד שאר חרובין בשביל ההוא ששייר יחידי: 


lvr: 43
pgn: 70
dfh: a
trm: אלא לא קני ה'נ לא קני
txt:
<span class='five'>אלא לא קני ה'נ לא קני. </span>כלומר אלא פשיטא לן דלא קני הלוקח שאר שדות דהא המוכר שדה אחת לא מכר כל שדותיו בכלל ובשביל שאמר שטות זה חוץ משדה פלוני אין לנו לומר שמכר מה שלא רצה למכור דשדה אחת נתכוין למכור ולא שתי שדות ה'נ המוכר את השדה לא מכר חרוב וסדן דחשיבי שדה בפני עצמן והלכך בשביל ששייר אחת מהן בלא צורך אין לנו לומר שמכר השאר: 


lvr: 43
pgn: 70
dfh: a
trm: ואית דגרס אלא לדמי ה'נ לדמי
txt:
<span class='five'>ואית דגרס אלא לדמי ה'נ לדמי. </span>כלומר באותו שדה שמכר שייר לעצמו דמי ההוא שדה דקאמר חוץ משדה פלוני ה'נ ה'ק שדה מכור לך חוץ מדמי חרוב פלוני ויש עוד פירושים אחרים ולא נהירא כלל גירסא זו ופירושה משובש היה בספרים ליתן טעם בדבר כיון דלא קני אמאי קאמר חוץ משדה פלוני ומיהו הטעם כדפרישית לשייר ליה דרך לההוא חרוב או לההוא שדה ששייר נתכוין וכדאמרינן נמי <span class='mareimakom'>(לעיל דף סג:)</span> גבי על מנת שהדיוטא העליונה שלי ששייר מקום זיזין ומיהו היכא דליכא לטפויי שום דבר אין לנו לומר כיון דליכא לטפויי לגרועי נתכוין דדי לנו אם אינו מטפי ומרויח בשיורו אלא שיפסיד בתמיה: 


lvr: 43
pgn: 70
dfh: a
trm: חוץ מחצי סדן פלוני מהו
txt:
<span class='five'>חוץ מחצי סדן פלוני מהו. </span>ולהאי לישנא פשיטא ליה דחוץ מסדן פלוני לא קנה נמי שאר סדנין: 


lvr: 43
pgn: 70
dfh: a
trm: לא מה ששייר באותו חרוב נמי לא קנה
txt:
<span class='five'>לא מה ששייר באותו חרוב נמי לא קנה. </span>והא דקתני שאר חרובין לא קנה הכל קורא שאר חרובין אפילו חצי חרוב הנשאר וה'נ גרסי' אלא לא קני ה'נ לא קני: 


lvr: 43
pgn: 70
dfh: a
trm: בשטר
txt:
<span class='five'>בשטר. </span>שכתב כמה הפקיד לו וחתמו בעדים ואהני ליה האי שטרא דלא מצי טעין נפקד להד'מ: 


lvr: 43
pgn: 70
dfh: a
trm: וא'ל
txt:
<span class='five'>וא'ל. </span>נפקד היום ולמחר החזרתיו לך מהו דהא קי'ל בחזקת הבתים <span class='mareimakom'>(לעיל דף מה:)</span> דהמפקיד את חבירו בעדים א'צ להחזיר בעדים אבל הכא דאיכא שטר ביד המפקיד מי אמרינן דה'נ מהימן מיגו דאי בעי אמר נאנסו והוה מהימן ובשבועה כדלקמן וכדכתיב שבועת ה' תהיה בין שניהם <span class='mareimakom'>(שמות כב)</span>  שהתורה האמינתו לנפקד השתא נמי מהימן ובשבועה כדלקמן דמה לו לשקר אי בעי הוה פטר נפשיה בטענת שקר דנאנסו ומשום דלא רצה לשקר ואמר החזרתיו נאמן: 


lvr: 43
pgn: 70
dfh: a
trm: או דלמא אמר ליה
txt:
<span class='five'>או דלמא אמר ליה. </span>מפקיד שטרך בידי מאי בעי לא היה לך להניח השטר בידי אילו החזרת לי פקדוני כדי שלא אחזור ואתבענו וכמו מה לי לשקר במקום עדים דמי ולא אמרינן מה לו לשקר: 


lvr: 43
pgn: 70
dfh: a
trm: וליטעמיך אילו אמר ליה נאנסו כו'
txt:
<span class='five'>וליטעמיך אילו אמר ליה נאנסו כו'. </span>הלכך לא מצי למיטען מפקיד שטרך בידי מאי בעי ולמה לי לשקר במקום עדים לא דמי דהא עביד איניש למידחי ואמר אבדתי את שטרי ונפקד נמי לא הוה חייש לשטרא משום דהוה מצי למיפטר נפשיה בטענת אונס אבל מלוה את חבירו בשטר לא מצי טעין לוה פרעתי דא'ל אידך שטרך בידי מאי בעי וגבי לוה ליכא שום מיגו דאפי' טעין נאנסו צריך לשלם דמלוה להוצאה ניתנה:  לאו


lvr: 43
pgn: 70
dfh: b
trm: לאו שבועה בעי
txt:
<span class='five'>לאו שבועה בעי. </span>בתמיה והשתא אמרת נאמן בלא שבועה וע'י מיגו לא מצית למיפטריה משבועה ע'י טענתו לקיימה בלא שבועה כדכתיב שבועת ה' תהיה בין שניהם: 


lvr: 43
pgn: 70
dfh: b
trm: שטר כיס היוצא על היתומים
txt:
<span class='five'>שטר כיס היוצא על היתומים. </span>ראובן שנתן מעות לשמעון למחצית שכר וכתב לו שטר כמה הפקיד לו ומת שמעון והוציא ראובן אותו שטר על היתומים לתבוע מהם פקדונו והיתומים טוענין שמא אבינו החזירו לך א'נ טענת ברי טענו ואילו היה מלוה בעלמא שהלוה ראובן לשמעון ומת שמעון כולי עלמא מודו דנשבע ראובן וגובה כל השטר מן היתומים דלית לאבוהון שום טענה גבי מלוה ולא מצי טעין נאנסו אלא היה נשבע שלא התקבל מן הלוה כלום וכגון שהיה טוענו הלוה אשתבע לי דלא פרעתיך כדאמרינן בשבועות <span class='mareimakom'>(דף מא.)</span> וגבי יתמי דידיה דלא ידעי למיטען טענינן להו ונשבע וגובה חובו וכו' אבל השתא דלא הוי כולו מלוה אלא פלגא מלוה ופלגא פקדון כדין כל מעות הנתונות למחצית שכר כדמפרש ואזיל הוא דפליגי דייני גולה דהיינו שמואל וקרנא ודייני א'י דהיינו ר' אמי ור' אסי בפ'ק דסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף יז: ע'ש)</span>: נראה בעיני דה'ג 


lvr: 43
pgn: 70
dfh: b
trm:
ודכ'ע אית להו דנהרדעי </span>וכ'פ רבינו חננאל ולא גרס סברוה דמסקנא נמי הכי ס'ל: <span class='five'>דאמרי נהרדעי

txt:
<span class='five'>ודכ'ע אית להו דנהרדעי </span>וכ'פ רבינו חננאל ולא גרס סברוה דמסקנא נמי הכי ס'ל: <span class='five'>דאמרי נהרדעי. </span>בבבא מציעא בפרק המקבל האי עיסקא דיהיב איניש לחבריה למחצית שכר פלגא הוי מלוה להתחייב באחריות המקבל דהיינו אותו חצי שנוטל ממנו הריוח ופלגא הוי פקדון גביה ואינו חייב באחריותו דהך פלגא דקשקיל ממנה מפקיד רווחא והתם מפרש טעמא עבוד רבנן מילתא דניחא ליה ללוה וניחא ליה למלוה דאיכא קצת אחריות על זה וקצת על זה ואם נגנב או אבד הכל אין האחד מפסיד הכל אלא בין שניהן והלכך כיון דסתמא דמילתא כן הוא דפלגא הוי מלוה גביה צריך הנותן לקבל עליו תרי תילתי בהפסד הואיל ושקיל פלגא באגר כי היכי דלא להוי רבית מאי דטרח מקבל בפלגא דפקדון משום פלגא דמלוה שהלוהו דמאי דמקבל נותן אחריות עליה טפי מפלגא הוי שכר למקבל בשביל טירחא דקטרח בפלגא פקדון או פלגא יקבל הנותן בהפסד ותילתא באגר ומקבל יטול תרי תילתי דהאי דקשקיל מקבל רווחא טפי מפלגא זהו שכר טירחא ואין כאן רבית והכי מפרש באיזהו נשך <span class='mareimakom'>(ב'מ דף סח:)</span>: 


lvr: 43
pgn: 70
dfh: b
trm: מאי לאו
txt:
<span class='five'>מאי לאו. </span>בפלגא דפקדון קמפלגי בדרב חסדא דאמר לעיל נאמן דבפלגא דמלוה הכל מודין דנשבע וגובה אותו דאפילו אי הוה אבוהון קיים לא מצי טעין החזרתי דאמר ליה שטרך בידי מאי בעי וטענת מיגו ליכא דאפילו אם נאנסו צריך להחזיר דהא מלוה היא גביה הלכך נשבע וגובה כדין הבא ליפרע מנכסי יתומים אלא בפלגא דהוי פקדון קמיפלגי ובדרב חסדא דדייני גולה דאמרי נשבע וגובה כולו לא סבירא להו כרב חסדא דאמר נאמן אלא אי הוה אבוהון קיים לא היה נאמן לומר החזרתיו לך ואף על גב דאיכא מיגו דטענת אונס משום דא'ל אידך שטרך בידי מאי בעי הלכך נשבע וגובה כולו מן היתומים אפילו פלגא דפקדון ודייני א'י סברי לה כרב חסדא דאילו היה אבוהון קיים הוה מצי למיטען החזרתיו לך במיגו דהוה מצי למימר נאנסו ולא הוי אידך מצי למימר שטרך בידי מאי בעי וטענינן נמי הכי בשביל יתמי ומשתבעי יתמי שבועת יורשין כדמפרש בשבועות שבועה שלא פקדנו אבא כו' כדמפרש התם הלכך נשבע וגובה מחצה מלוה אבל פלגא פקדון לית ליה: ה'ג 


lvr: 43
pgn: 70
dfh: b
trm: לא דכ'ע אית להו דרב חסדא והכא כו'
txt:
<span class='five'>לא דכ'ע אית להו דרב חסדא והכא כו'. </span>דייני גולה סברי בעלמא סבירא לן כרב חסדא דנאמן לומר החזרתיו לך אבל גבי יתמי ליכא למימר הכי דכיון דאיכא שטרא ביד נותן ואיהו לא קטעין פרעתיך אנן לא טענינן ליתמי דאם איתא דפרעיה מימר הוה אמר בשעת צואת מיתה והשתא דאיכא תרתי שטר ביד הנותן וגם לא צוה בשעת מיתה הלכך נשבע וגובה כו': 


lvr: 43
pgn: 70
dfh: b
trm: תרתי
txt:
<span class='five'>תרתי. </span>בתמיה דסתרן אהדדי דכיון דנאמן אמאי נשבע וגובה כולו והא מצי אבוהון למיטען החזרתי לך פלגא פקדון  ונטעון


lvr: 43
pgn: 71
dfh: a
trm: אמר רבא הלכתא נשבע וגובה מחצה
txt:
<span class='five'>אמר רבא הלכתא נשבע וגובה מחצה. </span>פלגא מלוה אבל פלגא פקדון לא גבי דטענינן להו ליתמי אביהם החזיר לך ומשתבעין שבועת יורשין ופטורין והך דאמרינן בפ' כל הנשבעין <span class='mareimakom'>(שבועות דף מה:)</span> אמר רמי בר חמא כמה מעליא הא שמעתא א'ל רבא מאי מעליותא כו' עד מכלל דתרוייהו סבירא להו המפקיד אצל חבירו בעדים א'צ להחזיר לו בעדים בשטר מיהא צריך להחזיר לו בשטר פר'ח וא'נ בעדים והכא קפסיק רבא נשבע וגובה מחצה דמשמע דאין צריך להחזיר לו בעדים כרב חסדא איכא למימר דהאי דקאמר התם מכלל דתרוייהו סבירא להו לא קאי אלא אהמפקיד את חבירו בעדים אבל אהמפקיד בשטר לא קאי וא'נ קאי לאו דוקא דהא מדרמי בר חמא דשני לרבא דאפקיד ליה בשטר איכא למידק דס'ל לרמי בר חמא הכי אבל מדשתיק רבא ליכא למידק דהאי דשתיק משום דלפי סברת רמי בר חמא דס'ל דמפקיד בשטר צריך להחזיר לו בעדים ליכא לאקשויי תו ומיהו רבא אכתי בקושיא קאי דלא מעליא ההיא שמעתא כדפסיק הלכתא הכא נשבע וגובה מחצה ואין צריך להחזיר לו בעדים: 


lvr: 43
pgn: 71
dfh: a
trm: איפכא מתנינן
txt:
<span class='five'>איפכא מתנינן. </span>דייני גולה אמרי נשבע וגובה מחצה דהיינו נמי כרבא: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 71
dfh: a
trm: במוכר
txt:
<span class='five'>במוכר. </span>דאפי' למ'ד מוכר בעין יפה מוכר ה'מ דמה שמפרש במכירתו מכר הכל ולא עיכב לעצמו כלום ממה שמכר לחבירו כגון המוכר בית ושדה שלא עיכב דרך לילך לבורו ולדותו ולגתו אבל למכור יותר ממה שפירש לגבי הכי לא הוי עין יפה למכור בכלל שדה דברים אחרים שאינן בכלל שדה: 


lvr: 43
pgn: 71
dfh: a
trm: אבל בנותן מתנה נותן את כולה
txt:
<span class='five'>אבל בנותן מתנה נותן את כולה. </span>כל הני דאמרו לא מכר ואפילו הני דאינן בכלל מה שבתוכה כגון חרוב המורכב וסדן השקמה ובור וגת ושובך והכי מוכח גבי הקדש וה'ה לכל הנך וטעמא משום דנותן בעין יפה נותן יותר מדאי ואפילו מאי דלא הוי בכלל שדה הואיל וקבוע בתוך השדה ומיהו אם יש מעות בשדה או תבואה תלושה שאינה צריכה לקרקע או כל דבר שלא הוצרך לתנא דמתני' להזכיר ולומר לא מכר משום דמילתא דפשיטא הוא דאינו בכלל שדה כלל ההיא ודאי לא קנה לה מקבל מתנה: 


lvr: 43
pgn: 71
dfh: a
trm: זכה בכולה
txt:
<span class='five'>זכה בכולה. </span>אפילו בור וגת ושובך שבשדה קנה שכיון שזה נוטל שדה אחת וזה אחת כנגדו להסתלק זה משל זה נתכוונו ומיהו להיות לו דרך לפנימי על החיצון איכא למימר דאית ליה כרב כדפרישנא טעם לעיל <span class='mareimakom'>(דף סה.)</span> דא'ל אדור בשדה שלי כי היכי דדרו בה אבהתאי כדכתיב תחת אבותיך יהיו בניך: 


lvr: 43
pgn: 71
dfh: a
trm: החזיק בכולה
txt:
<span class='five'>החזיק בכולה. </span>אפילו בחרוב וסדן ואע'ג דחשיבנא ליה בגמ' כשתי שדות וגבי ב' שדות ומצר אחד בינייהו והחזיק באחת מהן ע'מ לקנות אותה ואת חבירתה אמרינן בחזקת הבתים <span class='mareimakom'>(לעיל דף נג:)</span> אותה קנה חבירתה לא קנה אפ'ה הכא קנה דנהי נמי דב' שדות חשבינן לשדה ולחרוב המורכב מיהו ליכא מצר ביניהן דכב' שדות ואין מצר אחר ביניהן דמו: 


lvr: 43
pgn: 71
dfh: a
trm: ר'ש אומר המקדיש את השדה לא הקדיש כלום
txt:
<span class='five'>ר'ש אומר המקדיש את השדה לא הקדיש כלום. </span>מכל אותן דברים שאמרנו גבי מוכר דלא מכר דהמקדיש דעתו כדעת מוכר שלא הקדיש אלא מה שפירש: 


lvr: 43
pgn: 71
dfh: a
trm: אלא את חרוב המורכב כו'
txt:
<span class='five'>אלא את חרוב המורכב כו'. </span>דאע'ג דגבי מכירת השדה אינן מכורין הכא מוקדשין וטעמא מפרש בגמ': <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 71
dfh: a
trm: מאי שנא מכר ומ'ש מתנה
txt:
<span class='five'>מאי שנא מכר ומ'ש מתנה. </span>נהי נמי דנותן בעין יפה נותן טפי ממוכר אפ'ה זימנין שאינו נותן אלא מה שמפרש בפיו אבל מידי שאינו בכלל לא קיהיב כגון הנך דתנן בהו לא מכר: 


lvr: 43
pgn: 71
dfh: a
trm: זה היה לו לפרש
txt:
<span class='five'>זה היה לו לפרש. </span>נותן מתנה כיון דרגיל ליתן בעין יפה אם איתא דהאי לאו בעין יפה יהיב היה לו לפרש ולשייר בור וגת ושובך וכל הנך דמתני' ומדלא שייר הפסיד אבל מוכר זוזי אנסוהו ולא מכר אלא מה שפירש ואפילו אם יש שרגיל למכור בעין יפה מסתמא אין לומר כן דיד לוקח על התחתונה דלא היה לו לפרש ורבינו חננאל פירש הקונה היה לו לפרש דכיון שנותן דמים אינו מתבייש מן המוכר ומדלא הזקיק למוכר לפרש לו הכל הפסיד אבל מקבל מתנה בושת יש לו מן הנותן ואין לו לפרש ולשאול לו בור וגת ושובך הלכך עליה דנותן רמיא לגלויי ואם לא פירש קנה הכל: 


lvr: 43
pgn: 71
dfh: a
trm: דמחזיק מאה גולפי
txt:
<span class='five'>דמחזיק מאה גולפי. </span>בקרקע רוחב ואורך הבית יכולין לסדר מאה חביות דהיינו י' חביות אורך על י' חביות רוחב: 


lvr: 43
pgn: 71
dfh: a
trm: בעין יפה יהיב
txt:
<span class='five'>בעין יפה יהיב. </span>כל הבית כולה והאי דקאמר מחזיק מאה גולפי סבור היה שלא היה מחזיק יותר ולשם חשיבות אמר כן דמתנה גדולה כזאת נותן לו: 


lvr: 43
pgn: 71
dfh: a
trm: דאמור רבנן
txt:
<span class='five'>דאמור רבנן. </span>במתני' דהמוכר את הספינה <span class='mareimakom'>(לקמן דף פא.)</span>: 


lvr: 43
pgn: 71
dfh: a
trm: שני אילנות
txt:
<span class='five'>שני אילנות. </span>אבל ג' חשיבי שדה אילן וקנה קרקע ביניהן וחוצה להן כמלא אורה וסלו ואם מתו יש לו קרקע כדתנן לקמן בהמוכר את הספינה: 


lvr: 43
pgn: 71
dfh: a
trm: ה'ז לא קנה קרקע
txt:
<span class='five'>ה'ז לא קנה קרקע. </span>ביניהן וחוצה להן וגם אם מתו אין לו קרקע ליטע אחרים במקומן כדתנן לקמן באידך פירקין ולא קנה אלא לפירותיו כל זמן שיתקיים האילן ואליבא דרבנן אתיא דאמרי בעין רעה מוכר אבל אליבא דר'ע יש לו קרקע ליטע אחרים במקומן אם ימותו אלו כדמוכח לקמן בשמעתין גבי מקדיש ג' אילנות בזה אחר זה דאמרינן דלא הקדיש קרקע אמרי' אי ר'ע הא מוכר בעין יפה מוכר וכ'ש מקדיש אלמא במוכר ב' אילנות לחבירו דהיינו דומיא דג' אילנות בזה אחר זה דקנה קרקע עם האילן וה'נ אמרינן בחזקת הבתים <span class='mareimakom'>(לעיל דף לז:)</span> מכר אילנות ושייר קרקע לפניו פלוגתא דר'ע ורבנן ואע'ג דסיפא דמיירי בג' אילנות מוקמינן לקמן באידך פירקין אפילו כר'ע מיהו רישא לאו ר'ע היא: 


lvr: 43
pgn: 71
dfh: a
trm: ואפי' לר'ע
txt:
<span class='five'>ואפי' לר'ע. </span>גמרא קאמר ליה דאפילו לר'ע אמרה רב הונא דאי לרבנן פשיטא כדפריך לקמן: 


lvr: 43
pgn: 71
dfh: a
trm: הני מילי
txt:
<span class='five'>הני מילי. </span>גבי מכר את הבית ושייר בור ודות דלית ליה שום היזק ללוקח דהא לא מכחשי בארעא והלכך לא חשש לשייר כלום מן הקרקע סביב הבור ולא הדרך אבל אילנות שמקלקלין את הקרקע שייר מן הקרקע עם האילנות אף לחזור וליטע במקומן אם יזקינו אלו משום דלא לימא ליה לוקח עקור אילנך כשימות והיפטר מכאן:  דאם


lvr: 43
pgn: 71
dfh: b
trm: דאם איתא דלא שייר כו'
txt:
<span class='five'>דאם איתא דלא שייר כו'. </span>ואנן סהדי דלדעת כן עיכב את האילנות לעצמו שיהיו כאן לעולם אף לחזור וליטע אחרים במקומן כדרך שהיה לו כח זה באילנות הללו עד עכשיו אבל לוקח אילנות אין לומר לצורך כל הימים לקחו וליטע אחרים במקומן דעביד איניש דזבין ארעא ליומיה ולפירות קנאו: 


lvr: 43
pgn: 71
dfh: b
trm: אלא חרוב המורכב כו'
txt:
<span class='five'>אלא חרוב המורכב כו'. </span>אבל שאר אילנות ממילא קדושים הם בכלל שדה כמו שמכורין מסתמא בכלל שדה: 


lvr: 43
pgn: 71
dfh: b
trm: אמר ר'ש מה טעם
txt:
<span class='five'>אמר ר'ש מה טעם. </span>הוו מוקדשין חרוב וסדן טפי מכל הנך דלעיל דס'ל מקדיש כמוכר שלא הקדיש אלא דברים דשייכי לשדה טובא דהוו נמי מכורין לענין מכר והלכך חרוב המורכב אינו מוקדש בכלל שדה: 


lvr: 43
pgn: 71
dfh: b
trm: הואיל ויונקין משדה הקדש
txt:
<span class='five'>הואיל ויונקין משדה הקדש. </span>הוא הקדיש את השדה בעין יפה אפילו מקום החרוב והסדן וכששיירו לעצמו לא שייר עמהן קרקע נמצאו גדלים מקרקע הקדש וגידולי הקדש הקדש נינהו אלמא המשייר אילנות לעצמו אינו משייר קרקע אלא בעין יפה מוכר ומקדיש כל הקרקע: 


lvr: 43
pgn: 71
dfh: b
trm: ואי אמרת
txt:
<span class='five'>ואי אמרת. </span>דמאן דמזבין קרקע לאחר ומשייר אילנות לעצמו משייר כמו כן קרקע יניקת האילנות וה'ה למקדיש אליבא דר'ש דהא כי הדדי נינהו א'כ אמאי קדשי חרוב וסדן משום שיונקין משדה הקדש הא כי ינקי מדנפשייהו קא ינקי ממה ששייר לעצמו ולא מקרקע הקדש: ומשני 


lvr: 43
pgn: 71
dfh: b
trm: ר'ש דאמר כר'ע
txt:
<span class='five'>ר'ש דאמר כר'ע. </span>רבו דמוכר בעין יפה מוכר הכל ולא שייר מן הקרקע כלום בין לצורך דרך בור ודות שעיכב בין ליניקת האילנות ששייר לפניו ומצי לוקח למימר ליה היום ולמחר כשייבש האילן עקור אילנך שקול וזיל וה'ה להקדש ומיהו לגבי מוכר בכלל שדה דברים שאינן בכללו לא שייך למימר עין יפה ועין רעה דמה שלא פירש לא מכר והשתא הדר ביה הגמרא ממאי דאמר לעיל ואפילו לרבי עקיבא כו': 


lvr: 43
pgn: 71
dfh: b
trm: ורב הונא
txt:
<span class='five'>ורב הונא. </span>דמשייר קרקע עם האילנות דאמר כרבנן דבעין רעה מוכר ושייר לעצמו ממה שמכר את הצריך ליניקת אילנותיו דומיא דדרך בורו ודותו ששייר עם הבור והדות ומיהו במסקנא דשמעתא מיתוקמא הא דרב הונא אפילו לר'ע וה'נ אמרינן בחזקת הבתים <span class='mareimakom'>(לעיל דף לז.)</span> פשיטא מכר קרקע ושייר האילנות לפניו יש לו קרקע ואפילו לר' עקיבא כו' והא דמשני גמרא ר'ש דאמר כר'ע ולא קמשני ר'ש ס'ל המקדיש בעין יפה מקדיש טפי ממוכר דאילו מוכר ושייר אילנות לפניו כמו כן שייר קרקע לעצמו כדרב הונא אבל מקדיש בעין יפה הקדיש הכל ולא שייר אלא החרוב לבדו בלא קרקע ליכא למימר הכי דאם כן לאו למוכר מדמי ליה מכל וכל ולא לנותן מתנה מדמי ליה מכל וכל אלא קצת מדמי ליה למוכר דלא הקדיש אלא דברים שבכלל שדה ולנותן מתנה מדמי ליה שלא שייר כלום לעצמו במה שפירש והקדיש דכל הקרקע הקדיש ולא שייר מקום יניקת חרוב והא לאו סברא הוא אלא או לנותן מתנה מדמי ליה לגמרי כרבנן דאמרי הקדיש את כולן או למוכר מדמינא ליה מכל וכל דכי היכי דמוכר שדה לא מכר בור וגת ושובך הוא הדין למקדיש וכי היכי דמוכר בעין יפה מוכר כל מה שפירש במכירתו ולא שייר מן הקרקע כלום אפילו ליניקת אילנותיו ה'ה למקדיש: 


lvr: 43
pgn: 71
dfh: b
trm: וקמתמה כרבנן פשיטא
txt:
<span class='five'>וקמתמה כרבנן פשיטא. </span>כיון דבעין רעה מוכר ועוד דמצי לוקח למימר ליה עקור אילנך שקול וזיל משום דמכחשי בארעא קל וחומר הוא לגבי בור ודות דלא מכחשי בארעא ואפ'ה אמרי רבנן דשייר דרך לעצמו לבורו ולדותו כל שכן גבי אילן: 


lvr: 43
pgn: 71
dfh: b
trm: נפקא מינה
txt:
<span class='five'>נפקא מינה. </span>הא דרב הונא דאתא לאשמעינן אליבא דרבנן דשייר קרקע לעצמו דאי נפלי הדר שתיל להו דאי לאו דרב הונא הוה אמינא שייר אילנות לפניו יש לו קרקע כל ימי קיום  האילנות


lvr: 43
pgn: 72
dfh: a
trm: ג' אילנות
txt:
<span class='five'>ג' אילנות. </span>חשיבי שדה האילן והקדיש קרקע עמהן כל הצריך ליניקתם ובנטיעות מיירי דאילו באילנות זקנים אמרו בלא יחפור דבית סאה צריך לשלשה: 


lvr: 43
pgn: 72
dfh: a
trm: ממטע י' לבית סאה
txt:
<span class='five'>ממטע י' לבית סאה. </span>דהיינו מאתן וחמשין לכל חד כדאמרן בלא יחפור <span class='mareimakom'>(לעיל דף כו:)</span> ואע'ג דלגבי מוכר שלשה אילנות אמרינן שיעורא לקמן בהמוכר את הספינה <span class='mareimakom'>(דף פב:)</span> והוא שנטועין מד' אמות ועד ט'ז התם בדעת מוכר תליא מילתא וזהו דעתו להקנות לו הצריך לו ללקיטת פירותיו ביניהן וחוצה להן כמלא אורה וסלו כדאמרי' התם אבל הכא ביניקה תליא מילתא: 


lvr: 43
pgn: 72
dfh: a
trm: וכשהוא פודה
txt:
<span class='five'>וכשהוא פודה. </span>אינו צריך לפדות האילנות בשוייהן והקרקע כפי חשבון הכתוב בפרשה <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span> ואם משדה אחוזתו יקדיש איש לה' והיה ערכך לפי זרעו זרע חומר שעורים בחמשים שקל כסף אלא הכל פודה ביחד לפי חשבון בית זרע חומר שעורים בנ' שקל כסף דהיינו לבית כור סלע ופונדיון לשנה שזהו חשבון נ' שקל כסף למ'ט שני יובל אלא שיש פונדיון יותר בשביל הכרע כדמפרש בערכין דהסלע לא הוי אלא מ'ח פונדיונין: 


lvr: 43
pgn: 72
dfh: a
trm: פודה בית זרע כו'
txt:
<span class='five'>פודה בית זרע כו'. </span>דכתיב בקרא ואם משדה אחוזתו וגו' ואילנות בכלל שדה כדנפקא לעיל <span class='mareimakom'>(דף סט:)</span> מויקם שדה עפרון: 


lvr: 43
pgn: 72
dfh: a
trm: או יותר מיכן
txt:
<span class='five'>או יותר מיכן. </span>אין הקרקע צריך להן והוי כמקדיש אילן אחד שאינו מקדיש קרקע וכי האי גוונא נמי תניא גבי מוכר ג' אילנות בפרק המוכר את הספינה: 


lvr: 43
pgn: 72
dfh: a
trm: פודן בשוייהן
txt:
<span class='five'>פודן בשוייהן. </span>כדין כל הקדש שלא נאמר חשבון חמשים שקל כסף אלא במקדיש שדה אחוזה אבל באילן בלא קרקע לא נאמר: ה'ג 


lvr: 43
pgn: 72
dfh: a
trm: ולא עוד אלא אפילו הקדיש את האילנות וחזר והקדיש את הקרקע כו'
txt:
<span class='five'>ולא עוד אלא אפילו הקדיש את האילנות וחזר והקדיש את הקרקע כו'. </span>לא מיבעיא היכא דהקדיש את האילנות בזה אחר זה ושוב לא הקדיש את הקרקע דפודן בשוייהן אלא אפילו חזר והקדיש את הקרקע אחר שהקדיש האילנות בזה אחר זה שאינו פודם עם הקרקע דהא מעיקרא קדשו לדמיהן וכשהקדיש שוב את הקרקע צריך לפדות גם את הקרקע סלע ופונדיון לשנה לבד פדיון האילנות בשוייהן דשני הקדשות הן זה הוקדש לדמיו וזה לפי חשבון חמשים ואין לנו להפסיד הקדש דמי האילנות דאמירתו לגבוה כמסירתו להדיוט ומשעה שהוקדשו ראויין לפדות בדמיהן בלא קרקע: 


lvr: 43
pgn: 72
dfh: a
trm: מני
txt:
<span class='five'>מני. </span>הך ברייתא דקתני פודן בשוייהן דמשמע דאפילו מקום האילנות לא הקדיש אלא בעין רעה הקדיש אילנות בלא קרקע היכא דלא הקדיש ג' ביחד: 


lvr: 43
pgn: 72
dfh: a
trm: אילימא ר'ע האמר בעין יפה מוכר
txt:
<span class='five'>אילימא ר'ע האמר בעין יפה מוכר. </span>וסבירא ליה דמוכר שני אילנות יש לו קרקע ללוקח דלית ליה מתני' דהמוכר את הספינה דהלוקח שני אילנות בתוך של חבירו אין לו קרקע אלא רבנן היא כדפרישית לעיל וכל שכן לר'ע מקדיש ב' אילנות או ג' בזה אחר זה דיש לו מיהא להקדש מקום האילנות ויפדו אגב קרקע לפי חשבון בית זרע חומר שעורים: 


lvr: 43
pgn: 72
dfh: a
trm: אלא פשיטא ר'ש היא
txt:
<span class='five'>אלא פשיטא ר'ש היא. </span>דשמעינן ליה במתני' דמשוי דין מוכר כמקדיש שלא הקדיש בור ודות וגת ושובך בכלל שדה ואשמועינן הכא דס'ל נמי דמכל וכל הוי מקדיש בעין רעה דהיכא דמקדיש אילן לא הקדיש מקומו: 


lvr: 43
pgn: 72
dfh: a
trm: ור'ש אליבא דמאן
txt:
<span class='five'>ור'ש אליבא דמאן. </span>מרבותיו שהרי מתלמידי ר'ע היה כדאמרינן <span class='mareimakom'>(יבמות דף סב: ע'ש)</span> עד שבא רבי עקיבא אצל רבותינו שבדרום ושנאה להם רבי יהודה ורבי מאיר ורבי יוסי ורבי שמעון ורבי נחמיה כו': 


lvr: 43
pgn: 72
dfh: a
trm: אלא פשיטא אליבא דרבנן דר'ע היא
txt:
<span class='five'>אלא פשיטא אליבא דרבנן דר'ע היא. </span>והאי בד'א במוכר כו' רבנן דר'ש קאמרי ליה אבל לר'ש כי היכי דפליגי רבנן ור'ע במוכר פליגי נמי במקדיש וקסבר ר'ש דין גבוה לרבנן דר'ע כדין הדיוט: 


lvr: 43
pgn: 72
dfh: a
trm: אף מקדיש נמי בעין רעה מקדיש
txt:
<span class='five'>אף מקדיש נמי בעין רעה מקדיש. </span>אלמא לא מצית לתרוצי לעיל ר'ש אליבא דר'ע והדרן קושיין קמייתא לדוכתה דשמעינן ליה לר'ש דהמקדיש את השדה הקדיש חרוב משום יניקת שדה הקדש דלא שייר ארעא לעצמו לצורך החרוב אלא בעין יפה הקדיש וה'ה למוכר דשייר אילנות לפניו וקשיא לרב הונא ומיהו לר'ש נמי קשיא דידיה אדידיה כדפריך לקמן דלעיל אמר עין יפה גבי הקדש והכא אית ליה עין רעה אך שיטת הגמרא עתה להקשות לרב הונא ומתכוין להעמיד קושיא ראשונה שתירץ רב הונא ואר'ש כר'ע ואנו העמדנו דלית ליה הא דר'ע ותיהדר קושיא לדוכתה ומשייר ארעא לא גרס דמשמע שמתכוין הגמרא להקשות דר'ש אדר'ש דהכא שמעינן ליה עין רעה והלכך משייר ארעא גבי מקדיש קרקע ושייר אילנות לפניו ולעיל שמעינן דלא שייר כדדייקינן מדקאמר הואיל ויונקין כו' דא'כ מאי האי דקאמר תו ואלא קשיא כו' אלא לרב הונא מקשינן כדפרישית  והיינו


lvr: 43
pgn: 72
dfh: b
trm: אלא ר'ש לדבריהם דרבנן כו'
txt:
<span class='five'>אלא ר'ש לדבריהם דרבנן כו'. </span>ושינויא הוא דקא משני דלא תקשי למאי דאמר רב הונא ואפילו לרבי עקיבא כו' ולא תקשי נמי דר'ש אדר' שמעון כו': 


lvr: 43
pgn: 72
dfh: b
trm: מקדיש נמי בעין רעה מקדיש
txt:
<span class='five'>מקדיש נמי בעין רעה מקדיש. </span>דאפי' במה שהקדיש משייר לעצמו וכיון דלא הקדיש חרוב ושקמה לא הקדיש נמי קרקע הצריך לו כמו גבי מוכר ושייר אילנות לפניו יש לו קרקע אפי' לר'ע כמו שאמר רב הונא וכל שכן לרבנן: 


lvr: 43
pgn: 72
dfh: b
trm: אלא לדידכו
txt:
<span class='five'>אלא לדידכו. </span>דאית לכו בעין יפה יותר מדאי גבי הקדש אפי' להקדיש בור וגת שאינם בכלל שדה די היה לכם אילו עשיתם מקדיש כמוכר לר'ע למימר ביה עין יפה לגבי מאי דמקדיש בהדיא כגון המקדיש את השדה הקדיש כל הקרקע כולו בעין יפה ולא שייר מן הקרקע כלום לצורך חרוב שלו נמצא יונק מן ההקדש וקדוש אבל בור ודות ושובך וכל הנך דאמרן לעיל דאינן בכלל שדה לא ליקדשו שהרי אין דעתו להקדיש יותר ממה שהוא מפרש: 


lvr: 43
pgn: 72
dfh: b
trm: ואמרי ליה רבנן לא שנא
txt:
<span class='five'>ואמרי ליה רבנן לא שנא. </span>כלומר לא חשו לדבריו דהא קאמרי הקדיש את כולן דמדמו ליה לנותן מתנה שנותן ומקדיש בעין יפה כל מה שבשדה הואיל ושייך גביה דשדה פורתא ומהשתא מיתוקמא מילתיה דרב הונא אפילו כרבי עקיבא כדאמרן מעיקרא: 


lvr: 43
pgn: 72
dfh: b
trm: דהא שמעינן ליה כו'
txt:
<span class='five'>דהא שמעינן ליה כו'. </span>וסברא בעלמא היא  והכי משמע ליה קרא ואם משדה אחוזתו יקדיש איש לה' והיה ערכך עכשיו בשעת פדיון בית זרע חומר שעורים וגו': 


lvr: 43
pgn: 72
dfh: b
trm: המקדיש
txt:
<span class='five'>המקדיש. </span>שדה מקנה פודהו בשוייו כדכתיב בהדיא בפרשה אבל בשדה אחוזה קצב הכתוב זרע חומר שעורים בחמשים שקל כסף: 


lvr: 43
pgn: 72
dfh: b
trm: ואחר כך מת אביו
txt:
<span class='five'>ואחר כך מת אביו. </span>וכ'ש אם מת אביו תחלה ואחר כך הקדישה דבשעת הקדשה כבר היתה שדה אחוזה ממש: 


lvr: 43
pgn: 72
dfh: b
trm: שדה שאינה ראויה
txt:
<span class='five'>שדה שאינה ראויה. </span>בשעת הקדש להיות שדה אחוזה היום ולמחר כגון שלקחו מאחר אי נמי מאביו ולא מת קודם היובל וקא ס'ד השתא דקרא לא כמר דייק ולא כמר דייק אלא לפי סברת דבריהן מפרשים הפסוק דס'ל לרבי שמעון דאזלינן בכל הקדשות בתר שעת פדיון כקנין כל דבר שאין לוקחין את החפץ אלא לפי שוויו בשעת מקח: 


lvr: 43
pgn: 72
dfh: b
trm: שהיא שדה אחוזה
txt:
<span class='five'>שהיא שדה אחוזה. </span>בשעה שהקדישה דאילו לא מת אביו היתה חוזרת ביובל לאביו כדכתיב בשנת היובל ישוב השדה לאשר קנהו מאתו ועתה כשמת אביו הרי היא לו שדה אחוזה ויחזור לו ביובל אבל הקדישה ואח'כ מת אביו ס'ל לר'מ דאינה כשדה אחוזה: 


lvr: 43
pgn: 72
dfh: b
trm: לכדר'מ הוא דאתא
txt:
<span class='five'>לכדר'מ הוא דאתא. </span>דמרבוי אחד אין לך לרבות אלא ההוא דדמי טפי לרבויי אלא [לאו] משום דאזלי מסברא בשעת פדיון ומפרשי ליה לקרא לפי דעתם: 


lvr: 43
pgn: 72
dfh: b
trm: קרא אשכחו
txt:
<span class='five'>קרא אשכחו. </span>דמרבי ליה בהדיא אבל בעלמא ניזיל גבי שעת הקדש לחומרא דכיון דקדשו אילנות לדמיהן אין לנו להפסיד הקדש: 


lvr: 43
pgn: 72
dfh: b
trm: לכתוב קרא אשר לא שדה אחוזתו מאי משדה
txt:
<span class='five'>לכתוב קרא אשר לא שדה אחוזתו מאי משדה. </span>דהכי משמע קרא ואם את השדה מקנה שאינה מקצת שדה אחוזה אבל אם היא שדה אחוזה מקצת דהיינו הקדישה ואח'כ מת אביו דכמעט קנוי היא בכלל שדה אחוזה בשעת הקדש שהרי יכולה להיות שדה אחוזה אם ימות קודם היובל ולעולם בתר שעת הקדש אזיל: 


lvr: 43
pgn: 72
dfh: b
trm: דלא מיזדבן אגב ארעא
txt:
<span class='five'>דלא מיזדבן אגב ארעא. </span>כדתנן במתני' ואם היו שני אילנות והאי חרוב האילנות מכורין והאי אינו מכור ומשום רישא נקט סיפא: 


lvr: 43
pgn: 72
dfh: b
trm: שני עומרים שכחה שלשה אינן שכחה
txt:
<span class='five'>שני עומרים שכחה שלשה אינן שכחה. </span>בספרי מפיק ליה מהאי קרא ושכחת עומר בשדה <span class='mareimakom'>(דברים כד)</span> ולא גדיש וגם עומר שיש בו סאתים מפיק ליה התם מדכתיב לקחתו למעוטי האי דאינו ניקח בפעם אחת יפה: 


lvr: 43
pgn: 72
dfh: b
trm: תורת גדיש עליו
txt:
<span class='five'>תורת גדיש עליו. </span>דאפילו כשהוא לבדו אינו שכחה כדדרשינן בספרי עומר ולא הגדיש: 


lvr: 43
pgn: 72
dfh: b
trm: חרוב המורכב וסדן השקמה
txt:
<span class='five'>חרוב המורכב וסדן השקמה. </span>אם קדוש בכלל שדה אם לאו באנו למחלוקת ר' מנחם בר' יוסי ורבנן דלרבנן קדשי דבעין יפה מקדיש כדתנן במתניתין ורבי מנחם בר' יוסי כרבי שמעון דבעין רעה מקדיש ואפי' חרוב שיונק מן השדה לא קדיש דבעין רעה כל כך הקדיש את השדה ששייר מן השדה לצורך יניקת חרוב שלו וכדפרישית לעיל רבי שמעון לדבריהם דרבנן קאמר להו כו' והכי הוה שמיע ליה ריש לקיש מרבותיו דרבי מנחם ברבי יוסי סבירא ליה כרבי שמעון:  ולימא


lvr: 43
pgn: 73
dfh: a
trm: ולימא מחלוקת ר'ש ורבנן
txt:
<span class='five'>ולימא מחלוקת ר'ש ורבנן. </span>והוה משמע לן דר'ש לדבריהם דרבנן קאמר להו כדאמרן לעיל דאי ממתני' הוה אמינא דבחרוב ושקמה מודי להו כדקתני בהדיא אלא חרוב המורכב כו' משמע דבחרוב וסדן מודי להו ר'ש לרבנן: 


lvr: 43
pgn: 73
dfh: a
trm: הא קמ'ל כו'
txt:
<span class='five'>הא קמ'ל כו'. </span>הא עדיפא לאשמועינן דההיא דר'ש ממילא שמעינן ליה דלדבריהם דרבנן קאמר להו כדדייקינן מברייתא לעיל: הדרן עלך המוכר את הבית 


lvr: 43
pgn: 73
dfh: a
trm: מרצופין
txt:
<span class='five'>מרצופין. </span>לתת בתוכן האנתיקי דהיינו פרקמטיא של ספינה כדמפרש בגמ' וכל הני נמי ליתנהו בכלל הקדש שאם הקדיש את הספינה לא הקדיש את אלו מדלא קתני לה בפירקין דלעיל והיינו טעם דכל הני דחשיבנא בפרקין דלעיל בית המרחץ בית הבד ועיר ושדה כולהו מקרקעי נינהו וכל הני דחשיב לא מכר בטלים קצת אגבן לגבי הקדש ומתנה וחלוקת אחין אבל הני דהאי פירקא מטלטלי נינהו לא שנא מכר ולא שנא מתנה והקדש כולן שוין בהנהו דלא מכר שכשם שלא מכר כמו כן לא הקדיש ולא נתן: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 73
dfh: a
trm: וכן הוא אומר ארז מלבנון כו'
txt:
<span class='five'>וכן הוא אומר ארז מלבנון כו'. </span>ראיה לדבר דתורן דמתניתין היינו אסקריא שהאסקריא מארז או מאילן גבוה עושין אותה: 


lvr: 43
pgn: 73
dfh: a
trm: וכן הוא אומר
txt:
<span class='five'>וכן הוא אומר. </span>דעיגון דמתניתין לשון עכוב הוא כדכתיב הלהן תעגנה כמו תעשנה תתעכבו מלהנשא לבעל אלמא עוגין דמתני' היינו עיגון: 


lvr: 43
pgn: 73
dfh: a
trm: וכן הוא אומר אלונים מבשן עשו משוטיך
txt:
<span class='five'>וכן הוא אומר אלונים מבשן עשו משוטיך. </span>בספינה מיירי ביחזקאל וקחשיב תשמישי הספינה וכליה ומדקחשיב המשוטות ש'מ דעיקר תשמישי הספינה הן ונמכרין בכלל הספינה והלכך אמרי' דכל המנהיגין דמתני' אתא לרבויינהו: 


lvr: 43
pgn: 73
dfh: a
trm: כל תופשי משוט
txt:
<span class='five'>כל תופשי משוט. </span>אלמא עיקר הספינה על ידי שתופסין משוטות דסד'א חבלים המושכין הספינה ליהוו עיקר מנהיגין אבל משוטות לא מיזדבני קמ'ל: 


lvr: 43
pgn: 73
dfh: a
trm: ביצית ודוגית
txt:
<span class='five'>ביצית ודוגית. </span>היינו ספינה קטנה שקושרין לספינה גדולה וכשרוצין לעלות ליבשה נכנסין באותה קטנה מהגדולה שהגדולה אינה יכולה להתקרב אל שפת הים מפני עומקה קוקיי'ט בלע'ז ויש לועזים בוצא קרוב ללשון העברי: 


lvr: 43
pgn: 73
dfh: a
trm: ביצייתא דמישן
txt:
<span class='five'>ביצייתא דמישן. </span>מישן נהר קטן ואין מהלכין בו אלא בספינות קטנות ובמס' שבת אמרי' בפ' הזורק <span class='mareimakom'>(דף קא.)</span> הני ביצייתא דמישן כו': 


lvr: 43
pgn: 73
dfh: a
trm: ואחריתכן בסירות דוגה
txt:
<span class='five'>ואחריתכן בסירות דוגה. </span>בספינות קטנות כקדרות הקרויות דוגה וקלים על פני מים יוליכו אתכם מהרה בגלות: 


lvr: 43
pgn: 73
dfh: a
trm: אמר רבה אשתעו לי כו'
txt:
<span class='five'>אמר רבה אשתעו לי כו'. </span>כל הני עובדי דקא חשיב משום מה רבו מעשיך ה' ומהן להודיע מתן שכרן של צדיקים לעתיד לבא או לפרש מקראות האמורים בספר איוב המדברים בעופות גדולים ובהמות ודגים גדולים שכל שיחת תלמידי חכמים צריכה תלמוד: 


lvr: 43
pgn: 73
dfh: a
trm: אלוותא
txt:
<span class='five'>אלוותא. </span>מקלות כמו לא באלה ולא ברומח במסכת שבת <span class='mareimakom'>(דף סג.)</span>: 


lvr: 43
pgn: 73
dfh: a
trm: בין גלא לגלא תלתא מאה פרסי
txt:
<span class='five'>בין גלא לגלא תלתא מאה פרסי. </span>ומשום דאמר בסמוך ורמא ליה גלא קלא לחבריה איצטריך לאשמועינן דמשלש מאות פרסי שמעין קולות לחבירו: 


lvr: 43
pgn: 73
dfh: a
trm: דלינן גלא
txt:
<span class='five'>דלינן גלא. </span>יותר משיעור גבהו השליכנו למעלה עד לרקיע אי נמי הבלא דרקיע נפיש עד מהלך קרוב לחמש מאות שנה שיש מן הרקיע עד לארץ: 


lvr: 43
pgn: 73
dfh: a
trm: ורמא ליה גלא
txt:
<span class='five'>ורמא ליה גלא. </span>נתן קולו כלומר צעק כדוגמת תהום אל תהום קורא ושמא מלאכים הממונים עליהם הם: 


lvr: 43
pgn: 73
dfh: a
trm: שבקת מידי בעלמא כו'
txt:
<span class='five'>שבקת מידי בעלמא כו'. </span>מפני שהגביה כל כך היה סבור שיצא חוץ לשפת הים ושטף את העולם: 


lvr: 43
pgn: 73
dfh: a
trm: הורמין
txt:
<span class='five'>הורמין. </span>בנו'ן גרסי' כך שמעתי מאבא מרי ואני שמעתי הורמיז בזיי'ן שד כדאמרי' בסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף לט.)</span> מפלגא דתתא דהורמיז: 


lvr: 43
pgn: 73
dfh: a
trm: אקופי דשורא
txt:
<span class='five'>אקופי דשורא. </span>על שיני החומה והאי עובדא להודיע צדקותיו של הקב'ה שמרחם על בריותיו ואינו נותן רשות לאלו להזיקן וגם שלא לצאת בדרך יחיד: 


lvr: 43
pgn: 73
dfh: b
trm: אתרי גישרי דרוגנג
txt:
<span class='five'>אתרי גישרי דרוגנג. </span>שם אותו הנהר והיו רחוקין זה מזה והיה  מדלג מפרדה זו לפרדה זו: 


lvr: 43
pgn: 73
dfh: b
trm: תרתי כסא דחמרא
txt:
<span class='five'>תרתי כסא דחמרא. </span>שניהם מלאים יין והיה מוריק תרוייהו ביחד זה בתוך זה בהדי דקמשוור ואינו נשפך אפי' טפה אחת ואע'פ שהיה אותו יום רוח סערה שהיו עולין יורדי הים באניות עד לשמים ויורדין עד תהומות מכח הרוח ואף על פי כן לא נפלה טפה לארץ: 


lvr: 43
pgn: 73
dfh: b
trm: שמעין בי מלכא וקטלוהו
txt:
<span class='five'>שמעין בי מלכא וקטלוהו. </span>בי מלכא דשידי שאין דרכו של שד להראות לבני אדם והרגוהו מפני שהיה מגלה סודם ואית דאמר בי מלכא קיסר שהיה ירא שלא יטול המלכות ממנו שהיה אותו שד מאדם הבא על השידה והיה דר בין האנשים: 


lvr: 43
pgn: 73
dfh: b
trm: באוסייה
txt:
<span class='five'>באוסייה. </span>בנחיריו של דג נכנס השרץ ונראה לי דהיינו כילבית כדאמרי' בעלמא <span class='mareimakom'>(שבת עז: ע'ש)</span> שלשה אימות הן חלש על הגבור אימת כילבית על לויתן: 


lvr: 43
pgn: 73
dfh: b
trm: חרבו מיניה שיתין מחוזי
txt:
<span class='five'>חרבו מיניה שיתין מחוזי. </span>שהשליכו על ששים כרכים ושיברן כולן שהיה גדול כל כך: 


lvr: 43
pgn: 73
dfh: b
trm: ומלחו מיניה שיתין מחוזי
txt:
<span class='five'>ומלחו מיניה שיתין מחוזי. </span>אחרים שהיו רחוקים משם ומלחו ממנו ונשאוהו למקומן: 


lvr: 43
pgn: 73
dfh: b
trm: איהו בזקיפא
txt:
<span class='five'>איהו בזקיפא. </span>שהיה הולך כנגד הרוח ואנן אזלינן בשיפולא כמו שהרוח הולך דמים של ים אינן נובעין אלא ע'י רוח הולכין בהן: 


lvr: 43
pgn: 73
dfh: b
trm: ושדי פרשא גירא
txt:
<span class='five'>ושדי פרשא גירא. </span>כשהיה שום אדם יורה בחץ ובקשת על שפת הים לארץ הוה חזינן דקדמה לה ספינתא לגירא: 


lvr: 43
pgn: 73
dfh: b
trm: אמרינן ליכא מיא
txt:
<span class='five'>אמרינן ליכא מיא. </span>היינו סבורין שאינן עמוקים הואיל ולא קאי במיא אלא עד קרצוליה: 


lvr: 43
pgn: 73
dfh: b
trm: ולאו משום דעמיקי מיא
txt:
<span class='five'>ולאו משום דעמיקי מיא. </span>מהלך שבע שנים לא הגיע החציצא לקרקע אלא משום דרדיפי מיא מתוך חריפות הנהר לא היה נצלל עדיין ולא מחמת העומק בלבד: 


lvr: 43
pgn: 73
dfh: b
trm: ליתן עליהם את הדין
txt:
<span class='five'>ליתן עליהם את הדין. </span>שבחטאתם מתעכב משיח ויש להם צער בעלי חיים לאותן אווזים מחמת שומנן: 


lvr: 43
pgn: 73
dfh: b
trm: אמר לי
txt:
<span class='five'>אמר לי. </span>ההוא טייעא תא ואחוי לך: הכי גרסי' <span class='five'>אזלינן חזיתינהו ודמו כמאן דמיבסמי  וגנו                     </span>


lvr: 43
pgn: 74
dfh: a
trm: ועייל טייעא תותי בירכיה כו'
txt:
<span class='five'>ועייל טייעא תותי בירכיה כו'. </span>כלומר ראיתי טייעא שהיה מהלך תחת ברכי המת רוכב על הגמל ורומחו בידו ולא היה נוגע בו בברכיה וליכא לפרושי דגובה הברכים כשיעור שיכול טייעא ללכת תחת ברכי המת ורומחו בידו ולא היה נוגע בו דאי שיעורא קאמר ולא ממש חזא מעשה הכי הו'ל למימר ועייל פרשא תותי בירכיה כו' אי נמי ועייל גברא: 


lvr: 43
pgn: 74
dfh: a
trm: שקלי קרנא
txt:
<span class='five'>שקלי קרנא. </span>כנף הטלית להביאו לפני חכמים ללמוד ממנו דין ציצית אי כב'ש אי כב'ה כדלקמן: 


lvr: 43
pgn: 74
dfh: a
trm: כל אבא חמרא
txt:
<span class='five'>כל אבא חמרא. </span>רבה בר בר חנה היינו רבי אבא בר חנה וכמו כן רבינא כמו רב אבינא: 


lvr: 43
pgn: 74
dfh: a
trm: סיכסא
txt:
<span class='five'>סיכסא. </span>שוטה כדאמרינן בחלק <span class='mareimakom'>(סנהדרין דף ק:)</span> עבדקן סיכסן: 


lvr: 43
pgn: 74
dfh: a
trm: למאי הלכתא
txt:
<span class='five'>למאי הלכתא. </span>פסקת ליה משום דבעית למיחזי אי הלכה כב'ש דפליגי במסכת מנחות <span class='mareimakom'>(דף מא:)</span> דת'ר כמה חוטין הוא נותן ב'ש אומרים ארבעה ובית הלל אומרים שלשה וכמה תהא משולשלת כו': 


lvr: 43
pgn: 74
dfh: a
trm: והוא
txt:
<span class='five'>והוא. </span>רבה בר בר חנה סבר דלמא שבועתא דמבול  דכתיב אשר נשבעתי מעבור מי נח וגו' <span class='mareimakom'>(ישעיה נד)</span> אותה שבועה היה רוצה להפר ויחריב את העולם במבול ולפיכך לא רצה להפר: 


lvr: 43
pgn: 74
dfh: a
trm: ורבנן
txt:
<span class='five'>ורבנן. </span>דקרו ליה סיכסא אמרי א'כ לא הוה ליה למימר אוי לי אלא משום דבכל צרתם לו צר: 


lvr: 43
pgn: 74
dfh: a
trm: ביזעי
txt:
<span class='five'>ביזעי. </span>בקעים דכתיב ותבקע הארץ אשר וגו' <span class='mareimakom'>(במדבר טז)</span> : 


lvr: 43
pgn: 74
dfh: a
trm: היכא דנשקי ארעא ורקיעא
txt:
<span class='five'>היכא דנשקי ארעא ורקיעא. </span>מקום גבוה היה שם שנושקין יחד זה לזה ולאו היינו סוף העולם דהא מהלך חמש מאות שנים הוי וא'י אמצעיתו של עולם היא כדכתיב <span class='mareimakom'>(יחזקאל לח)</span> יושבי על טבור הארץ והיינו מקומו של רבה בר בר חנה: 


lvr: 43
pgn: 74
dfh: a
trm: דהדר
txt:
<span class='five'>דהדר. </span>חוזר כדאמרינן בפסחים <span class='mareimakom'>(דף צד:)</span> גלגל חוזר ומזלות קבועים: 


lvr: 43
pgn: 74
dfh: a
trm: עיזא דימא
txt:
<span class='five'>עיזא דימא. </span>שכל מה שיש ביבשה יש בים חוץ מן החולדה בשחיטת חולין <span class='mareimakom'>(דף קכז.)</span>: 


lvr: 43
pgn: 74
dfh: b
trm:
אתא ההוא תנינא רגש וקבעי למבלע לספינתא אתא פושקנצא </span>עורב נקבה וקטעיה לרישיה דתנינא אתהפיכו מיא והוו דמא מרוב דם שהיה גדול הרבה הדר בעי לטבעיה לספינתא אתא ההוא פושקנצא וקטליה ואזיל בר אמוראי ושקליה לההיא אבן טובה ותלינהו להנהו ציפרי לנסות אם יחיו וחי

txt:
<span class='five'>אתא ההוא תנינא רגש וקבעי למבלע לספינתא אתא פושקנצא </span>עורב נקבה וקטעיה לרישיה דתנינא אתהפיכו מיא והוו דמא מרוב דם שהיה גדול הרבה הדר בעי לטבעיה לספינתא אתא ההוא פושקנצא וקטליה ואזיל בר אמוראי ושקליה לההיא אבן טובה ותלינהו להנהו ציפרי לנסות אם יחיו וחיו ופרחו להן: <span class='five'>בהדה. </span>בהדי ההיא אבן: 


lvr: 43
pgn: 74
dfh: b
trm: סמתרי
txt:
<span class='five'>סמתרי. </span>עשב שמחבר כדאמרינן בהמקבל <span class='mareimakom'>(ב'מ דף קז:)</span> ובאלו טריפות <span class='mareimakom'>(חולין דף נד.)</span> דעבד ליה סמתרי וחיי: 


lvr: 43
pgn: 74
dfh: b
trm: זכר ונקבה בראם
txt:
<span class='five'>זכר ונקבה בראם. </span>כדכתיב <span class='mareimakom'>(ישעיה כז)</span> נחש בריח ונחש עקלתון: 


lvr: 43
pgn: 74
dfh: b
trm: שנאמר והרג את התנין
txt:
<span class='five'>שנאמר והרג את התנין. </span>סיפא דהאי קרא יפקוד ה' בחרבו הקשה (וגו') [הוא] ומדלא כתיב ויהרוג וכתיב יפקוד קדריש הכי והכי משמע ליה קרא יפקוד ה' בחרבו הקשה על לויתן נחש בריח לעתיד לבא כאשר עשה אל לויתן נחש עקלתון שהרי הרג את התנין אשר בים מששת ימי בראשית: 


lvr: 43
pgn: 74
dfh: b
trm: בהמות בהררי אלף
txt:
<span class='five'>בהמות בהררי אלף. </span>פסוק הוא בתהלים במזמור לאסף כי לי כל חיתו יער בהמות בהררי אלף ע'ש שרועה אלף הרים בכל יום: 


lvr: 43
pgn: 74
dfh: b
trm: ואונו בשרירי בטנו
txt:
<span class='five'>ואונו בשרירי בטנו. </span>שלא ילדה ולעיל מיניה כתיב באיוב הנה נא בהמות אשר עשיתי עמך וגו': 


lvr: 43
pgn: 74
dfh: b
trm: ואבע'א כיון דכתיב לויתן זה יצרת לשחק בו
txt:
<span class='five'>ואבע'א כיון דכתיב לויתן זה יצרת לשחק בו. </span>ואמרינן במסכת ע'ז <span class='mareimakom'>(דף ג:)</span> שעה רביעית יושב ומשחק עם לויתן: 


lvr: 43
pgn: 74
dfh: b
trm: אימתי בהמות בהררי אלף בטוחות
txt:
<span class='five'>אימתי בהמות בהררי אלף בטוחות. </span>שלא ימותו כל שעה שיגיח ירדן לפיו של לויתן דכל זמן שהוא חי בטוחין הן כמו כן: 


lvr: 43
pgn: 75
dfh: a
trm: קניגיא
txt:
<span class='five'>קניגיא. </span>צידת חיות בקשת ורומח כל מיני צידה קרוי כן וכן בשחיטת חולין <span class='mareimakom'>(דף ס:)</span> וכי משה רבינו קניגי או בליסטרי היה: 


lvr: 43
pgn: 75
dfh: a
trm: כמרקחה
txt:
<span class='five'>כמרקחה. </span>כבשמים כמו רוקח מרקחת <span class='mareimakom'>(שמות ל)</span>  מתוך שהכניס ראשו לגן עדן: 


lvr: 43
pgn: 75
dfh: a
trm: כדין וכדין
txt:
<span class='five'>כדין וכדין. </span>כדברי זה וכדברי זה והיינו כדכוד משהם וישפה תבנה ואע'פ שמקרא זה קדם לבני ר' חייא טובא יש לומר שכך נתנבא ישעיה שכדברי כל המפרשים עתידה להבנות: 


lvr: 43
pgn: 75
dfh: a
trm: וחוקק עשר
txt:
<span class='five'>וחוקק עשר. </span>של רוחב ברום עשרים והיינו אקדח לשון קודח שחוקק בהם ומשמע נמי אבן טובה שמאירה כאש קודחת כמו קודחי אש <span class='mareimakom'>(ישעיה נ)</span> : 


lvr: 43
pgn: 75
dfh: a
trm: כשתי קומות של אדם הראשון
txt:
<span class='five'>כשתי קומות של אדם הראשון. </span>שמיעטו עד ק' אמה במסכת חגיגה <span class='mareimakom'>(דף יב.)</span>: 


lvr: 43
pgn: 75
dfh: a
trm: ההיכל
txt:
<span class='five'>ההיכל. </span>של בית שני שהיה רום מאה אמה ולפי קומתן צריך שערים גבוהים וקשיא לר' יוחנן דאמר רום עשרים: 


lvr: 43
pgn: 75
dfh: a
trm: ענן יומם
txt:
<span class='five'>ענן יומם. </span>אחד ועשן ב' ונוגה ג' אש ד' להבה ה' כי על כל כבוד ו' חופה ז' ול'נ כי על כל כבוד אינו מן החשבון אבל וסוכה תהיה לצל יומם דסמיך ליה לסיפיה דהאי קרא הוה השביעי והאי על כל כבוד לכדמפרשי' בסמוך אתא: 


lvr: 43
pgn: 75
dfh: a
trm: אוי לה לאותה בושה
txt:
<span class='five'>אוי לה לאותה בושה. </span>שבזמן מועט נתמעט הכבוד כל כך שהרי יהושע היה נביא ומלך כמשה ולא יכול להגיע לכבודו: 


lvr: 43
pgn: 75
dfh: a
trm: בעדן גן אלהים היית
txt:
<span class='five'>בעדן גן אלהים היית. </span>בחירם מלך צור כתיב וכי סבור אתה להיות כאדם הראשון שהיה בגן עדן והיו לו כל החופות הללו אודם פטדה וגו' עד זהב הרי עשר אבל כל אבן יקרה לא חשיב דכולל ואח'כ מפרש מאי כל אבן יקרה דאמרן אודם פטדה וגו': 


lvr: 43
pgn: 75
dfh: a
trm: וזהב א'ר יוחנן וגרוע שבכולן זהב [וכו'
txt:
<span class='five'>וזהב א'ר יוחנן וגרוע שבכולן זהב [וכו'. </span>וזהב אקרא קא מהדר לפרושי גרוע שבכולן זהב] מכלל דחשובין יותר מדאי: 


lvr: 43
pgn: 75
dfh: a
trm: בך נסתכלתי
txt:
<span class='five'>בך נסתכלתי. </span>כשבראתי עולמי שאתה עתיד למרוד ולעשות עצמך אלוה ובראתי באדם נקבים שמוציאין ריעי תוף חלול הוא ומנוקב ביום הבראך כוננו ביום שנתתי אל לבי שתהא נברא בו ביום כוננו הנקבים באדם:  וקנסתי


lvr: 43
pgn: 75
dfh: b
trm: פרזות תשב ירושלים
txt:
<span class='five'>פרזות תשב ירושלים. </span>מה פרזות הללו אין להן שיעור בבנין ישובן אלא כמה שרוצין בונין אף ירושלים כן: 


lvr: 43
pgn: 75
dfh: b
trm: אמר ריש לקיש
txt:
<span class='five'>אמר ריש לקיש. </span>ירושלים דהויא תלתא פרסי עתיד הקב'ה להוסיף בה מגדלים באלף פעמים בחשבון קפל וגינאות באלף פעמים טפף כל הני גימטריאות הן והאי דהאריך בסימנין כי האי גוונא היינו משום דלשון הגון הוא בעירם בלא חשבון ויסד החשבון בתיבה המתפעלת: 


lvr: 43
pgn: 75
dfh: b
trm: שלש ושלשים פעמים
txt:
<span class='five'>שלש ושלשים פעמים. </span>פשטיה דקרא מיירי בתאים והכא יתורא דכתיב פעמים קדריש דמשמע ג' ירושלים ובכל אחת שלשים פעמים זו למעלה מזו אי נמי פעמים אשלש קאי והכי קאמר שלש פעמים זה ע'ג זה בשלשים: 


lvr: 43
pgn: 75
dfh: b
trm: איתמר ספינה
txt:
<span class='five'>איתמר ספינה. </span>מאימתי תהא קנויה ללוקח שלא יוכל מוכר לחזור בו דהא במטלטלין אין מעות קונות אלא משיכה או רשותו: 


lvr: 43
pgn: 75
dfh: b
trm: עד שימשוך את כולה
txt:
<span class='five'>עד שימשוך את כולה. </span>שיבא סוף הספינה במקום שהיה ראשה עומד דהיינו שעקרה כולה חוץ למקומה: 


lvr: 43
pgn: 75
dfh: b
trm: כיצד
txt:
<span class='five'>כיצד. </span>בהמה גסה נקנית במסירה  [דתנן בפרק ראשון דקדושין <span class='mareimakom'>(כה:)</span> בהמה גסה נקנית במסירה] והדקה במשיכה וסברא בעלמא הוא דהא אורחה בהכי והא אורחה בהכי: 


lvr: 43
pgn: 75
dfh: b
trm: בדוכתה קיימא
txt:
<span class='five'>בדוכתה קיימא. </span>גוף הבהמה לא זזה ממקומה שהרי נשען על אידך יד ורגל שלא עקרה: 


lvr: 43
pgn: 75
dfh: b
trm: אידך
txt:
<span class='five'>אידך. </span>יד ורגל נמי למיעקר קיימי וכמי שהיא עוקרת דמי והיכא דעקרה ארבעתן היינו עקירת כולה חוץ למקומה אבל ספינה דכי עקר לה משהו לא ממילא מיעקר כולה ממקומה הלכך אי משיך לה כולה קני ואי לא לא: 


lvr: 43
pgn: 75
dfh: b
trm: ואותיות
txt:
<span class='five'>ואותיות. </span>שטר חוב שמוכרו או נותנו לחבירו כדי לקנות את השטר ואת החוב שכתוב בו קני ליה במשיכה כשיבא לידו שימסור לו המוכר:  ובשטר


lvr: 43
pgn: 76
dfh: a
trm: ובשטר
txt:
<span class='five'>ובשטר. </span>אם כתב לו שטר מכירה על שטרות הללו כדאמר לקמן קני לך הוא וכל שעבודיה אבל במסירה בלא שטר לא קני אלא לצור ע'פ צלוחיתו וכדלקמן ומש'ה בעי שטר אחר עלוי' זה ולקמיה פריך שטר בספינה למה: א] 


lvr: 43
pgn: 76
dfh: a
trm: ואותיות במסירה
txt:
<span class='five'>ואותיות במסירה. </span>אבל משיכה אינה אלא בדבר שגופו ממון דמכי משך ליה זכה ביה וה'נ לגבי לצור ע'פ צלוחיתו תיהני ליה משיכה כשאר מטלטלין אבל כדי לגבות החוב צריך שימסרנו מלוה ליד הלוקח: 


lvr: 43
pgn: 76
dfh: a
trm: ואותיות בשטר
txt:
<span class='five'>ואותיות בשטר. </span>כלומר אף בשטר דתרוייהו בעי מסירה ושטר כרבנן דאמרי לקמן לא קנה עד שיכתוב וימסור דאי בשטר לחוד קאמר דאותיות נקנות א'כ רבי נתן דאמר כמאן לא כרבי ולא כרבנן ואם כן איכא שלש מחלוקות בדבר: 


lvr: 43
pgn: 76
dfh: a
trm: ספינה במשיכה
txt:
<span class='five'>ספינה במשיכה. </span>למה ליה לרבי נתן למימר היינו ת'ק אלא לאו בדרב ושמואל קמיפלגי דקאמר ת'ק ספינה נקנית במשיכה כולה כשמואל ואתא ר' נתן דהוא תנא בתרא לטפויי דאפילו במשיכה כל שהוא נקנית כרב: 


lvr: 43
pgn: 76
dfh: a
trm: ובפלוגתא דהני תנאי
txt:
<span class='five'>ובפלוגתא דהני תנאי. </span>קמיפלגי ר' נתן ורבנן דרבנן דהכא רבי ור' נתן היינו רבנן דלקמן. רבי ורבי נתן סוף משנה וחברים היו וגם אמוראי אליבייהו נינהו בהך ברייתא סתם כרבי ובאידך כר' נתן: 


lvr: 43
pgn: 76
dfh: a
trm: אותיות נקנות
txt:
<span class='five'>אותיות נקנות. </span>לגבות הלוקח את החוב מן הלוה במסירה שמסר לו המלוה את השטר ולא מצי טעין לוה לצור ע'פ צלוחיתך מסרו לך: 


lvr: 43
pgn: 76
dfh: a
trm: כתב
txt:
<span class='five'>כתב. </span>לו מוכר ללוקח שטר מכירה על שטר זה ומסר לו אותו שטר מכירה אבל לא מסר לו עדיין שטר המלוה לא קנה עד שיכתוב וימסור דמצי למימר ליה נייר בעלמא זביני לך ובשטר מכירה לחוד לא קני דאין נקנין בשטר אלא קרקע ועבדים: 


lvr: 43
pgn: 76
dfh: b
trm: לא קשיא
txt:
<span class='five'>לא קשיא. </span>הא דאמר רבי ספינה במסירה היינו ברשות הרבים כגון רקק מים שברשות הרבים דאי אפשר במשיכה דאין משיכה אלא כשמושך לרשותו כגון בחצר של שניהן או בסימטא כדלקמן וכיון דאי אפשר במשיכה קנה ליה במסירה והאי דקאמר ת'ק דר' נתן דהיינו רבי ספינה במשיכה היינו בסימטא כגון מבואות קטנים הפתוחין לרשות הרבים ויש בהן מים וספינה עומדת שם דכיון דאינו רשות הרבים ממש אלא דזימנין דדחקי בני רשות הרבים ועיילי להתם ויש רשות לאדם לשבת שם הרי הוא ברשות כל מי שעומד שם לקנות במשיכה כאילו הוא רשותו וכיון דאפשר במשיכה לאו אורחא דסימטא במסירה ולא מקניא במסירה ומשום הכי קאמר ספינה במשיכה ואותיות במסירה דמשמע אבל בספינה לא מקניא במסירה דהאי כי אורחיה והאי כי אורחיה רה'ר במסירה וסימטא במשיכה כן נראה בעיני: הכי גרסינן בפר'ח 


lvr: 43
pgn: 76
dfh: b
trm:
אימא סיפא וחכמים אומרים לא קנה כו' ואי ברה'ר ממאן אוגיר ותו משיכה ברשות הרבים מי קניא והא אביי ורבא וכו'</span>: <span class='five'>מאי עד שימשכנה

txt:
<span class='five'>אימא סיפא וחכמים אומרים לא קנה כו' ואי ברה'ר ממאן אוגיר ותו משיכה ברשות הרבים מי קניא והא אביי ורבא וכו'</span>: <span class='five'>מאי עד שימשכנה. </span>דקתני מרה'ר לסימטא ומאי שישכור את מקומה הכי קאמר אי ברשות בעלים היא לא קנה עד שישכור כו' וכן עיקר דתרי פירכי קפריך ברישא ולבסוף מתרץ להו תרוייהו והכי קפריך אי ברשות הרבים מיירי הך ברייתא היכי קאמרי רבנן עד שישכור את מקומה מי יוכל להשכירה ותו דקאמרי רבנן עד שימשכנה משיכה ברה'ר מי קניא בתמיה: 


lvr: 43
pgn: 76
dfh: b
trm: משיכה
txt:
<span class='five'>משיכה. </span>בין בספינה בין בבהמה גסה וכ'ש בבהמה דקה קונה בסימטא שהוא מקום מיוחד לעומדים שם באותה שעה וכחצר של שניהן דמי וכיון דאפשר במשיכה לא מהניא ביה מסירה כלום דעיקר מסירה אורחה ברשות הרבים ומשיכה אורחה ברשות שיש לו חלק בו: 


lvr: 43
pgn: 76
dfh: b
trm: מאי עד שימשכנה כו'
txt:
<span class='five'>מאי עד שימשכנה כו'. </span>לא ברשות הרבים מיירי אלא שימשכנה מרשות הרבים לסימטא דקניא ביה משיכה ומאי עד שישכור כו' לאו ברשות הרבים קאי אלא הכי קאמר והיכא דברשות מוכר היא לית ליה תקנה לא במסירה ולא במשיכה עד שישכור את מקומה: 


lvr: 43
pgn: 76
dfh: b
trm: לימא אביי ורבא דאמרי כרבי
txt:
<span class='five'>לימא אביי ורבא דאמרי כרבי. </span>דאמר ספינה נקנית במסירה ברשות הרבים ולא כרבנן דאילו רבנן לית להו מסירה קונה ברשות הרבים דמשום הכי אמרי לא קנה עד שימשכנה מרשות הרבים לסימטא והיכי שבקי רבנן ואמרי כרבי: 


lvr: 43
pgn: 76
dfh: b
trm: כל היכא דאמר ליה בעל הספינה ללוקח לך חזק וקני
txt:
<span class='five'>כל היכא דאמר ליה בעל הספינה ללוקח לך חזק וקני. </span>והוא לקחה ואחז בה דהיינו מסירה כולי עלמא לא פליגי דקני דודאי נקנית במסירה ברשות הרבים: 


lvr: 43
pgn: 76
dfh: b
trm: רבנן סברי קפידא
txt:
<span class='five'>רבנן סברי קפידא. </span>לא גמר להקנותו אלא במשיכה ולא במסירה שאם ירצה מוכר יוכל לחזור בו כל זמן שלא משכה זה לרשותו: 


lvr: 43
pgn: 76
dfh: b
trm: קני לך כו'
txt:
<span class='five'>קני לך כו'. </span>ולפרושי אתא דהלכתא כרבנן דפליגי עליה דרבי ואמרי עד שיכתוב וימסור וגם בא לפרש היאך יכתוב ליה ההוא שטרא: 


lvr: 43
pgn: 76
dfh: b
trm: אמריתה לשמעתא
txt:
<span class='five'>אמריתה לשמעתא. </span>נתווכחתי בשמועה זו ורב אשי כרבי סבירא ליה דאותיות נקנות במסירה בלא שטר אחר: 


lvr: 43
pgn: 76
dfh: b
trm: הא לא כתב ליה הכי
txt:
<span class='five'>הא לא כתב ליה הכי. </span>אלא מסר בלא שטר אחר לא קני כרבנן ואמאי וכי לצור על פי צלוחיתו קנאו זה הא סברא היא דמשום גביית חוב הכתוב בו קזבין ליה והלכך במסירה לחוד מיקני כרבי: 


lvr: 43
pgn: 76
dfh: b
trm: ואמר לי אין לצור ולצור
txt:
<span class='five'>ואמר לי אין לצור ולצור. </span>ואי משום אונאה יתר משתות ליהוי ביטול מקח ומחזיר לו דמיו וזה יחזיר לו שטר חובו:  הכי


lvr: 43
pgn: 77
dfh: a
trm: אמר אמימר הלכתא אותיות נקנות במסירה כרבי
txt:
<span class='five'>אמר אמימר הלכתא אותיות נקנות במסירה כרבי. </span>וכן ריהטא דגמרא ומסקנא בהרבה מקומות דאותיות נקנות במסירה ולא צריך למכתב קני לך וכל שעבודיה ולא שום שטר: 


lvr: 43
pgn: 77
dfh: a
trm: אמר רב אשי סברא היא
txt:
<span class='five'>אמר רב אשי סברא היא. </span>דאין השטר מועיל כלום לקנות שטר אחר על ידו אלא במסירה תליא מילתא: 


lvr: 43
pgn: 77
dfh: a
trm: מילי נינהו
txt:
<span class='five'>מילי נינהו. </span>דברים הוא מוכר ולא ממון ממש הלכך מעשה בידים דהיינו מסירה הוא עיקר קנייתן אבל שטר אחר לא מהני דמילי במילי לא מיקנו שטר לא יקנה בשטר: 


lvr: 43
pgn: 77
dfh: a
trm: זכו בשדה זו לפלוני
txt:
<span class='five'>זכו בשדה זו לפלוני. </span>אני מקנה לכם בסודר זה שדה זו לצורך פלוני והן קנו לאותו פלוני כמו שצווה להם: 


lvr: 43
pgn: 77
dfh: a
trm: חוזר בשטר
txt:
<span class='five'>חוזר בשטר. </span>ואפי' אמר כתבו ותנו דכל זמן שלא בא ליד מקבל מתנה יכול זה לעקור שליחותו דאין עושין שטר בעל כרחו של נותן דאם ייפה כחו במתנה בעל פה לא ניחא ליה דתיהוי מתנה בשטר ואע'ג דאמרי' בחזקת הבתים <span class='mareimakom'>(לעיל דף מ.)</span> קנין בפני שנים ואין צריך לומר כתבו דסתם קנין לכתיבה עומד הני מילי סתמא דמסתמא ניחא ליה למקנה שיכתבו שטר לקונה אבל היכא דמחי לא כתבינן בעל כרחו: 


lvr: 43
pgn: 77
dfh: a
trm: אם קדם מוכר כו'
txt:
<span class='five'>אם קדם מוכר כו'. </span>מי שצריך למעות ורוצה למכור מנכסיו לחבירו ופעמים שהוא מוצא סופר וכותב שטר מכירה כדי שיהא מזומן ליתנו ללוקח כל שעה שירצה למכור:  כאותה


lvr: 43
pgn: 77
dfh: b
trm: כאותה ששנינו
txt:
<span class='five'>כאותה ששנינו. </span>שמותר לעשות כן אע'ג דמיחזי כשיקרא דאין כאן הפסד לשום אדם אלא למוכר עצמו שאם יאבד השטר וימצאנו לוקח שכתב בשמו יטעון שלקחו מזה המוכר ואי הוא לא חייש להכי אנן לא חיישינן בשבילו: 


lvr: 43
pgn: 77
dfh: b
trm: נקנה השטר
txt:
<span class='five'>נקנה השטר. </span>שנכתב קודם המכירה לזה הלוקח בכל מקום שהוא שהרי דעתו של מוכר להקנות השטר ללוקח וקני ליה לשטר אגב קרקע כדין כל מטלטלין הנמכרין עם קרקע שנקנין בחזקת קרקע כאילו עבד משיכה במטלטלין גופייהו וכדמפרש: 


lvr: 43
pgn: 77
dfh: b
trm: וזו היא ששנינו כו'
txt:
<span class='five'>וזו היא ששנינו כו'. </span>בקדושין <span class='mareimakom'>(דף כו.)</span> נפקא לן מקראי: 


lvr: 43
pgn: 77
dfh: b
trm: בכסף בשטר ובחזקה
txt:
<span class='five'>בכסף בשטר ובחזקה. </span>בכסף שקבל מן הקרקע או שהחזיק בה נקנין גם מטלטלין וקס'ד השתא דהשטר במילי בעלמא מיקני שנתרצה המוכר להקנות ללוקח ואע'פ שלא בא השטר לידו דלוקח קני ליה כ'ש לעיל דשטר בשטר מיקני דאילו הכא אפילו במילי גרידי קני ליה בלא שטר וכ'ש דמיקני במילי הכתובים בשטר: ומשני 


lvr: 43
pgn: 77
dfh: b
trm: מאי דקני שטר אגב ארעא שאני
txt:
<span class='five'>מאי דקני שטר אגב ארעא שאני. </span>דכיון שהחזיק בקרקע קני ליה לשטר אגב ארעא דמקראי נפקא לן בקדושין ולאו היינו מילי אלא מעשה גדול הוא כמשיכת הממון עצמו: 


lvr: 43
pgn: 77
dfh: b
trm: אגב אסיפא
txt:
<span class='five'>אגב אסיפא. </span>סף ביתו מקרקע כדי שיביאם לו והיינו הרשאה ואילו לא אקנינהו ניהליה לא הוו יהבי ליה דלא ליחייבו באונסא דאורחא כדאמר בב'ק: 


lvr: 43
pgn: 77
dfh: b
trm: עד תווך
txt:
<span class='five'>עד תווך. </span>מקום במסכת נדה <span class='mareimakom'>(דף לג:)</span> וכך שמו ולאשמועינן אתא דמשום קנין זה מסרו לו המעות דכיון דנפק לאפיה שמעינן דהביא המעות: 


lvr: 43
pgn: 77
dfh: b
trm: הפרדות
txt:
<span class='five'>הפרדות. </span>המושכות בקרון ובשאין אדוקין בו מיירי כדמפרש בגמ' דרך פרדות לקרון וצמד לבקר וכלים לחמור: 


lvr: 43
pgn: 77
dfh: b
trm: לא מכר את הצמד
txt:
<span class='five'>לא מכר את הצמד. </span>דברי הכל היא אלא דפליגי רבי יהודה ורבנן בפירוש דהך מילתא דלרבי יהודה זימנין מכר זימנין לא מכר ולרבנן לעולם לא מכר: 


lvr: 43
pgn: 77
dfh: b
trm: אין הדמים ראיה
txt:
<span class='five'>אין הדמים ראיה. </span>אלא במתנה ביקש ליתן לו המותר אי נמי ליהוי מקח טעות כדאמרינן בגמרא ויחזיר לו מעותיו ויטול צמדו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 77
dfh: b
trm: תתרגם מתניתא בשאדוקין בו
txt:
<span class='five'>תתרגם מתניתא בשאדוקין בו. </span>שקשורין ביחד בשעת המכירה הלכך הכל מכר ומתניתין בשאין אדוקין: 


lvr: 43
pgn: 77
dfh: b
trm: אילימא דקרו ליה
txt:
<span class='five'>אילימא דקרו ליה. </span>באותה העיר לצימדא צימדא העול קורין אותו באותה העיר צמד ולא השוורים: 


lvr: 43
pgn: 77
dfh: b
trm: צמד זבין ליה בקר לא זבין ליה
txt:
<span class='five'>צמד זבין ליה בקר לא זבין ליה. </span>ואמאי קאמר רבי יהודה דדמים מודיעין שמכר את הבקר והלא בקר אינו בכלל צמד כלל דנימא לשון שלו כך הוא שקרא גם לבקר צמד ואפילו בשאדוקין בו נמי לא קני דהא לא מפלגינן בין אדוקין לשאינן אדוקין כדמפלגינן גבי קרון ופרדות ולקמיה בשמעתין נמי אמרינן דמתניתין מילי מילי קתני: הכי גרסינן 


lvr: 43
pgn: 77
dfh: b
trm: ואלא דקרו ליה נמי לבקר צמד כולה זבין ליה
txt:
<span class='five'>ואלא דקרו ליה נמי לבקר צמד כולה זבין ליה. </span>דכי האי גוונא גרסינן גבי המוכר בית לחבירו בבירה גדולה בפרק המוכר את הבית <span class='mareimakom'>(לעיל דף סא:)</span>: 


lvr: 43
pgn: 77
dfh: b
trm: כולה זבין ליה
txt:
<span class='five'>כולה זבין ליה. </span>ואמאי אמרי רבנן אין הדמים ראיה הא ודאי כיון דכולי עלמא קורין גם לבקר צמד וגם הדמים מודיעין עליה דמוכר רמיא לגלויי דלא בקר קא מזבין אלא העול לבדו ומדלא פירש אמרינן שמכר הכל: ה'ג 


lvr: 43
pgn: 77
dfh: b
trm: לא צריכא באתרא דאיכא דקרו ליה לצמד צמד ולבקר בקר ואיכא דקרו נמי לבקר צמד
txt:
<span class='five'>לא צריכא באתרא דאיכא דקרו ליה לצמד צמד ולבקר בקר ואיכא דקרו נמי לבקר צמד. </span>והשתא מספקא לן בהאי גברא מהי מינייהו הוא אם קרא לבקר צמד אם לאו: 


lvr: 43
pgn: 77
dfh: b
trm: ורבנן סברי
txt:
<span class='five'>ורבנן סברי. </span>כיון דיש קורין לבקר בקר ולא קרו ליה צמד לא אמרינן הדמים מודיעין דדלמא האי מינייהו הוא ולא מכר את הבקר דיד לוקח על התחתונה דאוקי ממונא בחזקת מריה ולא אמרינן דמים מודיעין אבל היכא דכל בני העיר קורין לבקר צמד כיון דפשיטא לן דהאי גברא רגיל לקרות גם לבקר צמד וגם דמים הרבה יש כולה זבין ליה: 


lvr: 43
pgn: 77
dfh: b
trm: ואי אין הדמים ראיה
txt:
<span class='five'>ואי אין הדמים ראיה. </span>כלומר נהי נמי דאין הדמים ראיה ומכר את הצמד לא מכר את הבקר דמשמע אבל הצמד מכור ואמאי ליהוי ביטול מקח שיבטל המקח ויחזיר לו דמיו ויטול צמדו כדין כל אונאה יתר משתות דבטל המקח בפרק הזהב <span class='mareimakom'>(ב'מ דף מט:)</span> ובשתות מצומצם אמרינן קנה ומחזיר אונאה ובפחות הויא מחילה:  ה'ג


lvr: 43
pgn: 78
dfh: a
trm: וכ'ת ביטול מקח לרבנן לית להו
txt:
<span class='five'>וכ'ת ביטול מקח לרבנן לית להו. </span>כלומר דאונאה ודאי אית להו דמן התורה היא דכתיב לא תונו <span class='mareimakom'>(ויקרא כה)</span> אבל ביטול מקח לית להו אלא סבירא להו יותר משתות כשתות עצמה דמי וקנה ומחזיר אונאה: 


lvr: 43
pgn: 78
dfh: a
trm: ר' יהודה אומר המוכר ס'ת בהמה ומרגלית אין להם דין אונאה ואמרו לו כו'
txt:
<span class='five'>ר' יהודה אומר המוכר ס'ת בהמה ומרגלית אין להם דין אונאה ואמרו לו כו'. </span>ואמרי' בגמרא עד כמה לא הוי אונאה אמר אמימר עד כדי דמיהן דהיינו יתר משתות לא הוי אונאה אליבא דרבי יהודה ואפילו להחזיר אונאה אלא מחילה היא דעביד איניש דזבין להו ביוקר ומדקאמרי ליה לא אמרו דאין להן אונאה אלא אלו המנוין במשנתנו עבדים ושטרות וקרקעות וטעמא יליף התם מקראי אבל לכל מילי אית להו דין אונאה וביטול מקח כך פירשו רבותינו ולא נהירא דהא לא שמעינן להו מהכא דאית להו ביטול מקח ביתר משתות אלא ש'מ דאיכא אונאה וצריך להחזיר הדמים ונראה בעיני לפרש כן ואי אין הדמים ראיה לקנות בקר עם הצמד אמאי מתקיימת מכירת הצמד לגמרי שלא יחזיר לו זה כלום ללוקח מאונאתו שכן משמע לשון המשנה מכר את הצמד לא מכר את הבקר אבל מכירת הצמד מכירה מעלייתא היא ואמאי לא מיבעיא דאונאתו היה לו להחזיר אילו נתאנה שתות אלא אפילו ביטול מקח ליהוי מן הדין דהא נתאנה יותר משתות טובא וכ'ת רבנן לית להו לא החזרת אונאה בשתות ולא ביטול מקח ביתר משתות אלא בכל ענין קנה ולא יחזיר לו כלום שאין לנו לכופו בב'ד לכך אם אינו רוצה לצאת ידי שמים והתנן אמרו לו לא אמרו אלא את אלו אבל שאר דברים יש להן אונאה וצריך להחזיר ואמאי אמרינן במתניתין אין הדמים ראיה דמשמע שהמכירה תתקיים לגמרי ולא יחזיר לו מוכר ללוקח ממעותיו כלום והאי דקאמר גמרא וכ'ת ביטול מקח לית להו לאו דוקא דהוא הדין דמאונאת שתות קפריך אלא משום דקפריך וליהוי ביטול מקח דרבותא קפריך מש'ה קאמר נמי וכ'ת ביטול מקח כו': ומשני 


lvr: 43
pgn: 78
dfh: a
trm: מאי אין הדמים
txt:
<span class='five'>מאי אין הדמים . </span>היינו ביטול מקח שאין הדמים ראיה לקנות את הבקר להתקיים המכר אלא לא מכר את הבקר ויבטל המקח משום אונאת יתר משתות: 


lvr: 43
pgn: 78
dfh: a
trm: בכדי שהדעת טועה
txt:
<span class='five'>בכדי שהדעת טועה. </span>וסבור בלבו שכך שוה כגון שוה ה' בז' או ו' בח' והלכך בטל מקח דמקח טעות הוא אבל בכדי שאין הדעת טועה כמתניתין דצמד ששוה פרוטה אין קונין אותו במנה או מאתים ומסתברא כתירוץ אחרון וקמא שינויא דחיקא הוא: 


lvr: 43
pgn: 78
dfh: a
trm: אימור מתנה כו'
txt:
<span class='five'>אימור מתנה כו'. </span>יש לנו לומר דמתנה בעלמא הוא דיהיב ליה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 78
dfh: a
trm: חמורך היא
txt:
<span class='five'>חמורך היא. </span>כלומר אם זו היא חמורך מכור אותה לי דהיינו כמוכר את החמור סתם וסבירא ליה לרבי יהודה דאין כליו מכורין אפילו בעודן עליו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 78
dfh: a
trm: מחלוקת
txt:
<span class='five'>מחלוקת. </span>דתנא קמא ונחום המדי בכלים העשויין למשוי החמור כגון שק ודיסקיא שעשוין ליטול בתוכו משאוי ולתת על החמור: 


lvr: 43
pgn: 78
dfh: a
trm: וכומני
txt:
<span class='five'>וכומני. </span>מרכבתא דנשי וכדלקמן וגם הוא ממין משאוי שהאשה יושבת כמשאוי דסתם חמור לרכיבת אנשים קאי: 


lvr: 43
pgn: 78
dfh: a
trm: דת'ק סבר
txt:
<span class='five'>דת'ק סבר. </span>חמור לרכיבת אדם עומד ולא למשאוי הלכך המוכר את החמור סתם לא מכר אותם כלים העשויין למשאוי אלא אותם כלים העשויים לרכיבה כגון אוכף ומרדעת ונחום המדי סבר חמור למשאוי עומד וקנה כולן גם האוכף ומרדעת דלטעון משאוי על גבן עשויין: 


lvr: 43
pgn: 78
dfh: a
trm: הא לא אמר ליה
txt:
<span class='five'>הא לא אמר ליה. </span>חמור וכליו אלא סתם מכר לו את החמור לא קנה את האוכף ומרדעת ואם איתא לדעולא הא מני לא רבנן ולא נחום המדי אלא ע'כ באוכף ובמרדעת פליגי והא ברייתא רבנן היא: 


lvr: 43
pgn: 78
dfh: a
trm: לא הוא הדין כו'
txt:
<span class='five'>לא הוא הדין כו'. </span>ורבנן היא ולא נחום המדי דלנחום מיקנא קני נמי שק ודיסקיא וכומני: 


lvr: 43
pgn: 78
dfh: a
trm: והא קמ'ל דאע'ג דאמר ליה חמור וכליו
txt:
<span class='five'>והא קמ'ל דאע'ג דאמר ליה חמור וכליו. </span>לא אהני האי ייתור לשון לטפויי שק ודיסקיא ולא קני להו כרבנן: 


lvr: 43
pgn: 78
dfh: a
trm: בעודן עליו
txt:
<span class='five'>בעודן עליו. </span>הא שק ודיסקיא מחלוקת בעודן עליו בשעת מכירה אבל בשאין עודן עליו מודה להו נחום לרבנן דאין מכורין ואפילו אוכף ומרדעת נמי אין מכורין אם אינן עליו: 


lvr: 43
pgn: 78
dfh: a
trm: ת'ש ובזמן שאמר לו הוא וכל מה שעליו הרי כולן מכורין
txt:
<span class='five'>ת'ש ובזמן שאמר לו הוא וכל מה שעליו הרי כולן מכורין. </span>אפילו שק ודיסקיא וכומני ובע'כ בעודן עליו מיירי דהא קתני וכל מה שעליו ואפ'ה קתני רישא דאינן מכורין בכלל החמור עד דא'ל בהדיא וכל מה שעליו כדקתני סיפא: 


lvr: 43
pgn: 78
dfh: a
trm: אי אמרת בשלמא בעודן עליו מחלוקת הא מני רבנן היא
txt:
<span class='five'>אי אמרת בשלמא בעודן עליו מחלוקת הא מני רבנן היא. </span>דאמרי לא מכר את כליו אע'פ שעודן עליו: 


lvr: 43
pgn: 78
dfh: a
trm: הא מני
txt:
<span class='five'>הא מני. </span>לא נחום ולא רבנן דהא בעודן עליו מיירי ואפ'ה לא מכר מסתמא עד דא'ל בהדיא וכל מה שעליה וכי היכי דפריך מסיפא ה'ל לפרוכי מרישא דקתני בהדיא לא מכר אלא משום דעיקר פירכיה ממה דקתני וכל מה שעליה דמשמע בעודן עליו מש'ה אלימא פרוכי מינה דסיפא: 


lvr: 43
pgn: 78
dfh: a
trm: ת'ש רבי יהודה אומר פעמים מכורין כו'
txt:
<span class='five'>ת'ש רבי יהודה אומר פעמים מכורין כו'. </span>ורבי יהודה בעודן עליו מיירי דהא קתני חמורך זו כליו מכורין דמשום דאמר זו דמשמע כמו שהיא טעונה מש'ה כליו מכורים ואמאי דקאמר ת'ק קאי דשמעינהו דמיפלגי בעודן עליו למר מכר ולמר לא מכר ואתא איהו למימר פעמים מכורין כו' ולהכריע ביניהם אתא:  מילתא


lvr: 43
pgn: 78
dfh: b
trm: מילתא אחריתי קאמר
txt:
<span class='five'>מילתא אחריתי קאמר. </span>אינהו איירו בשאין עודן עליו אבל בעודן עליו דברי הכל מכור ואתא ר' יהודה לאפלוגי אדוקיא דידהו דאפי' בעודן עליו פעמים שאין מכורין: 


lvr: 43
pgn: 78
dfh: b
trm: ואמר רב פפא עיסקא
txt:
<span class='five'>ואמר רב פפא עיסקא. </span>דאית בה מיקרי אנתיקי אבל עיסקא דחוץ לספינה לא מיקריא אנתיקי הלכך על כרחך בעודן עליו מיירי וא'נ כל פרקמטיאות מיקרי אנתיקי מיהו מתני' לא איצטריך למיתני דלא מכר אלא עיסקא דבגוה אבל עיסקא דלבראי מינה מימר בעי בתמיה: 


lvr: 43
pgn: 78
dfh: b
trm: מילי מילי קתני
txt:
<span class='five'>מילי מילי קתני. </span>חדא בעודן עליו וחדא בשאין עודן עליו שהכל הולך אחר מנהגו של עולם יש דבר שהוא בכלל חבירו בעודן עליו ויש דבר שאין בכללו אפי' בעודן עליו: 


lvr: 43
pgn: 78
dfh: b
trm: כולהו סבירא להו כו'
txt:
<span class='five'>כולהו סבירא להו כו'. </span>לאו משום דכולהו סבירא להו כי הדדי דהאי לית ליה סברא דהאי דלמר הא מילתא בטל לגבי דהך ולמר אידך מילתא בטל לגבי אידך ומיהו בחדא שיטה הולכין שמוסיפין מכירת תשמישין טפי מרבנן דידהו חוץ מר'מ לבדו דס'ל דכולהו מכורין שהרי אמר כל תשמישי כרם ומשום הכי לא קאמר אביי אמרו דבר אחד ובכל מקום שאמר אביי אמרו דבר אחד בגמ' כן צריך לפרש: 


lvr: 43
pgn: 78
dfh: b
trm: דתניא ר'מ אומר מכר את הכרם כו'
txt:
<span class='five'>דתניא ר'מ אומר מכר את הכרם כו'. </span>דלא תנן לה במתני' וכאבא שאול אשכחן לה בתוספתא: 


lvr: 43
pgn: 78
dfh: b
trm: אמר רבא
txt:
<span class='five'>אמר רבא. </span>כשאמר חמורך זו ודאי יודע הוא שחמור זה שלו הוא והכי ה'ל למימר מכור לי חמורך דהא ליכא קמיה שני חמורים שיאמר את זה מכור לי והלכך האי דקאמר זה משום כליו כלומר חמור זה כמות שהוא: 


lvr: 43
pgn: 78
dfh: b
trm: חמורך הוא
txt:
<span class='five'>חמורך הוא. </span>משמע לשון שאילה אמר לו אם חמורך הוא ותמכרהו לי הלכך לא מכר את כליו דס'ל לר' יהודה דהמוכר את החמור סתם לא מכר את כליו אפי' בעודן עליו: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 78
dfh: b
trm: מכר כוורת מכר דבורים
txt:
<span class='five'>מכר כוורת מכר דבורים. </span>דכל הני דקחשיב בטילי להני דקביעי אבל מכר זבלו לא מכר אשפתו מכר מימיו לא מכר בורו וכן כולן ומילתא דפשיטא היא ולא אצטריך למיתני: 


lvr: 43
pgn: 78
dfh: b
trm: ואי דלא א'ל היא ובנה
txt:
<span class='five'>ואי דלא א'ל היא ובנה. </span>והלכך לא מכר את בנה דס'ל להאי תנא דאין הבן נמכר בכלל האם משום דגופין מחולקין הן ואפשר לבן להיות בלא האם אפילו חמור נמי לא ימכר סיח בכלל חמור: 


lvr: 43
pgn: 78
dfh: b
trm: אמר רב פפא
txt:
<span class='five'>אמר רב פפא. </span>כל היכא דזבין חמור ופרה פשיטא ליה לתנא דמתני' דאין הבנים מכורין והכא במאי עסקינן דא'ל חמור מניקה ופרה מניקה והלכך בשלמא פרה בדין הוא דלא מכר בנה כדין המוכר פרה סתם דהאי דאמר ליה מניקה לאו לטפויי בנה קאתי אלא לחלבה קאמר דאי לא ליהוי לה חלב ליהוי מקח טעות הלכך מסתמא אין בנה מכור עד שיפרש: 


lvr: 43
pgn: 78
dfh: b
trm: אלא חמור
txt:
<span class='five'>אלא חמור. </span>שאין צורך לחלבה האי דא'ל מניקה שיש לה ולד קאמר ועם הולד מוכרה לו וכמאן דפריש בהדיא היא ובנה דמי: 


lvr: 43
pgn: 78
dfh: b
trm: שמהלך אחר סיחה נאה
txt:
<span class='five'>שמהלך אחר סיחה נאה. </span>בקריאה בנחת וברמיזה הולך למקום שהאדם חפץ אבל זקן צריך מרדע: 


lvr: 43
pgn: 78
dfh: b
trm: מאי דכתיב על כן יאמרו המושלים וגו'
txt:
<span class='five'>מאי דכתיב על כן יאמרו המושלים וגו'. </span>פשטיה דקרא מיירי שכשנלחם סיחון במלך מואב הראשון ויקח את כל ארצו מידו נתנבא בלעם וחביריו שינצח סיחון למואב ומיהו פרשה יתירה היא דמה צריך ליכתב זה אם להשמיענו דעמון ומואב טיהרו בסיחון הרי כבר כתיב והוא נלחם במלך מואב הראשון ואין צריך יותר הלכך לדרשה כתבה משה רבינו: 


lvr: 43
pgn: 78
dfh: b
trm: המושלים ביצרן
txt:
<span class='five'>המושלים ביצרן. </span>צדיקים כדכתיב ומושל ברוחו מלוכד עיר <span class='mareimakom'>(משלי טז)</span> צדיק מושל יראת אלהים <span class='mareimakom'>(שמואל ב כג)</span> : 


lvr: 43
pgn: 78
dfh: b
trm: הפסד מצוה
txt:
<span class='five'>הפסד מצוה. </span>שמתבטל מריוח בשביל שעוסק במצוה או נתן צדקה ומחסר ממונו כנגד שכרה המרובה לעתיד: 


lvr: 43
pgn: 78
dfh: b
trm: תצא אש מן המחשבים
txt:
<span class='five'>תצא אש מן המחשבים. </span>הצדיקים ותאכל את שאינם מחשבים כדאמרינן בפירקין לעיל <span class='mareimakom'>(דף עה.)</span> [כל אחד ואחד נכוה מחופתו של חבירו] חופתו של קטן מחופתו של חבירו הגדול ממנו: 


lvr: 43
pgn: 78
dfh: b
trm: שנקראו שיחין
txt:
<span class='five'>שנקראו שיחין. </span>אילנות כדכתיב <span class='mareimakom'>(תהלים צב)</span> צדיק כתמר יפרח כארז בלבנון ישגה וכתיב והוא עומד בין ההדסים <span class='mareimakom'>(זכריה א)</span> ואמר ר' יוחנן <span class='mareimakom'>(סנהדרין דף צג.)</span> אין הדסים אלא הצדיקים כדכתיב ויהי אומן את הדסה וכתיב <span class='mareimakom'>(שיר ז)</span> אמרתי אעלה בתמר וגו' ואמור רבנן <span class='mareimakom'>(סנהדרין דף צג.)</span> אני אמרתי אעלה בתמר ולא עלתה בידי אלא סנסן ומנו חנניה מישאל ועזריה תחת אחד השיחים <span class='mareimakom'>(בראשית כא)</span> מתרגמינן תחות חד מן אילניא וכתיב נמי וכל שיח השדה טרם <span class='mareimakom'>(שם ב)</span> ומתרגמינן וכל אילני חקלא: 


lvr: 43
pgn: 78
dfh: b
trm: בעלי במות
txt:
<span class='five'>בעלי במות. </span>בעלי גסות דאמר מר כל המגיס דעתו כו' בפ'ק דע'ז <span class='mareimakom'>(דף יח: ע'ש)</span> אמר ר'ל כל המתלוצץ נופל בגיהנם שנאמר זד יהיר לץ שמו וגו' וכל המתייהר נופל בגיהנם שנאמר זד יהיר לץ שמו עושה בעברת זדון ואין עברה אלא גיהנם שנאמר יום עברה היום ההוא: 


lvr: 43
pgn: 79
dfh: a
trm: עד נופח
txt:
<span class='five'>עד נופח. </span>כלומר אש שמנופח מעצמו כדכתיב תאכלהו אש לא נופח <span class='mareimakom'>(איוב כ)</span> : 


lvr: 43
pgn: 79
dfh: a
trm: שתדאיב נשמתן
txt:
<span class='five'>שתדאיב נשמתן. </span>כמו ודאבון נפש <span class='mareimakom'>(דברים כח)</span> ולאדיב [את] נפשך <span class='mareimakom'>(שמואל א ב)</span> : 


lvr: 43
pgn: 79
dfh: a
trm: עד דעבד
txt:
<span class='five'>עד דעבד. </span>קודשא בריך הוא מאי דבעי למיעבד לרשעים לעולם הבא דאילו בעולם הזה דרכם צלחה כדי לטרדם לעולם הבא עד דריש ליה עד דעבד ומידבא דריש ליה מאי דבעי ובלשון קצר: 


lvr: 43
pgn: 79
dfh: a
trm: מהאש יצאו
txt:
<span class='five'>מהאש יצאו. </span>מן התורה פירשו דכתיב <span class='mareimakom'>(ירמיה כג)</span> הלא כה דברי כאש וכתיב <span class='mareimakom'>(דברים לג)</span>  מימינו אש דת למו <span class='mareimakom'>(ופסוק הוא בירמיהו)</span>: 


lvr: 43
pgn: 79
dfh: a
trm: כל הראוי למזבח ולא לבדק הבית
txt:
<span class='five'>כל הראוי למזבח ולא לבדק הבית. </span>כגון שור וכשב ועז תמימים דהמתפיס תמימים לבדק הבית עובר בעשה וכן תורים ובני יונה סולת ולבונה ויין ושמן כל הנך גופן ראוי למזבח ואינו ראוי לכבשן בבנין: 


lvr: 43
pgn: 79
dfh: a
trm: לא לזה ולא לזה
txt:
<span class='five'>לא לזה ולא לזה. </span>כגון חלב גבינה מורייס אשפה עשבים וכיוצא בהן וכל הני דקתני ראשון ראשון חשוב דקדשי מזבח חשיבי מקדשי בדק הבית וקדשי בדק הבית חשיבי מקדשי דמים שאין ראוין גופן לא למזבח ולא לבדק הבית אלא לימכר וליקח בדמיהן צרכי מזבח או בדק הבית הכל כמו שפירש בשעה שהקדיש הלכך לא זו אף זו קתני דלא מיבעי' הנך קמאי דחמירי דמועלין במה שבתוכן אלא אפילו הנך בתראי מועלין נמי במה שבתוכן: 


lvr: 43
pgn: 79
dfh: a
trm: מים
txt:
<span class='five'>מים. </span>ראויין לבדק הבית לעשות טיט ולא למזבח דמים מכונסין פסולין לניסוך המים וגם אין מדיחין בשר הקרבנות אלא מאמת המים שבעזרה: 


lvr: 43
pgn: 79
dfh: a
trm: שובך מלא יונים
txt:
<span class='five'>שובך מלא יונים. </span>ראוי למזבח ולא לבדק הבית דלא חזו לשקען בבנין והשובך עצמו לא הוקדש אלא לדמיו דאם עוקרין אותו ממקומו ליתנו בבנין זהו הפסד גדול שהשובך נמכר ביוקר ועוד כל הני דקתני למזבח ולא לבדק הבית כו' אמה שבתוכם קאי וה'ק לא מיבעיא אי הוו מה שבתוכו קדשי מזבח דקדישי אלא אי הוו נמי קדשי בדק הבית קדשי: 


lvr: 43
pgn: 79
dfh: a
trm: אילן מלא פירות
txt:
<span class='five'>אילן מלא פירות. </span>לא למזבח ולא לבדק הבית דלבנין לא חזו ולקרבן נמי לא חזו כדכתיב כל שאור וכל דבש לא תקטירו <span class='mareimakom'>(ויקרא ב)</span> ובכורים לכהן הן כתרומה: 


lvr: 43
pgn: 79
dfh: a
trm: מועלין בהן
txt:
<span class='five'>מועלין בהן. </span>אם נהנה מהן שוה פרוטה כגון הצניע חפציו בבור או הוריד שם חבית של מים לקרר וכן אם תלה חפציו באילן או נתן יונים בשובך והניח זבלו במקום אשפתו: 


lvr: 43
pgn: 79
dfh: a
trm: ובמה שבתוכן
txt:
<span class='five'>ובמה שבתוכן. </span>אם נהנה מגופן שאכל מן הפירות ומן היונים ומן המים כדנפקא לן במסכת מעילה בפרק הנהנה מן ההקדש <span class='mareimakom'>(דף יח: ע'ש)</span> דבמחובר לקרקע יש מעילה אם נהנה אע'פ שלא פגם ובתלושין לא הויא מעילה עד שיפגם: 


lvr: 43
pgn: 79
dfh: a
trm: אין מועלין במה שבתוכן
txt:
<span class='five'>אין מועלין במה שבתוכן. </span>דס'ל לר' יהודה אין מעילה בגידולין דמשום גרמא דקגרים ליה קרקע הקדש ליגדל אין לנו לעשותו הקדש דמ'מ אין ממון דהקדש מעורב בהן: 


lvr: 43
pgn: 79
dfh: a
trm: נראין דברי ר' יהודה
txt:
<span class='five'>נראין דברי ר' יהודה. </span>במקדיש בור ושובך ריקנין ואח'כ נתמלאו דאין מועלין במה שבתוכן: 


lvr: 43
pgn: 79
dfh: a
trm: בשלמא
txt:
<span class='five'>בשלמא. </span>מאי דאמר רבי נראין לי דברי ר' יהודה בבור ושובך דמשמע אבל בשדה ואילן אין נראין לי אלא דברי ר' יוסי שפיר קאמר דהא חזינן דפליג ר' יהודה אדר' יוסי בשדה ואילן אלא האי דקאמר נראין לי דברי ר' יוסי בשדה ואילן דמשמע אבל בבור ושובך אין נראין לי מכלל דפליג בבור ושובך בתמיה: 


lvr: 43
pgn: 79
dfh: a
trm: והא רבי יוסי בשדה ואילן קאמר
txt:
<span class='five'>והא רבי יוסי בשדה ואילן קאמר. </span>בהדיא ובבור ושובך מודי ליה והכי הוה למימר הלכה כר' יוסי או רואה אני דברי ר' יוסי ומיהו במאי דקאמר נראין דברי ר' יהודה בבור ושובך איכא לאקשויי נמי דהא משמע מכלל דפליג עליה ר' יוסי בבור ושובך וכיון דמסיפא פריך לה בהדיא טפי הך פירכא גופא לא חייש לפרוכי מרישא: 


lvr: 43
pgn: 79
dfh: a
trm: הכי קאמר כו'
txt:
<span class='five'>הכי קאמר כו'. </span>כלומר האי ודברי ר' יוסי דקאמר רבי לאו אנראין קאי לומר ונראין דברי ר' יוסי אלא כן תפרש אותו שדברי ר' יוסי בשדה ואילן אבל בבור ושובך מודי ליה ורבי לפרושי אתא דבבור ושובך לא פליגי דלא תימא ר' יוסי בבור ושובך נמי פליג וס'ל כר' אלעזר בר' שמעון לקמן בשמעתין דאמר מועלין במה שבתוכן היכא דהקדישן לבור ושובך ריקנין ואח'כ נתמלאו ולדבריו דר' יהודה קאמר לדידי מועלין נמי בבור ושובך דאדם מקנה דבר שלא בא לעולם דקנה לו רשות הקדש אלא לדידך אודי לי מיהא בשדה ואילן דמועלין בגידולין הבאין לאחר מיכן משום דקינקי מהקדש וקא'ל ר' יהודה לא קמ'ל רבי דבבור ושובך מודי דלא אלים רשות הקדש לקנות מן רשותו כיד הדיוט דאילו בהדיוט אתרבאי רשות מואם המצא תמצא בידו <span class='mareimakom'>(שמות כב)</span>  אבל לא בהקדש: 


lvr: 43
pgn: 79
dfh: a
trm: א'ל אביי
txt:
<span class='five'>א'ל אביי. </span>לרבה רבו הקשה הלכך גרסי' לקמן אלא אמר רבה כלומר חזר בו ופירש כן ולא גרסי' אלא אי איתמר הכי איתמר: 


lvr: 43
pgn: 79
dfh: a
trm: ור' אלעזר מחליף
txt:
<span class='five'>ור' אלעזר מחליף. </span>החליף שיטתו דלעיל גבי הקדישן ריקנין מועלין במה שבתוכן והכא קאמר אין מועלין במה שבתוכן ומשום דמילתא דתימה היא דכ'ש הכא הוה ליה למימר מועלין במה שבתוכן הלכך קתני מחליף:  ואי


lvr: 43
pgn: 79
dfh: b
trm: ואי בשדה ואילן
txt:
<span class='five'>ואי בשדה ואילן. </span>פליגי לעיל גבי הקדישן ריקנין וה'ה בסיפא אמאי מחליף כ'ש הכא דמועלין במה שבתוכן דאיכא תרתי גידולי הקדש וגם הקדיש הכל ביחד דלא גרע ממוכר אלא אי בבור ושובך מוקמת לה איכא לפרושי טעם מחלוקתן במלאין וריקנין כדמפרש לקמן אבל בשדה ואילן ליכא למיתב טעמא אמאי מחליף: ה'ג 


lvr: 43
pgn: 79
dfh: b
trm: אלא אמר רבה מחלוקת כו'
txt:
<span class='five'>אלא אמר רבה מחלוקת כו'. </span>מחלוקת דמלאין וריקנין בבור ושובך כדמפרש ואזיל אבל בשדה ואילן בין מלאין בין ריקנין דברי הכל מועלין בהן ובמה שבתוכן כרבי יוסי דנימוקו עמו: 


lvr: 43
pgn: 79
dfh: b
trm: פלוגתא דר'מ ורבנן
txt:
<span class='five'>פלוגתא דר'מ ורבנן. </span>גבי האומר לאשה הרי את מקודשת לי ע'מ שאתגייר ע'מ שתתגיירי כו' בהרבה מקומות: 


lvr: 43
pgn: 79
dfh: b
trm: אימור דשמעת ליה לר'מ כגון פירות דקל
txt:
<span class='five'>אימור דשמעת ליה לר'מ כגון פירות דקל. </span>שהמוכר פירות דקל לחבירו אע'פ שעדיין לא באו לעולם אינו יכול לחזור בו משיבואו לעולם דהא ודאי עבידי דאתו דומיא דע'מ שאתגייר דדעתיה לאיגיורי וכי האי גוונא נמי מפרשינן לע'מ שאשתחרר ע'מ שתשתחררי כו' שהבטיחו רבו לשחררו ומיהו ר'מ לא איירי בפירות דקל אלא רב הונא דקאי כוותיה במסכת יבמות בפ' האשה רבה <span class='mareimakom'>(דף צג.)</span> דאמר רב נחמן בר יצחק רב הונא כרב ורב כרבי ינאי ורבי ינאי כרבי חייא ורבי חייא כר'מ וכולהו סבירא להו אדם מקנה דבר שלא בא לעולם רב הונא מאי היא דאיתמר המוכר פירות דקל לחבירו אמר רב הונא עד שלא באו לעולם יכול לחזור בו משבאו לעולם אינו יכול לחזור בו: 


lvr: 43
pgn: 79
dfh: b
trm: דרך שובכו
txt:
<span class='five'>דרך שובכו. </span>הסמוך לזה דודאי עבידי דאתו יונים הנולדים לשובך ריקן זה ודוקא שובכו אבל שובך של אחרים יכולין הן לעכב שלא יבואו לכאן (ולא דמי לפירות דקל) בשם רבינו זקני מ'כ: 


lvr: 43
pgn: 79
dfh: b
trm: סבר לה כאבוה
txt:
<span class='five'>סבר לה כאבוה. </span>בשילהי המוכר את הבית דאמר המקדיש את השדה לא הקדיש אלא חרוב המורכב כו' ומפרשי בגמ' דסבירא בעין רעה מקדיש דדנין דין גבוה מדין הדיוט כו' והלכך כי היכי דהדיוט המוכר בור סתם לא מכר את מימיו כדמפ' בסמוך ודלא כמתני' דאמר מכר בור מכר מימיו אף דין גבוה כו' ומיהו היכא דאין בו מים בשעת הקדש קדשי המים הבאין לאחר מכאן דאדם מקנה דבר שלא בא לעולם ודעתו היה להקדישן דבדבר שלא זכה בו עדיין ליכא למימר עין רעה אבל כשהבור מלא מים והמים והבור שלו הן והוא הקדיש הבור איכא למימר דהמים שייר לעצמו ורבנן דפליגי עליה סבירא להו דבעין יפה מקדיש אי נמי סבירא להו כרבי נתן דאמר מכר בור מכר מימיו ולא גרע הקדש מהדיוט: 


lvr: 43
pgn: 79
dfh: b
trm: מתני' יחידאה היא
txt:
<span class='five'>מתני' יחידאה היא. </span>רבי נתן קאמר לה אבל רבנן פליגי עליה מיהו הלכתא כמתני' כדאמר ביבמות <span class='mareimakom'>(דף מב:)</span> דסתם במתני' ומחלוקת בברייתא הלכה כסתם דמתני' ואע'ג דקאמר יחידאה היא לאו למימר דלא סבירא לן כוותיה אלא לאשמועינן דרבי אלעזר ברבי שמעון סבירא ליה כרבנן אבל כשאמורא אומר דבר מדעתו לפסוק הלכתא היתר או איסור או דין ומקשי ליה ממתני' ומשני יחידאה היא לא סבירא לן כי ההיא משנה דאאמורא סמכינן וכמ'ד האמורא לית הלכתא כמתני' דמי:  מתני'


lvr: 43
pgn: 80
dfh: a
trm: הלוקח פירות שובך
txt:
<span class='five'>הלוקח פירות שובך. </span>כגון שאמר לו בניסן מכור לי פירות שנה זו מה שילדו בכל חדש אבל האמהות לא קנה ודרך היונים לעשות שני ולדות בכל חדש זכר ונקבה חוץ מחדש אדר שאין יולדין והנהו ולדות גם הם לסוף ב' חדשים עושים ולדות בכל חדש וכל שני ולדות קרוין בריכה: 


lvr: 43
pgn: 80
dfh: a
trm: מפריח
txt:
<span class='five'>מפריח. </span>הלוקח בריכה ראשונה מניח לפרוח עם האם שאותן לא מכר שכן דרך המוכרין פירות שובך לעכב בריכה ראשונה להיות צוות לאמהות להתקיים השובך פן יברחו האמהות והוא שובכו לא מכר הלכך מסתמא גם בריכה ראשונה של שנה זו עיכב עם השובך דזו היא קיום השובך ובגמ' מפרש דגם פירות הראשונים דההיא בריכה ראשונה שייר המוכר להיות צוות להך עם בריכה ראשונה פן תברח דהא אאמה לא מצטוותא ומכיון שתברח בריכה ראשונה תברח גם האם ונמצא מפסיד שובכו כך דעתי לפרשה בגמ': 


lvr: 43
pgn: 80
dfh: a
trm: נוטל ג' נחילים
txt:
<span class='five'>נוטל ג' נחילים. </span>ג' חבורות הנולדות ראשונה בג' זמנים מט' ימים או י' ימים זה אחר זה שכן דרך הכוורת בתחלת ימות הקיץ יוצא מן הכוורת נחיל של דבורים ילדות שילדו האמהות ויושבין על ענף האילן ומביא כוורת חדש ומכניסן לתוכו וכן לסוף ט' או י' ימים יוצא נחיל של דבורים אחר ומביא כוורת אחרת ריקנית ומכניסן לתוכו וכן השלישי וקורין לו טירציל ויש שעושין עד ז' וח' פעמים במלכות יון ובמלכות זו רובן עושין ג' פעמים והשלישי גרוע מכולן דאחרון אחרון גרוע הלכך די בג' נחילין ראשונים שהן חשובין: 


lvr: 43
pgn: 80
dfh: a
trm: ומסרס
txt:
<span class='five'>ומסרס. </span>כלומר מכאן ואילך יגרום להם המוכר שיסתרסו מאליהן ולא יעשו עוד פירות כדי שיהו טרודין ועסוקין לעשות דבש וכל זמן שעושין דבש אין עושין ולדות והדבש של מוכר הוא שכן דרך הכוורת לאחר שיצאו כל הנחילין עושה דבש ויש שהורגין אותן ולוקחין הדבש ויש שמריקין אותן לכוורת ריקנית: 


lvr: 43
pgn: 80
dfh: a
trm: חלות דבש
txt:
<span class='five'>חלות דבש. </span>הכוורת לאחר שעשתה פירות ויצאו הנחילין לוקחין את הדבש והוא עשוי חלות חלות ויש בו י' חלות או עשרים זה בצד זה משעוה ודבש מעורב יחד והמוכר חלות כוורתו ולא מכר את הכוורת רוצה הוא להכניסה בימות הגשמים להצניעה לשנה הבאה לעשות פירות והלכך מסתמא שייר ב' חלות להתפרנס בהן הדבורים בימות הגשמים: 


lvr: 43
pgn: 80
dfh: a
trm: גרופיות
txt:
<span class='five'>גרופיות. </span>ענפים וחוזר וצומח כדאמרי' בבראשית רבה ויטע כרם לא היה לו ליטע לא ייחור אחד ולא גרופית אחת ומהיכן היה לו א'ר אבא בר כהנא הכניס עמו זמורות לנטיעות וייחורים לתאנים וגרופיות לזיתים: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 80
dfh: a
trm: והתניא
txt:
<span class='five'>והתניא. </span>הלוקח פירות שובך מפריח בריכה ראשונה ושניה וקס'ד דשתי בריכות הללו מן האמהות כגון בריכה ראשונה של ניסן ובריכה שניה של אייר והלכך קשיא למתניתין דלא משיירא אלא בריכה ראשונה של אמהות לבדה אבל כל מה שילדו האמהות עוד הכל מכור: ה'ג בפי' ר'ח מרומי 


lvr: 43
pgn: 80
dfh: a
trm: לא קשיא הא לה הא לאמה
txt:
<span class='five'>לא קשיא הא לה הא לאמה. </span>האי שניה אבריכה ראשונה קאי שיפריח גם בריכה ראשונה שתלד ההיא בריכה ראשונה לסוף ב' חדשים כדי שיהו צוות לבריכת אמן ראשונה וכן משמע הא לה האי שניה לה לבריכה ראשונה משיירין אותה כדי שתתקיים היא: 


lvr: 43
pgn: 80
dfh: a
trm: והא לאמה
txt:
<span class='five'>והא לאמה. </span>האי בריכה ראשונה דקתני במתני' ובברייתא לאמה קאמר שמשיירין לה לאם בריכה ראשונה ממנה להיות לה לצוותא ובאה הברייתא להשמיענו דמההיא בריכה ראשונה של אם משיירין גם ממנה בריכה ראשונה ומאי דלא פירש במתני' פירש בברייתא והאי דקרי לפירות בריכה ראשונה שניה משום דשניים הם לאמהות של אמן בני בנים שניים הם לזקנים ובין מתני' ובין ברייתא במוכר פירות שובכו סתם מיירי והמשנה והברייתא במכירה אחת מיירי ובשובך אחד כמו שפירשתי אלא שהברייתא פירשה יותר מן המשנה דמתני' לא איירי בבני בריכה ראשונה אם יפריח גם מהם או לא וכן נראה בעיני ועיקר ויש לשונות הרבה דמוקי לה בשני שובכין או בשתי מכירות ואין בהן ממש ושיטת השמועה אינה מתישבת בהן כלל: ופריך גמרא 


lvr: 43
pgn: 80
dfh: a
trm: לאמה מ'ט
txt:
<span class='five'>לאמה מ'ט. </span>די בבריכה ראשונה כדקתני מתני' מפריח בריכה ראשונה ולא קתני ב' בריכות פשיטא דמשום דמצטוותא אברתא כלומר אבריכה ראשונה דשבקינן לה ואזוגא הוא הזכר בן זוגה כן פר'ח ולא הוה צריך הגמ' להזכיר דבר זה אלא משום דלא תקשי מה לנו לצוותא דברתא הלא יש לה בן זוג דמצטוותא בהדיה הלכך פירש לך דלכל היותר שני מיני צוות בעי מתני' בן זוגה ובניה: 


lvr: 43
pgn: 80
dfh: a
trm: איהי נמי
txt:
<span class='five'>איהי נמי. </span>בריכה ראשונה תצטוות אאמה ואבן זוגה שהרי יש לה שני מיני צוות ולמה אנו מצריכין להניח לה בריכה ראשונה כדי שלא תברח היא ומתוך כך תברח גם האם וחרב השובך: ומשני 


lvr: 43
pgn: 80
dfh: a
trm: אמה אברתא
txt:
<span class='five'>אמה אברתא. </span>לבד מצטוותא שרחמי האם על הבת אבל ברתא דהיינו בריכה ראשונה לא מצטוותא אאמה לבד ואבן זוגה אלא אם כן יש לה בנים הלכך מניחין גם לבריכה ראשונה בנים דהשתא איכא חבורות טובא אמה ובן זוגה ובריכה ראשונה ובריכה של בריכה ראשונה בת הבת דכיון דאיכא ג' חבורות אפי' בני בריכה ראשונה לא ערקי דמצטוותי אאמם ואם אמם ואין להניח להם בנים לאצטוותי בהדייהו דהשתא האם מצטוותא אברתא בריכה ראשונה ובריכה ראשונה מצטוותא נמי אברתא בריכה שניה לאם שהיא ראשונה לה וההיא מצטוותא אאמה ואאם אמה דהוו להו חבורות טובא כן נראית בעיני שיטת שמועה זו ויש לשונות רבות וא'א ליישבן: 


lvr: 43
pgn: 80
dfh: a
trm: ואוכלות את דובשנן
txt:
<span class='five'>ואוכלות את דובשנן. </span>ומתוך שביעותן בטילות מפריה ורביה וחוזרות ועושות דבש ורבינו חננאל פירש אוכלות דבש שבנקבי החלות וחוזרות ומגדלות בנקבים ואיכא למימר דלשנה הבאה יולדו אותן הדבורים ויהיו של מוכר: 


lvr: 43
pgn: 80
dfh: a
trm: ור' יוחנן
txt:
<span class='five'>ור' יוחנן. </span>לאו אסירוס של זכרות מיירי כלל אלא האי סירוס לשון דילוג הוא כמו קראה סירוסין במסכת מגילה ירושלמית וה'ק מתני' נוטל ג' נחילין ע'י דילוג ראשון שלישי וחמישי והמוכר יטול השאר שיהיה לשניהן מן הטובים ומן הכחושין שכן דרך סתם מוכרי כוורת: 


lvr: 43
pgn: 80
dfh: a
trm: במתניתא תנא
txt:
<span class='five'>במתניתא תנא. </span>והכי הלכתא דברייתא עיקר וגם לשון המשנה דקתני ומסרס כן משמע שתחלה נוטל ג' נחילין רצופין ואחר כך מסרס זה נוטל אחד [הלוקח] נוטל אחד ומניח אחד לצורך המוכר: 


lvr: 43
pgn: 80
dfh: a
trm: דבש
txt:
<span class='five'>דבש. </span>אפי' בכוורתו אינו יוצא מידי מאכל ואע'פ שיש עת שהדבורים אוכלין דובשנן אפילו הכי אינו יוצא מידי מאכל עד שיקצהו בפירוש למאכל דבורים א'נ דוקא בכוורתו הוי אוכל אבל אם זב מכוורתו הוי משקה מסתמא אלא אם כן חישב עליו לאכילה כדתניא בהדיא בראש ברייתא דמסכת טהרות: 


lvr: 43
pgn: 80
dfh: a
trm: ולא משקה
txt:
<span class='five'>ולא משקה. </span>לטמא ברביעית ומיהו לעצמו מקבל אוכל טומאה בכל שהוא כדמפרש בתורת כהנים מכל האוכל אשר יאכל <span class='mareimakom'>(ויקרא יא)</span> אבל האי דבש בכוורתו אין לו תורת אוכל כלל אפילו לקבל טומאה: 


lvr: 43
pgn: 80
dfh: a
trm: שתי חלות
txt:
<span class='five'>שתי חלות. </span>שמניחין לימות הגשמים לפרנסת הדבורים ומפורש בתוספתא שהן חלות חיצונות בפירוש ר'ח: 


lvr: 43
pgn: 80
dfh: a
trm: רבא אמר ר' אליעזר היא
txt:
<span class='five'>רבא אמר ר' אליעזר היא. </span>משום דסתם דבש לא משמע ליה שתי חלות אלא כל דבש של כוורת הלכך ניחא ליה לרבא טפי לאוקומה כיחידאה:  דתנן


lvr: 43
pgn: 80
dfh: b
trm: הרי היא כקרקע
txt:
<span class='five'>הרי היא כקרקע. </span>והלכך אפי' אם חישב עליה לא הוי מאכל לקבל טומאה כדנפקא לן מיערת הדבש: ה'ג 


lvr: 43
pgn: 80
dfh: b
trm: דבש שזב מן הכוורת אינו לא אוכל ולא משקה בשלמא לאביי ניחא אלא לרבא קשיא
txt:
<span class='five'>דבש שזב מן הכוורת אינו לא אוכל ולא משקה בשלמא לאביי ניחא אלא לרבא קשיא. </span>ולא גרסינן בשלמא לאביי אע'ג דזב מוקצה הוא ופירוש משובש היה בספרים שטעו לומר דלענין שבת מיירי ולאו מילתא היא דלא שייך למימר האי לישנא דאינן לא אוכל ולא משקה אלא לענין טומאה אבל לענין איסור מוקצה דשבת ה'ל למימר דבש שזב מכוורת אסור אלא לענין הלכות טומאה מיתנייא כדתניא נמי כי האי גוונא בתוספתא בתחלת מס' טהרות <span class='mareimakom'>(פ'ב)</span> דבש שזב מכוורת דבורים מטמא טומאת משקין חשב עליו לאוכלין מטמא טומאת אוכלין: 


lvr: 43
pgn: 80
dfh: b
trm: בשלמא לאביי
txt:
<span class='five'>בשלמא לאביי. </span>דמוקי דבש כוורת בשתי חלות ה'נ בשתי חלות הלכך ניחא ולא תקשי לרב כהנא דכיון דאיתקצו לדבורים אע'ג דזב בעי מחשבה: 


lvr: 43
pgn: 80
dfh: b
trm: אלא לרבא
txt:
<span class='five'>אלא לרבא. </span>דלא בעי לאוקומי בשתי חלות קשיא לרב כהנא דאפי' אי מוקי לה כר'א כיון דזב לא חשיב כקרקע: 


lvr: 43
pgn: 80
dfh: b
trm: ע'ג כלי מאוס
txt:
<span class='five'>ע'ג כלי מאוס. </span>והלכך כיון דבתוך הכוורת לא הוי חשיב אוכל כר'א והשתא כשיוצא הרי זב ע'ג כלי מאוס הלכך צריך מחשבה אבל אליבא דרבנן דחשיבי ליה אוכל בתוך הכוורת לא מיבטיל שם אוכל מיניה משום כלי מאוס עד שיפסל מלאכול הכלב כדאמרינן בשחיטת חולין <span class='mareimakom'>(דף עא.)</span> כן נראה בעיני: 


lvr: 43
pgn: 80
dfh: b
trm: אלא לרבא קשיא
txt:
<span class='five'>אלא לרבא קשיא. </span>לרב כהנא דבעל כרחך לאו ר'ע היא דמחשבה לא מהניא ליה לשווייה כתלוש כי היכי דלא מהני לפירות מחוברים לקרקע לקבולי טומאה במחשבה: 


lvr: 43
pgn: 80
dfh: b
trm: מפני שהיא עבודה
txt:
<span class='five'>מפני שהיא עבודה. </span>שיגדל יותר וכתיב וכרמך לא תזמור <span class='mareimakom'>(ויקרא כה)</span> : 


lvr: 43
pgn: 80
dfh: b
trm: מן הקרקע עד י' טפחים
txt:
<span class='five'>מן הקרקע עד י' טפחים. </span>ולת'ק איכא למימר דלית ליה האי שיעורא אלא שיעור אחרינא כגון מג' ולמעלה אסור: 


lvr: 43
pgn: 80
dfh: b
trm: לא מקשי קשי
txt:
<span class='five'>לא מקשי קשי. </span>כל כך ולא עלויי מעלי אלא מספקא לן משום דזימנין קשי וזימנין מעלי: 


lvr: 43
pgn: 80
dfh: b
trm: הלכך גבי שביעית
txt:
<span class='five'>הלכך גבי שביעית. </span>שאסור לזמור אילן כדי שיבריא עבדינן מידי דודאי קשי דפשיטא לן ביה דלא ישביח בזימור זה משום דספק איסור דאורייתא לחומרא אבל גבי מקח וממכר דעת המוכר לשייר לעצמו כדי מחיית האילן ודאי: 


lvr: 43
pgn: 80
dfh: b
trm: אם נאמר תמר
txt:
<span class='five'>אם נאמר תמר. </span>שעושה פירות ואין גזעו מחליף למה נאמר ארז שגזעו מחליף ואין עושה פירות קשו קראי אהדדי אם מדמהו לארז ותמר מכל וכל: 


lvr: 43
pgn: 80
dfh: b
trm: אף צדיק אין עושה פירות
txt:
<span class='five'>אף צדיק אין עושה פירות. </span>שאוכל צדקותיו בעוה'ז ואין לו לעוה'ב א'נ שאין מאכילין אותו פרי מעלליו לכך נאמר תמר כדכתיב נמי קרא אחרינא אמרו צדיק כי טוב כי פרי מעלליהם יאכלו <span class='mareimakom'>(ישעיה ג)</span> : 


lvr: 43
pgn: 80
dfh: b
trm: לכך נאמר ארז
txt:
<span class='five'>לכך נאמר ארז. </span>כדכתיב כי שבע יפול צדיק וקם <span class='mareimakom'>(משלי כד)</span> : 


lvr: 43
pgn: 80
dfh: b
trm: הני שבעה הוו</span>: <span class='five'>הוסיפו עליהן
txt:
<span class='five'>הני שבעה הוו</span>: <span class='five'>הוסיפו עליהן. </span>חכמים על אותן שבאותו פסוק: 


lvr: 43
pgn: 80
dfh: b
trm: אלונים
txt:
<span class='five'>אלונים. </span>בוטמי כדמתרגמא תחת האלה בוטמא <span class='mareimakom'>(בראשית לה)</span> : 


lvr: 43
pgn: 81
dfh: a
trm: הקונה שני אילנות
txt:
<span class='five'>הקונה שני אילנות. </span>סתמא לא קנה קרקע סביביו כלל ואפי' מקום האילן והרי הוא כמי שקנאן לפירותיו שכשייבש יעקרנו וילך: 


lvr: 43
pgn: 81
dfh: a
trm: לא ישפה
txt:
<span class='five'>לא ישפה. </span>לא יקצוץ אותן בעל הקרקע אע'פ שהצל רע לבית השלחין דכיון דאין לו קרקע לבעל האילנות שהרי שעבד לו שדהו לצורך האילנות כל צרכן שעל מנת כן לקחן: 


lvr: 43
pgn: 81
dfh: a
trm: קנה קרקע
txt:
<span class='five'>קנה קרקע. </span>דחשיבי שדה האילן ובגמ' מפרש כמה יש לו קרקע והיאך נטועים דמצטרפי: 


lvr: 43
pgn: 81
dfh: a
trm: ישפה
txt:
<span class='five'>ישפה. </span>המוכר דכיון דאין נטועין בשל מוכר כי אם בקרקע של לוקח והמוכר לא שעבד לו קרקע שלו אינו מניחן ליכנס בשלו מאחר שמזיקין לו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 81
dfh: a
trm: ואינו קורא
txt:
<span class='five'>ואינו קורא. </span>לפי שלא קנה קרקע ולא קרינא ביה פרי האדמה אשר נתתה לי <span class='mareimakom'>(דברים כו)</span>  ולקמיה פריך א'כ למה מביא: 


lvr: 43
pgn: 81
dfh: a
trm: מחייב
txt:
<span class='five'>מחייב. </span>להביא בכורים בלוקח פירות שבאילן ואותה שביכרה תחלה קושר בה גמי לידע שמבכרת היא והאי דקתני הקונה שני אילנות משום רבנן נקט להו דאילו רבי מאיר אפי' באילן אחד שאין לו קרקע מביא וקורא: 


lvr: 43
pgn: 81
dfh: a
trm: אלא ש'מ מחייב היה ר'מ כו'
txt:
<span class='five'>אלא ש'מ מחייב היה ר'מ כו'. </span>והכי קאמר אפי' אם כדבריכם כן הוא דשני אילנות אין להן קרקע אפי' הכי מביא וקורא דלא חיישינן לקרקע גבי מקרא בכורים: 


lvr: 43
pgn: 81
dfh: a
trm: למעוטי אדמת עכו'ם
txt:
<span class='five'>למעוטי אדמת עכו'ם. </span>שאם יש לו לעכו'ם קרקע בארץ ישראל ולקח ממנו פירות אין מביא מהן בכורים ונראה בעיני דהכי גרסינן והכתיב אדמתך אדמתך שני פעמים כתיב ראשית בכורי אדמתך בספר ואלה שמות בואלה המשפטים ובכי תשא וקמשני חד למעוטי אדמת עכו'ם וחד למעוטי אדמת גר שהרי הגר עצמו מן המביאין ולא קורין הוא כדתנן במסכת בכורים <span class='mareimakom'>(פ'א מ'ד)</span> שאין יכול לומר אשר נשבע לאבותינו לתת לנו ואתא האי קרא למעוטי דהקונה מפירות קרקע שלו לא מביא ולא קורא: 


lvr: 43
pgn: 81
dfh: b
trm: מאי טעמא דר'מ באילן אחד
txt:
<span class='five'>מאי טעמא דר'מ באילן אחד. </span>כיון דאינו קורא משום דכתיב אשר תביא מארצך למה מביא הא מהבאה נמי ממעט ליה קרא: 


lvr: 43
pgn: 81
dfh: b
trm: מספקא להו
txt:
<span class='five'>מספקא להו. </span>אי קנה קרקע מן הדין או לא והאי דאמרי לא קנה קרקע היינו משום דיד המוכר על העליונה דמספיקא לא מפקינן מיניה: 


lvr: 43
pgn: 81
dfh: b
trm: דלמא לאו בכורים נינהו
txt:
<span class='five'>דלמא לאו בכורים נינהו. </span>דשמא לא קנה קרקע וקמעייל חולין לעזרה ודרשינן ובסיפרי כי ירחק ממך המקום וזבחת <span class='mareimakom'>(דברים יב)</span> בריחוק מקום אתה זובח ואי אתה זובח בקירוב מקום חולין שלך והוא הדין לכל הבאת חולין בעזרה שאסור אי נמי מדרבנן דלמא איכא דחזי ליה דנוהג בהן מנהג חולין כדינן וסבור קדשים הן הואיל ואייתינהו בעזרה ואתי לזלזולי בקדשים: 


lvr: 43
pgn: 81
dfh: b
trm: וקא מפקע להו מתרומה כו'
txt:
<span class='five'>וקא מפקע להו מתרומה כו'. </span>ונמצא אוכל טבלים אבל בכורים הרי הן כתרומה דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים יב)</span> תרומת ידך אלו הבכורים וכל שדהו יכול לעשות בכורים כדתנן במסכת בכורים <span class='mareimakom'>(פ'ב מ'ד)</span> ומשני דמפריש: 


lvr: 43
pgn: 81
dfh: b
trm: מעשר שני נמי
txt:
<span class='five'>מעשר שני נמי. </span>אם שנה ראשונה או שניה של שמיטה הוא דיהיב ליה לכהן דאיהו  לא מצי אכיל ליה דלמא בכורים נינהו: 


lvr: 43
pgn: 81
dfh: b
trm: מעשר ראשון לכהן
txt:
<span class='five'>מעשר ראשון לכהן. </span>ולא ללוי כדמפרש בכתובות בפרק האשה שנתארמלה ומוקי לה לבתר דקנסינהו עזרא ומשמע ליה לר' אלעזר בן עזריה לוים דקרא אף כהנים במשמע דבעשרים וארבעה מקומות נקראו כהנים לוים: 


lvr: 43
pgn: 81
dfh: b
trm: כל הראוי לבילה
txt:
<span class='five'>כל הראוי לבילה. </span>במנחות בפרק המנחות תנן מתנדב אדם מנחה של ששים עשרון ומביא בכלי אחד ואם אמר הרי עלי ששים ואחד מביא ששים בכלי אחד ואחד בכלי אחד ומפרשינן טעמא בגמ' משום דששים נבללין ביחד יפה בלוג שמן אבל ששים ואחד אי אפשר להבלל ופרכינן וכי לא בלל נמי מאי הוי והתנן אם לא בלל כשר ומשני א'ר זירא כל הראוי לבילה כגון ששים עשרון אם לא בלל כשר אבל ששים ואחד שאין ראוי לבילה בילה מעכבת בו כלומר מה שאי אפשר להבלל מעכבת בו דכיון דכתיב ויצק עליה שמן וצוה לבלול דכתיב בלולה ש'מ שצוה הקב'ה להביא מנחה שיכול לקיים בהן מצות בלילה וכשהוא מביא ששים ואחד מנחה כזו לא צוה להביא והרי הוא כמביא מנחה מן הקטניות דאינה כלום שכל דבר שצוה הקב'ה להביא יש עיכוב בעיקר הבאתו להביא באותו ענין שצוה הכתוב ולא בענין אחר אבל מצות האמורות באותה מצוה כגון תנופה בקרבן בלילה במנחה יש שמעכבין אם גילה הכתוב לשנות עליו ולעכב ויש שאין מעכבין וגבי בכורים נמי דחזו לקרייה בעינן ואע'ג דאיכא מביאי בכורים שמביאין ולא קורין במסכת בכורים <span class='mareimakom'>(פ'א מ'ד)</span> ה'מ כגון גר דמעיקרא כי מייתי ע'מ שלא לקרות מייתי להו וכגון מהחג ועד חנוכה דמביא ואינו קורא כדנפקא לן מקראי בסיפרי אבל הנך בכורים דמייתי להו מספיקא שמא טעונין קרייה מן התורה דשמא קנה קרקע והלכך חזו לקרייה בעינן: 


lvr: 43
pgn: 81
dfh: b
trm: בצרן ושיגרן ביד שליח
txt:
<span class='five'>בצרן ושיגרן ביד שליח. </span>או שמת שליח בדרך שהשליח עצמו בצרן ומת בחצי הדרך ומינה שליח אחר תחתיו עד לירושלים או שהביאוהו הבעלים עצמן משם ואילך: 


lvr: 43
pgn: 81
dfh: b
trm: ולקחת והבאת
txt:
<span class='five'>ולקחת והבאת. </span>דכתיב ולקחת מראשית כל פרי האדמה אשר תביא והאי ולקחת קרא יתירא הוא דמצי למיכתב והבאת מארצך ודרשינן ביה מי שלוקח דהיינו בוצר הוא מביא דבעינן הבצירה והבאה כולה עד לירושלים באדם אחד הלכך היכא דבצרן איהו והשליח הביאן לא הויא לקיחה והבאה באחד אלא בשנים וכן היכא דמית בדרך לא הויא לקיחה וגמר הבאה באחד אבל היכא דבצרן שליח והביאן לירושלים אז קורין הבעלים דשלוחו של אדם כמותו ויכול לקרות הנה הבאתי וגו' ומיהו שליח עצמו לא בר קרייה הוא כדתנן במס' בכורים שאין יכול לומר אשר נתתה לי ה' וה'נ בצרן ושלחן ע'י שליח דפטר להו מקרייה והא ליכא למיפרך דמהבאה נמי יפטר שהרי בקרקע קדשו כדתנן במס' בכורים:  מכדי


lvr: 43
pgn: 82
dfh: a
trm: מכדי פסוקי נינהו ליקרי
txt:
<span class='five'>מכדי פסוקי נינהו ליקרי. </span>ואמאי עביד להו כדר' יוסי כמו שמביא מספק כך יהא קורא מספק כאדם שקורא בתורה: 


lvr: 43
pgn: 82
dfh: a
trm: משום דמיחזי כשיקרא
txt:
<span class='five'>משום דמיחזי כשיקרא. </span>שהרי בשביל הבאת ביכורים קא קרי ושמא לאו בקרקע שלו גדלו וקא משקר וכתיב דובר שקרים לא יכון לנגד עיני <span class='mareimakom'>(תהלים קא)</span>  אבל כשקורא בתורה לא מיחזי כשיקרא: 


lvr: 43
pgn: 82
dfh: a
trm: דלמא אתי לאפקועינהו כו'
txt:
<span class='five'>דלמא אתי לאפקועינהו כו'. </span>מאן דחזי דקרי עלייהו כביכורים ודאים כשיהיו לו ביכורים כאלו לא יפריש מהן תרומה דקסבר ביכורים ודאין הן אי נמי האי גברא גופיה הלכך עבוד בהו היכרא שלא לקרות: 


lvr: 43
pgn: 82
dfh: a
trm: וליחוש זימנין דמסקא כו'
txt:
<span class='five'>וליחוש זימנין דמסקא כו'. </span>כיון דאמרת מן הגזע היינו כל שרואה פני החמה ואפילו סמוך לקרקע הרי הוא של בעל האילן וא'כ היכי תקון רבנן מילתא דאתי בה מוכר לידי פסידא והא זימנין שיש לו אילן אחד בתוך שדה של חבירו ואמור רבנן דהיוצא מן הגזע שלו ומסקא ארעא שירטון ותגביה הקרקע עד שיתכסה אילן היוצא מן הגזע מקצתו בקרקע ויראו כשלשה אילנות וכגון שהיה רוחב בין הגזע לאילן כשיעור המפורש לפנינו ויטעון לוקח שיש לו קרקע ויפסיד המוכר דהוי כשלשה אילנות וקנה קרקע והוה להו לרבנן למימר היוצא מן הגזע יחתוך בעל האילן פן יפסיד המוכר: 


lvr: 43
pgn: 82
dfh: a
trm: אמר רב נחמן יקוץ
txt:
<span class='five'>אמר רב נחמן יקוץ. </span>מתניתין דקתני היוצא מן הגזע שלו לא שיניחנו כך ויגדל אלא הרי הוא שלו על מנת לקצוץ ולשרוף: 


lvr: 43
pgn: 82
dfh: a
trm: אין לו
txt:
<span class='five'>אין לו. </span>היוצא מן הגזע לבעל הדקל דכיון דלחפור ולשרש קאי כשייבש האילן דהא לא קנה קרקע: 


lvr: 43
pgn: 82
dfh: a
trm: אסוחי מסח דעתיה
txt:
<span class='five'>אסוחי מסח דעתיה. </span>בעל הדקל מן העתיד לצאת מן הגזע דסבור הוא שמא ייבש הדקל מהרה ולא יוציא גזע דלא דמי לשאר אילנות שאם יבשו בראשון קוצצן למטה וחוזרין וגדילין שהרי גזען מחליף כדתניא לעיל <span class='mareimakom'>(דף פ:)</span> אבל דקל מאחר שייבש אין לו תקנה כדתניא לעיל בדקלים ובארזים חופר ומשרש הלכך מייאש מן היוצא מן הגזע ולא נתכוין לקנותו: 


lvr: 43
pgn: 82
dfh: a
trm: והא הקונה שני אילנות
txt:
<span class='five'>והא הקונה שני אילנות. </span>דמתני' בכל אילנות מיירי ואפילו בדקלים ואע'ג דלחפור ולשרש קיימי כשימותו דהא אין לו קרקע אפי' הכי קתני מתני' דיש לו גזע: 


lvr: 43
pgn: 82
dfh: a
trm: אלא אמר רב פפא
txt:
<span class='five'>אלא אמר רב פפא. </span>לא תיתלי טעמא דאסוח דעתא בחופר ומשרש אלא אין לו גזע לבעל הדקל כדקאמרת ולא מטעמיך: 


lvr: 43
pgn: 82
dfh: a
trm: אלא לפי שאין דרך
txt:
<span class='five'>אלא לפי שאין דרך. </span>דקל להוציא מן הגזע כלום אלא מלמעלה בראשו גדילים כל ענפיו והלכך עולין לו בחבל כדאמרן בהמוכר את הבית <span class='mareimakom'>(לעיל דף סט:)</span> ומשום הכי הסיח דעתו ואפי' אי מיקרי ויוצא מן הגזע הרי הוא של בעל הקרקע ומתני' באילנות הרגילין להוציא גזע מיירי ולא בדקל הואיל ולא שכיח להוציא גזע דכל מילתא דלא מסיק לוקח אדעתיה לא קני: 


lvr: 43
pgn: 82
dfh: a
trm: דזבין ליה לחמש שנין
txt:
<span class='five'>דזבין ליה לחמש שנין. </span>שאף אם ימות יטע אחר במקומו והלכך כיון דמשעבדא ליה ארעא לזמן קצוב לא מסח דעתיה מן הגזע אבל היכא דזבין סתמא שאפילו אם ימות לסוף יום או יומים לעקור ולשרש קאי התם ודאי מסח דעתיה: 


lvr: 43
pgn: 82
dfh: b
trm: כמלוא אורה
txt:
<span class='five'>כמלוא אורה. </span>המלקט וסל בידו ללקט פירות הנופות החיצונות כמו וארוה כל עוברי דרך <span class='mareimakom'>(תהלים פ)</span> אריתי מורי <span class='mareimakom'>(שיר ה)</span> ולקמן מפרש כמה יהא ביניהן ויצטרפו: 


lvr: 43
pgn: 82
dfh: b
trm: כמלוא אורה וסלו
txt:
<span class='five'>כמלוא אורה וסלו. </span>אחוצה להן קאי אורה שייך למימר בתאנים ובוצר בענבים וקוצר בתבואה וגודר בתמרים ומוסק בזיתים ומלקט בשאר אילנות: 


lvr: 43
pgn: 82
dfh: b
trm: מתקיף לה רבי אלעזר
txt:
<span class='five'>מתקיף לה רבי אלעזר. </span>לר' יוחנן דיהיב ליה דרך חוצה להן כמלוא אורה וסלו כדי להלך סביבות האילנות ללקט פירותיו השתא דרך אין לו ליכנס דרך שדהו של בעל שדה לילך לאילנותיו אלא יפרח באויר או יקח לו דרך מבעל הקרקע כרבנן דהמוכר את הבית <span class='mareimakom'>(לעיל דף סד.)</span> דאמרי גבי מוכר בור ודות בעין רעה מוכר וצריך ליקח לו דרך לבורו ולדותו והוא הדין הכא גבי שלשה אילנות דדמי לבור ודות משום דארעא אחריתי היא שאין האילנות נטועין בקרקע של בעל השדה שהרי יש להן קרקע וחשיבי שדה האילן בפני עצמו דומיא דבור ודות שהוא קרקע בפני עצמו ולא אישתעבד שדהו לאילנותיו של לוקח דנימא גם לכל צרכיהן אישתעבד אפי' לתת לו דרך כדלקמן גבי שני אילנות: 


lvr: 43
pgn: 82
dfh: b
trm: כמלוא אורה וסלו
txt:
<span class='five'>כמלוא אורה וסלו. </span>שאין צריך לו כל כך כמו דרך יש לו בתמיה הרי אפשר לעלות באילן וללקוט אי נמי מתחתיו ילקט: 


lvr: 43
pgn: 82
dfh: b
trm: דא'ל
txt:
<span class='five'>דא'ל. </span>לוקח בארעא דידך קיימי ושיעבדת לי קרקע שלך לצורך אילנות כאדם שמשאיל מקום לחבירו בביתו להניח חפציו כן גם זה משאיל לו: 


lvr: 43
pgn: 82
dfh: b
trm: א'ל
txt:
<span class='five'>א'ל. </span>לעולם כרבי עקיבא סבירא ליה ומיהו מתני' דפריש עלה רבי יוחנן כמלוא אורה וסלו רבנן היא והלכך קפריך ליה: 


lvr: 43
pgn: 82
dfh: b
trm: דלא מכחשי בארעא
txt:
<span class='five'>דלא מכחשי בארעא. </span>לא הבור ולא הדרך שאנו נותנין לו הלכך בעין יפה זבין ויהיב ליה דרך: 


lvr: 43
pgn: 82
dfh: b
trm: גבי אילן מי אמר
txt:
<span class='five'>גבי אילן מי אמר. </span>בתמיה מי אית ליה עין יפה גבי אילן כל כך לשעבד לו קרקע שלו לכל מה שיגדלו נופותיו ויאבד קרקע שלו שהצל רע לבית השלחין וגם לא יוכל לחרוש בבקר בשביל בה המרדע דנהי נמי דאית ליה עין יפה גבי אילן במכר אילנות ושייר קרקע לפניו שיש לו קרקע לרבי עקיבא על מנת ליטע תחתיהן כדאמרן בחזקת הבתים <span class='mareimakom'>(לעיל דף לז.)</span> מיהו היזק גדול כל כך כגון שמאבד לגמרי קרקע שלו לית ליה עין יפה: 


lvr: 43
pgn: 82
dfh: b
trm: דמי לא מודי ר' עקיבא
txt:
<span class='five'>דמי לא מודי ר' עקיבא. </span>בהך סתמא דתנן בלא יחפור אילן הנוטה לתוך שדה חבירו כו' והא נמי לההוא דמי שהרי האילנות הללו אינן נטועין בקרקעו של מוכר דהא יש להן קרקע בפני עצמן ואיסתלק ליה מיניה לגמרי ולעולם הא סיפא מתוקמא כר'ע ומיהו שיעורא דאורה וסלו אית ליה לר'ע דלר'ע דרך יש לו דומיא דבור ודות דלא דמי להיזק גדול של אילן הנוטה ולעולם לית ליה דשמואל רביה ומיהו רישא ודאי דקתני גבי שני אילנות אם מתו אין לו קרקע לא מתוקמא כרבי עקיבא דאמרן בחזקת הבתים מכר אילנות ושייר קרקע לפניו פלוגתא דר' עקיבא ורבנן כו': 


lvr: 43
pgn: 82
dfh: b
trm: אותן אורה וסלו מי זורען
txt:
<span class='five'>אותן אורה וסלו מי זורען. </span>בעל האילן דשלו הן או בעל השדה דהא לא נשתעבדו לבעל האילנות אלא בשעת לקיטת פירותיו לדרוס עליהן וא'כ בעל השדה זורען ובעת הלקיטה ידרוס הלוקח אפילו בזרעים אבל תחתיהן וביניהן פשיטא לך דבעל האילן זורען: 


lvr: 43
pgn: 82
dfh: b
trm: תניתוה
txt:
<span class='five'>תניתוה. </span>בפרק המוכר פירות לקמן מי שיש לו גינה לפנים מגינתו של חבירו כו' והחיצון זורע הדרך הכא נמי בעל השדה זורע את הדרך כלומר אורה וסלו: 


lvr: 43
pgn: 82
dfh: b
trm: התם לית ליה פסידא ללוקח
txt:
<span class='five'>התם לית ליה פסידא ללוקח. </span>לבעל הגינה הפנימית שידרוס יפה כשיצטרך על זרעיו של זה הכא גבי אורה וסלו אם בעל השדה זורען אית ליה פסידא לבעל האילן: 


lvr: 43
pgn: 82
dfh: b
trm: הא לא דמיא
txt:
<span class='five'>הא לא דמיא. </span>הא דאורה וסלו לא דמיא אלא לסיפא דההיא דקתני נתנו לו ב'ד דרך מן הצד מדעת שניהן כו' וזה וזה אין רשאין לזורעה הואיל ונתרצו שניהן ובחרו להן דרך זה על ידי ב'ד ואע'ג דהפסד מועט הוא שהזרעים יעכבו הליכתן קצת וכל שכן גבי אורה וסלו דהוי כמדעת שניהן דמסתמא הקונה אילנות יש לו שיעור אורה וסלו והוי פסידא טובא טינוף פירות: 


lvr: 43
pgn: 82
dfh: b
trm: וכמה יהא ביניהן
txt:
<span class='five'>וכמה יהא ביניהן. </span>דנימא קנה כל מה שביניהן דאי קרובין יותר מדאי הרי הן כיער העומד ליתלש ולא חשיבי ואם רחוקים נמי יותר מדאי לא מצטרפי: 


lvr: 43
pgn: 82
dfh: b
trm: מארבע אמות
txt:
<span class='five'>מארבע אמות. </span>לכל הפחות בין כל אילן לאילן מן השלשה שתהא ראויה המחרישה לחרוש בינתים לבד עובי האילנות כדמוכח לקמיה: 


lvr: 43
pgn: 82
dfh: b
trm: הנוטע כרמו על ט'ז אמה מותר כו'
txt:
<span class='five'>הנוטע כרמו על ט'ז אמה מותר כו'. </span>שאם כל הכרם נטוע שורות שורות זו בצד זו רחוקות זו מזו ט'ז אמה שלימות לא מיצטרפי למיהוי כרם דשורה בפ'ע אינה כרם אא'כ יש שתים כנגד שתים ואחת יוצאה זנב כדתנן במס' כלאים: 


lvr: 43
pgn: 82
dfh: b
trm: מותר להביא זרע לשם
txt:
<span class='five'>מותר להביא זרע לשם. </span>בין שורה לשורה דלא הוה כרם אבל בפחות מט'ז הוי כרם ואסור להביא זרע לשם ומיהו אנן האידנא קיימא לן כרבי יאשיה בכלאים עד שיזרע חטה ושעורה וחרצן במפולת יד בשחיטת חולין <span class='mareimakom'>(דף קלו:)</span>: 


lvr: 43
pgn: 82
dfh: b
trm: שנטע את כרמו ט'ז אמה על ט'ז והפך שער שתי שורות לצד אחד
txt:
<span class='five'>שנטע את כרמו ט'ז אמה על ט'ז והפך שער שתי שורות לצד אחד. </span>שער היינו הענפים הנוטים הפכן לצד אחד כגון שאורך שתי השורות מן המזרח למערב וסדורות זו כנגד זו מצפון לדרום והפך זמורה של שורה דרומית לצד צפון ושל צפונית לצד דרום נמצא אויר שבין שתי שורות הללו מלא ושחוצה להן ריקן וכן כל הכרם: 


lvr: 43
pgn: 82
dfh: b
trm: וזרע את הניר
txt:
<span class='five'>וזרע את הניר. </span>החרישה ריקנית דהוי ט'ז ריקנות אבל אם לא היה מהפך נמצא שכל שורה תופסין זמורותיה מאויר הט'ז ואסור להביא זרע לשם: 


lvr: 43
pgn: 82
dfh: b
trm: והתירוהו
txt:
<span class='five'>והתירוהו. </span>משום דהיפך אבל אם לא היפך דבציר ליה אויר ט'ז אמות אסור דהוי כרם כדרב נחמן: 


lvr: 43
pgn: 82
dfh: b
trm: אנא לא ידענא
txt:
<span class='five'>אנא לא ידענא. </span>כלומר לא סבירא לי כי ההיא משנה אלא עובדא הוה כו' וכר' שמעון סבירא ליה כדלקמן:  בדורא


lvr: 43
pgn: 83
dfh: a
trm: בדורא דרעותא
txt:
<span class='five'>בדורא דרעותא. </span>בעיר של רועים שמכר אחד לחבירו שלשה אילנות ולא היה ח' אמות ביניהן ואמר ליה רב יהודה למוכר זיל הב ליה ללוקח הקרקע ואע'ג דאין ביניהן אלא כמלא בקר וכליו: 


lvr: 43
pgn: 83
dfh: a
trm: כיון דשמעת' להא דתנן
txt:
<span class='five'>כיון דשמעת' להא דתנן. </span>כלומר כיון דשמעת' לברייתא הנשנית על הא דתנן בלא יחפור לא יטע אדם אילן בקצה שדהו סמוך לשדה חבירו כדי שלא תלך מחרישתו לחרוש אילן זה דרך שדה חבירו: 


lvr: 43
pgn: 83
dfh: a
trm: וכרב יוסף מי לא תנן
txt:
<span class='five'>וכרב יוסף מי לא תנן. </span>בתמיה ואמאי אמר ליה אביי לא תפלוג עליה דרב נחמן דתנן כו': ה'ג לה במסכת כלאים 


lvr: 43
pgn: 83
dfh: a
trm: רבי מאיר ורבי שמעון אומרים אף הנוטע כרמו על ח' אמות מותר
txt:
<span class='five'>רבי מאיר ורבי שמעון אומרים אף הנוטע כרמו על ח' אמות מותר. </span>וסיפא דהך דרבי יהודה היא: 


lvr: 43
pgn: 83
dfh: a
trm: אפי' הכי מעשה
txt:
<span class='five'>אפי' הכי מעשה. </span>דצלמון רב והלכך אמר ליה אביי לא תפלוג עליה דרב נחמן דמעשה השנוי במשנה מסייעיה וההיא משנה עיקר טפי מהך דר'ש דסמכינן אעובדא: וקמפרש גמרא 


lvr: 43
pgn: 83
dfh: a
trm: בשלמא לרב יוסף
txt:
<span class='five'>בשלמא לרב יוסף. </span>דאמר מד' ועד ח' וסבירא ליה כר'ש שמעינן דאיירי ר'ש מתרוייהו שיעורי כרב יוסף: 


lvr: 43
pgn: 83
dfh: a
trm: אלא לרב נחמן
txt:
<span class='five'>אלא לרב נחמן. </span>דסבירא ליה ט'ז כרבנן בשלמא מפוזרין ט'ז שמעינן ליה ממעשה דצלמון: ומשני 


lvr: 43
pgn: 83
dfh: a
trm: סברא הוא
txt:
<span class='five'>סברא הוא. </span>דח' הוו רצופין מדלר'ש הוי שיעורא דרצופים פלגא דמפוזרין לרבנן נמי פלגא דט'ז הוי רצופין: 


lvr: 43
pgn: 83
dfh: a
trm: ועד ט'ז אמות
txt:
<span class='five'>ועד ט'ז אמות. </span>כעובדא דצלמון וכולה כרבנן קפסיק דסבירא במאי דפליגי פליגי ובמאי דלא פליגי לא פליגי פליגי בח' אמות מפוזרין דר'ש ואמרי ט'ז אבל ברצופין ד' אמות מודו ליה ולא נאמר מדלר' שמעון פלגא לרבנן נמי פלגא: 


lvr: 43
pgn: 83
dfh: a
trm: כמה יהו מקורבין כו'
txt:
<span class='five'>כמה יהו מקורבין כו'. </span>נראה בעיני דהוא הדין למקדיש אילנות דאיכא נמי האי שיעורא והך ברייתא דקתני גבי הקדש ממטע עשרה לבית סאה בשילהי המוכר את הבית <span class='mareimakom'>(לעיל דף עב.)</span> פליגא אהך ברייתא דלא שנא מוכר ממקדיש וראיה לדברי מתוספתא דבבא בתרא <span class='mareimakom'>(פ'ד)</span> דקתני בתרוייהו ממטע י' לבית סאה: 


lvr: 43
pgn: 83
dfh: a
trm: או ממקום רוחב
txt:
<span class='five'>או ממקום רוחב. </span>סמוך לקרקע הוא עב ואית דפתרי מקום קצר כל הגזע עד הענפים מקום רחב מקום הנופות הענפים שמרחיבין אילך ואילך ולא נהירא: 


lvr: 43
pgn: 83
dfh: a
trm: עיקר השני
txt:
<span class='five'>עיקר השני. </span>פקק השני כדתניא בקנים ובגפנים מן הפקק ולמעלה אבל לא מן העיקר הראשון שרחב יותר ולא מן השלישי שקצר הרבה אלא מן הבינוני והוא הדין לאילנות: 


lvr: 43
pgn: 83
dfh: a
trm: ג' בדי אילן
txt:
<span class='five'>ג' בדי אילן. </span>אילן אחד מכר לו שיש לו שלש בדים מרוחקין זה מזה ד' אמות והעלה הקרקע שירטון ונראין בשעת מכירה כשלשה אילנות מי אזלינן בתר גוף האילן דמיניה קא רבו ואין לו קרקע או דלמא כיון דנשרשו כל אחד בקרקע קנה קרקע ואע'ג דמיחברי מתחת לקרקע ואית דמוקמי לה בג' אילנות ומכר לו בד בכל אחד ולא נהירא דכיון דשייר לעצמו רוב  כל בדי אילן ואילן שייר גם הקרקע לעצמו: 


lvr: 43
pgn: 83
dfh: a
trm: המבריך
txt:
<span class='five'>המבריך. </span>כופף אמצעית הגפן בקרקע ומכסהו בקרקע באמצעיתו וכשנשרש באמצעיתו חותכין עיקר הראשון ונעשו שתי גפנים: 


lvr: 43
pgn: 83
dfh: a
trm: ג' גפנים
txt:
<span class='five'>ג' גפנים. </span>כשהוברכו בקרקע נעשו ו' והוי כרם דבכל ו' איכא שתים כנגד שתים ואחת יוצאה זנב והלכך נקט ג' דאינו יכול למצוא ה' גפנים בפחות מג' דשתי גפנים מוברכות לא הוו אלא ד': 


lvr: 43
pgn: 83
dfh: a
trm: מצטרפין
txt:
<span class='five'>מצטרפין. </span>ואע'ג דכל שתי גפנים ינקי משורש אחד והוא הדין לשלש בדי אילן דקנה קרקע: 


lvr: 43
pgn: 83
dfh: a
trm: ואחד על המצר
txt:
<span class='five'>ואחד על המצר. </span>מי הויא הפלגה ולא מצטרף דלא דמי לשדה האילן ולא קנה קרקע או דלמא קנה: 


lvr: 43
pgn: 83
dfh: a
trm: ואת'ל דקנה שתים בתוך שלו ואחד בתוך של חבירו מהו
txt:
<span class='five'>ואת'ל דקנה שתים בתוך שלו ואחד בתוך של חבירו מהו. </span>כגון שיש לו שני אילנות בקצה שדהו ויש לו עדיין אילן אחד שקנה בשדה חבירו הסמוך לאילנות הללו ויש לו גם הקרקע עם האילן:  בעי


lvr: 43
pgn: 83
dfh: b
trm: בעי רב אשי
txt:
<span class='five'>בעי רב אשי. </span>אם תימצי לומר דהנך אין מפסיקין משום דליכא שום הפסק בינתים אבל אם יש בור של מים מכונסים בין ג' אילנות מהו שתפסיק ואת'ל דאינו מפסיק דהא לא מיתחזו המים מבראי אבל אמת המים מהו ואת'ל דלא מפסיק רשות הרבים כגון מד' אמות עד ט'ז ולא ט'ז בכלל מהו שתפסיק: 


lvr: 43
pgn: 83
dfh: b
trm: עלה ארז ביניהן
txt:
<span class='five'>עלה ארז ביניהן. </span>לאחר מכירה מהו מי הוי הפסקה ולא יקנה קרקע הכי ס'ד השתא ומתמה עלה הא ברשותיה דלוקח קאי דכיון דמעיקרא לא היה שום הפסק קנה קרקע וכיון דקנה קרקע הארז שלו הוא דבקרקע שלו גדל: 


lvr: 43
pgn: 83
dfh: b
trm: כיצד הן עומדין
txt:
<span class='five'>כיצד הן עומדין. </span>היאך הן נטועין הני ג' אילנות שיש בהן מארבע ועד ט'ז היאך סדר נטיעתן דקני קרקע: 


lvr: 43
pgn: 83
dfh: b
trm: תלת היגי רומייתא
txt:
<span class='five'>תלת היגי רומייתא. </span>סנאים או אטדים גדולים כחצובא ולי נראה אפילו כשורה נמי לא מיזדרע בינתים שדואגים ללכת בסמוך להם מפני שנועצים בגוף כקוץ ומכאיב: 


lvr: 43
pgn: 83
dfh: b
trm: הנך לא חשיבי
txt:
<span class='five'>הנך לא חשיבי. </span>היגי רומייתא ואנן תרתי בעינן חשיבות דאילנות והוא דלא מיזדרע: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 83
dfh: b
trm: לא מכר את הרגלים
txt:
<span class='five'>לא מכר את הרגלים. </span>ובתוספתא <span class='mareimakom'>(פ'ד)</span> תני בד'א במקום שלא נהגו אבל במקום שנהגו הכל כמנהג המדינה: 


lvr: 43
pgn: 83
dfh: b
trm: ד' מדות במוכרין
txt:
<span class='five'>ד' מדות במוכרין. </span>ד' דינין חלוקין זה מזה ואלו הן לוקח יכול לחזור בו מוכר יכול לחזור בו אין אחד מהן יכול לחזור בו שניהן יכולין לחזור בהן הרי ד' והשתא מפרש להו ואזיל ומניינא לא למעוטי מידי אתא אלא להודיעך שצריך לתת טעם לכל ארבעתן למה הן חלוקין זה מזה: 


lvr: 43
pgn: 83
dfh: b
trm: מכר לו חטים יפות
txt:
<span class='five'>מכר לו חטים יפות. </span>התנה לו למכור חטים יפות ונמצאו רעות אין זה מקח טעות שיוכלו שניהם לחזור שהרי חטין התנה לו למכור וחטין מכרו ואי משום דרעות נינהו אין זו אלא אונאה כגון אונאת שתות ויכול לוקח לחזור שהרי נתאנה אבל מוכר שלא נתאנה לא יכול לחזור אפי' אם הוקיר השער דבשעת מכירה לא נתאנה הוא אלא לוקח ותנן בהזהב <span class='mareimakom'>(ב'מ דף נא.)</span> מי שהוטל עליו אונאה ידו על העליונה רצה אומר לו תן לי מעותי או תן לי מה שאוניתני והכא נמי מי שנתאנה יכול לחזור בו ואע'ג דלית הלכתא כי ההיא משנה דהא פסק רבא בהזהב <span class='mareimakom'>(שם דף נ:)</span> שתות קנה ומחזיר אונאה ואינו יכול לומר תן לי מעותי וההיא משנה מוקי לה רבא כר' יהודה הנשיא ואיהו סבירא ליה כרבי נתן אפילו הכי הכא גבי יפות ונמצאו רעות כ'ע מודו דיכול לחזור שהרי הטעהו ולא היה דעתו ליקח רעות אבל גבי אונאת שתות שקנה מה שרוצה לקנות וליכא שום טעות אלא מכירת יוקר התם מחזיר אונאה משום דכתיב אל תונו אבל המקח קיים כרבי נתן וכדפסק רבא: 


lvr: 43
pgn: 83
dfh: b
trm: רעות ונמצאו יפות
txt:
<span class='five'>רעות ונמצאו יפות. </span>מוכר נתאנה והלכך יכול לחזור ולא לוקח ואפי' אם הוזל השער: 


lvr: 43
pgn: 83
dfh: b
trm: אין אחד מהן יכול לחזור בו
txt:
<span class='five'>אין אחד מהן יכול לחזור בו. </span>ואפי' אם הוקר השער דנתאנה מוכר או הוזל השער ונתאנה הלוקח דסד'א דהיכא דהוזל השער ורוצה לוקח לחזור מצי טעין גבי רעות ונמצאו רעות אני ליפות נתכוונתי והאי דאמרי לך רעות לאו משום דנתרציתי אלא משום דרע רע יאמר הקונה כדאמר בגמ' וכן היכא דהוקר השער ורוצה מוכר לחזור מצי טעין גבי יפות ונמצאו יפות רעות הייתי סבור למכור והא דאמרי יפות משום דטוב טוב יאמר המוכר דמדרע רע יאמר הלוקח המוכר אומר טוב טוב קמ'ל דתרוייהו לא מצו הדרי הואיל ונמצא כמו שאמרו שניהן והוא הדין במוכר סתם שלא פירשו לא רעות ולא יפות דאין אחד מהן יכול לחזור: 


lvr: 43
pgn: 83
dfh: b
trm: ונמצאת לבנה
txt:
<span class='five'>ונמצאת לבנה. </span>שניהן טעו דכיון דהתנה לו למכור שחמתית חפץ היה לעכב הלבנה וגם הלוקח לא היה חפץ בלבנה כי אם בשחמתית וכן כל הנך דקתני ואזיל דהוו שני מינין ואיכא דניחא ליה בהאי ולא ניחא ליה בהאי הלכך הוי מקח טעות ושניהן נתאנו הלכך שניהן חוזרין ואע'פ ששוה יפה ממה שקנאו מיהו אין חפצים במכירה זו לא לוקח ולא מוכר אבל גבי חטין יפות ורעות כולי עלמא ניחא להו ביפות ולא ברעות ורצון המוכר לעכב היפות ולמכור הרעות ודעת הלוקח ביפות ולא ברעות: 


lvr: 43
pgn: 83
dfh: b
trm: יין ונמצא חומץ
txt:
<span class='five'>יין ונמצא חומץ. </span>אין זה יפות ונמצאו רעות דאיכא דניחא ליה בחלא ואיכא דניחא ליה בחמרא כדמפרש בגמ': <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 83
dfh: b
trm: אמר רב חסדא מכר לו שוה חמש בשש
txt:
<span class='five'>אמר רב חסדא מכר לו שוה חמש בשש. </span>שעתה נתאנה לוקח שתות מעות שהרי מו' מעות שנתן לו למוכר לא היה לו ליתן כי אם ה' דאינו שוה אלא ה' אבל שוה ו' בה' דלקמיה הוי שתות מקח שנתאנה המוכר מפשוט אחד שהוא חלק שש משוייו של מקח ששוה ששה ובה' מכרו וקרי ליה רב חסדא אונאה וקאמר בתרוייהו שנתאנה יכול לחזור בו דסבירא ליה כשמואל דאמר בפרק הזהב <span class='mareimakom'>(שם דף מט:)</span> אף שתות מעות שנינו דלא שנא אונאת שתות דמעות או אונאת שתות דמקח דהויא אונאה ויכול לחזור מי שנתאנה כדתנן מי שהוטלה האונאה עליו ידו על העליונה ותניא כוותיה דשמואל ורב חסדא בפ' הזהב <span class='mareimakom'>(שם)</span> מי שהוטל עליו ידו על העליונה כיצד מכר לו שוה ה' בו' מי נתאנה לוקח יד לוקח על העליונה רצה אומר לו תן לי מעותי או תן לי מה שאוניתני מכר לו שוה ו' בה' נתאנה מוכר יד המוכר על העליונה רצה אומר לו תן לי מקחי כו' ומיהו לית הלכתא כרב חסדא אלא כרבא דפסק התם הלכתא שתות קנה ומחזיר אונאה ומיהו רב חסדא כסתם מתני' דהתם ס'ל דמי שהוטל עליו ידו על העליונה ואתא למימר דהיכא דמכר לו שוה חמש בו' דנתאנה לוקח והיה יכול לחזור בכדי שיראה לתגר או לקרובו כדאמר בגמ' בהזהב <span class='mareimakom'>(שם)</span> הוקרו בתוך אותו זמן ועמדו על שמנה דהשתא לבסוף נתאנה מוכר אפילו ביותר משתות דהוי ביטול מקח ורוצה מוכר לחזור עתה משום דעדיין לא נתקיים המקח לגמרי כל זמן שיכול לוקח לחזור דעדיין לא הראה לתגר או לקרובו והלכך הואיל ובתוך כך נתאנה גם הוא רוצה לחזור שהרי עתה נתאנו שניהם אפ'ה אינו חוזר דמי הוא שנתאנה מעיקרא בשעת מכירה לוקח הלכך יכול לחזור בו כל שעה שירצה בתוך זמן הקצוב לו אבל לא מוכר שהרי הוא היה המאנה וידו על התחתונה ואע'פ שלא נתקיים המקח עדיין כשחזר ונתאנה גם הוא: <span class='five'>משום  דא'ל                     </span>


lvr: 43
pgn: 84
dfh: a
trm: אי לאו דאוניתן
txt:
<span class='five'>אי לאו דאוניתן. </span>בשעת מכירה היה מתקיים המקח ולא מצית הדרת בך ואע'פ שהוקר אחרי כן והשתא מצית הדרת בתמיה וכי בשביל שאוניתני וייפו חכמים את כחי לחזור אם ארצה ונתנו ידי על העליונה תחזור בך גם אתה כשהוקר לבסוף ותהי גם ידך על העליונה א'כ מצינו חוטא נשכר: 


lvr: 43
pgn: 84
dfh: a
trm: ועמדו על שמונה
txt:
<span class='five'>ועמדו על שמונה. </span>רבותא נקט ביטול מקח והוא הדין דהוה מצי למימר ועמדו על שבעה דאיכא אונאת שתות מעות ורוצה גם מוכר לחזור : 


lvr: 43
pgn: 84
dfh: a
trm: יפות ונמצאו רעות
txt:
<span class='five'>יפות ונמצאו רעות. </span>הרי נתאנה לוקח לוקח יכול לחזור בו ולא מוכר אע'ג דהוקרו דלהך רבותא איצטריך למתנייה: 


lvr: 43
pgn: 84
dfh: a
trm: והוזל
txt:
<span class='five'>והוזל. </span>אחר זמן מרובה ורוצה לוקח לחזור דהא אכתי לא נתקיים המקח דהא מוכר לעולם חוזר כדאמרינן בהזהב <span class='mareimakom'>(ב'מ דף נא.)</span>: 


lvr: 43
pgn: 84
dfh: a
trm: על שלש
txt:
<span class='five'>על שלש. </span>ה'נ הוי מצי למימר על ד' דהוי ביטול מקח: הכי גרסינן בסיפא כמו שכתוב בספרים 


lvr: 43
pgn: 84
dfh: a
trm:
מאי קא משמע לן מתניתין היא אי ממתניתין הוה אמינא דרב חסדא תרוייהו הדרי בהו ומתניתין היינו טעמא משום דרע רע יאמר הקונה

txt:
<span class='five'>מאי קא משמע לן מתניתין היא אי ממתניתין הוה אמינא דרב חסדא תרוייהו הדרי בהו ומתניתין היינו טעמא משום דרע רע יאמר הקונה. </span>כלומר דרב חסדא דאיכא אונאה תרוייהו הדרי הואיל ונתאנה המאנה לבסוף בתוך זמן שהיה המתאנה יכול לחזור וכיון דלא נתקיים המקח לגמרי עד דנתאנה גם המאנה תרוייהו הדרי: 


lvr: 43
pgn: 84
dfh: a
trm: ומתניתין
txt:
<span class='five'>ומתניתין. </span>בדליכא אונאה כלל אלא בשוייהן מכרו ועכשיו טוען איני חפץ באלו הלכך במכר יפות ונמצאו רעות יכול לוקח לחזור בו דא'ל יפות בקשתי ומקחי טעות אבל אם בא מוכר לחזור ולומר גם אני אחזור שמקח טעות הוא הלוקח אומר לו אינו טעות שאף אני בחזקת רעות לקחתים דרע רע יאמר הקונה וסיפא נמי רעות ונמצאו יפות המוכר חוזר דאמר טעיתי ולא היה בדעתי למכור אלו אבל אם בא הלוקח לחזור בעלילה זו מפני שהוזלו חטין ורוצה לומר לו אלו לא מכרת לי אומר לו בחזקת רעות לקחתם ואני מודה לך וכן פירש רבינו זקני מ'כ ולי נראה דהכי מצי טעין ליה אני לא הטעתיך דבחזקת יפות מכרתים לך דטוב טוב יאמר המוכר בשעת מכירה אבל גבי אונאת שתות דרב חסדא שאין אדם יודע שויו של מקח עד שיראה לתגר התם ליכא למימר רע רע יאמר הקונה ויודע היה שקנאו ביוקר דאי הוה יודע לא הוה זבין אלא בשויין דהוא נאמן לטעון יודע הייתי שרעות הן ואעפ'כ גמרתי בדעתי לקנותן דכיון ששוות הדמים דעתי לקנותן אבל בהא לא מהימן אי טעין הייתי יודע דאיכא אונאה וגמרתי בדעתי לקנותן דהא ודאי לא עביד איניש: 


lvr: 43
pgn: 84
dfh: a
trm: מדקתני לבנה ש'מ
txt:
<span class='five'>מדקתני לבנה ש'מ. </span>שחמתית אדומה ולא שחורה דהא שני מראות יש בחטין ולא יותר לבנות ואדומות ומדקרי לחדא לבנה ולאידך שחמתית ש'מ שחמתית אדומה ועל שם חמה שהיא אדומה קרי לחטין אדומות שחמתית: 


lvr: 43
pgn: 84
dfh: a
trm: נהורין דלא ברי
txt:
<span class='five'>נהורין דלא ברי. </span>מאור עינינו אינו ברור כל כך מתוך אור היום שמכהה עינינו אבל צפרא ופניא שהיום חשוך ניכר אדמומית החמה ורב פפא לפרש משנתנו בא אמאי מקרי שחמתית: 


lvr: 43
pgn: 84
dfh: a
trm: לבן הוא
txt:
<span class='five'>לבן הוא. </span>כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יג)</span> ואם בהרת לבנה היא ומדמדמי ליה לחמה שמע מינה לבנה היא: 


lvr: 43
pgn: 84
dfh: a
trm: ולמאי דס'ד מעיקרא
txt:
<span class='five'>ולמאי דס'ד מעיקרא. </span>דהוה פרכינן לרב פפא מברייתא דלבנה היא אמאי לא הויא קשיא לן האי דסמקא צפרא ופניא מה היינו יכולין לפרש אמאי סמקא אם לבנה היא: 


lvr: 43
pgn: 84
dfh: a
trm: בפניא
txt:
<span class='five'>בפניא. </span>ששוקעת במערב דחלפא אפתחא דגיהנם ומאדמת מכח אש גיהנם בצפרא דחלפא במזרח אוורדי דגן עדן שהוא במזרח כדכתיב גן בעדן מקדם <span class='mareimakom'>(בראשית ב)</span> : 


lvr: 43
pgn: 84
dfh: a
trm: ואיכא דאמרי איפכא
txt:
<span class='five'>ואיכא דאמרי איפכא. </span>בצפרא סמקא משום דעומדת במזרח ומאירה החמה כנגדה במערב ומאדמת מכח גיהנם שבמערב לפי שעמוד של אור החמה מכה כנגד גיהנם ומאדים החמה מכחו בפניא דחלפא במערב ועמוד שלה הולך לצד מזרח ומכה בגן עדן ומאדים מכח אדמומית וורדי דגן עדן: 


lvr: 43
pgn: 84
dfh: a
trm: לימא מתניתין רבי היא ולא רבנן
txt:
<span class='five'>לימא מתניתין רבי היא ולא רבנן. </span>דכיון דאמרי מין אחד הן אין שניהן חוזרין אלא המתאנה דדמי לחטין יפות ונמצאו רעות רעות ונמצאו יפות:  מין


lvr: 43
pgn: 84
dfh: b
trm: מין אחד הוא
txt:
<span class='five'>מין אחד הוא. </span>ואם תרם מזה על זה תרומתו תרומה דקרינא ביה והרמותם ממנו <span class='mareimakom'>(במדבר יח)</span> וכן לענין הודאה ממין הטענה דאם טענו יין וחומץ והודה לו באחד מהן חייב שבועה על השני דאיכא הודאה מקצת הטענה וממין הטענה: 


lvr: 43
pgn: 84
dfh: b
trm: לא תשאו עליו חטא
txt:
<span class='five'>לא תשאו עליו חטא. </span>אם תרימו חלבו כלומר מן היפה הא אם תרימו מן הרע שבאותו המין תשאו חטא שהתרומה תקדש כמו שהיא רע ואין תקנה להחליפה ולא לחזור ולתרום: 


lvr: 43
pgn: 84
dfh: b
trm: אבל לענין מקח
txt:
<span class='five'>אבל לענין מקח. </span>שזה רוצה לקנות יין או חומץ אע'ג דמין אחד הוא לא קני דאיכא דניחא ליה בטעם יין ואיכא דניחא ליה בטעם חומץ ולא דמי לחטין יפות ורעות דהתם חד טעמא אית להו וחד שמא אית להו ומה ששאל מכר לו אלא שאינהו קצת: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 84
dfh: b
trm: המוכר פירות לחבירו
txt:
<span class='five'>המוכר פירות לחבירו. </span>ופסק לו הדמים בשער הידוע כל איפה בכך וכך ומשך כגון בסימטא ובחצר של שניהן קנה ואע'פ שלא מדד דמדידה לא מעכבא דאינה אלא גלויי מילתא בעלמא כמה מכר אבל אם לא פסק אע'פ שמדד ומשך לא קנה כדאמרינן בגמרא דלא סמכא דעתייהו שעדיין המוכר יכול להעלות דמיהן כל מה שירצה וזה יכול לומר לא אקנם אלא בזול: 


lvr: 43
pgn: 84
dfh: b
trm: מדד ולא משך לא קנה
txt:
<span class='five'>מדד ולא משך לא קנה. </span>וכגון שמדד בכליו של מוכר והניח ע'ג סימטא אבל מדד ונתן לתוך כליו של לוקח קנה כדאמר בגמ': 


lvr: 43
pgn: 84
dfh: b
trm: שוכר את מקומו
txt:
<span class='five'>שוכר את מקומו. </span>אם ברשות בעלים הם כדאמרינן בגמ' ובשליפי רברבי מוקי לה בגמ' והלכך קתני בהו משך דאין דרכם בהגבהה דלא שייכא משיכה אלא במידי דלאו בר הגבהה הוא כדאמרינן בגמ': 


lvr: 43
pgn: 84
dfh: b
trm: עד שיטלטלנו כו'
txt:
<span class='five'>עד שיטלטלנו כו'. </span>כלומר שיגביהם ויטלם ממקומם למקום אחר ואורחא דמילתא נקט דאין דרך להגביה מקחו אלא כדי ליטלו ולילך: 


lvr: 43
pgn: 84
dfh: b
trm: והניח ע'ג סימטא קנה
txt:
<span class='five'>והניח ע'ג סימטא קנה. </span>הלוקח כאילו הניחם מוכר ברשותו של לוקח וכגון שפסק הדמים וסימטא אית דאמר שביל של יחידים ואני שמעתי כניסה בולטת מרה'ר ויש רשות לבני אדם להעמיד שם חפצים שלהם כחצר השותפים דאינו עשוי להילוך בני רשות הרבים: 


lvr: 43
pgn: 84
dfh: b
trm: שמא לא שמעת
txt:
<span class='five'>שמא לא שמעת. </span>כלומר שמא לא שמעת מר' יוחנן אלא במודד והניח לתוך קופתו של לוקח דקני ליה כליו בסימטא שהרי יש לו רשות להניח שם כליו כבחצר השותפין אבל סימטא בלא כלי לא קני דלא משיכה איכא ולא רשות המיוחדת ללוקח איכא וכן כלי בלא סימטא לא קני כגון כליו ברשות הרבים דאין לו רשות להושיבם שם: 


lvr: 43
pgn: 84
dfh: b
trm: אלא ש'מ כו'
txt:
<span class='five'>אלא ש'מ כו'. </span>ר' אסי אמת אמר ששמע מרבי יוחנן קנה וגם ר' יעקב שמע לא קנה כדאמר משמיה דר' יוחנן וכדמפרשי כאן במודד כו' ורבי אסי טעה בפירוש שמועתו ואיכא למימר דלא קיבלה: 


lvr: 43
pgn: 84
dfh: b
trm: מדד ולא משך לא קנה
txt:
<span class='five'>מדד ולא משך לא קנה. </span>ובעל כרחך במדד והניח על גבי קרקע מיירי דאי בתוך קופתו קשיא לכולהו בין לרבי ינאי בין לר' יעקב בין לרבי אסי אלא בלא כלי מיירי וקשיא לרבי אסי לבדו דאמר קנה והכא קתני לא קנה: 


lvr: 43
pgn: 84
dfh: b
trm: לא ברשות הרבים
txt:
<span class='five'>לא ברשות הרבים. </span>ואפילו אם מדד לתוך קופתו נמי לא קנה דאין כליו של לוקח קונה לו ברשות הרבים כדלקמן: 


lvr: 43
pgn: 84
dfh: b
trm: והאמר אביי ורבא כו'
txt:
<span class='five'>והאמר אביי ורבא כו'. </span>בפירקין לעיל <span class='mareimakom'>(דף עו:)</span> פרישית לה: 


lvr: 43
pgn: 84
dfh: b
trm: אי הכי
txt:
<span class='five'>אי הכי. </span>דלא בסימטא מיירי אלא ברשות הרבים אימא סיפא אם היה פיקח שוכר את מקומו ואי ברשות הרבים היא ממאן אגר אלא ודאי בסימטא או בחצר השותפים מיירי דמצי אגר מבני ההוא מבוי הפתוח לההיא סימטא: 


lvr: 43
pgn: 84
dfh: b
trm: הכי קאמר ואי ברשות בעלים כו'
txt:
<span class='five'>הכי קאמר ואי ברשות בעלים כו'. </span>דהאי דקתני ואם היה פיקח מילתא באפי נפשה היא לאשמועינן דיש מקום שאם יהיה פיקח ישכור רשות בעלים כדי לקנות מקחו ומשפטי קנייה בא להשמיענו דמשיכה קונה ושכירות מקום כהגבהה גבי פשתן:  כליו


lvr: 43
pgn: 85
dfh: a
trm: כליו של אדם
txt:
<span class='five'>כליו של אדם. </span>של לוקח קונה לו אם פסק דמים בכל מקום אפי' ברשות מוכר וכגון דאמר ליה בהדיא יקנה כליך כדאמר לקמן בשמעתין אבל בסתמא מיבעיא לן לקמן ולא אפשיטא: 


lvr: 43
pgn: 85
dfh: a
trm: כל מקום שיש לו רשות
txt:
<span class='five'>כל מקום שיש לו רשות. </span>כגון סימטא וחצר השותפין ורשות מוכר וכגון דאמר ליה זיל קני כדלקמן דהיינו יש לו רשות: 


lvr: 43
pgn: 85
dfh: a
trm:
ארבע מדות במוכרין עד שלא נתמלאה מדה למוכר משנתמלאה מדה ללוקח בד'א במדה שאינה של שניהן אבל אם היתה מדה של אחד מהן ראשון ראשון קנה בד'א ברה'ר או בחצר שאינה של שניהן אבל ברשות הלוקח כיון שקיבל עליו מוכר ה'ז קנה ברשות מוכר לא קנה עד שיגביה או עד שיוציא מרשות 

txt:
<span class='five'>ארבע מדות במוכרין עד שלא נתמלאה מדה למוכר משנתמלאה מדה ללוקח בד'א במדה שאינה של שניהן אבל אם היתה מדה של אחד מהן ראשון ראשון קנה בד'א ברה'ר או בחצר שאינה של שניהן אבל ברשות הלוקח כיון שקיבל עליו מוכר ה'ז קנה ברשות מוכר לא קנה עד שיגביה או עד שיוציא מרשות הבעלים ברשות זה המופקדין אצלו לא קנה עד שיקבל עליו או עד שישכור את מקומן. </span>ופירוש ארבע מדות במוכרים לאו ד' רשויות קחשיב רה'ר רשות מוכר רשות לוקח רשות המופקדין אצלו דהא רשות מוכר ורשות נפקד חדא הוא דהכא והכא שייך למימר קבלה ושכירות מקום והוצאה והגבהה דהא תנן במתניתין גבי רשות מוכר שכירות מקום דקתני ואם היה פיקח שוכר את מקומו ואוקימנא ברשות בעלים וכיון דדינן שוה ליכא ד' מדות ומה הן ארבע מדות ד' חלוקין של דינין שחלוקין זה מזה ואלו הן מדה שאינה של שניהן ברה'ר ובחצר שאינה של שניהן דאמרינן בה עד שלא נתמלאת המדה למוכר משנתמלאת המדה ללוקח הרי אחת מדה של אחד מהן ראשון ראשון קנה הרי שתים רשות לוקח מיד כשקיבל מוכר קנה הרי ג' רשות מוכר ורשות נפקד דקמפרש בהן דין הגבהה והוצאה קבלה ושכירות הרי ד' וסמך מצאתי לי מדברי רבינו זקני מ'כ: 


lvr: 43
pgn: 85
dfh: a
trm: עד שלא נתמלאת המדה למוכר
txt:
<span class='five'>עד שלא נתמלאת המדה למוכר. </span>שאם נשפך היין או השמן או אם הוקר למוכר ויכול לחזור בו דמוקי לה לקמיה במדה שהשאילו שניהן הלכך כל זמן שלא נתמלאת המדה הרי היא ברשות מוכר: 


lvr: 43
pgn: 85
dfh: a
trm: משנתמלאת הרי היא ברשות לוקח
txt:
<span class='five'>משנתמלאת הרי היא ברשות לוקח. </span>לקחתה וליטול בה מקחו עד שיצניענו או יניחנו בכליו דלדעת כן השאילוה להם לזה למדידה ולזה להצניע את שלו וכל זמן שעוסק במדידה למלאות המדה הרי היא ברשותו דמודד דהיינו מוכר ואין הלוקח יכול לקנות בתוך כליו של מוכר כל זמן שלא משך או שלא הגביה משנתמלאת המדה ללוקח כדפרישית שעכשיו נעשית כליו של לוקח דלדעת כן נשאלה לו וס'ל להאי תנא דכליו של לוקח קונה ברה'ר כדמפרש ואזיל ודלא כרב ושמואל ומיהו בסימטא ובחצר של שניהן מוקי לה לקמיה דהתם קני כליו של לוקח: 


lvr: 43
pgn: 85
dfh: a
trm: ראשון ראשון
txt:
<span class='five'>ראשון ראשון. </span>שנותנין לתוך המדה קנה בעל המדה שאם המדה של מוכר אע'פ שנתמלאת המדה הרי היא של מוכר ולא קנה לוקח ואע'פ שפסק הדמים לא קנה עד שימשוך דבכליו של מוכר ברה'ר אי נמי בסימטא לא קני לוקח דהא אפי' ברשות לוקח נמי אמרינן לקמן דלא קנה לוקח כל זמן שהפירות בכליו דמוכר עד שישפכם לקרקע ואם המדה של לוקח אף על גב דלא נתמלאת נמי ראשון ראשון קנה דדמי למשך אע'פ שלא מדד דקתני מתני' דקנה דכליו של לוקח קונה לו: 


lvr: 43
pgn: 85
dfh: a
trm: ובחצר שאינה של שניהן
txt:
<span class='five'>ובחצר שאינה של שניהן. </span>וכגון שלא נתן בעל חצר להם רשות למדוד שם דהיינו דומיא דרה'ר: 


lvr: 43
pgn: 85
dfh: a
trm: אבל
txt:
<span class='five'>אבל. </span>אם היו מודדין ברשות מוכר לא קנה לוקח אע'פ שהמדה שלו דכליו של לוקח ברשות מוכר לא קנה ואע'פ שפסק ומדד ומשך דמשיכה לא מהניא בי מוכר עד שיגביהה דהגבהה קונה בכל מקום או עד שיוציאנה מרשות של מוכר לרשות של לוקח או לסימטא או שצירף ידו למטה מג' ברה'ר סמוך לאיסקופת הבית וקיבלה כדאמרי' בכתובות <span class='mareimakom'>(דף לא.)</span> גבי היה מגרר ויוצא ולקמן בשמעתין <span class='mareimakom'>(דף פו.)</span> מייתי לה ומיהו לקמן מוקי לה במדה דמוכר בי מוכר ומדה דלוקח בי לוקח דבי מוכר שכיחי מאני דמוכר ובי לוקח שכיחי מאני דלוקח: 


lvr: 43
pgn: 85
dfh: a
trm: כיון שקיבל עליו מוכר
txt:
<span class='five'>כיון שקיבל עליו מוכר. </span>שנתרצה וא'ל כל תבואה זו קנויה לך בכך וכך כל סאה וסאה: 


lvr: 43
pgn: 85
dfh: a
trm: קנה לוקח
txt:
<span class='five'>קנה לוקח. </span>מיד אע'פ שלא מדד דקני ליה רשותו ואע'פ שהמדה של מוכר דהכלי בטל אצל הרשות ומיהו לקמיה מוקי לה במדה דלוקח ולא גרע ממשך ולא מדד דקתני מתני' דקנה: 


lvr: 43
pgn: 85
dfh: a
trm: המופקדין אצלו
txt:
<span class='five'>המופקדין אצלו. </span>שהפקיד שם מוכר פירותיו ומסתמא הקנה לו נפקד למפקיד את רשותו לצורך פירותיו למכור ולמדוד פירותיו בביתו כדרך כל הנפקדים: 


lvr: 43
pgn: 85
dfh: a
trm: עד שיקבל עליו
txt:
<span class='five'>עד שיקבל עליו. </span>נפקד במצות מפקיד לייחד לו רשות ללוקח לקנות הפירות באשר הוא שם או שישכור והוא הדין נמי גבי רשות מוכר שייך קבלה ושכירות והכא נמי שייך הגבהה והוצאה אלא תנא אורחא דמילתא קתני דסתם מוכר כשמוכר רוצה הוא לפנות את ביתו הלכך קתני התם הגבהה והוצאה דאינו חפץ להשאיל ולא להשכיר רשותו וגבי נפקד שייך קבלה ושכירות דכי היכי שהיה נפקד של זה הראשון הכי נמי ישמור פקדונו של שני ורבותא תנא הכא קבלה ושכירות וכל שכן הגבהה והוצאה ולמאן דמוקי לקמן במאני דמוכר בי מוכר ומאני דלוקח בי לוקח איכא לאוקומי נמי במאני דמופקד בי מופקד והלכך לא קני לוקח בכליו דנפקד:  מאי


lvr: 43
pgn: 85
dfh: b
trm: מאי לאו רשות הרבים ממש
txt:
<span class='five'>מאי לאו רשות הרבים ממש. </span>ואפ'ה קתני דאם היתה מדה של אחד מהן ראשון ראשון קנה אלמא כליו של לוקח ברה'ר קונה וקשיא למ'ד חוץ מרה'ר ולר' אבהו א'ר יוחנן: 


lvr: 43
pgn: 85
dfh: b
trm: כליו של לוקח ברשות מוכר
txt:
<span class='five'>כליו של לוקח ברשות מוכר. </span>כגון פסק ונתן לתוך מדה של לוקח או מדד במדה שלו ושפכן לכליו של לוקח והבית של מוכר הוא: 


lvr: 43
pgn: 85
dfh: b
trm: תניתוה
txt:
<span class='five'>תניתוה. </span>משנה היא בגיטין בפרק הזורק <span class='mareimakom'>(דף עז.)</span>: 


lvr: 43
pgn: 85
dfh: b
trm: דמחו [לה] מאה עוכלי בעוכלא
txt:
<span class='five'>דמחו [לה] מאה עוכלי בעוכלא. </span>כלומר שדו בה נרגא מאה הכאות במשקל ששמו עוכלא ששיברו הטעם הזה דבפרק הזורק פרכינן ש'מ כליו של לוקח ברשות מוכר קנה לוקח ומתרצי כל הני אמוראי התם דלא תילף מינה: 


lvr: 43
pgn: 85
dfh: b
trm: תלויה בה
txt:
<span class='five'>תלויה בה. </span>ואינה נגררת בקרקע ולכך קונה לה קלתה דדמי להגבהה שקונה בכל מקום תלויה בה היינו קשורה ותלויה: 


lvr: 43
pgn: 85
dfh: b
trm: קשורה אף על פי שאינה תלויה
txt:
<span class='five'>קשורה אף על פי שאינה תלויה. </span>אלא נגררת בקרקע וקשורה בה ולא גרסי' תלויה אע'פ שאינה קשורה: 


lvr: 43
pgn: 85
dfh: b
trm: בין ירכותיה
txt:
<span class='five'>בין ירכותיה. </span>ואף על פי שמונחת בקרקע אין מקפיד על מקום מושב אשתו ועד עכשיו היה אותו מקום קנוי לה: 


lvr: 43
pgn: 85
dfh: b
trm: מוכר קלתות
txt:
<span class='five'>מוכר קלתות. </span>לכך אינו מקפיד על מקומם שיש לו בית לכך. כך פירשה רבינו מ'כ במס' גיטין: 


lvr: 43
pgn: 85
dfh: b
trm: לא בכליו דמוכר
txt:
<span class='five'>לא בכליו דמוכר. </span>ומש'ה לא קנה לוקח עד שיגביהה דאכתי לא נפק מרשותיה דמוכר כלל: ומקשינן 


lvr: 43
pgn: 85
dfh: b
trm: מדרישא בכליו דמוכר כו'
txt:
<span class='five'>מדרישא בכליו דמוכר כו'. </span>ולפי סדר התוספתא איכא לאקשויי הכי ומדסיפא בכליו דמוכר רישא נמי בכליו דמוכר: 


lvr: 43
pgn: 85
dfh: b
trm: ואי בכליו דמוכר אמאי קנה לוקח
txt:
<span class='five'>ואי בכליו דמוכר אמאי קנה לוקח. </span>לדידך דאזלת בתר כלי ולא מבטלת ליה אצל הרשות שהוא בתוכו א'כ אמאי קנה לוקח בקבלת מוכר הא אכתי לא נפק מרשותו דמוכר כלל אלא ודאי בתר רשות אזלינן ולא בתר כלי והלכך בי מוכר הרי הוא של מוכר עד שיגביהה לוקח לא שנא בכליו דלוקח ולא שנא בכליו דמוכר ובי לוקח קנה לוקח ואפילו אי הוי בכליו דמוכר ומשני סיפא אתאן כו': ומתמה 


lvr: 43
pgn: 85
dfh: b
trm: ומאי פסקא
txt:
<span class='five'>ומאי פסקא. </span>כי פסקת את הדבר כן דלעולם בי מוכר אין מודדין כי אם בכליו דמוכר ובי לוקח בכליו דלוקח בתמיה: ומשני 


lvr: 43
pgn: 85
dfh: b
trm: סתמא דמילתא כו'
txt:
<span class='five'>סתמא דמילתא כו'. </span>והיינו שתים מדות מד' מדות של מוכרין דהכי קאמר ברשות מוכר לעולם לא יקנה לוקח כי אם בהגבהה משום דדרך למדוד שם בכליו דמוכר ולעולם ברשות לוקח קונה בקבלת מוכר שהרי נתונים בכליו דלוקח: מצאתי מוגה בהגהת רבינו זקני מ'כ כן 


lvr: 43
pgn: 85
dfh: b
trm:
משך חמריו ופועליו והכניסן לוקח לתוך ביתו והתבואה על גבן</span>: <span class='five'>בין פסק עד שלא מדד

txt:
<span class='five'>משך חמריו ופועליו והכניסן לוקח לתוך ביתו והתבואה על גבן</span>: <span class='five'>בין פסק עד שלא מדד. </span>אם באו לחזור קודם מדידה יחזרו דבמאי נקנה לא משיכת תבואה יש ולא רשות לוקח יש דעודם על צוארם ולא הונחו לרשותו שהרי לא פירקן כדמוכח סיפא דקתני בה פירקן מכלל דרישא בלא פירקן אלא הכנסה בעלמא שמשכן והכניסן לתוך ביתו קתני והך משיכה לאו משיכה היא לקנות שהרי האדם הוא מושך ומשיכת אדם טעון פירות לא מהניא לקנות את הפירות עד שימשוך הפירות עצמן: 


lvr: 43
pgn: 85
dfh: b
trm: עד שלא פסק
txt:
<span class='five'>עד שלא פסק. </span>אם באו לחזור קודם פיסוק חוזרין אע'פ שהונחה עתה בשעת מדידה ברשותו דלוקח ובכליו דלוקח דלא קניא רשותו קודם פיסוק ואפילו משיכה קודם פיסוק לא מהניא כדמפרש לקמיה דלא סמכא דעתיה לא דמוכר ולא דלוקח שהמוכר שמא יפסוק דמיהן יקרים יותר או הלוקח ישלם בזול יותר ומתני' דקתני משך ולא מדד קנה כשפסק קודם משיכה:  פירקן


lvr: 43
pgn: 86
dfh: a
trm: פירקן
txt:
<span class='five'>פירקן. </span>בין מוכר בין לוקח והכניסן לרשותו דיש כאן הנחה ברשות לוקח יש כאן חילוק ואע'ג דאכתי בהך הכנסה לא קנה משום דלא פסק אהני לכי פסק בתר הכי דקניא ליה רשותיה שמונחין בו הלכך פסק אחרי כן אע'פ שלא מדד קניא ליה רשותיה ואין יכול לחזור אפי' קודם מדידה דבשעת פיסוק קניא ליה רשותיה ואין כליו של מוכר מעכב עליו אלמא כלי לא חשיב רשותיה ומדידה נמי לא מעכבא כדתנן משך ולא מדד קנה דהואיל ופסק דמים על כולן מדידה גלוי מילתא בעלמא היא ולא דמי להיכא דלא מכר לו אלא כור אחד דאמרי' לקמן מדידת הכור מעכבא ויכול לחזור בו אפילו בסאה אחרונה דהתם מעכבא מדידה דלא קניא רשותיה אלא מאי דזבין ליה: 


lvr: 43
pgn: 86
dfh: a
trm: מדד עד שלא פסק לא קנה
txt:
<span class='five'>מדד עד שלא פסק לא קנה. </span>ויכולין לחזור קודם שיפסקו אבל משיפסוק קנה ואית דמפרשי פירקן והכניסן לתוך ביתו היינו משיכה והאי דקתני פסק עד שלא מדד אין שניהן יכולין לחזור מוקמי לה כשפסק קודם שפירקן וקני במשיכה שאחר פיסוק וטעות הוא בידם דא'כ היכי יליף מיניה דכליו של מוכר לא מעכב קנייה דרשות לוקח דלמא הא דקנה לוקח לאו משום קניית רשותו הוא אלא משום משיכה: 


lvr: 43
pgn: 86
dfh: a
trm: ומדכליו של מוכר ברשות לוקח לא קנה
txt:
<span class='five'>ומדכליו של מוכר ברשות לוקח לא קנה. </span>מוכר כלומר שאין כליו של מוכר מעכב על רשות הלוקח לקנותן הלוקח כדקתני פירקן ופסק קנה דקנה רשות קודם מדידה ואע'פ שעדיין הפירות בתוך שקין של מוכר וכיון דאהני רשות לוקח לבטל כליו של מוכר ולהוציאן מרשות מוכר כל שכן וכל שכן כליו דלוקח נמי ברשות מוכר יבטל הרשות את הכלי של לוקח שלא להוציאן מחזקת המוכר שמוחזק בהן עד עתה: 


lvr: 43
pgn: 86
dfh: a
trm: בששפכן
txt:
<span class='five'>בששפכן. </span>האי פירקן היינו שפירקן לשפכן מן השקין לקרקע ביתו של לוקח דליכא כליו דמוכר והלכך קניא ליה ללוקח רשותו: 


lvr: 43
pgn: 86
dfh: a
trm: מכדי פירקן קתני
txt:
<span class='five'>מכדי פירקן קתני. </span>שהונחו ברשות לוקח וקני ליה רשותו מיד כשקיבל עליו מוכר למכרן לו כדקתני בברייתא לעיל: 


lvr: 43
pgn: 86
dfh: a
trm: לא סמכא דעתיה
txt:
<span class='five'>לא סמכא דעתיה. </span>דמי יימר שיתקיים המכר שמא המוכר יעלה בדמיהן והלוקח יזלזל בדמיהן שהרי אין דמיהן קצובין: 


lvr: 43
pgn: 86
dfh: a
trm: התם דאמר ליה
txt:
<span class='five'>התם דאמר ליה. </span>מוכר זיל קני אני רוצה שיקנה לך כליך דכמאן דמושיל ליה מקום הנחת כליו דמי כי קמיבעיא לן סתמא: 


lvr: 43
pgn: 86
dfh: a
trm: במשיכה
txt:
<span class='five'>במשיכה. </span>שמושכן לרשותו או לרשות שיש לו חלק בו כגון סימטא וחצר השותפין וכל שכן בהגבהה דהגבהה קונה בכל מקום ובכל דבר דמשהגביהה הניחה ברשותו אפי' בלא משיכה כן נראה לי: 


lvr: 43
pgn: 86
dfh: a
trm: שכבר נתחייב בגניבה
txt:
<span class='five'>שכבר נתחייב בגניבה. </span>משעת הגבהה דהגבהה בכל מקום קונה ואיסור שבת ליכא עד שעת הוצאה: 


lvr: 43
pgn: 86
dfh: a
trm: פטור
txt:
<span class='five'>פטור. </span>מן התשלומין דקם ליה בדרבה מיניה וכתיב כדי רשעתו <span class='mareimakom'>(דברים כה)</span>  משום רשעה אחת אתה מחייבו ואי אתה מחייבו משום שתי רשעיות: 


lvr: 43
pgn: 86
dfh: a
trm: שהרי איסור שבת וחיוב גניבה באין כאחד
txt:
<span class='five'>שהרי איסור שבת וחיוב גניבה באין כאחד. </span>דבשעת הוצאת חוץ קנייה ונתחייב בסקילה ובכתובות בפרק אלו נערות פרכינן דמשכיה להיכא אי לרשות הרבים איסור שבת איכא איסור גניבה ליכא ומוקמינן לה כשצירף ידו למטה מג' וקבלה וידו של אדם חשובה לו כד' על ד' וקניא ליה ולא בטלה לגבי רה'ר לגבי קנייה ויש כאן [איסור] שבת וגניבה באין כאחד והך קנייה לאו משום הגבהה היא אלא משיכה לתוך ידו שהרי ידו סמוכה בתוך ג' לקרקע ואית דמוקי ליה התם בצידי רשות הרבים דלענין גניבה מיקנא קני ולענין שבת הוי רשות הרבים כרבי אליעזר: 


lvr: 43
pgn: 86
dfh: a
trm: והא כיס דבר הגבהה הוא
txt:
<span class='five'>והא כיס דבר הגבהה הוא. </span>ואפילו הכי אי לאו משום איסור שבת הוה קני ליה במשיכה כגון אם היה מגרר ויוצא בחול: 


lvr: 43
pgn: 86
dfh: a
trm: אמר ליה במיתנא
txt:
<span class='five'>אמר ליה במיתנא. </span>כך השיבו סתם וסבור רב אדא דכיס קטן הוא ותמה על תירוץ זה ואמר ליה אנא נמי מיתנא קאמינא לך דאע'ג דאיכא ביה מיתנא דרכו להגביהו הוא: 


lvr: 43
pgn: 86
dfh: a
trm: א'ל דחזי למיתנא קאמינא לך
txt:
<span class='five'>א'ל דחזי למיתנא קאמינא לך. </span>כיס גדול מאד [כך שיטת הגמרא נכונה וכך מצאתי הגהת רבינו זקני מ'כ]: 


lvr: 43
pgn: 86
dfh: a
trm: לצדדין קתני
txt:
<span class='five'>לצדדין קתני. </span>עד שיגביהנה אם דבר קל הוא או עד שיוציאנה אם דבר כבד הוא ולפי עניות דעתי נראה לי דהוה מצי לתרוצי הכא במידי דבר משיכה עסקינן הלכך אי בעי בהגבהה ליקני דהגבהה עדיפא ממשיכה וקונה בכל דבר ואי בעי במשיכה ליקני דהא אורחיה במשיכה אלא דניחא טפי לאורויי דין תרוייהו דמידי דבר הגבהה בהגבהה ולא במשיכה ומידי דבר משיכה אפי' במשיכה וכן נראים הדברים דהא בפ'ק דקידושין <span class='mareimakom'>(דף כה:)</span> תנן אמר רבי מאיר בהמה גסה במסירה והדקה בהגבהה ולא במסירה ומשיכה ואמרי ליה רבנן בהמה דקה נקנית במשיכה כלומר אף במשיכה ובגמרא אמרי רבנן אחרים זו וזו במשיכה ואמר להו רבי שמעון זו וזו בהגבהה אלמא הגבהה עדיפא ממשיכה דהא אפילו [גסה] לרבי שמעון בהגבהה ולא במשיכה כדמפרש התם:  תא


lvr: 43
pgn: 86
dfh: b
trm: והא פירות דבני הגבהה נינהו
txt:
<span class='five'>והא פירות דבני הגבהה נינהו. </span>דבשליפי זוטרי משמע מתניתין מדקמפלגי בסיפא גבי פשתן דהכי קתני המוכר פירות משך ולא מדד קנה דמשיכת כל שהוא מהניא בפירות שהרי דבר מועט הוא ובמשיכת כל שהוא נעקר כולו ממקומו כדאמר שמואל לגבי ספינה <span class='mareimakom'>(לעיל דף עה:)</span> עד שימשוך את כולה אבל המוכר פשתן שהוא ארוך אע'ג דהוי שליפי זוטרי לא קנה במשיכת פורתא דעדיין לא נעקר כולו ממקומו עד שיטלטלנו ממקום זה למקום אחר כלומר שימשכנו או יגביהנו למקום אחר שיהיה נעקר כולו ממקום שהיה שם דאיכא למימר דאפילו רב דפליג בספינה הכא מודה דהתם מים יש תחתיו ומדניידא פורתא חשיבא כנעקרה כולה ממקומה אבל על גבי קרקע איכא למימר דמודי: 


lvr: 43
pgn: 86
dfh: b
trm: הכא במאי עסקינן בשליפי רברבי
txt:
<span class='five'>הכא במאי עסקינן בשליפי רברבי. </span>והכי קא מפליג בין פירות לפשתן המושך פירות פעמים שאם משך קנה כגון בשליפי רברבי דהתם ודאי מהניא משיכה וכל שכן הגבהה אבל המוכר פשתן דאי אפשר בשליפי רברבי כדמפרש לקמן אלא שליפי זוטרי נינהו לא קנה עד שיטלטלנו ממקום למקום כלומר שיגביהנו ולא במשיכה כדלעיל ודרך המגביהין מקחן אין מגביהין ע'מ להחזירו במקום שהגביהו אלא מגביהו והולך לו ונוטלו לרשותו והלכך נקט ממקום למקום והיינו דקפריך אי הכי אימא סיפא כו' דבשלמא לדידי דמוקמינן לה אפי' בשליפי זוטרי איכא לפלוגי בין רישא לסיפא במשיכת כל שהוא כדפרישית אלא לדידך דמוקמת נמי לרישא בשליפי רברבי ארוכין ליכא לפלוגי בין רישא לסיפא אלא דברישא מהניא משיכה דרגילין להיות שליפי רברבי ובפשתן לא מהניא משיכה אלא הגבהה משום דלא הוו רברבי אלא זוטרי: 


lvr: 43
pgn: 86
dfh: b
trm: אטו פשתן בשליפי רברבי מי לא עבדי
txt:
<span class='five'>אטו פשתן בשליפי רברבי מי לא עבדי. </span>כמו פירות בתמיה ותהני בהו נמי משיכה [כן נראה שיטה זו בעיני ועיקר]: 


lvr: 43
pgn: 86
dfh: b
trm: שאני פשתן דמשתמיט
txt:
<span class='five'>שאני פשתן דמשתמיט. </span>שמחליק ואין יכולין לעשות ממנו משאות גדולות הלכך בעי הגבהה דדרכו בכך. ורבינו חננאל פי' שאני פשתן דמשתמיט כיון שאם ימשך מתנתק אין דרכו להמשך לפיכך קני בטלטול ולפי הלשון הזה איכא לאוקומה אפי' בשליפי רברבי ואפי' הכי ליתיה במשיכה אלא בהגבהה משום דמתנתק במשיכה: ה'ג בפירושי רבינו חננאל 


lvr: 43
pgn: 86
dfh: b
trm:
ת'ש בהמה גסה נקנית במסירה והדקה בהגבהה דברי ר'מ ור' שמעון בן אלעזר וחכ'א בהמה דקה במשיכה והא בהמה דקה דבר הגבהה היא ותנו חכמים במשיכה

txt:
<span class='five'>ת'ש בהמה גסה נקנית במסירה והדקה בהגבהה דברי ר'מ ור' שמעון בן אלעזר וחכ'א בהמה דקה במשיכה והא בהמה דקה דבר הגבהה היא ותנו חכמים במשיכה. </span>ומשנה היא בפ'ק דקידושין ומדרבנן קפריך דבהמה דקה מיקניא נמי במשיכה ואע'ג דבת הגבהה היא: 


lvr: 43
pgn: 86
dfh: b
trm: דסרכא
txt:
<span class='five'>דסרכא. </span>מסתרכת ומתדבקת ברגליה בקרקע ולא אפשר בהגבהה כי אם בקושי הלכך אורחה במשיכה ורבינו חננאל פירש דסרכא שורטת מלשון שרוך נעל <span class='mareimakom'>(בראשית יד)</span> : 


lvr: 43
pgn: 86
dfh: b
trm: כור בשלשים אני מוכר לך
txt:
<span class='five'>כור בשלשים אני מוכר לך. </span>צריך היה לו למעות כנגד דמי הכור ולא נתכוין שיהא זה קונה פחות מכור ולא יותר מכור אלא כור בצמצום מקנה לו לא פחות ולא יותר הלכך אם משך ואע'פ שפסק ואפילו ברשות לוקח ובכליו של לוקח לא קנה עד שיהא הכור מדוד כולו דהכא מדידה מעכבא הואיל והקפיד במכירה פחות מכור ויותר מכור ומשום הכי יכול לחזור בו מכל המכירה אפילו כשמדד לו כ'ט סאין חוזר הוא כל זמן שלא נמדד סאה אחרונה ואע'פ שמשך הכ'ט סאין אינה משיכה מעליא דכור זה חד מקח הוא ועד דמשיך כוליה לא קני כדאמרי' בפרק הזהב <span class='mareimakom'>(ב'מ דף מז.)</span> דהיכא דמכר לו חמור בפרה וטלה ומשך את הפרה ולא משך את הטלה שניהם יכולין לחזור בהם משום דלא הוי משיכה מעלייתא ומתניתין דקתני משך ולא מדד קנה היינו כשמקנה לו כל החבילה כמות שהיא והמדידה גלויי מילתא בעלמא היא להודיע כמה מכר: 


lvr: 43
pgn: 86
dfh: b
trm: ראשון ראשון קנה
txt:
<span class='five'>ראשון ראשון קנה. </span>שכל אחד מכירה בפני עצמו היא וכגון דהויא מדה דלוקח ובסימטא דקני ליה כליו א'נ ברשות מוכר וכגון דאמר ליה מעיקרא יקנה לך כליך ברשותי: 


lvr: 43
pgn: 86
dfh: b
trm: תא שמע
txt:
<span class='five'>תא שמע. </span>משום דפרכינן מינה טובא בשמעתין לעיל לא קאמר מיתיבי: מצאתי גירסא זו על העיקר בפירושי רבינו חננאל איש רומי 


lvr: 43
pgn: 86
dfh: b
trm:
ת'ש אם היתה המדה של אחד מהן ראשון ראשון קנה ואע'ג דלא נתמלאת המדה הכא במאי עסקינן בדאמר ליה הין בי'ב סלעים לוג בסלע אני מוכר לך וכדאמר רב כהנא שנתות היו בהין הכא נמי כו' </span>וכן עיקר דמההיא רישא שייך למיפרך הא דקתני בה בהדיא עד שלא נתמלאת המדה למוכר כו

txt:
<span class='five'>ת'ש אם היתה המדה של אחד מהן ראשון ראשון קנה ואע'ג דלא נתמלאת המדה הכא במאי עסקינן בדאמר ליה הין בי'ב סלעים לוג בסלע אני מוכר לך וכדאמר רב כהנא שנתות היו בהין הכא נמי כו' </span>וכן עיקר דמההיא רישא שייך למיפרך הא דקתני בה בהדיא עד שלא נתמלאת המדה למוכר כו' אבל במדה של אחד מהן לא חיישינן לנתמלאת המדה אלא ראשון ראשון הנכנס בכליו של לוקח קנה לוקח דאפי' בחצי מדה שהיא חסירה ואין ידוע כמה יש הואיל ולא נתמלאת אין יכול לחזור בו ואע'ג דא'ל כור אני מוכר לך ביחד או סאה אני מוכר לך ביחד כל שכן הכא דזבין ליה כור ומדד כ'ט סאין מלאין שקנה כל מדה ומדה כשנתמלאת וקשיא לתרוייהו ופרקינן בדאמר ליה הין בי'ב סלעים לוג בסלע אני מוכר לך והיו י'ב שנתות כעין בליטות יוצאין בדופני הכלי מתוכו לסימנים כיון שמגיע השמן או היין בכל בליטה ידוע שהוא לוג וכיון שהגיע לבליטה נתמלאת המדה קרינא ביה ודמיא ממש לכור בשלשים סאה בסלע אני מוכר לך דקנה כל סאה וסאה ה'נ כל לוג ולוג קני כשמגיע לסימן ורישא דקתני חילוק בין נתמלאת ללא נתמלאת נהי נמי דמיירי כמו בסיפא בדאמר ליה הין בי'ב לוג בסלע אפי' הכי לא קני לוקח ראשון ראשון המגיע לסימן דכיון דבמדה שאינה של שניהן עסקינן והוא רוצה למדוד ולמלאותה כולה הרי היא מושאלת לו עד שיגמור את מדידתו דלא הויא שאולה ללוקח עד שתתמלא כדפרישית לעיל דעל מנת כן שאלוה שניהן זה למדידה וזה לקחתה משתתמלא לשפכה בכליו או ברשותו. והאי דקפריך בספרים שלנו מסיפא דקתני ברשות לוקח כיון שקיבל כו' לאו פירכא היא כלל דהתם כשהקנה לו כל התבואה מיירי דקני ליה רשותא בלא מדידה כדקתני נמי מתני' משך ולא מדד קנה ועוד אדרבה הוה ליה לפרוכי ממתניתין דקתני בהדיא משך ולא מדד קנה דאילו התם לא מדד כלל ואפי' הכי קנה ועוד שינויא דקמשני לפי לשון הספרים דלא מפרשי דבהכי מיירי דקאמר הין בי'ב לוג בסלע לאו שינויא הוא דמה מהניא שנתות היכא דאמר ליה סתם הין אני מוכר לך אפי' אם מדד לו הין בי'ב לוגין לא קני לשמואל עד דאמר בהדיא הין בי'ב לוג בסלע אני מוכר לך: <span class='five'>כדאמר רב כהנא. </span>במסכת מנחות : 


lvr: 43
pgn: 86
dfh: b
trm: שנתות היו בהין
txt:
<span class='five'>שנתות היו בהין. </span>של קדש עד כאן לפר עד כאן לאיל עד כאן לכבש כלומר סימנים למדת חצי ההין לפר ושלישית ההין לאיל ורביעית ההין לכבש יין: 


lvr: 43
pgn: 86
dfh: b
trm: היום בדינר
txt:
<span class='five'>היום בדינר. </span>כלומר כל יום של ימות הגורן בדינר ונתן לו עכשיו ל' דינר לל' ימי הגורן ולא גרסינן מהיום בדינר בפי' רבינו חננאל:  ולגורן


lvr: 43
pgn: 87
dfh: a
trm: ולגורן יפה
txt:
<span class='five'>ולגורן יפה. </span>שכרו סלע בכל יום שבסלע היה יכול להשכיר עצמו אבל בשביל הקדמת המעות אוזיל גביה: 


lvr: 43
pgn: 87
dfh: a
trm: אסור
txt:
<span class='five'>אסור. </span>משום דמיחזי כי אגר נטר לי שנותן לו זה הפועל סלע בימות הגורן בשביל דינר שנתן לו בניסן והמתין לו עד עכשיו: 


lvr: 43
pgn: 87
dfh: a
trm: אבל אם שכרו מהיום
txt:
<span class='five'>אבל אם שכרו מהיום. </span>מאה יום במאה דינר ונתן לו שכרו עכשיו ולגורן היה יכול להשתכר הפועל בסלע דהיינו ד' דינרין ליום כיון שמאותו היום ששכרו עושה עמו מותר שכל פעולת המאה ימים כיום אחד ארוך דמיין ולא הוי אגר נטר לי שהרי מיד התחיל בפעולתו וכמו שהתחיל בפעולת ימי הגורן דמי והא הכא דכי כור בשלשים סאה בסלע הוא שהרי הזכיר לתת לו דינר ליום ולא קאמר ליה סתמא עד ימות הגורן אני שוכרך במאה דינר ואפי' הכי קתני מותר וחייב להשלים וקשיא להני דאמרי ראשון ראשון קנה והשאר לא קנה וכיון שזה לא קנה אמאי מותר הא כיון דיכול לחזור בו דכל יום ויום חשוב מכירה בפני עצמה הוי נמי אגר נטר לי לענין ימות הגורן שהרי בניסן נתן לו שכר ימות הגורן ואינהו לא חיילי עד שיגיע ימות הגורן: 


lvr: 43
pgn: 87
dfh: a
trm: ותסברא
txt:
<span class='five'>ותסברא. </span>דליהוי אסור וכי זלזולי בשכירות מי אסור בתמיה ואפי' היכא דהקדים לו הדינר מניסן ולא עשה עמו עד לגורן מדאורייתא שרי דלא דמי לא להלואה ולא למקח וממכר דאית ביה אונאה וביטול מקח דהתם ודאי כי מוזיל גביה מכדי שויו בשביל הקדמת המעות נמצא שנותן לו יותר מכדי הדמים שקבל אבל שכר טרחו של אדם ליכא אגר נטר לי דדרך פועל להשכיר עצמו בכל שהוא כשאין לו מה יאכל וכל מה שמקבל הפועל מבעל הבית ריוח הוא אצלו והלכך הך סיפא ליכא צד רבית כלל והיינו דקפריך מ'ש רישא ומ'ש סיפא כיון דזלזולי בשכירות שרי רישא אמאי אסור ליהנות ממנו: ומשני 


lvr: 43
pgn: 87
dfh: a
trm: רישא
txt:
<span class='five'>רישא. </span>חומרא בעלמא הוא דכיון דלא קעביד בהדיה מלאכה עד שיבא הגורן והוא כבר נתן המעות מקודם מחזי כרבית: ומתמהין 


lvr: 43
pgn: 87
dfh: a
trm: משום דתלש כל שהוא
txt:
<span class='five'>משום דתלש כל שהוא. </span>מן הפשתן קנה כל השאר המחובר בקרקע ואמאי מי קני האי במשיכה דהאיך: 


lvr: 43
pgn: 87
dfh: a
trm: לך ויפה לך קרקע כל שהוא
txt:
<span class='five'>לך ויפה לך קרקע כל שהוא. </span>כך כתוב בספרים ישנים כלומר לך והחזק בקרקע לקנות פשתן המחובר בה דקרקע נקנה בחזקה וכל המחובר לקרקע הרי הוא כקרקע ואתא מתני' לאשמועינן דחזקת קרקע מהני לפשתן ואע'ג דלא זבין ליה ארעא ואשמועינן נמי חזקה קלה דבלקיטת הפשתן מקצתו יכול לקנות השאר המחובר וכגון דא'ל המוכר לקט מן הפשתן עצמו קצת ויתייפה הקרקע ויהיה נקי לחרישה כדאמרינן בחזקת הבתים <span class='mareimakom'>(לעיל דף נד.)</span> האי מאן דזכי זיכיא אדעתא דארעא קני וה'נ אם לקט מן הפשתן קצת ונתכוין לקנות הקרקע קני לה לקנות כל מה שעליה כן נראה בעיני: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 87
dfh: a
trm: המוכר יין ושמן
txt:
<span class='five'>המוכר יין ושמן. </span>וה'ה לפירות אלא אגב דבעי לאורויי בסיפא חייב להטיף שלש טיפין נקט יין ושמן: 


lvr: 43
pgn: 87
dfh: a
trm: עד שלא נתמלאת המדה
txt:
<span class='five'>עד שלא נתמלאת המדה. </span>ובמדה שאינה של שניהם מוקי לה בגמ' ותנינא מה דתניא לעיל בברייתא וטעם כדהתם כל זמן שלא נתמלאת הוי כליו של מוכר ומשנתמלאת הוי כליו של לוקח ומיירי בסימטא או בחצר של שניהם: 


lvr: 43
pgn: 87
dfh: a
trm: היה סרסור ביניהן
txt:
<span class='five'>היה סרסור ביניהן. </span>והמדה שלו כדמפרש בגמ' ודרך הסרסור לקנות מבעל הבית ומוכר לאחרים ומרויח: 


lvr: 43
pgn: 87
dfh: a
trm: נשברה לסרסור
txt:
<span class='five'>נשברה לסרסור. </span>דקני ליה כליו של סרסור לסרסור כדתניא לעיל ואם היתה מדה של אחד מהן ראשון ראשון קנה וקא משמע לן דלא אמרינן דסרסור אינו אלא שלוחו של לוקח וכשנתמלאת נשברה ללוקח: 


lvr: 43
pgn: 87
dfh: a
trm: וחייב להטיף לו שלש טיפין
txt:
<span class='five'>וחייב להטיף לו שלש טיפין. </span>לאחר עירוי השמן והיין חייב עוד להטיף שלש טיפין מן הדבוק בדופני הכלי: 


lvr: 43
pgn: 87
dfh: a
trm: ר' יהודה אומר כו'
txt:
<span class='five'>ר' יהודה אומר כו'. </span>בגמ' בעי ר' יהודה אהיכא קאי: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 87
dfh: a
trm: אי מדה דלוקח היא
txt:
<span class='five'>אי מדה דלוקח היא. </span>וליקני ליה כליו כדתניא לעיל אם היתה מדה של אחד מהן ראשון ראשון קנה דהכא נמי בשיש שנתות במדה עסקינן כדאוקימנא לההיא דלעיל דהא סתמא קתני אפילו במדה שיש לה שנתות ואמר ליה הין בשתים עשר סלעים לוג בסלע: 


lvr: 43
pgn: 87
dfh: a
trm: מדה דמוכר הוא
txt:
<span class='five'>מדה דמוכר הוא. </span>ואמאי קנה לוקח דהא אפילו אם תמצא לומר דברשות לוקח מיירי הא איבעיא לן לעיל אם הכלי חשוב הפסקת רשות ולא איפשיטא וא'כ תפשוט ממתני' דכליו של מוכר ברשות לוקח קנה לוקח והוא הדין לכליו של לוקח ברשות מוכר דקנה מוכר: 


lvr: 43
pgn: 87
dfh: a
trm: במדת סרסור
txt:
<span class='five'>במדת סרסור. </span>שהשאילה לשניהן וכדתניא לעיל בברייתא וטעמא כדפרישית ותנינא במתניתין מאי דתני בברייתא לעיל דארבע מדות: 


lvr: 43
pgn: 87
dfh: a
trm: רישא
txt:
<span class='five'>רישא. </span>שהשאיל להם המדה והסרסור אינו שם וקא משמע לן דאינן שלוחיו של סרסור להיות המקח ברשותו ואף על גב דהמדה שלו ודרך סרסור למדוד במדתו להשתכר בלוקח הלוקח ממנו: 


lvr: 43
pgn: 87
dfh: a
trm: סיפא
txt:
<span class='five'>סיפא. </span>שהסרסור ביניהן דכיון שהוא שם והמדה שלו המקח ברשותו דאיהו לוקח מן המוכר ומוכר ללוקח ומשום הכי כי נשברה נשברה לסרסור דכליו קני ליה כדתניא לעיל ראשון ראשון קנה: הכי גרסינן 


lvr: 43
pgn: 87
dfh: a
trm: מי כאן תנא דאתנייה רב מדות
txt:
<span class='five'>מי כאן תנא דאתנייה רב מדות. </span>כלומר היש כאן בארץ ישראל תנא שונה משניות וברייתות ששנה לו רב מדות מתני' דמיירי בדין מדות: 


lvr: 43
pgn: 87
dfh: a
trm: והתנן
txt:
<span class='five'>והתנן. </span>גבי מפריש תרומה שתי מדות ממאה אם הרכינה בעל הבית לאותה מדה שמדד בה התרומה ומיצת הרי הוא של תרומה ונותנו לכהן ובמתניתין נמי תיהוי של לוקח:  משום


lvr: 43
pgn: 87
dfh: b
trm: משום יאוש בעלים
txt:
<span class='five'>משום יאוש בעלים. </span>שהלוקח מתיאש ומפקיר אותו מיצוי מפני שטורח לו להמתין עד שיתמצה אבל תרומה לא שייך יאוש דמ'מ תרומה היא ואסורה לזרים: 


lvr: 43
pgn: 87
dfh: b
trm: ארישא קאי
txt:
<span class='five'>ארישא קאי. </span>דקתני חייב להטיף שלש טיפין לעולם ואתא רבי יהודה למימר דבערב שבת אינו חייב: 


lvr: 43
pgn: 87
dfh: b
trm: או אסיפא קאי
txt:
<span class='five'>או אסיפא קאי. </span>דקתני דחנווני פטור מלהטיף ואתא איהו למימר דאינו פטור אלא בערב שבת עם חשיכה: 


lvr: 43
pgn: 87
dfh: b
trm: ת'ש
txt:
<span class='five'>ת'ש. </span>דאסיפא קאי: <span class='shastitle7'>מתני'</span> מצאתי הגהת רבינו זקני אבי אמי מ'כ השולח בנו אצל חנווני ופונדיון בידו שהוא שני איסרין להביא לו באיסר שמן ואיסר יתן לו החנווני וכן עשה מדד לו באיסר שמן והאיסר מסר לתינוק להביא לאביו האיסר והשמן ומי שמפרש ונתן לו תינוק את האיסר לחנווני וגם מפרש ואבד את האיסר הוא השמן הלקוח באיסר טעות הוא ואינו לשון משנה וגם כשבעל הגמרא תמיה בשלמא באיסר ושמן בהא פליגי מאי קאמר מי איכא פלוגתא באיסר והלא לא אבד אלא השמן ואם תאמר לתניי' לפונדיון במתני' לא הוצרך שכן דרך רוב סחורותן כי איסרין לא היו מצויין כפונדיונין כמו שנוהגין במחציות שנותן פשוט ומקבל מחצה ואוכל בדמי מחצה כן פירש זקני מ'כ: 


lvr: 43
pgn: 87
dfh: b
trm: ומודים חכמים לר' יהודה כו' שחנווני פטור
txt:
<span class='five'>ומודים חכמים לר' יהודה כו' שחנווני פטור. </span>בצלוחית לבד אבל בשמן ואיסר חייב  ה'ג בפי' רבינו חננאל ובספרים ישנים: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 87
dfh: b
trm: בשלמא באיסר ושמן בהא פליגי כו'
txt:
<span class='five'>בשלמא באיסר ושמן בהא פליגי כו'. </span>האיסר שנתן החנווני לתינוק והשמן שבצלוחית: 


lvr: 43
pgn: 87
dfh: b
trm: לאודועיה
txt:
<span class='five'>לאודועיה. </span>לחנווני שצריך לשמן שדריה האב לבנו כדי שישלח לו חנווני מה שישלח לו על ידי שלוחו פקח ורבי יהודה סבר לשדורי ליה ביד בנו שדריה: 


lvr: 43
pgn: 87
dfh: b
trm: אבדה מדעת היא
txt:
<span class='five'>אבדה מדעת היא. </span>דכי מסרה לתינוק שאינו יודע לשמרה הפקר הוא זה ואינו חושש אם יחזירנה בנו בידו ריקנית אלא שישלח לו החנווני מה שישלח משלו הן שמן הן איסר ביד פקח ופונדיון שנטל בנו בהליכה נהי נמי דאבדה מדעת היא מכל מקום בחזרה יפה מחייבין חכמים הואיל ואמרינן לאודועיה שדריה: 


lvr: 43
pgn: 87
dfh: b
trm: בבעל הבית
txt:
<span class='five'>בבעל הבית. </span>האי שולח בנו מוכר צלוחיות הוא וניחא ליה שיקנה אותה חנווני אם ירצה לקנותה: 


lvr: 43
pgn: 87
dfh: b
trm: כדשמואל
txt:
<span class='five'>כדשמואל. </span>היא פלוגתא דרבנן ורבי יהודה דבנטילה קנאה מיד שהרי מסתמא ימצאנה שלימה ויתכוין לקנותה והוא דקיצי דמיה כדלקמן דקני ליה מיד וכשמחזירה ליד התינוק הרי הוא כמשליכה לאיבוד ונאנס בידו קרינא ביה ולא מיפטר עד שיחזירנה ליד בעלים עצמן שהרי משנטלה נתחייב באחריותה (ואע'ג דתניא כוותיה דשמואל בפ' ד' נדרים <span class='mareimakom'>(נדרים לא:)</span> בהליכה חייב כו'): 


lvr: 43
pgn: 87
dfh: b
trm: חייב
txt:
<span class='five'>חייב. </span>והוא דקיצי דמיה כדמפרש לקמן דסמכא דעתיה לקנותה אחרי שפסק דמיו ואפילו אם חוזר בו ואומר איני חושש בכלי זה לקנותו ונאנס בידו קודם שהחזירו לבעליו חייב דמדאגביה ע'מ לבדקו ולקנותו אחרי כן הוא דאיחייב ליה באחריותו וכיון דאיחייב באחריותו היכי מיפטר תו עד שיחזירנו לבעליו וה'נ רבנן מחייבי כדשמואל ורבי יהודה לית ליה דשמואל והיינו דקתני סיפא ומודים חכמים לר'י כו' הכי קאמר מודים חכמים לרבי יהודה שאם נטלה על מנת שלא לבדקה הרי הוא כאילו צלוחית ביד תינוק ומדד חנווני לתוכה שפטור: 


lvr: 43
pgn: 87
dfh: b
trm: הכא בחנווני מוכר צלוחיות
txt:
<span class='five'>הכא בחנווני מוכר צלוחיות. </span>והך צלוחית דמתניתין של חנווני היא ששלח לו בעל הבית הדמים ביד בנו לקנות צלוחית ממנו ולהביא בה שמן והלכך האי צלוחית ליכא אבדה מדעת: 


lvr: 43
pgn: 87
dfh: b
trm: דרבנן לטעמייהו
txt:
<span class='five'>דרבנן לטעמייהו. </span>דאמרי גבי איסר ושמן חייב דלאודועיה שדריה והוא הדין לצלוחית ורבי יהודה לטעמיה דלשדורי יין ושמן וצלוחית ביד בנו שדריה לבנו: 


lvr: 43
pgn: 87
dfh: b
trm: אלא אביי בר אבין ורב חנינא בר אבין דאמרי תרוייהו
txt:
<span class='five'>אלא אביי בר אבין ורב חנינא בר אבין דאמרי תרוייהו. </span>לא תוקמה לא בחנווני מוכר צלוחיות ולא בבעל הבית מוכר צלוחיות אלא הכא בצלוחית המיוחדת למדה עסקינן ונטלה חנווני מיד תינוק למוד בה לצורך התינוק ואע'ג דאבדה מדעת היא כיון שנטלה נתחייב בשמירתה עד שיחזירנה לידו של בעל הבית:  כגון


lvr: 43
pgn: 88
dfh: a
trm: כגון שנטלה למוד בה
txt:
<span class='five'>כגון שנטלה למוד בה. </span>כלומר מתניתין לאו בבעל הבית ולא בחנווני מוכרי צלוחית מיירי אלא כגון שנטלה למוד בתוכה השמן ואע'ג דלא לדעת החנווני שלחה דשמא לא יטלנה משנטלה מתחייב בה וכדרבה: 


lvr: 43
pgn: 88
dfh: a
trm: הכישה
txt:
<span class='five'>הכישה. </span>במקל גבי זקן ואינה לפי כבודו מיירי בב'מ <span class='mareimakom'>(דף ל:)</span> דאע'פ שאינו חייב להחזירה כיון שהכישה נתחייב בה והשתא איכא לפרושי מודים חכמים לרבי יהודה בשלא נטלה וכו': 


lvr: 43
pgn: 88
dfh: a
trm: אימור דאמר רבה
txt:
<span class='five'>אימור דאמר רבה. </span>אי בעי הוה פריך לימא דרבה תנאי היא אלא דעדיפא מינה קפריך: 


lvr: 43
pgn: 88
dfh: a
trm: דאנקטה ניגרי ברייתא
txt:
<span class='five'>דאנקטה ניגרי ברייתא. </span>הלקיחה פסיעות חיצוניות כלומר הרגילה לברוח ולילך למרחוק ומש'ה נתחייב בה: 


lvr: 43
pgn: 88
dfh: a
trm: דמר סבר
txt:
<span class='five'>דמר סבר. </span>רבנן גזלן הוי וקנייה להתחייב בה עד שתבא  ליד בעלים דבעינן והשיב את הגזילה והשבה ליד תינוק לאו השבה היא והכי אמרי' בהגוזל ומאכיל <span class='mareimakom'>(ב'ק דף קיח.)</span> הגונב טלה מן העדר והחזירו ומת או נגנב חייב באחריותו דבעינן דעת בעלים ואין זה דעת בעלים כשמוסרו ליד תינוק: 


lvr: 43
pgn: 88
dfh: a
trm: ורבי יהודה סבר שואל הוי
txt:
<span class='five'>ורבי יהודה סבר שואל הוי. </span>וכי מחזירו למקום ששאלו משם די והלכך משהחזירו לתינוק פטור והא דאמרי' בהמפקיד  הא דאמר רבא שואל שלא מדעת גזלן הוי היינו לרבנן דהכא ומודים חכמים לרבי יהודה הכי יש לפרש מודים חכמים לר' יהודה היכא דלא נטלה למוד בה לאחרים אפילו נטלה למוד לתינוק והיינו דקתני בזמן שהצלוחית ביד התינוק שלא מדד בה אלא לצורך התינוק ואם כן לא אפקה מרשות בעלים ומש'ה פטור מן הצלוחית ואית דמפר' לה להא סוגיא לחנווני הרגיל אצלו ומסר לו בעל הבית כבר הפונדיון ושלח בשביל השמן והאיסר ולא שלח ביד בנו כי אם הצלוחית לבדה ובכך הסוגיא פשוטה: 


lvr: 43
pgn: 88
dfh: a
trm: והני מילי דקיצי דמיה
txt:
<span class='five'>והני מילי דקיצי דמיה. </span> שדמיו קצוצים כגון רחיים של פלפלין ושאר כלים קטנים שדרכן לעולם לתת בפשוט פשוט ובנדרים מוקי לה להא דשמואל בתרעא חריפא ובדבר שלוקחין קופצין עליו דאין הנאה למוכר בלקיחתו של זה דהרבה ימצא קופצין ומשום דהנאתו של לוקח היא הוה ליה הלוקח כשואל עליו ומיחייב באונסא ותניא התם בברייתא כוותיה דקתני נאנסו בהליכה חייב בחזרה פטור מפני שהוא כנושא שכר ונראה בעיני דלאו דוקא נושא שכר דא'כ לא ליחייב באונס אלא בגניבה ואבידה וטעמא משום דקייצי דמיה וזבינא חריפא הוא הרי הוא בנטילה זו כמו לוקח גמור אי נמי כמו שואל שכל הנאה שלו בו: 


lvr: 43
pgn: 88
dfh: a
trm: אמר להן הרי הן מוקדשין לשמים
txt:
<span class='five'>אמר להן הרי הן מוקדשין לשמים. </span>לפי שלא היה יודע ממי ישאל מעותיו היה רוצה לאסרן להם: 


lvr: 43
pgn: 88
dfh: a
trm: אין אדם מקדיש כו'
txt:
<span class='five'>אין אדם מקדיש כו'. </span>דכי יקדיש איש את ביתו כתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span> וה'נ כיון דקייצי דמייהו זכו בהו כדשמואל: 


lvr: 43
pgn: 88
dfh: a
trm: ברשותא דמרייהו קיימי
txt:
<span class='five'>ברשותא דמרייהו קיימי. </span>ויכול להקדישן דלא דמי  לגזלן דאמרי' <span class='mareimakom'>(ב'ק סח:)</span> שניהן אינן יכולין להקדיש זה לפי שאינו שלו וזה לפי שאינו ברשותו דהכא לאו אדעתא למיגזל שקלינהו אלא לקנותן וכיון דלא קייצי דמייהו לא סמכא דעתייהו דשמא ירצה למכרן ביותר ודעתן להחזירן ומש'ה ברשותא דמרייהו קיימי: 


lvr: 43
pgn: 88
dfh: a
trm: אינו חייב במעשר
txt:
<span class='five'>אינו חייב במעשר. </span>דהא אינו מתכוין אלא לברר היפות אבל גמר לקנות נתחייב מיד לעשרו דמאי ואם רוצה לחזור ממקחו: 


lvr: 43
pgn: 88
dfh: a
trm: להחזירו א'א
txt:
<span class='five'>להחזירו א'א. </span>בלא הפרשת מעשר שכבר נתחייב במעשר ואין חבר מוציא מתחת ידו דבר שאינו מתוקן: 


lvr: 43
pgn: 88
dfh: a
trm: אטו משום דגמר בלבו לקנות קנה ומעשר
txt:
<span class='five'>אטו משום דגמר בלבו לקנות קנה ומעשר. </span>בתמיה אמאי הא אפילו אי קייצי דמייהו יכול להחזירן וליהדרינהו וליפטר: 


lvr: 43
pgn: 88
dfh: a
trm: רב ספרא
txt:
<span class='five'>רב ספרא. </span>הוה קרי קריאת שמע ואמר ליה ההוא גברא הב לי עסקך בכך וכך מעות וסבר דמשום מיעוט דמים הוה שתיק והעלה לו דמים מרובים ולאחר תפלתו לא רצה לקבל אלא במיעוט מעות הראשונות משום דגמר בלבו להקנותו בכך וה'נ גבי מעשר כיון דירא שמים הוא כיון שגמר בלבו זכה במקח ונתחייב במכר וכי מחזירו כחוזר ומוכר לו דמי: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 88
dfh: a
trm: מקנח מדותיו
txt:
<span class='five'>מקנח מדותיו. </span>בשביל שנקבץ בהן היין והשמן ונקרש לתוכן ומתמעטת המדה ובכלי הלח מוקי לה לקמן: 


lvr: 43
pgn: 88
dfh: a
trm: חילוף הדברים
txt:
<span class='five'>חילוף הדברים. </span>סיטון פעם אחת בשנה דכיון שמוכר תדיר אין המשקה נקרש בתוכו אבל בעל הבית שאינו מוכר תדיר נקרש ומייבש המשקה בתוכו: 


lvr: 43
pgn: 88
dfh: a
trm: החנווני מקנח פעמים בשבת
txt:
<span class='five'>החנווני מקנח פעמים בשבת. </span>לפי שתדיר למכור יותר מסיטון ובעל הבית ואתאן לת'ק כך פירשו רבותינו ולא נהירא דא'כ לא ס'ל הכי שהרי הלכה כרשב'ג במשנתנו ועוד דקמסכים בה רשב'ג כדקאמר אמר רבן שמעון בן גמליאל במה דברים אמורים כו' ועוד אם איתא דפליג עלה אמאי לא קתני שיעוריה כדקתני לעיל אלא נראה דאפילו רשב'ג מודה בחנווני אע'פ שמוכר תדיר דכיון שאינו חייב להטיף ג' טיפין נקרש בתוכו יותר: 


lvr: 43
pgn: 88
dfh: a
trm: וממחה
txt:
<span class='five'>וממחה. </span>מקנח כמו ומחה ה' דמעה מעל כל פנים <span class='mareimakom'>(ישעיה כה)</span> : 


lvr: 43
pgn: 88
dfh: a
trm: על כל משקל ומשקל
txt:
<span class='five'>על כל משקל  ומשקל. </span>בכל פעם ופעם ששוקל בהן שנדבק בהן יותר מן המשקולות לפי שיש להן בית קיבול צריך לקנחן בכל פעם ופעם: 


lvr: 43
pgn: 88
dfh: a
trm: אבל בדבר יבש
txt:
<span class='five'>אבל בדבר יבש. </span>כגון פירות כמון ופלפלין אינו צריך לקנח שלא נדבק בהן מאומה:  וחייב


lvr: 43
pgn: 88
dfh: b
trm: וחייב להכריע
txt:
<span class='five'>וחייב להכריע. </span>המאזנים מצד הבשר טפח שיהא הבשר שוקל יותר מן הליטרא ובגמ' מוקי לה במקום שנהגו להכריע וה'ה לעשרה ליטרות ביחד להכריע טפח כדאמרי' בברייתא בגמרא ונותן הכרע אחד לכולן ונראה בעיני דלפחות מליטרא לא בעי' הכרע טפח דנפיש יותר מדאי הכרע טפח בדבר קל: 


lvr: 43
pgn: 88
dfh: b
trm: היה שוקל לו עין בעין
txt:
<span class='five'>היה שוקל לו עין בעין. </span>בצמצום כגון במקום שאין מכריעין נותן לו לבד המשקל את גרומיו הכרעו כדקתני אחד מעשרה בלח כו' ובגמ' מפרש לה ובגמרא נפקא לן מקראי דחייב ליתן לו מוכר משלו לבד המשקל וגירומיו לשון הכרעה הוא וכן הגרמה דשחיטה נמי לשון הכרעה והטייה הוא שמכריע ומטה את הסכין חוץ למקום שחיטה: 


lvr: 43
pgn: 88
dfh: b
trm: לא ימוד בגסה
txt:
<span class='five'>לא ימוד בגסה. </span>בסאה דהוי הפסד דלוקח דאין לו מששה קבין כי אם הכרע אחד ואובד ה' הכרעות ואפילו במקום שמוחקין נמי אי אפשר למחוק כל כך בצמצום [א'נ משום שמודד לו בריוח ובדקה מודד יותר וכשמודד בגסה מפסיד הקונה]: 


lvr: 43
pgn: 88
dfh: b
trm: לא יגדוש
txt:
<span class='five'>לא יגדוש. </span>קונבליי'ר בלע'ז אע'פ שמוסיף לו שליש בשביל גודשא כדמפרש בגמרא וכן לא ימחוק אע'פ שפוחת מן הדמים: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 88
dfh: b
trm: וצדק
txt:
<span class='five'>וצדק. </span>מיותר הוא למדרש אע'פ שאיפה שלימה מדדת צדק משלך ותן לו והיינו הכרעה ובמדה נמי למדוד בריוח כדי שיהא יתר על מדתו: 


lvr: 43
pgn: 88
dfh: b
trm: אלא [רישא] במקום שנהגו
txt:
<span class='five'>אלא [רישא] במקום שנהגו. </span>כלומר אין גזירת הכתוב להכריע בשעת המשקל אלא במנהגא תליא מילתא דאם רוצין להכריע בשעת המשקל תחת גירומיו דאחר מדידה הרשות בידו ואותו הכרע צריך טפח דאין הכתוב מקפיד אלא שיוסיף על המשקל או בשעת המשקל או לאחרי כן: 


lvr: 43
pgn: 88
dfh: b
trm: אחד מעשרה בליטרא
txt:
<span class='five'>אחד מעשרה בליטרא. </span>כששוקלין י' ליטרין דהיינו אחד ממאה (ס'א. ומדמצריך הכרעת טפח במקום שמכריעין דייק הכי דשיעור אחד ממאה במשקל מכריע טפח והגירומין במקום הכרעה קיימי. ע'כ) ומלישנא דמתניתין דקתני אחד לעשרה בלח ולא קתני אחד מעשרה בלח דייקינן ליה הלכך חסורי מחסרא והכי קתני אחד מעשרה לעשרה בלח כן נראה בעיני וטורח היה לתנא להזכיר ב' פעמים עשרה וחיסר האחד: מתני' דקתני אחד לי' בלח ואחד לכ' ביבש איבעיא להו היכי קתני כו' ולפרושי סיפא קאתי היכי קאמר מתני' אחד מי' בלח לי' דלח והוא הדין אחד מכ' ביבש לכ' דיבש דהיינו חלק אחד מד' מאות: 


lvr: 43
pgn: 88
dfh: b
trm: או דלמא אחד מי' בלח לי' דלח וכן אחד מי' ביבש לכ' דיבש
txt:
<span class='five'>או דלמא אחד מי' בלח לי' דלח וכן אחד מי' ביבש לכ' דיבש. </span>דהיינו חלק אחד ממאתים ואחד מי' אתרוייהו קאי ונראה משום שהלח נדבק בכלי ואינו מטיף לו הכל צריך להוסיף לו יותר מביבש: 


lvr: 43
pgn: 88
dfh: b
trm: שזה נאמר בהן אל
txt:
<span class='five'>שזה נאמר בהן אל. </span>עריות דכתיב את התועבות האל ובמדות כתיב אלה דכתיב כל עושה אלה כל עושה עול: 


lvr: 43
pgn: 88
dfh: b
trm: למעוטי מדות מכרת
txt:
<span class='five'>למעוטי מדות מכרת. </span>דס'ד אמינא כיון דעול מדות נקראו תועבות ה'א הרי הן בכלל כל אשר יעשה מכל התועבות אי לא כתב אלה דמשמע מיעוט ולא משום ג'ש דאפי' לא כתב אלה לא דיינינן דאין אדם דן גזירה שוה מעצמו אא'כ למדו מרבותיו ולא מק'ו דהאי אפשר בתשובה והאי לא אפשר בתשובה דאין עונשין מן הדין אלא ממשמעותו כדפרישית: 


lvr: 43
pgn: 88
dfh: b
trm: אפשר ליה בתשובה
txt:
<span class='five'>אפשר ליה בתשובה. </span>עריות מועלת תשובה אי עביד ליה תשובה מעלייתא כדכתיב <span class='mareimakom'>(הושע יד)</span> שובו בנים שובבים ארפא משובותיכם ואמרי' נמי <span class='mareimakom'>(מכות דף כג.)</span> כל חייבי כריתות שלקו נפטרו מידי כריתתן אבל מדות שגוזל את הרבים א'א לו בתשובה שהרי תשובתו תלויה בהשבת גזילה דכתיב והשיב את הגזלה <span class='mareimakom'>(ויקרא ה)</span> והוא אינו יודע למי יחזיר ואע'ג דאמרינן יעשה בהן צרכי רבים אין זו תשובה מעליא מאחר שאינו משיב לבעלים אלא שביררו לו המוטב: 


lvr: 43
pgn: 88
dfh: b
trm: גזל הדיוט
txt:
<span class='five'>גזל הדיוט. </span>הקדים בו חטא למעילה דכתיב <span class='mareimakom'>(שם)</span> נפש כי תחטא ומעלה מעל בה' וכחש בעמיתו וגו' מיד התחלת הגזל קרי ליה חוטא משעת כפירה וגבי הקדש כתיב כי תמעול מעל וחטאה בשגגה דאינו נקרא חוטא עד שנהנה: 


lvr: 43
pgn: 88
dfh: b
trm: שלא כמדת הקב'ה מדת בשר ודם
txt:
<span class='five'>שלא כמדת הקב'ה מדת בשר ודם. </span>שהקב'ה רחמן וברכתו מרובה מקללתו אבל אדם קללתו מרובה מברכתו: 


lvr: 43
pgn: 88
dfh: b
trm: בעשרים ושתים
txt:
<span class='five'>בעשרים ושתים. </span>מאם בחקותי עד קוממיות מאל'ף שבאם עד תי'ו שבקוממיות והיינו בעשרים ושתים אותיות שבאל'ף בי'ת לבד הכפולות ומוי'ו עד מ'ם שמנה אותיות:  מוהיה


lvr: 43
pgn: 89
dfh: a
trm: מוהיה אם לא תשמע עד ואין קונה
txt:
<span class='five'>מוהיה אם לא תשמע עד ואין קונה. </span>חשוב מוי'ו עד ה' כל האלפ'א בית'א דהיינו שתים ועשרים אותיות: 


lvr: 43
pgn: 89
dfh: a
trm: ת'ל איפה שלמה וצדק
txt:
<span class='five'>ת'ל איפה שלמה וצדק. </span>משמע דלא גרסינן הכא וצדק אלא משלמה נפקא לן שצריך שיהא האיפה שלימה שלא יבא לידי רמאות דאם עושין כן שמא יראו אותן אחרים ויאמרו כך המנהג וירמה הלוקח את המוכר או המוכר את הלוקח והא ליכא למימר דבלא מחיל מיירי ברייתא דההוא מלא תעשו עול נפקא שגוזל לו את שלו בידים: 


lvr: 43
pgn: 89
dfh: a
trm: ולפחות לו מן הדמים
txt:
<span class='five'>ולפחות לו מן הדמים. </span>תילתא דגודשא תילתא דהשתא לא אתי לרמות כיון דפחת לו משער היוצא כולי עלמא ידעי דבשביל כך פחת לו דאין מנהג בעיר למחוק וכן כשמוסיף יודעין שבשביל כך מוסיף דאין דרך לגדוש: 


lvr: 43
pgn: 89
dfh: a
trm: ת'ל איפה שלמה וצדק
txt:
<span class='five'>ת'ל איפה שלמה וצדק. </span>לטפויי אתא וצדק מכל מקום דאף זה יכול לבא לידי רמאות דאיכא דחזי במדידה ולא ידע לא בפחת ולא בתוספת ובספרי יליף לכולהו מוצדק שהוא מיותר: 


lvr: 43
pgn: 89
dfh: a
trm: לא יהיה בביתך
txt:
<span class='five'>לא יהיה בביתך. </span>ממון מה טעם משום איפה ואיפה שלוקח בגדולה ומוכר בקטנה בביתך קרא יתירא קדריש: 


lvr: 43
pgn: 89
dfh: a
trm: אבל אבן שלמה
txt:
<span class='five'>אבל אבן שלמה. </span>ואם בביתך אבן שלמה וצדק יהיה לך. ממון כדאמרינן בעלמא <span class='mareimakom'>(נדה דף ע:)</span> מה יעשה אדם ויתעשר ישא ויתן באמונה: 


lvr: 43
pgn: 89
dfh: a
trm: ת'ר (לא) יהיה לך (בכיסך) וגו'
txt:
<span class='five'>ת'ר (לא) יהיה לך (בכיסך) וגו'. </span>אב'ד קמזהר וקרא יתירא קא דריש דמצי למיכתב לא יהיה לך אבן ואבן כי אם אבן שלמה וצדק: 


lvr: 43
pgn: 89
dfh: a
trm: ואין מעמידין אגרדמין לשערים
txt:
<span class='five'>ואין מעמידין אגרדמין לשערים. </span>שלא ימכרו ביוקר סברא הוא דאינו צריך דאם זה רוצה למכור ביוקר אותו הצריך למעות יתן בזול וילכו הלוקחין אצלו וימכור זה בזול על כרחו: 


lvr: 43
pgn: 89
dfh: a
trm: נפקא ליה קרנא בעיניה
txt:
<span class='five'>נפקא ליה קרנא בעיניה. </span>ואע'ג דאמרינן במסכת שבת <span class='mareimakom'>(דף קח.)</span> דרב לטייה כשבא מבבל ותהא ליה קרנא אקנקניה איכא למימר דגרמא ליה הא והא: 


lvr: 43
pgn: 89
dfh: a
trm: מפני הרמאין
txt:
<span class='five'>מפני הרמאין. </span>שממתינין עד שימכור אותו המוכר בזול ואח'כ מוכרין ביוקר. ל'א מפני הרמאין המוכרים ביוקר ואומרים שהוסיפו במדה או שנתן חטין יפות למעלה ורעות למטה או כל מיני רמאות וכדאשכחן שהיו מעמידין פרהדרין שהיו מכין בעלי חנויות והיו אומרים להם מכרו בזול במסכת יומא <span class='mareimakom'>(דף ט.)</span> <span class='mareimakom'>(בירושלמי פ'א)</span>: 


lvr: 43
pgn: 89
dfh: a
trm: דמתקני מתקלי עד הכי
txt:
<span class='five'>דמתקני מתקלי עד הכי. </span>בית דין קדמונים התקינו המדות עד כאן ופחות מכאן שוקלים במטבעות ואם יבא אדם לתקן בפחות אין שומעין לו פן יבואו לרמות ולומר זהו רביע ליטרא אי נמי מתקני מתקלי בענין זה ולא שליש ליטרא ולא חמישית ליטרא מפני שמטעין בהן בפירוש רבינו חננאל: 


lvr: 43
pgn: 89
dfh: a
trm: לא יאמר לו שקול לי אחת אחת
txt:
<span class='five'>לא יאמר לו שקול לי אחת אחת. </span>כל רביע בפני עצמו שאי אפשר לו שלא ישקול בריוח ומפסיד שאי אפשר לצמצם ואית דמפרש בשביל ההכרעות ולא היא דאם היה יכול לצמצם ההכרעות חד שיעורא הוה דרביע הכרע ליטרא הוא מכריע שהרי ההכרעות הוא טפח מכריע רבע ליטרא שהוא דבר קל ואפילו במקום שנוהגין למוד בדקה הני מילי מדות אבל משקלות אין דרך לשקול כי אם הכל ביחד במשקל הגדול: 


lvr: 43
pgn: 89
dfh: a
trm: אלא שוקל לו ליטרא
txt:
<span class='five'>אלא שוקל לו ליטרא. </span>ונותן ליטרא בכף מאזנים אחד והבשר ורביע ליטרא בכף שניה דהשתא איכא ג' רבעי בשר ובמקום שאין מכריעין עסקינן דאי מכריעין נמצא נותן לו הכרע של אותו רביע שנותן עם הבשר בחנם ובמקום שמכריעין נותן ג' רבעים באחת ומניח בשר בשניה ומכריע: 


lvr: 43
pgn: 89
dfh: a
trm: (קא משמע לן דמתקנינן מתקלי עד הכי
txt:
<span class='five'>(קא משמע לן דמתקנינן מתקלי עד הכי. </span>שהתקינו מדת משקל עד כאן ואין המוכר יכול לומר ללוקח לא אשקול לך דבר מועט כזה שאתן לך הכרע בשביל מקח מועט זה אבל בפחות מכאן אין דרך לשקול ולא יתן לו שום הכרע דלא חשיב מקח בפחות ורבינו שמואל פירש דלא מתקנינן משקלות מועטין דלמא אתי למיטעי בהו ואע'ג דבמדות קטנות אמרינן לקמן דלא טעו אינשי שזה חללו מרובה מזה ואיכא היכרא טובא במשקלות טעו ולא נהירא לי): 


lvr: 43
pgn: 89
dfh: a
trm: תלויה באויר ג' טפחים
txt:
<span class='five'>תלויה באויר ג' טפחים. </span>שיהו ג' טפחים מן הקנה לגג הבית ובמאזנים גדולות ששוקלין בהן נחשת וברזל עסקינן כדלקמן שהן תלויות בגג הבית וקבועות שם לפיכך צריך הרחקת שלשה טפחים מן הגג שלא תגע בגג כשיכריעם: 


lvr: 43
pgn: 89
dfh: a
trm: י'ב טפחים
txt:
<span class='five'>י'ב טפחים. </span>ד' טפחים הקנה וארבעה טפחים כל אחד מן החבלים התלויות בשני ראשי הקנה אבל אי הוי פחות אין מכריע המאזנים בשביל דבר מועט מתוך שהמשקל מרובה: 


lvr: 43
pgn: 89
dfh: a
trm: טורטני
txt:
<span class='five'>טורטני. </span>מאזנים של כסף וזהב וקטנות הן טורטני הצורף קרוי כן וכל אחת לפי מה שהן גדולות צריכות להרחיק מן הגג ומן הקרקע לפי ששוקל בהן משקל כבד ומכריע יותר: 


lvr: 43
pgn: 89
dfh: a
trm: שלש אצבעות
txt:
<span class='five'>שלש אצבעות. </span>ואף על גב דאינו יכול להכריע כי אם שלש אצבעות דכי אמרינן דצריך להכריע טפח הני מילי בשר ומיני מאכל אבל באלו אינו צריך כי אם דבר מועט: 


lvr: 43
pgn: 89
dfh: a
trm: ואלא הך קמייתא דמאי
txt:
<span class='five'>ואלא הך קמייתא דמאי. </span>כיון דקחשיב צמרים וזגגין וחנונים ובעל הבית וצורפי זהב וכסף: <span class='mareimakom'>(בפירוש זה העמוד יש פרישות נכריות מהופך ומבולבל והספרים שונות זה אומר בכה וזה בכה וכן יש עוד שלש הלכות בפרק זה אשר הם כאלו וכאשר מצאנו בהעתק ישן דפסנו והלכנו אחריו)</span>:  דיגרומי


lvr: 43
pgn: 89
dfh: b
trm: דיגרומי
txt:
<span class='five'>דיגרומי. </span>הן צורפי נחושת וברזל נפחים ששוקלין חתיכות גדולות של מאה ליטראות ביחד: 


lvr: 43
pgn: 89
dfh: b
trm: כך אמרו לענין טומאתן
txt:
<span class='five'>כך אמרו לענין טומאתן. </span>דאין מקבלין טומאה אם אין עשויין כך דלא חשיבי כלי כיון דאסור לשקול בהן: 


lvr: 43
pgn: 89
dfh: b
trm: חוט המאזנים של חנוני
txt:
<span class='five'>חוט המאזנים של חנוני. </span>הוא החבל שתלויות בו בגג כדתניא לעיל ושל בעל הבית תלויה באויר טפח וכיון דאשמעינן בשל בעל הבית דמקפיד בחוט שיהא ראוי לשקול הוא הדין לכל הני דלעיל: 


lvr: 43
pgn: 89
dfh: b
trm: קנה ומיתנא
txt:
<span class='five'>קנה ומיתנא. </span>שיעור קנה ומיתנא אשמועינן ר' מני דאית להו הקפדה לענין טומאה כמו למשקל ובמקום דקתני איני יודע הוי ספק טומאה והשאר כדקתני בברייתא דלעיל: 


lvr: 43
pgn: 89
dfh: b
trm: צדו אחד עב וצדו אחר קצר
txt:
<span class='five'>צדו אחד עב וצדו אחר קצר. </span>מפני שהקצר נכנס בתוך התבואה ומוחק יפה והעב אינו נכנס כל כך ואינו מוחק יפה ואם צדו אחד עב וצדו אחד קצר כשהוא קונה ימחוק בעב וכשהוא מוכר ימחוק בקצר אלא שניהן עבים או שניהן קצרים כפי המנהג: 


lvr: 43
pgn: 89
dfh: b
trm: מעט מעט
txt:
<span class='five'>מעט מעט. </span>כגון מוחק רוחב טפח לבד ומגביה את המחק וחוזר וכובש את המחק ומוחק טפח אלא בפעם אחת ובנחת א'נ בשתי פעמים כגון מוחק עד חצי המדה ומגביה המחק וחוזר ומוחק חצי המדה השני: 


lvr: 43
pgn: 89
dfh: b
trm: ילמדו שמא יאמרו כו'
txt:
<span class='five'>ילמדו שמא יאמרו כו'. </span>ומתוך כך יבאו לרמות יותר: וקבעי גמרא אמרה רבן יוחנן לבסוף או לא אמרה דמעיקרא הוה מספקא ליה אם יאמר או לא ולבסוף מי איפשיט ליה: 


lvr: 43
pgn: 89
dfh: b
trm: זו מדת קרקע
txt:
<span class='five'>זו מדת קרקע. </span>שהרי מדת כלי כתב לקמיה דהיינו משורה כדכתיב ומים במשורה תשתה <span class='mareimakom'>(יחזקאל ד)</span> : 


lvr: 43
pgn: 89
dfh: b
trm: לאחד בימות החמה
txt:
<span class='five'>לאחד בימות החמה. </span>ולאחר באותו חבל עצמו בימות הגשמים שבימות החמה החבל יבש וקצר יותר מבימות הגשמים ורבינו חננאל פירש בימות הגשמים הקרקע כווץ ובימות החמה הקרקע מתבקע בפתיחיו ומוסיף במדתו: 


lvr: 43
pgn: 89
dfh: b
trm: שלא ירתיח
txt:
<span class='five'>שלא ירתיח. </span>שלא ישפוך המוכר את היין בחוזק ומגביה לתוך משורתו של לוקח מפני שעולה הקצף אשקומ'א בלע'ז ונראה כמלא: 


lvr: 43
pgn: 89
dfh: b
trm: ומה משורה שהיא
txt:
<span class='five'>ומה משורה שהיא. </span>קטנה כל כך שלשים וששה יש בהן בלוג הקפידה תורה ברתיחה שלה שהיא פחותה ממאה בלוג קל וחומר ברתיחת כלי גדול כגון הין או אפי' חצי הין או אפי' שלישית ההין כו': 


lvr: 43
pgn: 89
dfh: b
trm: שישהה
txt:
<span class='five'>שישהה. </span>דזימנין דאתי למדוד ומיהו קרא לא אזהר גדולה וקטנה אלא כשיתקנה לו על מנת למוד בהן דאי לא תימא הכי מאי אצטריך ליה למימר: 


lvr: 43
pgn: 89
dfh: b
trm: ואפילו היא עביט
txt:
<span class='five'>ואפילו היא עביט. </span>דאיכא למיחש פעמים שרוחצו ומעביר טינופו ומודד בו הלכך אין לו תקנה אלא שבירה: 


lvr: 43
pgn: 89
dfh: b
trm: מהנדסי
txt:
<span class='five'>מהנדסי. </span>הולכין ובאין ממונים של מלך לבדוק את המדות כמו זימנין דמהנדסי בהדי הדדי באלו טריפות <span class='mareimakom'>(חולין דף מג.)</span> : 


lvr: 43
pgn: 89
dfh: b
trm: דמתרמי בין השמשות
txt:
<span class='five'>דמתרמי בין השמשות. </span>שהכל טרודין ואין רואהו א'נ הלוקח עצמו מתוך טורדו אינו נותן אל לבו ומיקרי ושקיל והלכך יבא המוכר לרמות בו: 


lvr: 43
pgn: 89
dfh: b
trm: תומן
txt:
<span class='five'>תומן. </span>איכא למימר היינו שמינית הלוג דלקמן ועוכלא לקמיה מפרש אחד מחמשה ברובע וקשיא לי דא'כ כמו שכתוב בספרים שלנו מאי האי דקפריך לקמן תומן ועוכלא לא ליעבד ומשום דטעו אינשי בריבעא קפריך לה והאי לאו קושיא היא שהרי התומן גדול מן העוכלא יותר מכפלים אם שמינית הקב הוא ואם שמינית הלוג הוא היינו עוכלא ועוד אם שמינית הקב הוא היינו חצי רובע אלא הכי גרסינן בתוספתא ובפירושי רבינו חננאל קב וחצי קב ורובע ותומן וחצי תומן ועוכלא וכמה היא עוכלא אחד מה' ברובע ופירושה קב ד' לוגין ולוג ו' ביצים נמצא הקב כ'ד ביצים וחצי קב שני לוגין ורובע היינו לוג ו' ביצים כל רובע רובע הקב וכל רביעית שבגמרא רביעית הלוג וכן תומן שמינית הקב דהיינו חצי רובע וחצי רובע לא גרס  ליה


lvr: 43
pgn: 90
dfh: a
trm: ועוכלא אחד מחמשה ברובע הקב
txt:
<span class='five'>ועוכלא אחד מחמשה ברובע הקב. </span>כלומר אחד מה' בלוג היינו ביצה וחומש ביצה שהלוג ו' ביצים וכן פירש רבינו חננאל ועיקר והשתא לא עדיף חצי תומן על עוכלא כי אם חומש שחצי תומן ביצה ומחצה שהן ז' חומשין וחצי חומש דהיינו ה' חומשין וה' חצאי חומש והעוכלא היא ביצה וחומש ביצה דהיינו ו' חומשין שהן ד' חומשין וד' חצאי חומש נמצא חצי תומן יתר על עוכלא חומש וחצי חומש ביצה ואישתכח דלא עדיף מיניה ריבעא אלא חומשא והכי פרכינן לקמן חצי תומן ועוכלא לא נעביד דכיון דטעו אינשי בריבעא כ'ש דטעו בחומשא: 


lvr: 43
pgn: 90
dfh: a
trm: רביעית ההין
txt:
<span class='five'>רביעית ההין. </span>היינו שלשה לוגין והא דלא עביד נמי חצי רביעית ההין דהיינו לוג ומחצה משום דאתי למיטעי בחצי קב דיבש דהיינו ב' לוגין ואמרי' לקמן דבריבעא טעו אינשי: 


lvr: 43
pgn: 90
dfh: a
trm: ושמינית
txt:
<span class='five'>ושמינית. </span>היינו חצי ביצה ורביע ביצה אבל יבש אין דרכו למדוד בכלי קטן כל כך אלא נמכר באומד או במשקל אם דבר יקר הוא: 


lvr: 43
pgn: 90
dfh: a
trm: וחצי שמינית
txt:
<span class='five'>וחצי שמינית. </span>גרסינן בתוספתא וזהו קורטוב הנזכר בהרבה מקומו' מ' סאה חסר קורטוב שנפל לתוכו קורטוב יין בפ'ב דחולין <span class='mareimakom'>(דף כו.)</span> ובפ'ק דמכות <span class='mareimakom'>(דף ג:)</span>: 


lvr: 43
pgn: 90
dfh: a
trm: אתי לאחלופי בתרקב
txt:
<span class='five'>אתי לאחלופי בתרקב. </span>דהוא שלשה קבין וגדול שליש מקביים וימדוד לו מוכר בקביים תחת תרקב: 


lvr: 43
pgn: 90
dfh: a
trm: בחצי תרקב
txt:
<span class='five'>בחצי תרקב. </span>דהיינו קב וחצי ואינו פחות מקביים שליש אלא רביע ואתי למיטעי: נראה בעיני דה'ג 


lvr: 43
pgn: 90
dfh: a
trm: אי הכי חצי תומן ועוכלא לא ניעביד
txt:
<span class='five'>אי הכי חצי תומן ועוכלא לא ניעביד. </span>שהחצי תומן אינו גדול אפי' רביע כי אם חומש כדפרישית לעיל וכ'ש דאתי למיטעי: 


lvr: 43
pgn: 90
dfh: a
trm: כיון דהוו במקדש
txt:
<span class='five'>כיון דהוו במקדש. </span>כדאמרן לעיל <span class='mareimakom'>(דף פו:)</span> שנתות היו בהין עד כאן לפר עד כאן לאיל עד כאן לכבש דהיינו חצי ושלישית ורביעית ההין: 


lvr: 43
pgn: 90
dfh: a
trm: אין מוסיפין על המדות כו'
txt:
<span class='five'>אין מוסיפין על המדות כו'. </span>אם באו אנשי העיר להוסיף על כל המדות בין גדולות בין קטנות לפי חשבון אחד מכור עד רביעית ולשבר מדות הראשונות דלא ליתי למיטעי אין מגדילין כי אם שתות יותר שמי שהחזיק ה' ביצים יחזיק עתה ו' וטעמא מפרש לקמיה: 


lvr: 43
pgn: 90
dfh: a
trm: והמשתכר
txt:
<span class='five'>והמשתכר. </span>כגון חנוני הקונה יין ופירות מן הסיטון הרבה ביחד כדי למכור מעט מעט אל ישתכר יותר משתות [וכגון שלא הוקר השער אבל אם לקח בשעת הגורן ועכשיו הוקיר ישתכר אפילו כפליים כפי שהשער הולך ותקנת חכמים היא זו שלא ישתכר יותר]: 


lvr: 43
pgn: 90
dfh: a
trm: משום אפקועי תרעא
txt:
<span class='five'>משום אפקועי תרעא. </span>שמביאים תבואה לכאן כשיראו שהוסיפו המדות יוקירו ומשנכנס היוקר מוקירין יותר מכדי תוספת: 


lvr: 43
pgn: 90
dfh: a
trm: אלא
txt:
<span class='five'>אלא. </span>להכי אין מוסיפין יותר משתות משום דאותו מכר דהוי עכשיו אונאה אין שניהם חוזרין כשאין מוסיפין אלא שתות: 


lvr: 43
pgn: 90
dfh: a
trm: ליהוי ביטול מקח
txt:
<span class='five'>ליהוי ביטול מקח. </span>אם נוסיף יתר על שתות ולא נכון לעשות תקנה שיבטלו על ידה המכירות והיכי דמי כגון החמרים שמביאין תבואה לכאן רגילים ליתן ה' קבין בה' [דינר] וכשהוסיפו המדות שתות והן לא ידעו יתנו כמו כן ה' קבין בה' דינר ונמצא שנתאנה שתות דו' קבין יש בהני ה' ויחזור לו פשוט ויהיה המכר קיים אבל אם הוסיפו על החמשה קבין קב וחצי הרי נתאנה יתר משתות ובטל המקח: 


lvr: 43
pgn: 90
dfh: a
trm: כל דבר שבמדה
txt:
<span class='five'>כל דבר שבמדה. </span>שהוטעה במדה אפילו פחות מכדי אונאה דהיינו פחות משתות דהוי מחילה בחפץ הנמכר באומד הכא חוזר משום דטעות גמור הוא ושניהן נמי חוזרין אלא משום דפחות מכדי אונאה הוי מחילה לגמרי לא נתכוין רבא אלא לאפוקי ממחילה ומיהו מקח טעות הוי לחזור שניהן דהא לרבא לית ליה חזרה במי שנתאנה טפי מן המאנה דפסק רבא בפרק הזהב <span class='mareimakom'>(ב'מ דף נ.)</span> הלכתא שתות קנה ומחזיר אונאה אבל בפחות משתות הוי מחילה וביותר משתות שניהן חוזרין: 


lvr: 43
pgn: 90
dfh: a
trm: דלא ליהוי פסידא לתגרא
txt:
<span class='five'>דלא ליהוי פסידא לתגרא. </span>שבא מעיר אחרת ואמרן דמשתכר שתות ובשלא הוסיפו כי אם שתות והוא לא ידע ומכר כמו שהיה רגיל עד עכשיו לא איבד כי אם שתות שהיה לו להרויח ולא הפסיד מקרן שלו כלום אבל אם הוסיפו יותר משתות אית ליה פסידא מקרן שלו: ומתמה גמרא 


lvr: 43
pgn: 90
dfh: a
trm: פסידא הוא דלא ליהוי ליה
txt:
<span class='five'>פסידא הוא דלא ליהוי ליה. </span>כלומר להכי חשו דלא יפסיד מקרן שלו כלום אבל לריוח שלו לא חשו חכמים אם לא ירויח: 


lvr: 43
pgn: 90
dfh: a
trm: זבן וזבין תגרא איקרי
txt:
<span class='five'>זבן וזבין תגרא איקרי. </span>בתמיה משל הוא וכי לכך קנה התבואה רחוק מכאן שיתננה כאן באותן דמים כדי שיקרא תגר ולהרויח אינו חושש הא ודאי אין לך פסידא גדולה מזו שטורח ואוכל ואינו מרויח והכי הוי להו למימר אין מוסיפין על המדות שתות כי אם פחות משתות כדי שירויח התגר פורתא: 


lvr: 43
pgn: 90
dfh: a
trm: קרא אשכח
txt:
<span class='five'>קרא אשכח. </span>דאמר מוסיפין שתות והלכך מותר להוסיף שתות דלא חייש קרא אתגר אם יטעה בתוספת ולא ירויח ומיהו יותר משתות אין מוסיפין משום פסידא דתגרא שהרי לא התיר הכתוב [כן נראה הטעם בעיני]: 


lvr: 43
pgn: 90
dfh: a
trm: עשרים שקלים חמשה ועשרים שקלים עשרה וחמשה שקל
txt:
<span class='five'>עשרים שקלים חמשה ועשרים שקלים עשרה וחמשה שקל. </span>שלש חשבונות הללו ביחד המנה יהיה לכם ויש לומר דיש מקומות שהמנה חמשה עשר סלעים ויש עשרים סלעים ויש חמשה ועשרים לכך נאמר שלשת המנים הללו המנה של קודש יהיה לכם:  מנה


lvr: 43
pgn: 90
dfh: b
trm: מנה מאתן וארבעין הוו
txt:
<span class='five'>מנה מאתן וארבעין הוו. </span>בתמיה וכי הוי המנה ששים שקלים דהיינו מאתן וארבעין דינר שהשקל ד' דינר והא קי'ל מנה כ'ה סלעים דהיינו מאה זוזי כדאמרינן <span class='mareimakom'>(כתובות דף י.)</span> לבתולה מאתים ולאלמנה מנה: 


lvr: 43
pgn: 90
dfh: b
trm: כפול
txt:
<span class='five'>כפול. </span>חמשים שקלים וחמשה שקלים המיותרין הן תוספת שתות שהוסיפו על מנה של חול חמשה סלעים על כ'ה דהיינו ל' סלעים וכשאתה כופל את של קודש הוי ששים שקלים: 


lvr: 43
pgn: 90
dfh: b
trm: ושמע מינה מוסיפין על המדות
txt:
<span class='five'>ושמע מינה מוסיפין על המדות. </span>ועל המטבעות וליכא איסורא משום רווחא דתגר דלא מרויח מידי דאקראי בעלמא הוא שלא ישמע התגר ובמידי דלא שכיח לא חשו שהרי הכל ידעו שהוסיפו שתות ולא יבאו לטעות ומיהו אין מוסיפין יותר משתות דאיכא פסידא דתגר והכתוב לא התיר והאי ואין מוסיפין פי' בעלמא ואינו מחשבון שמע מינה תלת אלא פירוש הוא דאע'ג דש'מ דמוסיפין אסור להוסיף יותר משתות כדמפרש לקמיה דהאי תוספת שתותא מלבר הוא על חמשה שקלים הוסיפו שש מעלמא כגון על נ' שקלים דהיינו ה' פעמים עשרה הוסיפו עוד עשרה והיו ששים אבל שתותא מלגיו זהו שתחלוק את החמשים בששה חלקים ומגיע לכל חלק שמנה שקלים ודינר  הוסיף אחד מששה חלקים שבתוך הנ' על החמשים והוי נ'ח סלעים ודינר: 


lvr: 43
pgn: 90
dfh: b
trm: וש'מ שתותא מלבר
txt:
<span class='five'>וש'מ שתותא מלבר. </span>מוסיפין וכל שכן פחות ובלבד שישברו מדות הראשונות אבל טפי אין מוסיפין משום פסידא דתגר: 


lvr: 43
pgn: 90
dfh: b
trm: תלתא קפיזי
txt:
<span class='five'>תלתא קפיזי. </span>ט' לוגין דקפיזא הוא קב חסר לוג דהיינו ג' לוגין כדאמר במסכת שבת <span class='mareimakom'>(דף קג.)</span> דחק קפיזא בקבא: 


lvr: 43
pgn: 90
dfh: b
trm: יתר משתות
txt:
<span class='five'>יתר משתות. </span>וזה נוסף על חצי תרקב שליש דחצי תרקב היינו קב וחצי שהן ו' לוגין ואית דמפרשי קפיזא לוג תלתא קפיזי ג' לוגין דהוה ליה תוספת שליש על חצי קב דלעיל דהיינו שני לוגין: 


lvr: 43
pgn: 90
dfh: b
trm: והאמר שמואל כו'
txt:
<span class='five'>והאמר שמואל כו'. </span>ה'נ הוה מצי לאקשויי והא אתי למיטעי בקב שהוא יתר רביע וללישנא קמא נמי הא אתי למיטעי בתרקב דהוי י'ב לוגין וטעי איניש בריבעא אלא משום דאמר שמואל בהדיא קפריך מינה אבל ההיא פירכא מכללא דברייתא שמעינן לה: 


lvr: 43
pgn: 90
dfh: b
trm: אנא כיילא חדתא מתקנינא
txt:
<span class='five'>אנא כיילא חדתא מתקנינא. </span>שאין בעיר הזאת מדה אחרת דליהוי תוספת ולא יבא לידי הפסד תגר וגם לא לטעות בריבעא שאין בעיר הזאת לא חצי תרקב דליהוי מוסף עליו שליש ולא תרקב דליהוי פחות רביע דליתי למיטעי (כן נראה בעיני): 


lvr: 43
pgn: 90
dfh: b
trm: רוז פפא
txt:
<span class='five'>רוז פפא. </span> לשון מדה הוא באותו המלכות ואית דגרס רז פפא כלומר עצת רב פפא ולא נהירא דאינו לשון גמרא: 


lvr: 43
pgn: 90
dfh: b
trm: אוצרי פירות
txt:
<span class='five'>אוצרי פירות. </span>שקונין בשוק לאצרם למכור ביוקר וגורמין שמתייקר השער ואיכא הפסד עניים ונראה לי דבעיר שרובה ישראל מיירי: 


lvr: 43
pgn: 90
dfh: b
trm: מתי יעבור החדש ונשבירה שבר
txt:
<span class='five'>מתי יעבור החדש ונשבירה שבר. </span>כלומר נמכור ביוקר לסוף חדש אחר ימות הגורן והיינו מפקיעי שערים דלחדש לא מיקרי אוצרי פירות: 


lvr: 43
pgn: 90
dfh: b
trm: והשבת ונפתחה בר
txt:
<span class='five'>והשבת ונפתחה בר. </span>כלומר מתי תגיע שנת השמטה ונפתחה אוצרות בר והיינו אוצרי פירות: 


lvr: 43
pgn: 90
dfh: b
trm: להגדיל שקל
txt:
<span class='five'>להגדיל שקל. </span>נ'ל דהיינו מלוה ברבית שמגדיל שקלו ע'י הלואת רבית דאי משום להגדיל שקל ממש ממקטיני איפה שמעת לה וממאזני מרמה שמעת נמי אונאת משקלות: 


lvr: 43
pgn: 90
dfh: b
trm: כגון שבתי אוצר פירי
txt:
<span class='five'>כגון שבתי אוצר פירי. </span>כדי למכור לעניים ביוקר אבל כגון דאצר פירי בשעת הזול ומוכרן בזול לעניים בשעת היוקר כדלקמן אע'פ שגורם יוקר השער מותר: 


lvr: 43
pgn: 90
dfh: b
trm: שמואל
txt:
<span class='five'>שמואל. </span> מאצר הוא לפירי של שדותיו ומזבין להו בתרעא אפלא בעת היוקר כדתרעא חרפא בשעת הזול ומיהו מן השוק לא הוה מאצר בשעת הגורן דמ'מ מוקיר השער קצת ויצא שכרו בהפסדו כן נראה בעיני ומיהו איסור ממש ליכא: 


lvr: 43
pgn: 90
dfh: b
trm: טבא דאבא מדברא
txt:
<span class='five'>טבא דאבא מדברא. </span>טובים מעשה האב ממעשה הבן שהאב גורם מתחלה שלא יוקר השער דכיון דרווח והוזל השער רווח עוד כל השנה אבל משהוקר השער אינו יכול להזדלזל מהרה: 


lvr: 43
pgn: 90
dfh: b
trm: את קבו
txt:
<span class='five'>את קבו. </span>מה שמלקט משדותיו ולישנא מעליא נקט כלומר אותו מעט שנתן לו הקב'ה ואין איסור אלא שלא יקח מן השוק ע'מ לאצור ומיהו לפרנסת ביתו יכול לקנות אם אין לו משדותיו: 


lvr: 43
pgn: 90
dfh: b
trm: לאצור פירות
txt:
<span class='five'>לאצור פירות. </span>ג' שנים לקנות בששית לצורך ששית ושביעית ושמינית למכור לעולם פן ימותו בשביעית ובשמינית ברעב דהא מפירות שמינית לא אכלי עד סוף השנה: 


lvr: 43
pgn: 90
dfh: b
trm: לפוגא פוק אצר כו'
txt:
<span class='five'>לפוגא פוק אצר כו'. </span>ובארץ ישראל היה וסבירא ליה קדושה ראשונה קדשה לשעתה וקדשה לעתיד לבא וכמאן דאמר במגילה <span class='mareimakom'>(דף י.)</span> שמעתי שמקריבין אע'פ שאין בית: 


lvr: 43
pgn: 91
dfh: a
trm: מהיפרכיא
txt:
<span class='five'>מהיפרכיא. </span>אחרונה של א'י להיפרכיא ראשונה של סוריא דכיון דסמוכים כל כך מותרין: 


lvr: 43
pgn: 91
dfh: a
trm: אין משתכרין
txt:
<span class='five'>אין משתכרין. </span>לקנות יין ושמן וסלתות מבעה'ב למכור בשוק אלא בעה'ב עצמו ימכור לצריכין כמו שימכור לחנוני ומיהו לקנות חטין ולעשות פת מותר דכיון דאיכא טירחא שרי אבל למכור הדבר בעין כמו שקונה אותה מבעה'ב אסור דהא בעה'ב נמי מצי מזבין ליה בלא טורח: 


lvr: 43
pgn: 91
dfh: a
trm: בביצים
txt:
<span class='five'>בביצים. </span>נ'ל משום דביצים אין בהם חיי נפש כל כך וגם טורח מרובה וריוח מועט הוא לעני המחזר בעיירות לקנות ביצים ולכך התירו לו להשתכר יותר משתות: 


lvr: 43
pgn: 91
dfh: a
trm: תגר לתגרא
txt:
<span class='five'>תגר לתגרא. </span>אלא תגר ראשון ימכור לצריכין אבל לא לתגר אחר דיש כאן ריוח שתי פעמים לתגר ראשון ולתגר שני ומוקירן יותר מדאי אבל בשאר דברים מותר שאם יוקיר זה ימצא אחרים שימכרו בזול: 


lvr: 43
pgn: 91
dfh: a
trm: מתה אשתו של בועז
txt:
<span class='five'>מתה אשתו של בועז. </span>ולאשמועינן אתא שהקב'ה מקדים רפואה למכה ויש לו לאדם לבטוח בהקב'ה: 


lvr: 43
pgn: 91
dfh: a
trm: כדרבה בר רב הונא כו'
txt:
<span class='five'>כדרבה בר רב הונא כו'. </span>דקאמר שכל בניו [של אבצן] מתו בחייו ומדקאמר אבצן זה בועז וכתב בבועז שנשא רות ואע'פ שהיו לו עדיין בנים הרבה אשמעינן <span class='mareimakom'>(יבמות סב:)</span> שאם נשא אדם אשה בבחרותו ישא אשה בזקנותו כמו שעשה אבצן דהיינו בועז לפי שהיה ירא שמא ימותו בניו מאשתו ראשונה בחייו ולא יהיה לו זכר וכתיב בבקר זרע [את] זרעך ולערב אל תנח ידך <span class='mareimakom'>(קהלת יא)</span> דמהכא נמי דרשי' ליה וכדמפרש קרא טעמא כי אינך יודע אי זה יכשר הזה או זה וגו' אבל אי לא אמר לן אבצן זה בועז הוה אמרי' אבצן לא נשא אשה אחרת ובועז נמי מעולם לא היו לו אשה ובנים עד שלקח רות: 


lvr: 43
pgn: 91
dfh: a
trm: לכל אחד ב' סעודות
txt:
<span class='five'>לכל אחד ב' סעודות. </span>סעודת אירוסין שהיא מצוה כדאיתא בפסחים <span class='mareimakom'>(דף מט.)</span> וסעודת נשואין כל שבעת ימי המשתה קרי סעודה אחת יש לשונות אחרים ואין בהן ממש: 


lvr: 43
pgn: 91
dfh: a
trm: וכולן מתו
txt:
<span class='five'>וכולן מתו. </span>ולא גרס תנא ומסקנא דמלתא דרבה בר רב הונא היא והכי הוה קים להו: 


lvr: 43
pgn: 91
dfh: a
trm: ואוליד חד דמשיתין זריז
txt:
<span class='five'>ואוליד חד דמשיתין זריז. </span>והיינו עובד שהוליד בועז מרות ויצא ממנו דוד מלך ישראל ואיכא דפתרי ליה בשמשון דזריז משיתין דאבצן ולא נהירא כלל: 


lvr: 43
pgn: 91
dfh: a
trm: אימיה דאברהם כו'
txt:
<span class='five'>אימיה דאברהם כו'. </span>לפי שאמותן של יצחק ויעקב הוזכרו צריכין אנו לידע שם אם אברהם ואגב גררא נקט אימיה דהמן לפי ששמותיהן שוין: 


lvr: 43
pgn: 91
dfh: a
trm: אימיה דשמשון
txt:
<span class='five'>אימיה דשמשון. </span>משום דאיירי בה קרא טובא וכתיב נמי לאביו ולאמו לא הגיד הוצרך לפרש שכל הדברים האלו שואלין המינים מה טעם אין אנו יודעין שמותן: 


lvr: 43
pgn: 91
dfh: a
trm: לתשובת המינים
txt:
<span class='five'>לתשובת המינים. </span>ששואלין לנו יותר באלו מנשים אחרות כדפרישית טעמא ואנו משיבין להן שמסרו לנו הנביאים בעל פה: 


lvr: 43
pgn: 91
dfh: a
trm: עיברא זעירא
txt:
<span class='five'>עיברא זעירא. </span>כך שמו וזהו אור כשדים שהושלך שם אברהם אבינו והרואה צריך לברך ברוך שעשה נסים לאבותינו במקום הזה כדתנן בהרואה <span class='mareimakom'>(ברכות דף נד.)</span>:  מנהיגו


lvr: 43
pgn: 91
dfh: b
trm: ריש גרגותא
txt:
<span class='five'>ריש גרגותא. </span>שר הממונה על הבורות מי ידלה ממנו היום להשקות שדותיו ומי למחר ושררה קטנה היא ומדכתיב לך ה' הממלכה והמתנשא יליף לה כלומר על ידך המתנשא לכל דבר אפי' לגרגותא לראש הוא על פיך: 


lvr: 43
pgn: 91
dfh: b
trm: מריח פיתא מייתין
txt:
<span class='five'>מריח פיתא מייתין. </span>שרוח מערבית מנשבת ומביאה ריח הפת שהוא טוב מאד למזרח העיר ומייתין מתוך ריח טוב מרובה כן נראה בעיני ויש מפרש מתוך תאות רעבון: 


lvr: 43
pgn: 91
dfh: b
trm: דמודי להון
txt:
<span class='five'>דמודי להון. </span>לעובדי כוכבים מתרצה להן במה שאומרים נפיל בידיהון אלא כל דבריהן יסתור: 


lvr: 43
pgn: 91
dfh: b
trm: דמתרחיץ
txt:
<span class='five'>דמתרחיץ. </span>בוטח שע'י שמתגלה להן לוקחין כל מה שיודעין משלו כדכתיב בחזקיה ויראם את [כל] בית נכאתו וגו' <span class='mareimakom'>(מ'ב כ)</span> : 


lvr: 43
pgn: 91
dfh: b
trm: מאי דכתיב ויוקים ואנשי כוזיבא וגו'
txt:
<span class='five'>מאי דכתיב ויוקים ואנשי כוזיבא וגו'. </span>בני יהודה קא חשיב ואזיל בדברי הימים ואיכא למימר דכל הני דקחשיב משבט יהודה היו מצד האם או מצד האב: 


lvr: 43
pgn: 91
dfh: b
trm: זה יהושע
txt:
<span class='five'>זה יהושע. </span>ושמא אמו מיהודה כדכתיב נמי איש יהודי אמו מיהודה <span class='mareimakom'>(מגילה דף יב:)</span>: 


lvr: 43
pgn: 91
dfh: b
trm: ואנשי כוזיבא
txt:
<span class='five'>ואנשי כוזיבא. </span>הכי קאמר מי שהקים שבועה לאנשי כוזיבא דהיינו יהושע אבל אנשי כוזיבא לא משבט יהודה הם שהרי כנענים היו שכיזבו ביהושע: 


lvr: 43
pgn: 91
dfh: b
trm: שנתיאשו מן הגאולה
txt:
<span class='five'>שנתיאשו מן הגאולה. </span>שיגאלם הקב'ה מן הרעב כדכתיב כי פקד ה' את עמו לתת להם לחם סבורים היו שלא יפקדם: 


lvr: 43
pgn: 91
dfh: b
trm: דברים הללו
txt:
<span class='five'>דברים הללו. </span>שיצאו מחלון וכליון לחו'ל וע'י כך באה רות ונשאת לבועז ונולדו מלכי בית דוד: 


lvr: 43
pgn: 91
dfh: b
trm: שבועת אביהם
txt:
<span class='five'>שבועת אביהם. </span>שלא לשתות יין ולא לבנות בתים כדכתיב <span class='mareimakom'>(בירמיה לה)</span> : 


lvr: 43
pgn: 91
dfh: b
trm: במלכותו של שלמה בן בנו של בן בנה
txt:
<span class='five'>במלכותו של שלמה בן בנו של בן בנה. </span>כלומר שלמה בן דוד שהוא בנו של ישי שהוא בן עובד בנה: 


lvr: 43
pgn: 91
dfh: b
trm: מצפין לחדש כו'
txt:
<span class='five'>מצפין לחדש כו'. </span>דהכי קאמר קרא ואכלתם מן התבואה ישן עד קרוב לימות הקציר ולא עד בכלל: 


lvr: 43
pgn: 91
dfh: b
trm: עד שתבא מאליה
txt:
<span class='five'>עד שתבא מאליה. </span>שתתבשל התבואה יפה ולא יהו צריכין להקדים קציר ולעשות קליות: 


lvr: 43
pgn: 91
dfh: b
trm: ת'ל ישן נושן מכל מקום
txt:
<span class='five'>ת'ל ישן נושן מכל מקום. </span>שנה הכתוב להודיע שבח א'י שאפי' אותן שאין דרכן ליישנן יתיישנו ויתקיימו: 


lvr: 43
pgn: 91
dfh: b
trm: היאך נוציא כו'
txt:
<span class='five'>היאך נוציא כו'. </span>דהכי משמע וישן מפני חדש תוציאו בעל כורחכם שלא יהיה לכם מקום להצניע החדש ואע'פ שהישן טפי מעלי יוציאוהו מפני החדש שהחדש ראוי להתיישן טפי מן הישן שכבר נתיישן: 


lvr: 43
pgn: 92
dfh: a
trm: ולא צמחו
txt:
<span class='five'>ולא צמחו. </span>לא מבעיא פירות דאיכא דזבין לזריעה ואיכא דזבין לאכילה ומצי למימר לאכילה מכרתיו לך ואין כאן מקח טעות כלל אלא אפילו זרע פשתן דרוב הפשתן הנקח בעולם לזריעה קונין אותו דכיון דאיכא דזבין נמי לאכילה כדאמרינן <span class='mareimakom'>(נדרים דף מט.)</span> לוליבא דכיתנא לכותחא אינו חייב באחריותן דמצי למימר לאכילה מכרתיו לך דבממונא לא אזלינן בתר רובא כדשמואל בגמרא ודוקא זרע פשתן משום דחזי לאכילה אבל זרעוני גינה כגון זרע כרוב וקפלוט שאינו נאכל כלל חייב באחריותן שרשב'ג אומר זרעוני כו' הכי מפרש בגמרא: 


lvr: 43
pgn: 92
dfh: a
trm: חייב באחריותן
txt:
<span class='five'>חייב באחריותן. </span>דהוי מקח טעות והרי הוא כעצים של זית ונמצא של שקמה יין ונמצא חומץ דהוי מקח טעות וכל שכן בכאן דהתם מיהא איכא דניחא ליה בהכי ואיכא דניחא ליה בהכי אבל הכא כיון דלאכילה לא חזו ולזריעה לא חזו אין לו תקנה אלא להסקה ואפילו דמי עצים לא ישלם לו לוקח דהא לא נהנה בהם כלום וגם לא שלח בהן יד דנתחייב באחריותו וכמי שאמר לו מוכר לך זרע אותם דמי דודאי לזרע זבנינהו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 92
dfh: a
trm: לשחיטה מכרתיו לך
txt:
<span class='five'>לשחיטה מכרתיו לך. </span>דהא איכא דזבין לשחיטה ורובא לאו כלום הוא והוה ליה כי פלגא ופלגא והמוציא מחבירו עליו הראיה ואפילו לסומכוס דאמר בפרק שור שנגח ממון המוטל בספק חולקין וקיימא לן כוותיה דסתם לן תנא התם כוותיה ה'מ כגון שור שנגח את הפרה ונמצא עוברה בצדה ואין ידוע לבית דין היאך היה המעשה אם ילדה קודם נגיחה או אחר כן ואפילו טעין חד מינייהו טענת ברי ואידך טענת שמא כדאמרינן התם וכמו סבא ויבם בנכסי ספק בפרק החולץ <span class='mareimakom'>(יבמות דף לח.)</span> דקיימא לן חולקין משום דאין ידוע אם בן ט' לראשון ויירשנו זקנו או בן ז' לאחרון ובנו של יבם הוא אבל הכא שאנו יודעין היאך היה המעשה הרי זה מכרן לזה סתם ונתגלה הדבר שהיה נגחן קודם לכן הכא מודה סומכוס דלא הוי ממון המוטל בספק אלא אזלינן בתר ההוא שטוען יפה דכיון דרובא לא כלום הוא לא היה לו למוכר לפרש אלא הלוקח הוה ליה למימר לרדיא קבעינא ליה ומדלא פי' הפסיד ולא דמי ליין ונמצא חומץ <span class='mareimakom'>(לעיל פג:)</span> דהתם יין קתבע מיניה דמוכר בהדיא: ה'ג 


lvr: 43
pgn: 92
dfh: a
trm: וליחזי אי גברא דזבין לרדיא לרדיא אי גברא דזבין לנכסתא לנכסתא
txt:
<span class='five'>וליחזי אי גברא דזבין לרדיא לרדיא אי גברא דזבין לנכסתא לנכסתא. </span>כלומר ה'ד דפליגי רב ושמואל ליחזי אי האי גברא עובד אדמה הוא ולא טבח ורגיל לקנות שוורים לחרישה וכגון שהיו מכירין זה את זה ודאי לרדיא זבין ואפי' לשמואל ליהוי מקח טעות דכיון שמכירין זה את זה הרי כאילו פירש לו מכור לי שור לחרישה ודמי למוכר זרעוני גינה שאינן נאכלין דמסתמא חייב באחריותן: 


lvr: 43
pgn: 92
dfh: a
trm: וליחזי
txt:
<span class='five'>וליחזי. </span>אי דמי רדיא לרדיא אי דמי נכסתא לנכסתא כיון דהאי גברא עביד דזבין להכי ולהכי היה לנו לילך אחר הדמים ונימא הדמים מודיעים דשור לרדיא קונין בעשרים דינרים ולשחיטה בי' דינרים וניחזי אי דמי רדיא יהב ליה דהיינו כ' דינר הדמים מודיעים דלרדיא זבין והרי זה מקח טעות כמוכר יין ונמצא חומץ ואמאי קאמר שמואל דיכול לומר לשחיטה מכרתיו הא ודאי לרדיא זבין דהא אפילו לשחיטה זבין כיון דדמי רדיא קביל מיניה דלוקח מקחו בטל דנתאנה יתר משתות דהא לא חזי לרדיא שהרי נמצא נגחן ואינו שוה אלא י' דינרים לשחיטה ואי דמי נכסתא יהב ליה ודאי דלנכסתא זבין ואף על פי ששוה י' דינרים כמו שנתן קאמר רב דהוי מקח טעות ונפקא מינה לטרחא כדלקמן ואמאי לימא הדמים מודיעין דהא אפילו לרבנן דאמרי בפרק המוכר את [הספינה] <span class='mareimakom'>(לעיל דף עז:)</span> אין הדמים ראיה הני מילי גבי מכר את הצמד לא מכר את הבקר וכדאוקימנא בדוכתא דקרי לצמד צמד ולבקר בקר ואיכא נמי דקרי ליה לבקר צמד דכיון דלאו כולי עלמא קרו ליה לבקר צמד איכא למימר דהאי לוקח הוי מהנהו דקרי לבקר בקר והלכך קא'ל מוכר צמדי מכרתי לך ולא בקר שהמוציא מחבירו עליו הראיה והלכך על הלוקח להביא ראיה שהוא מאותן הרגילין לקרוא לבקר צמד ומדלא מייתי ראיה מפסיד אבל הכא דהאי גברא זבין לרדיא ולשחיטה מודו רבנן דהדמים מודיעים דכיון דידעינן בודאי בהאי לוקח דרגיל לקנות לרדיא וגם הדמים מודיעין הלכך הדמים ראיה דכי האי גוונא נמי אמרינן התם היכי דמי אי דקרו ליה לצמד צמד כו' אלא דקרו ליה נמי לבקר צמד כולה זבין ליה אלמא היכא דכל בני העיר קורין לבקר צמד אע'פ שקורין לו לפעמים בקר אמרינן דכוליה זבין דכיון דידעינן ביה בהאי לוקח שרגיל לקרות נמי לבקר צמד כשאר בני העיר וגם הדמים מודיעין דבקר עם צמד זבן הלכך אמרי רבנן דהדמים ראיה וה'נ כיון דהאי גברא זבין לרדיא ולשחיטה והדמים מודיעין דלרדיא זבין ודאי כיון דאיכא מילתא דמוכחא הדמים ראיה כן נראה בעיני: 


lvr: 43
pgn: 92
dfh: a
trm: דאייקר בישרא כו'
txt:
<span class='five'>דאייקר בישרא כו'. </span>וליכא דמים מודיעין ואיכא דגרס דזל רדיא וקם כי בישרא והיינו הך: 


lvr: 43
pgn: 92
dfh: a
trm: לטרחא
txt:
<span class='five'>לטרחא. </span>טורח מכירת השור לשחטו ולמכור הבשר הלכך אמר רב הרי זה מקח טעות ויחזיר לו המוכר דמיו: 


lvr: 43
pgn: 92
dfh: b
trm: אי דליכא
txt:
<span class='five'>אי דליכא. </span>מעות מצויות למוכר לאישתלומי לוקח מיניה דמוכר אמאי אמר רב הרי זה מקח טעות ויחזיר השור ליעכב תורא עצמו בזוזי: 


lvr: 43
pgn: 92
dfh: b
trm: דאמרי אינשי כו'
txt:
<span class='five'>דאמרי אינשי כו'. </span>מקרא נפקא לן בפ'ק דבבא קמא <span class='mareimakom'>(דף ט.)</span> דאמר רב הונא או כסף ישלם או מיטב שדהו ואיתיביה רב נחמן לרב הונא ישיב לרבות שוה כסף ומשני הב'ע בדלית ליה מעות מצויות דלית ליה פשיטא מהו דתימא אמרינן זיל טרח וזבין ואייתי ליה קמ'ל: 


lvr: 43
pgn: 92
dfh: b
trm: לא צריכא דאיכא
txt:
<span class='five'>לא צריכא דאיכא. </span>מעות מצויות למוכר לאישתלומי לוקח מיניה פירש ר'ח דשמעינן מינה דהיכא דאית ליה מעות ללוה לא יכול לדחויי למלוה לאפרועי משאר נכסים דבעו שומא אלא זוזי הוא דפרע ליה ולא דמי למאן דלית ליה זוזי דשיימי ליה בי דינא מנכסיה ויש מי שאומר היכא דאיתנהו לזוזי דמי זה השור בעינייהו וצריכא עיון כן פר'ח ולא נהירא לי האי לישנא בתרא כלל דמה לי הני מה לי אחריני כדפרישית מילתיה דרב הונא דלא אמרינן ישיב לרבות שוה כסף אלא היכא דלית ליה זוזי: 


lvr: 43
pgn: 92
dfh: b
trm: באיסורא
txt:
<span class='five'>באיסורא. </span>כגון תשע חנויות מוכרות בשר שחוטה והאחת מוכרת בשר נבילה דאמרינן בנמצא הלך אחר הרוב: 


lvr: 43
pgn: 92
dfh: b
trm: האשה שנתארמלה
txt:
<span class='five'>האשה שנתארמלה. </span>וטוענת אבדתי כתובתי א'נ במקום שאין כותבין כתובה כדמפרש בכתובות: 


lvr: 43
pgn: 92
dfh: b
trm: בהינומא
txt:
<span class='five'>בהינומא. </span>קלתא דמנמנמא ביה כלתא או ראשה פרוע בשוק בשעת כניסה לחופה שכן דרך הנישאות בתולות: 


lvr: 43
pgn: 92
dfh: b
trm: כתובתה מאתים
txt:
<span class='five'>כתובתה מאתים. </span>ואע'פ שאין לה עדים מעידים על בתוליה ואין יודעין אם נישאת בתולה או בעולה: 


lvr: 43
pgn: 92
dfh: b
trm: ורוב נשים
txt:
<span class='five'>ורוב נשים. </span>שבעולם שנישאות לבעל בתולות הן אלא ודאי בממונא לא אזלינן בתר רובא אלא אחר המוחזק כשמואל וקשיא לרב: 


lvr: 43
pgn: 92
dfh: b
trm: ומיעוט אלמנות
txt:
<span class='five'>ומיעוט אלמנות. </span>וזו איכא למימר דמן המיעוט היא הואיל ואין לה קול כדמפרש ואזיל: 


lvr: 43
pgn: 92
dfh: b
trm: כי איכא עדים
txt:
<span class='five'>כי איכא עדים. </span>שיצאה בהינומא מאי הוי מאחר שהן עצמן אין יודעין אם ניסת בתולה או אלמנה נמצא דאין כאן קול כלל: 


lvr: 43
pgn: 92
dfh: b
trm: איתרע לה רובא
txt:
<span class='five'>איתרע לה רובא. </span>דבתולות נישאות דרובן יש להן קול מכחיש כחו של אותו רוב וכיון דאיכא למימר הכי ואיכא למימר הכי המוציא מחבירו עליו הראיה: 


lvr: 43
pgn: 93
dfh: a
trm: רישא מאי טעמא
txt:
<span class='five'>רישא מאי טעמא. </span>הגיעו והלא אין לך מום גדול מגנב או קוביוסטוס ואפ'ה קנה לוקח ואע'ג דלא קבל עליו מומין בפירוש: 


lvr: 43
pgn: 93
dfh: a
trm: לאו משום דרובא
txt:
<span class='five'>לאו משום דרובא. </span>עבדי הכי איתנהו גנבים או קוביוסטוסין ולדעת כן קנאו הלוקח וכמי שקבל עליו דמי אלמא בממונא אזלינן בתר רובא וקשיא לשמואל דכיון דלא אזיל בתר רובא כפלגא ופלגא דמי וא'כ אמאי הגיעו הרי לא היה יודע הלוקח שהיה בו מום זה וסתם לוקח אעבד שפירא יהב זוזי כדאמר נמי לקמן אפירי שפירי יהב זוזי ומום מבטל כל מקח וממכר היכא דלא נודע ללוקח: ומשני 


lvr: 43
pgn: 93
dfh: a
trm: לא כולהו הכי איתנהו
txt:
<span class='five'>לא כולהו הכי איתנהו. </span>גנבים וכמאן דאמר ליה מוכר בהדיא דמי שהרי יודע לוקח שהוא גנב: 


lvr: 43
pgn: 93
dfh: a
trm: ונמצא עוברה בצדה
txt:
<span class='five'>ונמצא עוברה בצדה. </span>ואין ידוע לב'ד ולא עדים יודעין אבל הם יודעין דלא קתני ואינו יודע והכי אמרינן בשנים אוחזין <span class='mareimakom'>(ב'מ דף ב:)</span> ולרבה בר רב הונא דאמר אמר סומכוס אפילו ברי וברי כו': 


lvr: 43
pgn: 93
dfh: a
trm: ורביע נזק לולד
txt:
<span class='five'>ורביע נזק לולד. </span>משום דחצי נזק דולד הוי ממון המוטל בספק וחולקין ואליבא דסומכוס מוקמינן לה התם ולרב קפריך ואמאי חשיב ליה ממון המוטל בספק אליבא דרב דאזיל בממונא בתר רובא לימא הלך אחר רוב פרות שיולדות בן קיימא ואינן מפילות ופרה זו מן הרובא היתה והיה לה לילד בן קיימא כרוב פרות דעלמא והלכך ודאי השור נגחה בעודה מעוברת ומתוך כך הפילה וליחייב בעל השור חצי נזק לולד אלא ודאי רובא בממונא לאו כלום הוא אלא כי פלגא ופלגא דמי והלכך קאמר סומכוס חולקין דהוי ממון המוטל בספק ומיהו בדשמואל מודי סומכוס דאמרינן המוציא מחבירו עליו הראיה שהרי לא נולד ספק במעשה כי הכא כדפרישית לעיל שהרי הדבר ידוע היאך היה המכר ולא הוי ממון המוטל בספק אלא כשנולד ספק בדבר שאין ידוע היאך היה המעשה: ומשני 


lvr: 43
pgn: 93
dfh: a
trm: התם משום דמספקא לן כו'
txt:
<span class='five'>התם משום דמספקא לן כו'. </span>כלומר לעולם בממון הלך אחר הרוב והתם היינו טעמא דחשיב ליה ממון המוטל בספק משום דכי נמי אזלינן בתר רובא אכתי איכא ספיקא בהך נגיחת שור למפטריה דאיכא למימר מקמה כנגד פניה אתא השור ונגחה ומחמת ביעתותא קודם נגיחה הפילה שכך דרך להפיל מחמת פחד כמו מחמת נגיחה ממש וקי'ל <span class='mareimakom'>(ב'ק דף נו.)</span> המבעית חבירו פטור מדיני אדם וכ'ש בהמתו המבעתת לבהמת חבירו דגרמא בניזקין פטור: 


lvr: 43
pgn: 93
dfh: a
trm: מאחורה
txt:
<span class='five'>מאחורה. </span>ליכא ביעתותא דהא לא חזיא ועד דנגח לה אינה מפלת והלכך איכא למימר הכי ואיכא למימר הכי הוי ממון המוטל בספק וחולקין: 


lvr: 43
pgn: 93
dfh: a
trm: שור שהיה רועה ונמצא שור כו'
txt:
<span class='five'>שור שהיה רועה ונמצא שור כו'. </span>ולא גרסי' על גב הנהר ובתוספתא לא גרסי' ליה ופירוש תינוקות היה והאי דנקט שהיה רועה משום דדרך שוורים הרבה להיות לשם ואיכא לספוקי בשוורים טובא: 


lvr: 43
pgn: 93
dfh: a
trm: אין אומרים כו'
txt:
<span class='five'>אין אומרים כו'. </span>דרבנן לא אזלי בתר אומדנא ואפי' ממון המוטל בספק לא הוי לשלומי פלגא דמאן לימא לן שזה נגחו הואיל ואיכא שוורים אחרים ולא דמי לשור שנגח את הפרה ונמצא עוברה בצדה ואין אנו יודעין אם נגח את הולד אם לאו ואפ'ה מחייבינן ליה פלגא דהתם היינו טעמא שהרי רואין שנגח את הפרה והעמד פרה על חזקתה והשתא הוא דילדה בשעה שאנו מוצאין עוברה בצדה: 


lvr: 43
pgn: 93
dfh: a
trm: ורבי אחא אומר כו'
txt:
<span class='five'>ורבי אחא אומר כו'. </span>בתר אומדנא אזיל בדיני ממונות והכי אמרינן בסנהדרין בפרק אחד דיני ממונות: 


lvr: 43
pgn: 93
dfh: a
trm: גמל האוחר
txt:
<span class='five'>גמל האוחר. </span>עסוק בתשמיש רביעה דאמרינן בבכורות <span class='mareimakom'>(דף ח.)</span> לגבי תשמיש גמל אחור כנגד אחור וסתם בהמות בשעת תשמיש משתגעות ומכין זכרים זה את זה (כך שמעתיה מרבינו זקני מ'כ) ואיכא דאמרי אוחר כמו נוחר ולא נהירא: 


lvr: 43
pgn: 93
dfh: a
trm: בידוע שזה הרגו
txt:
<span class='five'>בידוע שזה הרגו. </span>דמוחזק הוא בשעת רביעה להכות וכ'ש בשור המועד ליגח שנגח כבר שלש פעמים ורבותא נקט גמל אוחר אע'פ שמעולם לא נגח ונשך: 


lvr: 43
pgn: 93
dfh: a
trm: בתר רובא אזלינן
txt:
<span class='five'>בתר רובא אזלינן. </span>דרובא עדיף מחזקה ואיכא למימר דרוב שוורים שבעולם נגחוהו ולכך פטור: 


lvr: 43
pgn: 93
dfh: a
trm: דהוא גופיה מוחזק
txt:
<span class='five'>דהוא גופיה מוחזק. </span>וכיון דהוא עומד בצדו אזלינן בתר אומדנא אבל בתר רובא דליתיה קמן לא אזלינן: 


lvr: 43
pgn: 93
dfh: a
trm: ת'ש
txt:
<span class='five'>ת'ש. </span>ממתני' המוכר פירות לחבירו כו' ומשום דאיצטריך לשנויי תנאי היא אקדמיה להאי לימא כתנאי דלעיל מקמי האי ת'ש: 


lvr: 43
pgn: 93
dfh: a
trm: מאי לאו האי
txt:
<span class='five'>מאי לאו האי. </span>דקתני אפילו היינו רבותיה דאע'ג דרוב פשתן הנלקח בשוק לזריעה קונין אותו ואפ'ה לא אזלינן בתר רובא וקשיא לרב וליכא לתרוצי דהאי תנא בתר רובא דאינשי אזיל כדלקמן ולא בתר רוב זריעה שרוב בני אדם לוקחין פשתן לדברים אחרים למאכל ולרפואה והלכך אינו חייב באחריותן דאזלינן בתר רוב לוקחין והכי קתני אפילו זרע פשתן דסד'א ניזיל בתר רובא דזריעה וניחייב באחריותן אפ'ה אינו חייב דאזלינן בתר רובא דאינשי ולא תקשי לרב ליכא למימר הכי דאם איתא דרובא דאינשי חשוב רוב ורובא דזריעה כמאן דליתיה לא הוי ליה למיתני אפי' דממאי תיסק אדעתין למיזל בתר רובא דזריעה טפי מרובא דאינשי דליתני אפילו אלא ודאי הכי קתני אפילו זרע פשתן שהיה לנו לחייבו מן הדין משום דרובא דזריעה שהוא רוב גמור אפ'ה אינו חייב דבממונא לא אזלינן בתר רובא ומיהו אם לא מפני שמוצא תנאים דפליגי בדרב ושמואל גמרא הוה ליה לשנויי ע'י הדחק תנא דמתניתין אזיל בתר רובא דאינשי אבל כיון דאשכח תנאי ניחא ליה טפי לאוקומה כתנאי: 


lvr: 43
pgn: 93
dfh: a
trm: המוכר פירות לחבירו ולא צמחו
txt:
<span class='five'>המוכר פירות לחבירו ולא צמחו. </span>כגון זרעוני גינה כו' ולי נראה דלא גרסינן כלל בהך ברייתא המוכר פירות לחבירו ולא צמחו ויש ברייתא דוגמתא בתוספתא <span class='mareimakom'>(רפ'ו)</span> דקתני המוכר לחבירו זרעוני גינה שאין נאכלין כו' זרע גינה שאין נאכלין כלל חייב באחריותן אבל זרע פשתן דנאכל קצת לעולם אינו חייב כשמואל:  נותן


lvr: 43
pgn: 93
dfh: b
trm: אמרו לו
txt:
<span class='five'>אמרו לו. </span>אינו חייב באחריותו שהרבה בני אדם לוקחין לדברים אחרים למאכל ולרפואה וכנגד אדם אחד שקנה י' סאין לזריעה יש מאה בני אדם שקונין מיהת סאה אחת למאכל ולרפואה ובתר רוב לוקחין אזלינן  ורבי יוסי בתר רובא דזריעה אזיל שהיחיד הקונה לזריעה קונה יותר ממאה הקונין למאכל ולרפואה ומיהו ת'ק דר' יוסי היינו טעמיה דודאי בתר רובא דזריעה הוה לן למיזל כר' יוסי ולחייבו אלא שאין הולכין בממון אחר הרוב דאי לא תימא הכי אלא אזיל נמי בתר רובא דאינשי אם כן מאי איכא בין תנא קמא לאמרו לו: 


lvr: 43
pgn: 93
dfh: b
trm: אילימא ר' יוסי ואמרו לו
txt:
<span class='five'>אילימא ר' יוסי ואמרו לו. </span>דר' יוסי מחייב כרב דאזיל בתר רובא ואמרו לו פטרי כשמואל דלא חייש לרובא: 


lvr: 43
pgn: 93
dfh: b
trm: הא תרוייהו בתר רובא אזלי
txt:
<span class='five'>הא תרוייהו בתר רובא אזלי. </span>דאפילו תנא דאמרו לו סבירא ליה כרב והאי דפטר היינו טעמא דאזיל בתר רובא דאינשי כדמפרש טעמא הרבה לוקחין אותו כו': ה'ג 


lvr: 43
pgn: 93
dfh: b
trm: אלא אי תנא קמא ור' יוסי אי ת'ק ואמרו לו</span>: <span class='five'>מהו נותן לו
txt:
<span class='five'>אלא אי תנא קמא ור' יוסי אי ת'ק ואמרו לו</span>: <span class='five'>מהו נותן לו. </span>המוכר זרעוני גינה שאין נאכלין דאמרינן חייב באחריותן מה ישלם מוכר ללוקח: 


lvr: 43
pgn: 93
dfh: b
trm: ומ'ס אף הוצאה
txt:
<span class='five'>ומ'ס אף הוצאה. </span>והכי קתני רשב'ג אומר זרעוני גינה שאין נאכלין חייב בכל אחריותן אפילו יציאה: 


lvr: 43
pgn: 93
dfh: b
trm: דלמא איפכא
txt:
<span class='five'>דלמא איפכא. </span>דרשב'ג לא מחייב אלא דמי זרע ומנלן דהא רשב'ג היא אימא רבנן היא ותנא קמא דברייתא היינו רשב'ג: 


lvr: 43
pgn: 93
dfh: b
trm: הא לא קשיא
txt:
<span class='five'>הא לא קשיא. </span>אם אין קושיא אחרת זו אינה קושיא וכל היכא דאיכא פירכא אחריתי קאמר גמרא הא לא קשיא: 


lvr: 43
pgn: 93
dfh: b
trm: וחסורי מחסרא כו'
txt:
<span class='five'>וחסורי מחסרא כו'. </span>אין זה תירוץ דחוק כו' דטוב לנו לחסרה מעט כדרך משנה שמדברת בקוצר ולא נימא יציאה איכא בינייהו דהא לא משמע ממתניתין מידי אלא על ידי דוחק דמשמע דרשב'ג היינו ת'ק והלכך טוב לפרש דכולה רבן שמעון היא כדמשמע מתני' דרשב'ג היינו ת'ק ונראה בעיני דה'ג ודלמא כולה רשב'ג היא והכי קאמר המוכר פירות לחבירו ולא צמחו אפילו זרע פשתן אינו חייב באחריותן שרשב'ג אומר זרעוני גינה שאין נאכלין חייב באחריותן הא נאכלין אין חייב באחריותן אלא הא ר' שמעון בן גמליאל דתניא כו': 


lvr: 43
pgn: 93
dfh: b
trm: מפני שהוא כנושא שכר
txt:
<span class='five'>מפני שהוא כנושא שכר. </span>בהגוזל קמא מתרצינן אימא מפני שהוא נושא שכר אבל בחנם פטור אם אומן הוא כדאמרינן התם זיל אייתי ראיה דמומחית לתרנגולי ואיפטרך וכן הלכה דאומן בשכר חייב בחנם פטור כדאמר רבי יוחנן התם: 


lvr: 43
pgn: 93
dfh: b
trm: דמי בשתו
txt:
<span class='five'>דמי בשתו. </span>שזימן אורחים ואין לו מה יאכילם וכל שכן יציאה דחסריה ממונא ומיהו לית הלכתא אלא כרבנן דפטרי מבשת דגרמא הוא והא ליכא למימר דמדהשתא נוקי מתניתין דביציאה פליגי כי היכי דמיפלגי בהך ברייתא וליהוי הלכה כרשב'ג במשנתנו הא לא אמרינן דרבי שסתם המשנה לא בעי לאוקומי מתניתין כרשב'ג ביציאה דלא ס'ל כרשב'ג אלא כולה מתניתין רבן שמעון בן גמליאל היא כדאמר לעיל וביציאה לא איירי מידי כן נראה בעיני דמהיכא תיתי דביציאה פליגי במתניתין וניהוי הלכה ביציאה כיש אומרים מאחר דאיכא לאוקומי כולה כרשב'ג ולא איירי ביציאה כלל: 


lvr: 43
pgn: 93
dfh: b
trm: אורחין נכנסין
txt:
<span class='five'>אורחין נכנסין. </span>ותקנה טובה היא לקבלת אורחין שידעו כי שם יאכלו וילכו שם לאכול: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 93
dfh: b
trm: מקבל עליו רובע
txt:
<span class='five'>מקבל עליו רובע. </span>הקב של טנופת לכל סאה דסתם תבואה דרכה להיות בה רובע טנופת אבל יותר מרובע לא כדמפרש טעמא בגמרא אי משום דינא אי משום קנסא: 


lvr: 43
pgn: 93
dfh: b
trm: קוססות
txt:
<span class='five'>קוססות. </span>יין רע כלומר עשר חביות של יין רע דסתם מאה חביות אורחייהו בעשר קוססות ומחיל איניש ובגמרא מוקי לה כדאמר ליה מרתף זה של יין אני מוכר לך. קוססות נראה לי כמו פריה יקוסס ויבש דיחזקאל <span class='mareimakom'>(יז)</span> : 


lvr: 43
pgn: 93
dfh: b
trm: תני רב קטינא
txt:
<span class='five'>תני רב קטינא. </span>הא רובע טנופת דמתניתין לאו בעפרורית מיירי דעפרורית רובע לא מחיל איניש אלא רובע קטנית לסאה של תבואה: 


lvr: 43
pgn: 94
dfh: a
trm: נותן לו דמי חטין
txt:
<span class='five'>נותן לו דמי חטין. </span>שהרי הפחיתו במדה דאיהו הוה מזבין ליה עם החטין דעפרורית מקבל לוקח אבל לחזור ולערב אינו יכול דהשתא עושה עולה בידים וכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יט)</span> לא תעשו עול וגם לוקח לא מחיל אלא מה שנתערב מעצמו עם התבואה בע'כ של מוכר וכשבורר הצרור ומשליך חוץ היזק בידים הוא שאותן צרורות היו לו שוין כמו חטין וא'נ לא חשיבי ליה היזק גמור דמ'מ הן גופן אינן שוין כלום ליחייב מיהא משום דינא דגרמי כגון השורף שטרותיו של חבירו והמקדש בכרם והזורע כלאים בשדה חבירו דבההיא שעתא קגזיל ליה מיד ממונו אע'פ שאינו ניכר דהא פסקינן הלכתא בב'ק <span class='mareimakom'>(דף ק.)</span> [כר'מ דדאין דינא דגרמי ואמרינן נמי התם הוה עובדא וכפייה רפרם לרב אשי ואגבייה כי כשורא לצלמי וגרמא בנזקין דקיי'ל דפטור היינו כגון שולח את הבערה ביד חרש שוטה וקטן שההיזק ניכר אבל אינו עושה אותו בידים אלא גורם עכשיו שיבא היזק ממילא לאחר זמן אבל דינא דגרמי בידים הוא מזיק אלא שאין ההיזק ניכר]: ומשני 


lvr: 43
pgn: 94
dfh: a
trm: קטנית מקבל עליו רובע
txt:
<span class='five'>קטנית מקבל עליו רובע. </span>כדתני רב קטינא אבל עפרורית פחות מרובע משהו הוא דמקבל אבל רובע בעפרורית כיתר מרובע בקטנית לא מקבל: 


lvr: 43
pgn: 94
dfh: a
trm: חטין מקבל עליו כו'
txt:
<span class='five'>חטין מקבל עליו כו'. </span>כלומר אם חטין מוכר לו מקבל עליו לוקח כו' קטנית אורחיה לגדל בחטין ונישובת בשעורים ועפרורית בעדשים. נישובת קש שניזרה בנישוב: 


lvr: 43
pgn: 94
dfh: a
trm: מאי לאו הוא הדין לחטין ושעורין
txt:
<span class='five'>מאי לאו הוא הדין לחטין ושעורין. </span>דמקבל עליו רובע עפרורית והאי דקתני לה גבי עדשים אורחא דמילתא קתני שמיני טנופת הללו מצוין זה בכה וזה בכה: 


lvr: 43
pgn: 94
dfh: a
trm: אלא טעמא כו'
txt:
<span class='five'>אלא טעמא כו'. </span>כלומר כיון דאמרת דמיעקר עקרי להו והלכך שכיח בהו עפרורית טובא א'כ דוקא נקט בעדשים רובע עפרורית משום דשכיחי בהו אבל חטי ושערי אין לומר רובע עפרורית דהא לא שכיח כ'כ תפשוט מהא סיוע לדבריך שהיית מתרץ עפרורית פחות מרובע דאם איתא דה'ה לחטי ושערי ליתני רובא עפרורית בחטין ואנא אמינא כ'ש בעדשים: 


lvr: 43
pgn: 94
dfh: a
trm: לעולם
txt:
<span class='five'>לעולם. </span>אימא לך חטי ושערי מקבל רובע עפרורית ודקשיא לך ליתנייה גבי חטין וכ'ש עדשים בעדשים איצטריכא ליה כו': 


lvr: 43
pgn: 94
dfh: a
trm: אמר רב הונא אם בא
txt:
<span class='five'>אמר רב הונא אם בא. </span>לוקח להקפיד בטנופת דנראה בעיניו שיש בו טנופת יותר מרובע ובא לוקח לנפותו לדעת אם יש שם יותר מרובע ונמצא בו יותר: 


lvr: 43
pgn: 94
dfh: a
trm: מנפה את כולן
txt:
<span class='five'>מנפה את כולן. </span>ויחזיר לו המוכר חטין כנגדן או מעות ולא יאמר רובע כבר מחלת והמותר אשלם לך: 


lvr: 43
pgn: 94
dfh: a
trm: אפירי שפירי יהיב
txt:
<span class='five'>אפירי שפירי יהיב. </span>דלא מחיל טנופת כלל אלא מפני שטורח הוא לנפותו בשביל דבר מועט והלכך כי ליכא אלא רובע לא טרח לוקח לנפותו דכי אמר ליה מוכר ללוקח אני אומר שפירות יפין הן ואם תאמר אינן יפין או טרח ונפה אותם או אייתי ראיה כמה יש טנופת ואשלם לך ובשביל רובע לא טרח דיצא שכרו בהפסד טרחו אבל כי איכא יותר מרובע טרח לוקח לנפותו וכיון דהתחיל לטרוח טורח ומנפה את כולו דדבר קל הוא לגמור הניפוי מאחר שהתחיל והלכך לא מחיל ומיהו היכא דליכא אלא רובע אם בא לנפות הרי בטלה דעתו ופטור מוכר: 


lvr: 43
pgn: 94
dfh: a
trm: ואמרי לה קנסא
txt:
<span class='five'>ואמרי לה קנסא. </span>דמן הדין אפי' טפי מרובע מחיל איניש ואפירי דלאו שפירי מכל וכל יהיב לוקח זוזי שיודע הוא דדרך תבואה להיות בה טנופת ומחיל הלכך רובע לא קניס דהא שכיח וליכא למימר דערובי עריב בידים אבל יתר מרובע לא שכיח בתבואה ואיכא למימר דאיהו המוכר הוא דעריב בידים וכיון דעריב קנסוהו רבנן בכוליה דאיכא למימר כוליה עירב ונפקא מינה דאי ידעינן ביה דלא עריב אפי' טפי מרובע הוי מחילה וקנה לוקח והיינו דאיכא בין דינא לקנסא: 


lvr: 43
pgn: 94
dfh: a
trm: כל סאה
txt:
<span class='five'>כל סאה. </span>תבואה שיש בה רובע הקב ממין אחר ימעט דלא ליהוי רובע ואח'כ יזרענו וכן פי' רבינו חננאל א'נ נזרעו אלא שלא נשרשו עדיין ימעט אבל אם נשרשו אין להם עוד תקנה שכבר נאסרו בהשרשה כדנפקא לן בפסחים בפרק כל שעה <span class='mareimakom'>(דף כה.)</span> מהמלאה והזרע זרוע מעיקרו בהשרשה ובספרי נמי תניא לה בהדיא התבואה משתשריש: 


lvr: 43
pgn: 94
dfh: a
trm: סברוה דרובע דכלאים
txt:
<span class='five'>סברוה דרובע דכלאים. </span>האוסר התבואה משום כלאים חשוב הוא מן התורה ולא בטיל כי היכי דחשיב יותר מרובע טנופת לגבי מכירה דלא בטיל והוא הדין דפחות מרובע דכלאים בטל כרובע דטנופת: 


lvr: 43
pgn: 94
dfh: a
trm: וקתני ימעט
txt:
<span class='five'>וקתני ימעט. </span>ויעמידנו על שיעור הבטל דהיינו פחות מרובע ואע'ג דאיסור כלאים חמור הוא שאין ב'ד יכולין להפקיע איסור אפ'ה לא מחמרינן ביה למימר דכיון דטרח ליטרח בכוליה לנפותו כולו כ'ש גבי מכירה דקיל שהרי ב'ד יכולין להפקיר ממון של זה לחבירו דהוו להו למימר ימעיט ויעמידנו על שיעור הבטל דהיינו רובע ואע'ג דאפירי שפירי יהיב אינש זוזי ובטפי מרובע עביד דטרח בכוליה ולא מחיל אפ'ה כיון דרובע מחיל איניש בטפי מרובע נמי יעמידנו על רובע ולא ינפה את כולו וקשיא לרב הונא דאמר מנפה את כולו ומיהו הוה מצי לתרוצי דלא דמי טעם דטנופת לטעם דכלאים כל כך דהתם במחילה תליא מילתא דרובע מחיל איניש משום טרחא אבל יותר מרובע לא מחיל איניש אפי' פחות מרובע שבו דנקל לו לטרוח בכולו מאחר שמתחיל אלא דעדיפא מינה קמתרץ ליה: 


lvr: 43
pgn: 94
dfh: a
trm: כרובע דהכא דמי
txt:
<span class='five'>כרובע דהכא דמי. </span>דשניהן בטלין מן הדין והלכך די במיעוט דהא אפי' מיעוט לא הוה צריך דהא בטיל אלא חומרא בעלמא הוא כדמפרש ואזיל אבל יותר מרובע דכלאים אימא לך שאם בא למעט ממעט את כולו: 


lvr: 43
pgn: 94
dfh: b
trm: אי אמרת בשלמא
txt:
<span class='five'>אי אמרת בשלמא. </span>דרובע דכלאים כיתר מרובע דטנופת דמי והאי ימעט מן הדין הוא היינו דאתא ר' יוסי למימר יברור את הכל וס'ל כרב הונא דאמר אם בא לנפות מנפה את כולן אבל כיון דאוקמת דמן התורה אפי' מיעוט אינו צריך אלא חומרא הוא אמאי אתא רבי יוסי להוסיף חומרא אחרת על זו ולמימר יבור ואיכא ספרים דכתוב בהו ת'ש מסיפא ולסיועי לרב הונא קאתי: 


lvr: 43
pgn: 94
dfh: b
trm: משום דמיחזי כמקיים כלאים
txt:
<span class='five'>משום דמיחזי כמקיים כלאים. </span>מאחר שמתחיל למעט ומניח מקצתן ומיחזי כאילו מטיל אותן בידים וזורען במתכוין ואי כבר נזרעו בקרקע ובירר קצת ושייר קצת נראה כמקיים בקרקע כלאים ונפקא לן מקרא במ'ק ובתורת כהנים דלוקה: 


lvr: 43
pgn: 94
dfh: b
trm: שנים שהפקידו
txt:
<span class='five'>שנים שהפקידו. </span>אלישנא דקנסא פריך שמע מינה לא קנסינן אמותר וה'נ אמאי קנסוהו רבנן בכוליה אלא במותר רובע: 


lvr: 43
pgn: 94
dfh: b
trm: מי יימר דלאו כוליה כו'
txt:
<span class='five'>מי יימר דלאו כוליה כו'. </span>דכיון דרגלים לדבר דעירב בו בידים דהאיכא יותר מרובע איכא למימר דכוליה עריב: 


lvr: 43
pgn: 94
dfh: b
trm: התם משעת כתיבה
txt:
<span class='five'>התם משעת כתיבה. </span>קעבר המלוה אלא תשימון עליו נשך דמהכא נפקא לן בפ' איזהו נשך: 


lvr: 43
pgn: 94
dfh: b
trm: ת'ש דתני רבין כו'
txt:
<span class='five'>ת'ש דתני רבין כו'. </span>לקמן בפ' בית כור תנן בית כור עפר אני מוכר לך מדה בחבל כו' ואם אמר לו הן חסר הן יתר אפילו פיחת רובע לסאה או הוסיף רובע לסאה הגיעו דהיינו ל' רבעים לבית כור דהוי ל' סאין יתר מיכן יעשה חשבון ויחזיר לו כיון דאיכא מותר מרובע ותני רבין בגמ' לא את המותר של רובע לכל סאה הוא מחזיר לבדו אלא את כל הרבעים כולן כל ל' רבעים של בית כור ומותרותיהם הכל מחזיר דהיכא דבא לשלם משלם את כולו ולעיל נמי היכא דבא לנפות מנפה את כולו ומסייעא לרב הונא ואלישנא קמא דאמרי לה דינא קמסייע דהכא והתם חד טעם הוא דרובע מחיל איניש אבל כי איכא טפי מרובע הוי דבר חשוב ולא מחיל מידי: 


lvr: 43
pgn: 94
dfh: b
trm: הכי השתא
txt:
<span class='five'>הכי השתא. </span>התם גבי בית כור עפר מדה בחבל אני מוכר לך בדין הוא דמחזיר לו את כל הרבעים דמעיקרא לא אקני ליה מוכר מידי בייתור על מדת החבל אלא משום דאמר ליה בהדיא הן חסר הן יתר אבל מסתמא לא הוה קני יתר על הבית כור ואפי' כל שהוא הלכך כיון דאיכא דבר גדול כל כך יתר מרובע לסאה לא הוה מחילה כלל דקרקע חשוב הוא בפני עצמו דלהכי אהני מאי דא'ל בית כור והאי דקאמר ליה הן חסר הן יתר מיהו להכי אהני דאי לא הוה יתר על המדה כי אם רובע הוא מחיל ליה אבל יתר מרובע לא הויא מחילה כלל והדר והוא הדין לחסרון דרובע נמי הוי מחילה יתר מרובע לא הוי מחילה והדר ללוקח אבל גבי רובע טנופת דאף על גב דלא אמר ליה הן חסר הן יתר הויא מחילה מסתמא דהא שכיח טנופת רובע ולעולם אימא לך כי איכא נמי יתר מרובע הויא רובע מחילה ויחזיר המותר דאם בא לנפות אינו מנפה את כולו  ולמאי


lvr: 43
pgn: 95
dfh: a
trm: שתות קנה
txt:
<span class='five'>שתות קנה. </span>אליבא דר' נתן אבל אליבא דר' יהודה הנשיא רצה אומר תן לי מעותי או תן לי מה שאוניתני בפרק הזהב: 


lvr: 43
pgn: 95
dfh: a
trm: ואמאי
txt:
<span class='five'>ואמאי. </span>מחזיר כל האונאה בין בשתות בין ביתר משתות ניהדר המותר שעל הפחות משתות דהא פחות משתות מחיל איניש ואין כאן לא אונאת שתות ולא אונאת יתר משתות אלא אונאת שני משהויין משהו יתר משתות ומשהו פחות משתות דאידך מחילה הוו אלא לאו שמע מינה אם בא לנפות מנפה את כולו כרב הונא: 


lvr: 43
pgn: 95
dfh: a
trm: שוה בשוה א'ל
txt:
<span class='five'>שוה בשוה א'ל. </span>מוכר ללוקח ובכך נתרצה לוקח ואם אינו שוה לא יתרצה והלכך בדין הוא דאפי' פחות משתות יחזיר מיהו לכך אין מחזיר דכיון דלא ידיע כל כך וכשוה דמי הויא מחילה אבל שתות ידיעה היא ולא מחיל מידי אבל גבי פירות דאורח' דמילתא היא שיש שם טנופת התם ודאי איכא למימר דמחיל לגמרי ואפי' היכא דאיכא יתר מרובע הרובע מיהו הויא מחילה: 


lvr: 43
pgn: 95
dfh: a
trm: המקבל
txt:
<span class='five'>המקבל. </span>פועל שמקבל עליו בשכר ליטע כל שדה חבירו כשיעור שיכולין ליטע כגון ממטע עשרה לבית סאה: 


lvr: 43
pgn: 95
dfh: a
trm: מקבל עליו
txt:
<span class='five'>מקבל עליו. </span>בעל השדה עשר בוריות למאה אם יש עשרה אילנות בורות שאין עושין פירי לא יצטרך מקבל ליטע אחרים תחתיהן דאורחייהו דאילנות להיות בהן בוריות כל כך ומחיל: 


lvr: 43
pgn: 95
dfh: a
trm: מגלגלין עליו את הכל
txt:
<span class='five'>מגלגלין עליו את הכל. </span>יטע לו י'א אילנות תחתיהן דהשתא ליכא מחילה כלל ולעיל נמי אם בא לנפות מנפה את כולו כרב הונא: 


lvr: 43
pgn: 95
dfh: a
trm: אמר רב הונא בריה דרב יהושע כל יתר
txt:
<span class='five'>אמר רב הונא בריה דרב יהושע כל יתר. </span>מעשר בוריות לק' אין לנו לחייבו לחזור וליטע את היתר על עשר אילנות לבד דהרי הוא באותו מותר כשבא ליטע אותו כאילו בא עכשיו ליטע שדה אחר מתחלה דמי שהרי קרקע הרבה יש שראוי ליטע וחשוב שדה שלם בפני עצמו והרי הוא כאילו לא עשה כלום מעיקרא מקבלנותו שהרי קיבל שדה ליטע ועדיין כשיש יתר מי' בוריות הרי יש לו שדה ליטע הלכך כשאמר לו בעל הבית נטע לי שדה זו ליטע את כל השדה אמר לו והרי לא קיים את תנאו היכא דנשאר י'א בוריות וכשבא לחזור וליטע יטע את כולן דכמתחיל עכשיו לקיים את תנאו דמי ובאילן אחד שיטע לאו כלום הוא שהרי הרוב של שדה נשתייר עדיין שלא נטעו והיכא דלא נשארו מתחלה כי אם י' בוריות לק' לא הקפיד בעל השדה בדבר מועט כזה ומשראוי לקרות שדה כגון י'א אילנות לק' חשיבי ולא מחיל כלל אבל גבי טנופת יתר מרובע לסאה כיון דרובע שכיח מחיל כי איכא טפי מרובע נמי המותר ישלם והרובע מחיל דהא ליכא למימר התם כל יתר מרובע כבא להחזיר לו את הסאה מתחלה דמי דהא סאה זבין ליה עם רובע טנופת וכי משלם ליה מותר דרובע הרי נתקיימה מכירתו וקיים תנאו ולא דמי למקרקעי דחשיבי די'א בוריות הרי הן שדה הניכר לעינים ולא מחיל מידי אבל יותר מרובע טנופת דמטלטלי ליכא קפידא כל כך אלא שישלים לו תנאו ולעולם אימא לך אין מנפה את כולו: 


lvr: 43
pgn: 95
dfh: a
trm: היכי דמי
txt:
<span class='five'>היכי דמי. </span>מתניתין דקתני מרתף של יין מקבל עליו כו' דמשמע המוכר לחבירו מרתף של יין אבל אין אנו יודעין איזה לשון אמר המוכר ללוקח בשעת מכירה: 


lvr: 43
pgn: 95
dfh: a
trm: קשיא
txt:
<span class='five'>קשיא. </span>ברייתא דלקמן דקתני נותן לו יין שכולו יפה ומתני' קתני מקבל עליו י' קוססות לק': 


lvr: 43
pgn: 95
dfh: a
trm: שכולו יפה
txt:
<span class='five'>שכולו יפה. </span>דסתם יין יפה בעינן ולא מקבל עליו י' קוססות דלא דמי לרובע טנופת לסאה וי' מתליעות תאנים למאה דלא חשיבי וגם שכיחי ומחיל אבל חביות של יין דבר גדול הוא כל חבית בפני עצמו וגם לא שכיח כל כך והלכך כי אמר ליה סתמא יפה בעינן: 


lvr: 43
pgn: 95
dfh: a
trm: נותן לו יין הנמכר בחנות
txt:
<span class='five'>נותן לו יין הנמכר בחנות. </span>היינו כולו קוססות והכי מוכח לקמיה בשמעתא דלהכי אהני זה כמות שהוא: 


lvr: 43
pgn: 95
dfh: a
trm: לעולם
txt:
<span class='five'>לעולם. </span>מתניתין דאמר ליה מרתף של יין סתם ולא קאמר ליה זה הלכך יין טוב בעינן ומקבל עשרה קוססות לק' דעבידי דשכיחי ומחיל ודקשיא לך ברייתא דקתני יין שכולו יפה תני ברישא דברייתא הכי נותן לו יין שכולו יפה ומקבל עליו כו': 


lvr: 43
pgn: 95
dfh: a
trm: חבית של יין כו'
txt:
<span class='five'>חבית של יין כו'. </span>רבותא נקט דסלקא דעתך לשתייה לאלתר קא בעי ליה או למכרו ולא להכניסו באוצר קמ'ל: 


lvr: 43
pgn: 95
dfh: a
trm: נותן לו יין שכולו יפה
txt:
<span class='five'>נותן לו יין שכולו יפה. </span>ואם איתא דמקבל קוססות הכא נמי נימא הגיעו אפילו הוא יין קוסס: 


lvr: 43
pgn: 95
dfh: a
trm: וזהו אוצר כו'
txt:
<span class='five'>וזהו אוצר כו'. </span>כלומר היינו מרתף דמתניתין אלמא מתניתין במרתף זה של יין קמיירי ולא בסתם והיינו טעמא דאהני של יין למכור יין יפה ואהני זה לקבל קוססות דא'ל מרתף זה של יין אני מוכר לך:  קשיא


lvr: 43
pgn: 95
dfh: b
trm: קשיא זה אזה
txt:
<span class='five'>קשיא זה אזה. </span>ברייתא דלעיל ורב זביד קשיין אהדדי דלעיל קתני במרתף זה של יין דנותן לו יין הנמכר בחנות והכא בדרב זביד קתני שכולו יפה וקיבל קוססות: 


lvr: 43
pgn: 95
dfh: b
trm: הא דא'ל למקפה
txt:
<span class='five'>הא דא'ל למקפה. </span>ברייתא דרב זביד שאמר יין לצורך להטעים מאכל וליתן לתוך התבשיל אני מוכר לך דהיינו יין טוב ומתקיים הרבה שמעט מעט מסתפקין ממנו והלכך אהני מאי דא'ל למקפה ליתן יין טוב ואהני זה לקבל י' קוססות לק': 


lvr: 43
pgn: 95
dfh: b
trm: והא
txt:
<span class='five'>והא. </span>קמייתא דקתני נותן לו יין הנמכר בחנות דלא א'ל למקפה הלכך כיון דקאמר זה נותן לו יין הנמכר בחנות והאי דקאמר של יין למעוטי חומץ אבל רישא דההיא ברייתא קמייתא דקתני מרתף של יין סתמא אני מוכר לך נותן לו יין שכולו יפה פלוגתא לקמן אי מיירי נמי כמו מציעתא בדלא א'ל למקפה או בדא'ל: 


lvr: 43
pgn: 95
dfh: b
trm: מרתף זה של יין ולא א'ל כו'
txt:
<span class='five'>מרתף זה של יין ולא א'ל כו'. </span>אברייתא דלעיל קאי ורישא דידה פליגי בה לקמן ומיהו סיפא דקתני מרתף זה אני מוכר לך אפילו כולו חומץ הגיעו בדלא א'ל למקפה מיירי דאילו א'ל מרתף זה למקפה אני מוכר לך צריך ליתן לו יין שכולו יפה ומקבל י' קוססות לק' כדתני רב זביד גבי מרתף זה של יין ואוקימנא דאמר ליה למקפה דלא שנא מרתף זה אני מוכר לך ממרתף זה של יין אני מוכר לך היכא דא'ל למקפה דלמקפה משמע מיין טוב דלא היו רגילין למקפה כי אם ביין טוב ואם  היו רגילין נמי לתת חומץ במקפה אפילו הכי אין לומר מרתף למקפה אני מוכר לך בשביל חומץ דכל חומץ מתקיים הוא ומחמיץ יותר ויותר ומרתף חומץ היה לו לומר והכי מוכחא מילתא כדפרישית דמשום הכי לא קתני בדרב זביד דין של מרתף זה אני מוכר לך כדקתני בברייתא קמייתא דכיון דבדא'ל למקפה מיירי רב זביד תנא מרתף זה של יין אני מוכר לך והוא הדין למרתף זה אני מוכר לך דהיינו הך והאי דנקט של יין רבותא הוא דאף על גב דאמר ליה של יין ואמר ליה נמי למקפה אפילו הכי מקבל י' קוססות לק': 


lvr: 43
pgn: 95
dfh: b
trm: מאי
txt:
<span class='five'>מאי. </span>ומשום דאיכא חדא לטיבותא וחדא לריעותא קבעי לה מי מדמי לה למרתף זה של יין וא'ל למקפה דקתני בדרב זביד דנותן לו יין יפה ומקבל י' קוססות דכי היכי דהתם איכא חדא לריעותא דקאמר מרתף זה וחדא לטיבותא דא'ל למקפה הכא נמי איכא חדא לטיבותא דאמר מרתף של יין ולא אמר זה וחדא לריעותא דלא א'ל למקפה או דלמא נותן לו כולו יין יפה הואיל ולא אמר זה ואע'ג דלא א'ל למקפה דמאן דזבין חמרא מסתמא למקפה בעי ליה ולא למכרו בחנות וגם שלא יהיו בו קוססות ולא דמי לתאנים מתליעות ולא לטנופת שבתבואה משום דכל חבית של יין דבר חשוב הוא ומקפיד עליו והשואל הזה יודע היה שיש לדקדק מברייתא דלעיל דנותן לו יין כולו יפה ומדרב זביד יש לדקדק דמקבל עליו קוססות כדמפרש לקמיה והכי קבעי גמרא מי דייקא מברייתא דאינו מקבל ומשום האי טעמא דפרישית ודרב זביד תריצי לה כדלקמן או דלמא דייקינן מדרב זביד דמקבל ומשום טעמא דפרישית וברייתא מתרצי' לה כדלקמן כן שיטת גמרא: 


lvr: 43
pgn: 95
dfh: b
trm: וחד אמר לא מקבל
txt:
<span class='five'>וחד אמר לא מקבל. </span>אלא כולו יין יפה נותן לו וטעמא כדפרישית דמסתמא קפדי' אחביות קוססות טפי ממתליעות בתאנים וטנופת בתבואה: 


lvr: 43
pgn: 95
dfh: b
trm: דייק מדרב זביד
txt:
<span class='five'>דייק מדרב זביד. </span>כלומר משום דסבירא ליה דמקבל מפרש להא דרב זביד דוקא ואידך ברייתא מתרץ לה דלא תקשי ליה כדלקמן דאע'ג דאיכא למידק מברייתא שפיר דאינו מקבל ומצי לתרוצי לדרב זביד כדלקמן אפילו הכי לא ניחא ליה למימר הכי שאחר סברתו הולך ומתרץ הברייתות לפי דעתו: 


lvr: 43
pgn: 95
dfh: b
trm: ואוקימנא
txt:
<span class='five'>ואוקימנא. </span>לסיפא דקתני זה כדאמר ליה למקפה והוא הדין לרישא ודייקינן מינה טעמא דנותן לו שכולו יפה דאמר ליה למקפה הא לא א'ל למקפה מקבל והא דלא קמפליג ותני בדידה במרתף של יין סתמא וניפלוג בין א'ל למקפה ללא א'ל היינו טעמא דכולה כדא'ל למקפה קמיפלגי והיינו נמי בדידה: 


lvr: 43
pgn: 95
dfh: b
trm: חסורי מיחסרא והכי קתני בד'א כו'
txt:
<span class='five'>חסורי מיחסרא והכי קתני בד'א כו'. </span>והאי דלא קמיירי כולה בדא'ל למקפה דג' דינין אתא לאורויי ביין ולמימרא דזימנין דנותן לו יין שכולו יפה וזימנין נותן לו כולו יין רע הנמכר בחנות וזימנין דאפי' כולו חומץ הגיעו: 


lvr: 43
pgn: 95
dfh: b
trm: הוא הדין דאע'ג דלא א'ל כו'
txt:
<span class='five'>הוא הדין דאע'ג דלא א'ל כו'. </span>והכי קתני הא דרב זביד מרתף של יין אני מוכר לך אין בו חילוק בין א'ל למקפה ללא א'ל אלא נותן לו יין שכולו יפה אבל אם א'ל מרתף זה של יין אני מוכר לך אז יש חילוק בדבר דזימנין דנותן לו יין שכולו יפה אלא שמקבל עליו י' קוססות וכגון דא'ל למקפה אבל אי לא א'ל למקפה נותן לו יין הנמכר בחנות והאי דלא תני ליה בהדיא האי חילוק דיין הנמכר בחנות היינו משום דכולה ביין יפה בעא לאורויי לן דינא: 


lvr: 43
pgn: 95
dfh: b
trm: מברכין כו'
txt:
<span class='five'>מברכין כו'. </span>דחשיב פירי ולא מברכין עליו שהכל נהיה בדברו אע'ג דתנן ועל כולן אם בירך שהכל נהיה בדברו יצא: 


lvr: 43
pgn: 95
dfh: b
trm: למה לי
txt:
<span class='five'>למה לי. </span>לברך עליו אלא שהכל נהיה בדברו והאי יין הנמכר בחנות הוא יין רע שריחו חומץ וטעמו יין עדיין כדלקמן: 


lvr: 43
pgn: 95
dfh: b
trm: אומר שהכל נהיה בדברו
txt:
<span class='five'>אומר שהכל נהיה בדברו. </span>ולמעוטי אתא דלא יברך על הפת ברכת המוציא דהא לאו לחם הוא ועל היין לא יברך בורא פרי הגפן ועל התבשיל אם הוא מה' המינים כגון דייסא לא יברך בורא מיני מזונות: 


lvr: 43
pgn: 95
dfh: b
trm: בפורצמא
txt:
<span class='five'>בפורצמא. </span>יין רע יותר מאותו הנמכר בחנות שאינו נמכר אלא בקרנות העיר בפרשת דרכים שיש שם לוקחין הרבה ואין מדקדקין מה יקנו כפי שעה ובפיר'ח גרס בפרצופא שנשתנה מראיתו ופרצופו מתוך שהוא רע הרבה: 


lvr: 43
pgn: 95
dfh: b
trm: אמר ליה מתניתא ידענא
txt:
<span class='five'>אמר ליה מתניתא ידענא. </span>דקתני בה שלשה ימים ודאי ומהתם שמעינן אי מברכין או אין מברכין כדמפרש לקמיה דאיפליגו בה ר' יוחנן ור' יהושע בן לוי ומפרשינן לקמן כמאן מנייהו פשט ליה רב יוסף לאביי כלומר כמי משניהם הוה משמע ליה ברייתא דנדע היאך אהדר ליה לאביי ומיהו רב יוסף לא קאמר ליה לאביי פלוגתא דר' יוחנן ור' יהושע דאם כן הוה לן למימר לקמן הכי ואמרינן מאי קאמר ואמר ר' יוחנן כו' אלא לאו שמע מינה גמרא קאמר לה לפרושי הך ברייתא ורב יוסף לא אמר לאביי יותר אלא מתניתא ידענא דתניא כו' ומפרשינא לה הכי דמהכא שמעת לה לבעיא שלך כן נראה בעיני:  הבודק


lvr: 43
pgn: 96
dfh: a
trm: הבודק את החבית
txt:
<span class='five'>הבודק את החבית. </span>נטל הימנה מעט והפריש ממנו תרומה ומעשר ושתה הימנו לידע אם היין הנותר בחבית טוב וישתה או ימכור משאר חביותיו מדי יום יום ויפריש מזו החבית לתרומה ולמעשרות תחתיהן היום מפריש מעט לפי מה שימכור משאר חביותיו ולמחר מעט ואומר הרי תרומה ומעשר של זה שאני מוכר ושותה באותה חבית ולפיכך בודק דאין מפרישין מן החומץ על היין דשני מינין הן אליבא דרבי בפ' המוכר את הספינ'  אבל לרבנן לכתחלה אין מפרישין ואם עשה עשוי: 


lvr: 43
pgn: 96
dfh: a
trm: להיות מפריש
txt:
<span class='five'>להיות מפריש. </span>משאר חביותיו על בטחונה של זו החבית כלומר שמפריש ממנה לצורך שאר חביות: 


lvr: 43
pgn: 96
dfh: a
trm: כל ג' ימים הראשונים
txt:
<span class='five'>כל ג' ימים הראשונים. </span>סמוך לבדיקה ודאי יין היה דבפחות מג' ימים אין היין נעשה חומץ ויפה תרם מה שתרם באותן ג' ימים וא'צ הלוקח מזה באותן ג' ימים לחזור ולהפריש דאפי' אם התחיל להחמיץ עם סילוק ידיו אין שמו חומץ עד ג' ימים ואע'פ שכבר יש לו ריח חומץ כדמפרש ואזיל דרך היין המחמץ להריח מתחלה ריח חומץ והולך ומריח יותר ויותר עד שנהפך אפי' טעמו לחומץ וקים להו לרבנן דמשהתחיל להחמיץ הוי ריחו כל ג' ימים חומץ וטעמו יין אבל מג' ואילך יכול להיות חומץ גמור: 


lvr: 43
pgn: 96
dfh: a
trm: מכאן ואילך ספק
txt:
<span class='five'>מכאן ואילך ספק. </span>דשמא לא התחיל להחמיץ עד ג' ימים קודם שנמצא חומץ והשתא בשעת מציאה הוא דנעשה חומץ הלכך הוי תרומה מספק ויחזור ויתרום: 


lvr: 43
pgn: 96
dfh: a
trm: חמרא מעילאי עקר
txt:
<span class='five'>חמרא מעילאי עקר. </span> כמו עקר נעקר טעם יין ממנו ומתחיל להחמיץ מלמעלה בפי החבית ומעט מעט מתחמץ ויורד כל ג' עד דבסוף ג' נעשה כולו חומץ וכל זמן שלא החמיץ כולו הוי ריחיה חלא וטעמא חמרא והאי חמרא הא טעימיה ובדקי' האי גברא בפי החבית ומצאו טוב ועדיין לא התחיל להחמיץ והלכך אפי' אם תמצי לומר דמיד בתר דטעימיה התחיל להחמיץ הוי ריחיה חלא וטעמיה חמרא עד סוף ג' ימים משהתחיל להחמיץ והלכך דין הוא דבתר טעמא אזלינן ולא בתר ריחא וחמרא הוא והיינו יין הנמכר בחנות דלרבי יוחנן הוי יין ומהאי טעמא גופיה הוי ספק אפי' כל ג' ימים האחרונים ולא ודאי חומץ דאיכא למימר זה ג' ימים האחרונים שהתחיל להחמיץ והוי טעמיה חמרא עד עכשיו שנגמר חמוצו: 


lvr: 43
pgn: 96
dfh: a
trm: ג' ימים האחרונים ודאי חומץ
txt:
<span class='five'>ג' ימים האחרונים ודאי חומץ. </span>והוי טבל גמור דר' יהושע אזיל בתר ריח כדמפרש ואזיל וכיון דעתה נמצא חומץ ודאי התחיל להריח ריח חומץ זה ג' ימים דבפחות מג' ימים לא נעשה חומץ גמור ואפי' ג' ימים הראשונים ספק דאמרי' שמא עם סילוק ידי הבודק התחיל להריח ובתר ריחא אזלינן והלכך יין הנמכר בחנות לאו חמרא הוא: 


lvr: 43
pgn: 96
dfh: a
trm: מ'ט חמרא מתתאי עקר
txt:
<span class='five'>מ'ט חמרא מתתאי עקר. </span>רבותא נקט לאשמועינן דאיכא למימר דאפי' בשעת בדיקה כבר היה חומץ ומיהו אינו צריך לכל זה דאפי' ס'ל נמי כדרבי יוחנן דמעילאי עקר איכא לאוקומי שפיר כדמפרש ואזיל: 


lvr: 43
pgn: 96
dfh: a
trm: דרומאי משמיה דר' יהושע
txt:
<span class='five'>דרומאי משמיה דר' יהושע. </span>אמרין דהאי דקתני בברייתא ג' ימים ודאי בין אג' ימים ראשונים בין אג' ימים אחרונים קאי וה'ק ג' ימים הראשונים ודאי יין דאפי' עם סילוק ידיו התחיל להחמיץ הוי ריחיה חלא וטעמיה חמרא עד ג' ימים והלכך הוי חמרא דקם ליה רבי יהושע בן לוי בשיטתיה דרבי יוחנן דריחיה חלא וטעמיה חמרא חמרא הוא: 


lvr: 43
pgn: 96
dfh: a
trm: אחרונים ודאי חומץ
txt:
<span class='five'>אחרונים ודאי חומץ. </span>כדמפרש טעמא לקמן כגון שנמצא חומץ חזק מאד דודאי כבר עברו ג' ימים שנעשה חומץ גמור הואיל ונתחזק כל כך דבבציר מג' ימים משהחמיץ אינו נעשה סיפתקא ומיהו רבי יוחנן לא מוקי לה בסיפתקא א'נ לית ליה הך סברא דלא שנא סיפתקא ול'ש חומץ כל ג' ימים אחרונים נמי ספק: 


lvr: 43
pgn: 96
dfh: a
trm: הא גופא קשיא ראשונים ודאי יין אלמא כו'
txt:
<span class='five'>הא גופא קשיא ראשונים ודאי יין אלמא כו'. </span>דאי ס'ד ריחיה חלא וטעמיה חמרא חלא הוא א'כ אמאי ודאי יין האיכא למימר דעם סילוק ידיו התחיל להריח ריח חומץ מעט ומההיא שעתא הוה ליה חומץ: 


lvr: 43
pgn: 96
dfh: a
trm: כגון דאשתכח כו'
txt:
<span class='five'>כגון דאשתכח כו'. </span>לעולם ריחיה חלא וטעמא חמרא חמרא הוא כדמוכח רישא וסיפא דקתני אחרונים ודאי חומץ היינו טעמא דמיירי כגון דמשתכח חומץ חזק יותר מדאי שהדבר ידוע שזה ו' ימים שהתחיל להחמיץ ולסוף ג' נעשה חומץ ובג' האחרונים נתחזק ונתחזק מאד ונעשה סיפתקא חזקה: 


lvr: 43
pgn: 96
dfh: a
trm: כמאן פשט ליה
txt:
<span class='five'>כמאן פשט ליה. </span>רב יוסף לאביי כמי משניהן היה מפרש הברייתא דקתני ג' ימים ודאי דנשמע מינה אי אזלינן בתר ריחא או בתר טעמא: 


lvr: 43
pgn: 96
dfh: a
trm: חד אמר כרבי יוחנן כו'
txt:
<span class='five'>חד אמר כרבי יוחנן כו'. </span>ונ'ל דהלכתא כרבי יוחנן דהא דרומאי משמיה דרבי יהושע בן לוי קיימי כוותיה: 


lvr: 43
pgn: 96
dfh: a
trm: אמר רב כל ג' ימים הראשונים הרי הוא ברשות מוכר
txt:
<span class='five'>אמר רב כל ג' ימים הראשונים הרי הוא ברשות מוכר. </span>שהדבר ידוע שאין היין מחמיץ בפחות מג' ימים משהתחיל להריח ריח חומץ ונהי נמי דריחיה חלא וטעמי' חמרא חמרא הוא אפ'ה באחריות מוכר הוא שהרי נתקלקל כבר ברשותו וכמי שמכר לו חומץ דמי דודאי משהתחיל להריח חומץ סופו להעשות חומץ ודמי למוכר יין ונמצא חומץ דתנן בהמוכר את הספינה <span class='mareimakom'>(לעיל דף פג:)</span> דהוא מקח טעות ואע'פ ששתה הימנו לוקח ולא טעם בו ריח חומץ כשלקחו אפ'ה כיון דהחמיץ תוך ג' הדבר ידוע דבשעת מכירה הוי ריחיה חלא והא דתנן לקמן בפירקין <span class='mareimakom'>(דף צז:)</span> המוכר יין לחבירו והחמיץ אינו חייב באחריותו רב מוקי לה לאחר ג' אבל תוך ג' לא קרינן המוכר יין לחבירו והחמיץ אלא המוכר יין לחבירו ונמצא חומץ א'נ מוקי לה בקנקנים דלוקח כר' יוסי בר רבי חנינא דאיכא למימר קנקן גרם להחמיץ מהרה והא דנקט חבית של יין רבותא היא דסד'א לשתייה לאלתר קזבין ליה ולא הוה ליה לשהויי וליפטר מוכר קמ'ל:  ושמואל


lvr: 43
pgn: 96
dfh: b
trm: ושמואל אמר
txt:
<span class='five'>ושמואל אמר. </span>אינו חייב באחריותו אע'פ שהחמיץ בתוך חבית של מוכר משום דחמרא אגבא דגברא שוור על כתף האדם מדלג כלומר מזלו גורם חטא של בעל היין כדנפקא לן לקמן <span class='mareimakom'>(דף צח.)</span> מדכתיב אף כי היין בוגד והלכך פטור מוכר דא'ל מוכר ללוקח לתא דידך קגרים (כך שמעתי מרבינו זקני בבבא מציעא <span class='mareimakom'>(ד' קו:)</span> וכך מצאתי בתשובות הגאונים וכן עיקר): 


lvr: 43
pgn: 96
dfh: b
trm: עובדא
txt:
<span class='five'>עובדא. </span>[דן דינא] כוותיה דשמואל דמוכח סתם מתני' לקמן בפרקין כוותיה דשמואל: 


lvr: 43
pgn: 96
dfh: b
trm: שהכל נהיה בדברו
txt:
<span class='five'>שהכל נהיה בדברו. </span>אבל לא בורא פרי העץ בשכר תמרים ולא בורא פרי האדמה ובורא מיני מזונות על שכר שעורין דלא חשיבי ולא בורא פרי הגפן בשמרי יין: 


lvr: 43
pgn: 96
dfh: b
trm: רמא תלתא
txt:
<span class='five'>רמא תלתא. </span>כוסות מים ואייתי נמי תלתא ולא יותר אע'פ שיש בו טעם יין דכ'ע לא פליגי ולא כלום כלומר אפי' אחרים מודו דאינו יין חשוב לברך עליו בורא פרי הגפן דאע'ג דאשכחן פלוגתא בשילהי הכל שוחטין <span class='mareimakom'>(חולין דף כה:)</span> בין ר' יהודה ורבנן בהמתמד ונתן מים במדה ומצא כדי מדתו דרבי יהודה מחייב ולקמן נמי מייתי לה הני מילי גבי מעשר ומשום חומרא דמעשר דאפי' ר' יהודה מודי דאין מפרישין ממנו על יין גמור אבל לגבי ברכת היין שהיא חשובה לא יברך אלא שהכל שהרי על כולן אם אמר שהכל נהיה בדברו יצא והלכך לכתחלה שפיר דמי: 


lvr: 43
pgn: 96
dfh: b
trm: ואחרים סברי תלתא
txt:
<span class='five'>ואחרים סברי תלתא. </span>מים עול ותרי ופלגא מים נפיק דאין דרך לצאת כל הנכנס אלא מן המים נשארו והוציאו היין דפירא קפי מלעיל: 


lvr: 43
pgn: 96
dfh: b
trm: פש להו
txt:
<span class='five'>פש להו. </span>חד כוס שלם של יין בתרי ופלגא של מים וכ'ש דחמרא ופירא מעליא הוי מדליכא על חד תלתא מיא אבל לעיל דרמא תלתא ואפיק תלתא אין לומר שמן המים נשארו והיין יצא דאין רגלים לדבר הואיל ולא מצא יותר מכדי מדתו כי הכא וא'נ נפיק מן היין פלגא הוא דנפק וחד פלגא בחמשה פלגי מיא לאו כלום הוא: 


lvr: 43
pgn: 96
dfh: b
trm: וביתר מכדי מדתו מי פליגי כו'
txt:
<span class='five'>וביתר מכדי מדתו מי פליגי כו'. </span>אבל לא פריך ובכדי מדתו לא פליגי בתמיה כדפרישית טעמא דנהי דגבי מעשר פליגי משום חומרא דמעשר גבי ברכת היין מודי להו רבי יהודה לרבנן דמברך שהכל:  המתמד


lvr: 43
pgn: 97
dfh: a
trm: אבל יותר מכדי מדתו
txt:
<span class='five'>אבל יותר מכדי מדתו. </span>פורתא לא פליגי רבנן עליה דר'י אלא מחייבין במעשר והוא הדין לברכת היין דהא רבנן חומרא לית להו גבי מעשר דהא בכדי מדתו לא מחייבי אלא משום דחשיבי ליה יין הוא דמחייבי ביותר מכדי מדתו והלכך לגבי בורא פרי הגפן נמי חשיב: 


lvr: 43
pgn: 97
dfh: a
trm: להודיעך כחו דר'י
txt:
<span class='five'>להודיעך כחו דר'י. </span>דמחייב ולהודיעך כחן דרבנן לא איצטריך למיתני יותר מכדי מדתו דמילתא דפשיטא הוא דפטור דפורתא חמרא במיא טובא בטיל וליכא חידוש כלל לאשמועינן דפטרי רבנן ביותר ומילתיה דר'י חשיב חידוש גדול לחומרא ואע'ג דליכא טעם יין מיחייב: 


lvr: 43
pgn: 97
dfh: a
trm: שמרים שיש בהם טעם יין מהו
txt:
<span class='five'>שמרים שיש בהם טעם יין מהו. </span>לברכת היין וברייתא לא הוה שמיע ליה דאי הוה שמיע ליה הכי הוה ליה למימר הלכה כאחרים או אין הלכה כאחרים: 


lvr: 43
pgn: 97
dfh: a
trm: של מעשר ראשון אסור
txt:
<span class='five'>של מעשר ראשון אסור. </span>כלומר של מעשר שני תמד ראשון אסור לאכול חוץ לירושלים אבל מעשר ראשון דלוים מותר לזרים ודלא כרבי מאיר : הכי גרסינן 


lvr: 43
pgn: 97
dfh: a
trm: של הקדש לעולם אסור ושל מעשר לעולם מותר</span>: <span class='five'>מעשר דמאי
txt:
<span class='five'>של הקדש לעולם אסור ושל מעשר לעולם מותר</span>: <span class='five'>מעשר דמאי. </span>שהופרש מפירות הלקוחין מעם הארץ ואקילו ביה רבנן משום דרוב עמי הארץ מעשרין הן: 


lvr: 43
pgn: 97
dfh: a
trm: בקדושת הגוף
txt:
<span class='five'>בקדושת הגוף. </span> [דחמירא] יין שהוקדש לנסכים ושמרים שלו אסורים בשביל מעט יין המעורב בו: 


lvr: 43
pgn: 97
dfh: a
trm: כשם שאמרו לענין איסורן
txt:
<span class='five'>כשם שאמרו לענין איסורן. </span>דבתרומה ראשון ושני הוי יין ושלישי הוי מים ושל מעשר הראשון יין והשני מים וכן כולן: 


lvr: 43
pgn: 97
dfh: a
trm: כך אמרו לענין הכשר
txt:
<span class='five'>כך אמרו לענין הכשר. </span>דראשון ושני של תרומה חשוב נמי יין לענין הכשר והראשון של מעשר חשיב יין לענין הכשר וכדמפרש ואזיל וכל זה חומרא מדרבנן הוא דמדאורייתא כולהו חשיבי מים בעלמא כדאמרן לגבי מעשר דמאי וכרבנן דאחרים וקבעי גמרא הכשר דמאי על איזה הכשר הוצרך לומר כך אמרו לענין הכשרן של מים או של יין הא תרוייהו מכשרי פירות לקבל טומאה ומאי נפקא לן מיניה אי הוי חמרא אי מיא: 


lvr: 43
pgn: 97
dfh: a
trm: אי חמרא אכשורי מכשר
txt:
<span class='five'>אי חמרא אכשורי מכשר. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים לב)</span> תשתה חמר וכתיב וכל משקה אשר ישתה וגו' <span class='mareimakom'>(ויקרא יא)</span> : 


lvr: 43
pgn: 97
dfh: a
trm: לא צריכא
txt:
<span class='five'>לא צריכא. </span>כלומר לא נפקא לן מינה אלא שתמדו לההיא דתרומה ומעשר במי גשמים דצריכי מחשבה אבל אי חשבינן ליה יין מכשיר בלא מחשבה דבמים הוא דכתיב <span class='mareimakom'>(שם)</span> וכי יותן מים מה יתן דניחא לי' אף יותן דניחא ליה ופרכינן וכיון דשפכינהו האי גברא להני מי גשמים ממנא שניטפו בו למנא דשמרים אחשבינהו ומכשרי ומאי נפקא לן מינה ל'ש מעשר ולא שנא תרומה לעולם מכשרי: 


lvr: 43
pgn: 97
dfh: a
trm: שנתמד מאליו
txt:
<span class='five'>שנתמד מאליו. </span>שנפלו הגשמים לתוך השמרים והלכך בתרומה דראשון ושני חשיב יין לענין הכשר נמי מכשרי אבל שלישי דחשוב מים לגבי תרומה לענין הכשר נמי מי גשמים נינהו ולא מכשרי דלא הוה בהו מחשבה: ופרכינן 


lvr: 43
pgn: 97
dfh: a
trm: קמא קמא
txt:
<span class='five'>קמא קמא. </span>ראשון ושני גלי דעתיה דניחא ליה שירדו גשמים לכאן לעולם אולי יקלטו טעם יין ושלישי לתרומה נמי מכשר ולא שנא יין ולא שנא מים אכשורי מכשרי ומה חילוק יש עדיין בהכשרן: 


lvr: 43
pgn: 97
dfh: a
trm: בפרה ששותה ראשון ראשון
txt:
<span class='five'>בפרה ששותה ראשון ראשון. </span>והלכך בשלישי ליכא שום מחשבה ולא מכשר שלישי דתרומה ושני דמעשר ולא מצי לתרוצי בשנשפך ראשון ראשון דכיון דלא נשתהה שם כלל אלא נופל ונשפך אין ידוע לעולם מהו תמד שני או תמד שלישי: 


lvr: 43
pgn: 97
dfh: a
trm: אין אומר קידוש היום כו'
txt:
<span class='five'>אין אומר קידוש היום כו'. </span>משום הקריבהו נא לפחתך <span class='mareimakom'>(מלאכי א)</span> כדלקמן וביין הראוי לברך עליו בפה'ג קאמר דאע'ג דמברכין עליו בפה'ג לקידוש היום מיהא לא חשיב ולקמיה בא לפרש איזה יין בא למעט: 


lvr: 43
pgn: 97
dfh: a
trm: לא יביא
txt:
<span class='five'>לא יביא. </span>משום דכתיב הסך נסך שכר <span class='mareimakom'>(במדבר כח)</span> מידי דמשכר: 


lvr: 43
pgn: 97
dfh: a
trm: ואם הביא כשר
txt:
<span class='five'>ואם הביא כשר. </span>דליכא עיכובא אי נמי הסך נסך מכל מקום וכיון דלנסכים כשר בדיעבד לגבי קידוש חשיב לכתחלה דלא חמיר קידוש כניסוך:  הכי


lvr: 43
pgn: 97
dfh: b
trm: ואמר רבא סוחט אדם כו'
txt:
<span class='five'>ואמר רבא סוחט אדם כו'. </span>כלומר ואם תעלה על דעתך לדמויי קידוש לניסוך ולמימר דלכתחלה אין מקדשין עליו האמר רבא סוחט אדם כו' אלמא דמקדשין עליו לכתחלה: 


lvr: 43
pgn: 97
dfh: b
trm: ומשוליה
txt:
<span class='five'>ומשוליה. </span>סמוך לשמרים כדתנן במנחות בפ' כל הקרבנות אינו מביא מפיה מפני הקמחין ולא משוליה מפני השמרים: 


lvr: 43
pgn: 97
dfh: b
trm: בורק
txt:
<span class='five'>בורק. </span>לבן ורע הוא כמו ברק ברקאי <span class='mareimakom'>(יומא דף כח.)</span>: 


lvr: 43
pgn: 97
dfh: b
trm: של מרתף
txt:
<span class='five'>של מרתף. </span>כלומר סתם יין של מרתף שלא נבדק ומשום דאיכא חביות קוססות כדתנן במתני' קאמרי' דלא יביא ומיהו אם הביא כשר ואע'ג דאמרי' בסמוך דיין קוסס פסול לנסכים ה'מ בודאי אבל הכא מי יימר דהוא קוסס: 


lvr: 43
pgn: 97
dfh: b
trm: יין קוסס
txt:
<span class='five'>יין קוסס. </span>הוא יין הנמכר בחנות ופסול הוא דלא הוי שכר ולא ראוי להיות שכר כיין מגתו דסופו מיהא להיות שכר: 


lvr: 43
pgn: 97
dfh: b
trm: מזוג
txt:
<span class='five'>מזוג. </span>אינו בכלל שכר ובספרי דריש הכי ונסכו רביעית היין חי אתה מנסך ולא המזוג: 


lvr: 43
pgn: 97
dfh: b
trm: למעוטי מאי
txt:
<span class='five'>למעוטי מאי. </span>מהני פסולים דהך ברייתא אתא רב למעוטי אילימא למעוטי יין קוסס אתא למימר דאין אומר עליו קידוש היום הא בורא פרי הגפן מברכין ואמאי הא פלוגתא דר' יוחנן וריב'ל היא לעיל <span class='mareimakom'>(דף צו.)</span> דלר' יוחנן חמרא הוא ואפי' לענין קידוש שפיר דמי דכיון דלגבי תרומה חשיב ליה יין הוא הדין לגבי קידוש דלא שנא קידוש מבורא פרי הגפן אלא לענין מיאוס כדלקמן משום הקריבהו נא לפחתך ולר' יהושע בן לוי חלא הוא ואפי' בורא פרי הגפן אין מברכין כדאמרן לעיל ואי ס'ל כר' יוחנן הכי ה'ל למימר מברכין עליו בורא פרי הגפן ואנא אמינא דהוא הדין לקידוש ואי כרבי יהושע בן לוי ס'ל הכי ה'ל למימר אין מברכין עליו אלא שהכל: 


lvr: 43
pgn: 97
dfh: b
trm: מודים חכמים לר'א
txt:
<span class='five'>מודים חכמים לר'א. </span>דפליגי בניסוך ומכשרי במזוג כן נראה בעיני ולא ידענא פלוגתייהו היכא: 


lvr: 43
pgn: 97
dfh: b
trm: עד שיתן מים לתוכו
txt:
<span class='five'>עד שיתן מים לתוכו. </span>דלא חשיב לשתיה חי אלא מזוג וביינות שלהן מיירי דדרו על חד תלתא מיא: 


lvr: 43
pgn: 97
dfh: b
trm: ואי למעוטי תמד של שמרים פלוגתא דרבנן ואחרים
txt:
<span class='five'>ואי למעוטי תמד של שמרים פלוגתא דרבנן ואחרים. </span>וקיימא לן כרבנן דאפי' בורא פרי הגפן לא מברכינן: 


lvr: 43
pgn: 97
dfh: b
trm: אלא למעוטי שריחו רע ומשום הקריבהו נא לפחתך
txt:
<span class='five'>אלא למעוטי שריחו רע ומשום הקריבהו נא לפחתך. </span>משום מיאוס ומיהו בפה'ג מברכים עליו דריחיה חמרא וטעמי' חמרא אלא שהסריח קצת משום דמונח בכלי מאוס והכי קאמר רב אין אומר קידוש היום אלא על היין נקי והגון שראוי לנסך מחמת נקיותו ע'ג המזבח ולא אתא רב למעוטי בהאי כלל שאר יינות שאין מנסכין ע'ג המזבח כגון יין קוסס ומזוג אלא הנהו יינות שמתוך שמאוסין פסולין לניסוך משום הקריבהו נא לפחתך דפסולין נמי לקידוש משום האי טעמא גופיה: 


lvr: 43
pgn: 97
dfh: b
trm: כגון דעבריה במסננת
txt:
<span class='five'>כגון דעבריה במסננת. </span>דמותר לשתיה ואיצטריך למימר דלקידוש פסול כרבי נחמיה דאמר ארס נחש צף ועומד במקומו ויש לו תקנה בסינון במסכת סוכה בשילהי פרק רביעי: 


lvr: 43
pgn: 97
dfh: b
trm: חמר חיוריין
txt:
<span class='five'>חמר חיוריין. </span>נראה בעיני דהיינו יין בורק דתניא לעיל לא יביא ואם הביא כשר וברייתא לא שמיע ליה: 


lvr: 43
pgn: 97
dfh: b
trm: תנא פיטסות
txt:
<span class='five'>תנא פיטסות. </span>דאמרן דמקבלין עשר לק' אינן שבורות ורעועות ממש דא'כ אפי' אחת לא מקבל אלא נאות כשאר קדירות שבשרון ומגופרות בגפרית והגפרית סותם את השבר ומחברו קצת ויכולין להשתמש בהן קצת אלא שאין מתקיימין זמן מרובה כשלמין והואיל ולא הוו שבורין לגמרי מקבל עליו י' לק' ופירוש כתוב בספרים כשבא לבשלן מביא גפרית ונותן בהן האור ומלחכתן האור עם אותו גפרית ונראות מבושלות והן נאות: הכי גרסינן בפירוש רבינו חננאל 


lvr: 43
pgn: 97
dfh: b
trm: תנא יתר על כן בכולן מחזיר את השאר ונוטל את הדמים ממנו
txt:
<span class='five'>תנא יתר על כן בכולן מחזיר את השאר ונוטל את הדמים ממנו. </span>וברייתא מצאתיה בתוספתא <span class='mareimakom'>(פ'ו)</span> ויש ללמוד דבספרים שלהם כתובה וילפינן מינה לדון כן דהמותר על י' קוססות ופוטסות יחזיר אבל העשר הגיעוהו דליכא למימר ערובי עריב כלגבי טנופתא וליכא למימר נמי אפירי שפירי יהיב דטעמא דטריחא לא שייך הכא: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 97
dfh: b
trm: ואם ידוע שיינו מחמיץ
txt:
<span class='five'>ואם ידוע שיינו מחמיץ. </span>בכל שנה הרי זה מקח טעות כדמוקי לה בגמרא כדאמר ליה למקפה דאי לא א'ל למקפה למה יתחייב באחריותו הרי היה יכול לשתותו ולא איבעי ליה לשהויי דהא אפי' אי רובא לשהויי זבני אין הולכין בממון אחר הרוב וכל שכן השתא דפלגא לשתיה ופלגא לשהייה:  מבושם


lvr: 43
pgn: 98
dfh: a
trm: וישן
txt:
<span class='five'>וישן. </span>ואם מוכר לו יין ישן יתן לו משל אשתקד שנה המוקדמת לזו שאנו עומדים בה: 


lvr: 43
pgn: 98
dfh: a
trm: משל שלש שנים
txt:
<span class='five'>משל שלש שנים. </span>משנה דקודם אשתקד דהוו להו ג' שנים עם שנה שאנו עומדין בה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 98
dfh: a
trm: אלא בקנקנים דלוקח
txt:
<span class='five'>אלא בקנקנים דלוקח. </span>שקבל הלוקח היין בחביותיו דאיכא למימר כליו גרמו ומיהו סיפא דקתני ואם ידוע כו' התם ליכא למימר כלי הלוקח גרמו דאנן סהדי שהיין רגיל בכך: 


lvr: 43
pgn: 98
dfh: a
trm: אבל בקנקנים דמוכר
txt:
<span class='five'>אבל בקנקנים דמוכר. </span>מצי אמר ליה לוקח אפילו לזמן מרובה הא חמרך והא קנקנך דודאי יינך וכליך גרמו דסבירא ליה דמימות הבציר הוה יין מקולקל כבר אלא שאין ניכר הדבר עד שעת חימוץ כדאמרינן באיזהו נשך <span class='mareimakom'>(ב'מ דף עג:)</span> מעיקרא דחמרא חמרא דחלא חלא ההוא שעתא הוא דמבחרי אנפשייהו חמרא ולרב דאמר לעיל כל שלשה ימים ברשות מוכר איכא לאוקומי מתני' בקנקנים דלוקח ואפילו תוך שלשה או בקנקנים של מוכר ולאחר שלשה והלכך מוכר פטור: 


lvr: 43
pgn: 98
dfh: a
trm: וכי קנקנים דמוכר
txt:
<span class='five'>וכי קנקנים דמוכר. </span>למה יפסיד מוכר הא מצי אמר ליה מוכר ללוקח לא איבעי לך לשהויי דאפילו לרב דאמר <span class='mareimakom'>(לעיל דף צב.)</span> המוכר שור לחבירו ונמצא נגחן הרי זה מקח טעות הני מילי משום דרובא לרדיא זבני אבל הכא רובא לאו לשהויי זבני ויפסיד לוקח: 


lvr: 43
pgn: 98
dfh: a
trm: מאי דוחקיה דרבי יוסי ברבי חנינא לאוקומי
txt:
<span class='five'>מאי דוחקיה דרבי יוסי ברבי חנינא לאוקומי. </span>רישא דמתניתין בקנקנים דלוקח לחוד ולא בקנקנים דמוכר משום דמוקי למתני' בדא'ל למקפה לוקמיה בדלא אמר ליה למקפה דהמוכר יין סתם קתני ולא שנא קנקנים דלוקח ולא שנא קנקנים דמוכר קתני מתניתין דאין מוכר חייב באחריותו משום דלא איבעי ליה לשהויי: 


lvr: 43
pgn: 98
dfh: a
trm: אלא לאו שמע מינה דאמר ליה למקפה
txt:
<span class='five'>אלא לאו שמע מינה דאמר ליה למקפה. </span>וה'ה לרישא והיינו טעמא דברישא פטור מוכר דאיכא למימר קנקנים דלוקח גרמו ובסיפא חייב הואיל וידוע שיינו רגיל להחמיץ כל שנה: 


lvr: 43
pgn: 98
dfh: a
trm: ופליגא
txt:
<span class='five'>ופליגא. </span>הא דר' יוסי בר' חנינא דמוקי לה בקנקנים דלוקח ולא דמוכר משום דמצי א'ל הא חמרך והא קנקנך: 


lvr: 43
pgn: 98
dfh: a
trm: דרב חייא בר יוסף
txt:
<span class='five'>דרב חייא בר יוסף. </span>דאיהו מוקי לה נמי בקנקנים דמוכר ואע'ג דא'ל למקפה כדמוכח סיפא אפי' הכי מוכר פטור דלא מצי אמר ליה הא חמרך והא קנקנך דלאו קנקנים דמוכר גרמו אלא מזלא דלוקח שהוא בעליו של יין גרים: 


lvr: 43
pgn: 98
dfh: a
trm: שנאמר ואף כי היין בוגד
txt:
<span class='five'>שנאמר ואף כי היין בוגד. </span>באדם למה משום דגבר יהיר וגו' גאותו של אדם שמגיס דעתו בדבר שאין בו גורם שהיין בוגד בו דסבורין שהוא יין ונמצא חומץ מדה כנגד מדה ומיהו סיפא כיון דאמר ליה למקפה ולא מצי אמר ליה לא איבעי לך לשהויי ולא מצי למימר ליה מזלך גרם מאחר שהדבר ידוע שיינו מחמיץ הלכך חייב מוכר: 


lvr: 43
pgn: 98
dfh: a
trm: כל המתגאה בטלית של תלמידי חכמים
txt:
<span class='five'>כל המתגאה בטלית של תלמידי חכמים. </span>דעביד כדאמרן בחזקת הבתים <span class='mareimakom'>(לעיל דף נז:)</span> טלית של תלמידי חכמים כיצד כל שאין חלוקו נראה מתחתיו טפח וצניעותא יתירתא הוא וגסות הוא למי שאינו תלמיד חכם: 


lvr: 43
pgn: 98
dfh: a
trm: האי מאן דמזבין ליה חביתא דחמרא לחנווני וכו'
txt:
<span class='five'>האי מאן דמזבין ליה חביתא דחמרא לחנווני וכו'. </span>מוסר חבית שלו לחנווני כדי למכור את היין בחנותו וישתכר החנווני קצת ובעל הבית לא יקבל מעותיו אלא לאחר שיקבל החנווני מן הלוקחין וחמרא ברשותא דמריה קאי ואין החנווני אלא שליח בעלמא ליטול שכר טרחו והלכך אם החמיץ אפלגא או אתילתא דדנא קודם שמכר כולו: 


lvr: 43
pgn: 98
dfh: a
trm: דינא הוא דמקבל
txt:
<span class='five'>דינא הוא דמקבל. </span>בעל הבית כל ההפסד וכגון שלא פשע שליח דהיינו חנווני מידי בשליחותו כדמפרש ואזיל ואף כי היין בוגד ליכא למימר גבי חנווני דהא אין לו חלק בו וגם לא הקנקן שלו הוא ואכתי ברשות מריה קמא איתיה: 


lvr: 43
pgn: 98
dfh: a
trm: אלא דלא שני
txt:
<span class='five'>אלא דלא שני. </span>לוקח בברזא לעשות נקב אחר בחבית אבל שני איכא למימר דהוא גרים: 


lvr: 43
pgn: 98
dfh: a
trm: האי מאן דקביל חמרא מחבריה
txt:
<span class='five'>האי מאן דקביל חמרא מחבריה. </span>למחצית שכר והקנקנים דמוכר והוא קיבלו בדמים בשער של עכשיו בעיר הזאת והריוח יחלוקו וכל מקבלי ממון למחצית שכר הוו מפקיד ונפקד קרובים לשכר וקרובים להפסד והרי הוא באחריות שניהם להפסד כמו לשכר כדאמרן <span class='mareimakom'>(ב'מ דף קד:)</span> הך עיסקא פלגא מלוה ופלגא פקדון ואם הוקיר או הוזל או נגנב או נאבד לשניהם נאבד והוזל אבל אמר לו בעל היין למקבל אפי' אם הוקיר לא יהא לך רשות למכרו בכאן אלא זיל ואמטייה למלכות אחרת אפרוותא דוול שפט שבאותו מקום היו מוכרים יין ביוקר וקודם שהגיע לשם זל היין בכל המקומות ופיחת מכדי דמים שקיבלו: 


lvr: 43
pgn: 98
dfh: a
trm: דינא הוא דמקבל
txt:
<span class='five'>דינא הוא דמקבל. </span>בעל היין את כל הזול דכיון דאפילו אם הוקיר מיד לא היה לו רשות למכרו עד שמגיע לפרוותא דוול שפט לענין זולא נמי ברשותא דבעל היין קאי ומיהו לגבי גניבה ואבידה ברשותיה דמקבל נמי קאי וכן אם נעשה חומץ כדלקמן שהרי באחריותו הוא וקרינא ביה אף כי היין בוגד דמזלא דתרוייהו גרים שבאחריות שניהן הוא עומד ושניהן בעליו של יין: 


lvr: 43
pgn: 98
dfh: a
trm: הוה חלא
txt:
<span class='five'>הוה חלא. </span>מקמיה דאמטייה להתם מאי מי מקבל בעל היין כל ההפסד דהא אפילו גבי מכירה גמורה מקבל משום דא'ל לוקח הא חמרך והא קנקנך היכא דאמר ליה למקפה דלא מצי אמר ליה מוכר לא איבעי לך לשהויי וכל שכן הכא דלא מכר לגמרי וגם אמר ליה זיל אמטייה אפרוותא דוול שפט שצוה להשהותו דמצי אמר ליה מקבל הא חמרך והא קנקנך כר' יוסי בר' חנינא או דלמא לא מקבל כל ההפסד אלא פלגא דמצי אמר ליה מזלך נמי גרם שבאחריות שנינו עומד והיין בוגד קרינא ביה כרב חייא בר יוסף: 


lvr: 43
pgn: 98
dfh: a
trm: חלא לא
txt:
<span class='five'>חלא לא. </span>כלומר לא מקבל בעל היין כל ההפסד ואע'ג דכמאן דא'ל למקפה דמי ואיבעי לשהויי משום דמזל שני הבעלים גורם: 


lvr: 43
pgn: 98
dfh: a
trm: ודלא כר' יוסי בר' חנינא
txt:
<span class='five'>ודלא כר' יוסי בר' חנינא. </span>דמוקי למתניתין בקנקנים דלוקח אבל בקנקנים דמוכר סבירא ליה דאמר ליה לוקח הא חמרך והא קנקנך היכא דאמר ליה למקפה והכא נמי כיון דא'ל זיל אמטייה כו' הרי צוה לו להשהותו ונראה בעיני דלית הלכתא כר' יוסי בר' חנינא אלא כרב חייא בר יוסף דמזלא דגברא גרים אלא אם כן ידוע שיינו מחמיץ ודאמר ליה למקפה דהא שמואל קאי כוותיה ואמרן לעיל עבד רב יוסף עובדא בחמרא כוותיה דשמואל:  תנא


lvr: 43
pgn: 98
dfh: b
trm: תנא
txt:
<span class='five'>תנא. </span>היכא דא'ל מיושן צריך שיהא של ג' שנים שלימות ושיתקיים ויתיישן עד גמר שנה שלישית זו דהיינו עד החג עד הבציר שזו היא תורת מיושן להתקיים שלש שנים שלימות ואם יחמיץ קודם החג הרי הוא באחריותו של מוכר: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 98
dfh: b
trm: לעשות לו בית חתנות לבנו
txt:
<span class='five'>לעשות לו בית חתנות לבנו. </span>כדמפרש לקמיה בית חתנות לבנו שלקח אשה ודרך האב לעשות לבנו יציע קטן סמוך לביתו שאין דרך החתן לדור אצל חמיו משום חשד חמותו כדמפרש בגמרא והלכך נקט בית חתנות לבנו אבל אין רגיל לעשות בית ארמלות לבנו שהרי עד עתה לא היה דר אצל חמיו אלא אצל אביו משום חמותו: 


lvr: 43
pgn: 98
dfh: b
trm: בית ארמלות לבתו
txt:
<span class='five'>בית ארמלות לבתו. </span>שמת בעלה וחוזרת אל בית אביה כבנעוריה שעד עכשיו כשהיתה נשואה לא היתה דרה אצל האב משום בעלה חתנו שהחתן אינו דר אצל חמיו והלכך נקט בית ארמלות לבתו ולא בית חתנות לבתו והכי מפרשינן בגמרא: 


lvr: 43
pgn: 98
dfh: b
trm: בית קטן שש על שמונה
txt:
<span class='five'>בית קטן שש על שמונה. </span>הרוצה לבנות בית קטן לחבירו לכל הפחות וכגון דאמר ליה עשה לי בית סתמא ויד הבונה על העליונה לעשות לו פחות שבבתים הואיל ולא פירש כמה יעשהו קטן לכל הפחות ו' על ח' דכיון דלא אמר ליה בית חתנות אלא בית סתמא לעצמו קבעי לה וצריך להיות גדול מבית חתנות והוא הדין למוכר מקום לחבירו לעשות לו בית דצריך ליתן לו קרקע שש על שמונה: 


lvr: 43
pgn: 98
dfh: b
trm: רומו כחצי ארכו כו'
txt:
<span class='five'>רומו כחצי ארכו כו'. </span>אכולהו קאי והיינו בית חתנות שהוא ארכו ד' על ו' רומו ה' דהיינו חצי ארכו וחצי רחבו בבית קטן שבע ותשע בבית גדול ועשר בטרקלין: 


lvr: 43
pgn: 98
dfh: b
trm: כבנין ההיכל
txt:
<span class='five'>כבנין ההיכל. </span>ההיכל על פני הדביר היה ארכו מ' ורחבו עשרים ורומו שלשים דהיינו חצי ארכו וחצי רחבו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> הכי גרסינן 


lvr: 43
pgn: 98
dfh: b
trm: ליתני בית חתנות לבנו ולבתו ובית ארמלות לבנו ולבתו מילתא אגב אורחיה קמ'ל
txt:
<span class='five'>ליתני בית חתנות לבנו ולבתו ובית ארמלות לבנו ולבתו מילתא אגב אורחיה קמ'ל. </span>מדלא תנא בית ארמלות לבנו ולא תנא נמי בית חתנות לבתו משניהן יש ללמד דלאו דרכא דחתנא כו' וכבר פרישית לה במתניתין: 


lvr: 43
pgn: 98
dfh: b
trm: בי חמוה
txt:
<span class='five'>בי חמוה. </span>כדאמרי' בפסחים <span class='mareimakom'>(דף קיג.)</span> הוי זהיר באשתך מחתנה הראשון אמרי לה משום חשד ואמרי לה משום ממון ואיתא להא ואיתא להא ומיהו הוא הדין לכל החתנים אלא שמן הראשון צריך ליזהר חמיו יותר: 


lvr: 43
pgn: 98
dfh: b
trm: שהרוצה לעשות כו'
txt:
<span class='five'>שהרוצה לעשות כו'. </span>ופירוש לדבריו הוא אומר דקאמר רפת בקר היא זו שהרי הרוצה לעשות כו' אבל לר' עקיבא רפת בקר אינו גדול כל כך ובתרתי פליגי ר' ישמעאל ורבי עקיבא פליגי בבית חתנות ופליגי ברפת בקר ושיעוריה דר' עקיבא מפורש בבית חתנות ולא ברפת בקר ודרבי ישמעאל מפורש ברפת בקר ולא בבית חתנות: 


lvr: 43
pgn: 98
dfh: b
trm: איכא דאמרי רבי עקיבא קאמר ליה והכי קאמר ליה
txt:
<span class='five'>איכא דאמרי רבי עקיבא קאמר ליה והכי קאמר ליה. </span>לרבי ישמעאל דקאמרת רפת בקר היא זו אין הכי נמי דודאי בית חתנות ורפת בקר שיעורן שוה דאע'פ שהרוצה לעשות רפת בקר עושה ד' על ו' פעמים שאדם עושה דירתו בבית חתנות ארבע אמות על ו' כרפת בקר: 


lvr: 43
pgn: 98
dfh: b
trm: תרבץ אפדני
txt:
<span class='five'>תרבץ אפדני. </span>חצר גדול שעושין שרים בצד אפדני שלהם ועל שם שמרביצין אותו תמיד במים להשכיב האבק קרי ליה תרבץ: 


lvr: 43
pgn: 98
dfh: b
trm: ראיה לדבר מאן קתני לה
txt:
<span class='five'>ראיה לדבר מאן קתני לה. </span>דאילו הוה תני במתניתין רשב'ג אומר ראיה לדבר כבנין היכל הוה פשיטא דרשב'ג קתני לה אבל השתא דמיתני מקמי מילתיה דרשב'ג הלכך מספקא לן אי רשב'ג קאמר לה הואיל ומסיים אותו הדבור או תנא קמא קאמר לה לההוא חצי דבור ואתא רבן שמעון בן גמליאל לאיפלוגי מדקאמר כבנין היכל ולא קאמר מבנין ההיכל: 


lvr: 43
pgn: 98
dfh: b
trm: איכא דאמר רבן שמעון בן גמליאל קתני לה והכי קאמר ראיה לדבר מנין
txt:
<span class='five'>איכא דאמר רבן שמעון בן גמליאל קתני לה והכי קאמר ראיה לדבר מנין. </span>פירש רשב'ג הכל כבנין ההיכל: 


lvr: 43
pgn: 98
dfh: b
trm: תנא קמא קתני לה
txt:
<span class='five'>תנא קמא קתני לה. </span>והכי קאמר תנא קמא וראיה יש לדבר וקפץ רשב'ג והפסיק את דבריו ואתמוהי קמתמה כבנין ההיכל אתה רוצה לעשות שאר בנינין בתמיה אין לך להשוותן יחד דכיון דבהיכל רומו כחצי ארכו וכחצי רחבו בשאר בנינין דלא חשיבי אין צריך להגביה כל כך: 


lvr: 43
pgn: 98
dfh: b
trm: מעילאי רווח
txt:
<span class='five'>מעילאי רווח. </span>שבתיהם של חומות אבנים היו והחומה מלמטה היא רחבה והולכת ומתקצרת החומה למעלה כדי שיתקיים הרבה: 


lvr: 43
pgn: 98
dfh: b
trm: כתיב ששים אמה ארכו
txt:
<span class='five'>כתיב ששים אמה ארכו. </span>מן המזרח למערב מפתח ההיכל עד כותל מערבי של בית קדשי הקדשים דהיינו ארבעים אמה דאורך היכל ועשרים אמה דבית קדשי הקדשים ושלשים אמה קומתו נמצא שגם בית קדשי הקדשים רומו שלשים אמה: 


lvr: 43
pgn: 98
dfh: b
trm: וכתיב
txt:
<span class='five'>וכתיב. </span>בפסוק אחר ועשרים אמה קומתו דכתיב ולפני הדביר עשרים כלומר לפנים ממחיצת בית קדשי הקדשים והיא אמה טרקסין שקרויה דביר עשרים אמה אורך מן המזרח למערב ועשרים אמה רוחב מצפון לדרום ועשרים אמה קומתו: 


lvr: 43
pgn: 98
dfh: b
trm: כי קחשיב
txt:
<span class='five'>כי קחשיב. </span>עשרים דקומת בית קדשי הקדשים משפת כרובים ולמעלה קחשיב שהכרובים של שלמה שנים היו עומדין על הקרקע אחד מימין הארון אצל כותל מערבי ואחד משמאלו ורומו עשר כדכתיב בהדיא במלכים וכנפיהן פרושות מקיר לקיר כנף האחת נוגע בקיר צפונה וכנף חבירו נוגע בקיר דרומי נמצא מראשי הכרובים ולמעלה עשרים אמה עד הגג ואותן של משה על גבי הכפורת היו: 


lvr: 43
pgn: 98
dfh: b
trm: ומאי קא משמע לן
txt:
<span class='five'>ומאי קא משמע לן. </span>למה לי דקחשיב קרא כי האי גוונא משפת כרובים ולמעלה לימא שלשים אמה קומתו:  ומשני


lvr: 43
pgn: 99
dfh: a
trm: הא קא משמע לן למטה כלמעלה
txt:
<span class='five'>הא קא משמע לן למטה כלמעלה. </span>דהני עשר אמות שהכרובים והארון עומדים בהן כמו העשרים שלמעלה מה העשרים כולן חלל ואין בהן דבר כך גם העשר וגוף הכרובים בנס היו עומדין כדלקמן ומקום הארון אינו מן המדה אלא בנס היה עומד וכנפי הכרובים שהן באויר לא חייצי דהא למטה דידהו ולמעלה דידהו יכולין למדוד עשרים ריקנות מכותל צפוני לכותל דרומי והכי משמע קרא ועשרים אמה קומתו כלומר כל השלשים אמות קומה אינן חשובים אלא כעשרים דמשפת כרובים ולמעלה שהם פנויין מכלום העשר כמו הכ': 


lvr: 43
pgn: 99
dfh: a
trm: ארון שעשה משה
txt:
<span class='five'>ארון שעשה משה. </span>כשניתן בבית קדשי הקדשים שעשה שלמה שהוא כ' על כ' יש לו עשר אמות ריוח לכל רוח ורוח לימינו ולשמאלו הרי עשרים בלא ארון ולפניו כ' עד הדביר: 


lvr: 43
pgn: 99
dfh: a
trm: כנף הכרוב האחד
txt:
<span class='five'>כנף הכרוב האחד. </span>כנף האחד של כרוב וה' אמות כנף השני של אותו כרוב ולאו בכרוב שני קמיירי דהא כתיב בתרי' ועשר באמה הכרוב השני וגו' ועשר אמות מקצות כנפיו עד קצות כנפיו מהכא לא מפקינן דבנס היה הגוף עומד בין שני הכנפים שמקצה האחד עד קצה השני לא היו כי אם עשר אמות וא'כ הגוף שבינתים היכן לא יתכן לומר דמהכא נפקא ליה דא'כ מאי האי דקפריך לקמן ודלמא ביתא מעילאי רווח וקושיות אחרות דלא שייכי הכא כלל אלא קרא הכי משמע ליה אם באת לחבר שני כנפי הכרוב זה בצד זה תמצא מקצות כנפיו עד קצות כנפיו עשר אמות ומיהו טפי מי' אמות הוו שהרי רוחב הגוף בין ב' הכנפים אלא מהכא פרכינן שרוחב בית קדשי הקדשים מצפון לדרום לא הי' אלא כ' אמה וב' הכרובי' היו כנפיהם כ' לבד הגופים כדכתיב ששני הכנפים היו י' אמות וכתי' ויפרשו את כנפי הכרובים ותגע כנף האחד בקיר וכנף הכרוב השני נוגעת בקיר השני וכנפיהם אל תוך הבית נוגעות כנף אל כנף וא'כ אינהו גופייהו דכרובים היכא הוו קיימי קס'ד שהכנפים בכרוב כידי האדם אחד מצד ימין ואחד מצד שמאל והגוף בינתים: 


lvr: 43
pgn: 99
dfh: a
trm: מתקיף לה אביי
txt:
<span class='five'>מתקיף לה אביי. </span>מי יימר דבנס היו עומדים דלמא גופן של כרובים בולטין ויוצאין מתחת כתרנגולים שהגוף כולו תחת כנפיו ולא בינתים שאין הרחקה והפרש בין הכנפים אלא מקורבים והגוף יוצא מתחת הכנפים ששני הכנפים יוצאים ממקום אחד באמצע הגב וכן כל הנך קושיות דמקשו הנך אמוראי ואזלי אגוף הכרובים קיימי בר מהנך בתראי דגרס בהו ידייהו בהדיא ברב פפא ורב אשי כייפי ידייהו ומשלחפי ידייהו: 


lvr: 43
pgn: 99
dfh: a
trm: ודלמא זה שלא כנגד זה הוו קיימי
txt:
<span class='five'>ודלמא זה שלא כנגד זה הוו קיימי. </span>הכרובים שהאחד עומד מצד הארון מזה סמוך לכותל והשני עומד מצד הארון מזה משוך רחוק מן הכותל קצת ונמצאת כנף האחד נוגעת אחרי כנף חבירו בין הכנף ולכותל נמצאו קצת כנף הכרוב המשוך מן הכותל לפני קצת כנף הכרוב הסמוך לכותל כשיעור עובי רוחב הגופין ואע'ג דלא הוו בולטין כתרנגולין נינהו אפ'ה לא תקשי מידי: 


lvr: 43
pgn: 99
dfh: a
trm: מתקיף לה רב אחא בר יעקב
txt:
<span class='five'>מתקיף לה רב אחא בר יעקב. </span>נהי נמי דלאו בולטין כתרנגולים נינהו וגם זה כנגד זה קיימי אפי' הכי לא תקשי מידי דדלמא באלכסונא היו עומדים הכרובים באלכסון הבית היו עומדים זה כנגד זה דאיכא טפי מכ' אמה כשיעור הגופים מקצות כנפי של זה לקצות כנפי של זה כגון שהכרוב שמימין הארון לא הי' פניו ממש כנגד ההיכל וגבו לכותל מערבי אלא מצדד אצדודי כנפיו החיצון כנגד דרומית מערבית נוגע לכותל בזוית וכנף שלו שמצד הארון פרוש בחצי הארון או חוצה לו דהיינו רחוק מן הכותל וכנף הכרוב הב' מתחלת שם וכנפו השנית נוגעת סמוך לדביר בקרן צפונית מזרחית כזה : 


lvr: 43
pgn: 99
dfh: a
trm: מתקיף לה רב הונא ברי' דרב יהושע
txt:
<span class='five'>מתקיף לה רב הונא ברי' דרב יהושע. </span>נהי נמי דזה כנגד זה קיימי ולא באלכסונא קיימי ואפילו הכי אין גופן עומד בנס דדלמא ביתא מעילאי רווח שהבנין הולך ומתקצר למעלה והרי רחב יתר מעשרים במקום שבולטין הכנפים מן הגופין והוי מקיר אל קיר כנגד כנפי הכרובים מקום נגיעתן בכתלים יותר מעשרים אמה ברוחב הגופין: 


lvr: 43
pgn: 99
dfh: a
trm: מיכף הוו כייפי ידייהו
txt:
<span class='five'>מיכף הוו כייפי ידייהו. </span>הכנפים עצמן כפופין הן כאדם שכופף ידו מעט והלכך ליכא אלא כ' אמה מקצה כנף האחד לקצה כנף השני: 


lvr: 43
pgn: 99
dfh: a
trm: ודלמא שלחופי הוו משלחפי ידייהו
txt:
<span class='five'>ודלמא שלחופי הוו משלחפי ידייהו. </span>כנף על כנף כאדם שחובק את ידיו כדכתיב <span class='mareimakom'>(בראשית מח)</span> שכל את ידיו ומתרגמינן בתרגום ארץ ישראל שלחיפונון לידוהי כך פר'ח ואי משום דכתיב וכנפיהם אל תוך הבית נוגעות כנף אל כנף היינו נמי כעין נוגעות דהוו זו כנגד זו: 


lvr: 43
pgn: 99
dfh: a
trm: ופניהם לבית
txt:
<span class='five'>ופניהם לבית. </span>בכרובים של שלמה כתיב בדברי הימים דכתיב והם עומדים על רגליהם ופניהם לבית (להיכל) ואינן כאותן של משה שהן על הכפורת ואלו על הקרקע ושל עץ שמן היו ומצופין זהב כדכתיב במלכים: 


lvr: 43
pgn: 99
dfh: a
trm: הכתיב ופניהם לבית
txt:
<span class='five'>הכתיב ופניהם לבית. </span>ול'ש כרובים שעל הכפורת ול'ש שעל הקרקע ראויין היו ליעשות בענין אחד: 


lvr: 43
pgn: 99
dfh: a
trm: כאן בזמן שישראל עושין רצונו של מקום
txt:
<span class='five'>כאן בזמן שישראל עושין רצונו של מקום. </span>הם הופכים פניהם זה לזה דוגמת חבת זכר ונקבה האוהבים זה לזה סימן שהקב'ה אוהב את ישראל ומתחלה כך נעשו פנים אל פנים כדי שתשרה שכינה בישראל וישראל יעשו רצונו של מקום וכשאין עושין הופכין פניהם לבית על ידי נס: 


lvr: 43
pgn: 99
dfh: a
trm: דמצדדי אצדודי
txt:
<span class='five'>דמצדדי אצדודי. </span>קצת לבית וקצת זה לזה כאדם שמדבר אל חבירו והופך ראשו קצת לצד אחר והכא ליכא לתרוצי כדלעיל כאן בזמן שישראל עושין כו' דכיון דעיקר עשיית כרובין פניהם לבית לא היה להם לעשותו לסימן שאין ישראל עושין רצונו של מקום: 


lvr: 43
pgn: 99
dfh: a
trm: מעשה צעצועים
txt:
<span class='five'>מעשה צעצועים. </span>פסוק הוא בכרובים בדברי הימים והוא לשון צעצעים כלומר תינוקות כדאמרינן <span class='mareimakom'>(סוכה דף ה:)</span> מאי כרוב כרביא ילד כלומר כתינוקות הנפטרין מרבותיהם והיינו דמצדדי אצדודי דאמרן לעיל: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 99
dfh: a
trm: בשעה שבני אדם יוצאין
txt:
<span class='five'>בשעה שבני אדם יוצאין. </span>ביום שעל מנת כן חלקו ולא שיטריחוהו בלילות לעמוד ממטתו ולפתוח לו: 


lvr: 43
pgn: 99
dfh: a
trm: זה עושה לו פותחת
txt:
<span class='five'>זה עושה לו פותחת. </span>שלא יגנוב בעה'ב ממי הבור ובעה'ב עושה לו פותחת אחרת באותו פתח עצמו הפתוח לבור כדי שלא יוכל זה לשאוב מבורו בלא בעה'ב ולא יבא לעולם בביתו של בעל הבית אלא אם כן ישנו לבעל הבית בביתו ומשום חשד אשתו תקנו כן כדמפרש בגמרא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 99
dfh: b
trm: מי שיש לו גינה כו'
txt:
<span class='five'>מי שיש לו גינה כו'. </span>כגון יורשים או שותפין שחלקו ונתרצה חיצון לפנימי לתת לו דרך באמצע שדהו: 


lvr: 43
pgn: 99
dfh: b
trm: נכנס בשעה כו'
txt:
<span class='five'>נכנס בשעה כו'. </span>דכיון שהוא עושה לו היזק גדול שעובר באמצע שדהו הדבר ידוע שלא נתרצה לו בריוח אלא במה שצריך לו הרבה: 


lvr: 43
pgn: 99
dfh: b
trm: ולא יכנס מתוכה לשדה אחרת
txt:
<span class='five'>ולא יכנס מתוכה לשדה אחרת. </span>כלומר לא יכנס בתוכה לכתחלה כשאין צריך לזו הגינה כלום אלא ליכנס דרך עליה לשדה אחרת שלו כדי לקצר את דרכו דדמי להכנסת תגרין שזה החיצון לא שיעבד לו דרך אלא לתקן גינתו ללקוט פירותיה אבל למידי דאינו צורך הגינה לא שיעבד לו: 


lvr: 43
pgn: 99
dfh: b
trm: והחיצון זורע את הדרך
txt:
<span class='five'>והחיצון זורע את הדרך. </span>דכיון דבאמצע שדהו הוא אנן סהדי דלא מחל לו הדרך מכל וכל שלא יוכל לזרוע לשם: 


lvr: 43
pgn: 99
dfh: b
trm: מן הצד
txt:
<span class='five'>מן הצד. </span>אינו נפסד כל כך דכיון דמדעת שניהן הוא אנן סהדי דמסתמא מחל לו את כל הדרך לגמרי להיות מיוחד להליכה ולא לזריעה: 


lvr: 43
pgn: 99
dfh: b
trm: וזה וזה אין רשאים לזרעה
txt:
<span class='five'>וזה וזה אין רשאים לזרעה. </span>דכיון דמן הצד היא לגמרי ייחדוה להילוך גרידא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 99
dfh: b
trm: אמת המים
txt:
<span class='five'>אמת המים. </span>גדולה כדי להשקות בית השלחין אני מוכר לך צריך ליתן לו שתי אמות ברוחב שאם קצרה היא יחפור בקרקע וירחיבנה עד שתי אמות כדי שיבאו לכאן מים הרבה שזה שיעור להשקות בית השלחין וגם נותן לו אמה מן השדה מכאן ואמה מכאן משני גדותיו כדי לתקן מאותה קרקע אגפיה של אמת המים אם יפול. לישנא אחרינא אמה בית השלחין אני מוכר לך נותן לו שתי אמות לתוכה של שדה לתקן אגפיה אמה מכאן ואמה מכאן בשם רבינו יעקב בר יקר ועיקר: 


lvr: 43
pgn: 99
dfh: b
trm: אמה בית הסילון
txt:
<span class='five'>אמה בית הסילון. </span>ואיכא דאמרי קילון ולהשקות בהמות ורחיצת בגדים וכלים הוא ואין גדול כל כך ונותן לו אמה אחת לתוכה להרחיבן עד אמה. ל'א נותן לו אמה אחת לשפתו לתוכה של קרקע מוכר כגון חצי אמה מכאן וחצי אמה מכאן ועיקר: 


lvr: 43
pgn: 99
dfh: b
trm: בעל שדה זורעם
txt:
<span class='five'>בעל שדה זורעם. </span>דדמי למתני' דאם שיעבד לו ליקח עפר מכאן אם יצטרך לא הפסידו לגמרי בכך מלזרען: 


lvr: 43
pgn: 99
dfh: b
trm: כ'ש נוטעם
txt:
<span class='five'>כ'ש נוטעם. </span>דאינו מקלקל האגפים שהשרים מעמיקים הרבה ואין מזיקין את שפתו אבל הזרעים מתפשטים מיד בתוך השלשה ומחלחלין הקרקע מלמעלה בשפתו: 


lvr: 43
pgn: 99
dfh: b
trm: אלא אמר רב פפא
txt:
<span class='five'>אלא אמר רב פפא. </span>תריץ ואימא הכי שעל מנת כן כו' דסתם מוכר אמת המים גמר ומקנה ליה עפר שדהו לתקן אגפיה כשיכלו דמהיכן יביא לו עפר אם לא מאותה שדה ואע'פ שנתן לו כבר אמה מכאן ואמה מכאן לאגפיה כדאמרן לעיל כיון דכלו להו מתקנן עדיין מעפר השדה מיהו להכי אהני לו מה שנותן לו מתחלה אמה מכאן ואמה מכאן לאגפיה דאין לו לבעל השדה לעשות שם שום תשמיש שיקלקל האגפים אלא נטיעה או זריעה אבל בנין או כל דבר שמכביד אין לו רשות לעשות שם אבל מן האמה ולפנים יעשה בתוך שלו מה שירצה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 99
dfh: b
trm: מי שהיתה דרך הרבים עוברת בתוך שדהו
txt:
<span class='five'>מי שהיתה דרך הרבים עוברת בתוך שדהו. </span>שהוחזקו לעבור שם מעולם או ע'י בעל השדה שנתן להם מתחלה את הדרך: 


lvr: 43
pgn: 99
dfh: b
trm: מה שנתן נתן ושלו
txt:
<span class='five'>מה שנתן נתן ושלו. </span>שנטל עכשיו לא הגיעו והרי יש להם שני דרכים וטעם מפרש בגמ': 


lvr: 43
pgn: 99
dfh: b
trm: י'ו אמה
txt:
<span class='five'>י'ו אמה. </span>במס' שבת <span class='mareimakom'>(דף צט.)</span> נפקא לן מעגלות דמשכן: 


lvr: 43
pgn: 99
dfh: b
trm: דרך המלך אין לה שיעור
txt:
<span class='five'>דרך המלך אין לה שיעור. </span>כדמפרש בגמ' שהמלך פורץ בתים וגדר מלפניו לעשות לו דרך ולא יטה ימין ושמאל ובספרי בפרשת המלך נפקא לן מקראי ונראה בעיני דמדכתב לבלתי רום לבבו מאחיו קדריש גדלהו משל אחיו כדדרשינן נמי <span class='mareimakom'>(הוריות דף ט.)</span> והכהן הגדול מאחיו: 


lvr: 43
pgn: 99
dfh: b
trm: אין לו שיעור
txt:
<span class='five'>אין לו שיעור. </span>תקנת חכמים היא משום יקרא דשכבי כדאמרינן בגמרא ואמרינן בכתובות <span class='mareimakom'>(דף יז.)</span> דצריכים ללוותו הרבה בני אדם שיחזיקו מלא כל הדרך מאבולא עד סיכרא ונראה בעיני דהא אין לו שיעור דמת לא חמיר כדרך המלך לפרוץ בנינין להפסיד ממון אחרים אלא להלך על גבי תבואה ולא יטו ימין ושמאל א'נ במוכר דרך הקבר לחברו ללכת דרך שדהו מיירי דמסתמא אין לו שיעור אלא כל מלוי המת יעברו שם ועיקר: 


lvr: 43
pgn: 99
dfh: b
trm: בית ארבעה קבין
txt:
<span class='five'>בית ארבעה קבין. </span>ברבוע צא ולמד מסאתים בחצר המשכן דהוי מאה על חמשים נמצא בית סאה חמשים על חמשים והסאה ששה קבין נמצא בית ארבעת קבין שלש ושלשים אמות ושני טפחים רוחב על נ' אורך ובריבוע מ' אמות וד' טפחים וג' אצבעות ומעט יותר: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 99
dfh: b
trm: אמאי שלו לא הגיעו
txt:
<span class='five'>אמאי שלו לא הגיעו. </span>כלומר למה לא תקינו לו חכמים שיהא לו רשות לתת להן דרך מן הצד בעל כרחן שהרי אין מפסידין כלום דכגון זה כופין על מדת סדום והלכך יהא הדרך שלהן קנוי לו לגמרי שאם ירצו לעבור בהאי דרך שלקח לעצמו והוא אינו יכול להעמיד רבים בדין: 


lvr: 43
pgn: 99
dfh: b
trm: לינקוט פזרא
txt:
<span class='five'>לינקוט פזרא. </span>מקל או רחת שקורין פורקא וליתיב בההוא דרך להכות את כל מי שירצה לעבור וליעביד דינא לנפשיה מאחר דאית ליה פסידא במה שעוברין בתוך שדהו והמקשה סבר דכיון דקתני מה שנתן נתן בדין עשה מה שעשה ודרכם קנוי לו והאי דקתני לא הגיעו היינו משום דרגילין בני רשות הרבים לעבור בכאן והוא לא יוכל למנען דלא עביד איניש דינא לנפשיה: 


lvr: 43
pgn: 99
dfh: b
trm: ש'מ דלא עביד כו'
txt:
<span class='five'>ש'מ דלא עביד כו'. </span>בתמיה ואנן קיימא לן בבבא קמא בהמניח דכולי עלמא סברי עביד איניש דינא לנפשיה במקום דאיכא פסידא: 


lvr: 43
pgn: 99
dfh: b
trm: גזירה שמא יתן כו'
txt:
<span class='five'>גזירה שמא יתן כו'. </span>כלומר לעולם עביד איניש דינא לנפשיה אבל הכא מן הדין אנו אומרים דשלו לא הגיעו שכך תקנו חכמים דלא ליהוי דידיה אפילו היכא דנתן להם דרך ישר כשלהן דזימנין דאתי למיתב להו דרך עקלתון והם לא יתנו אל לבם דקדירא דשותפי לא חמימא ולא קרירא <span class='mareimakom'>(לעיל כד:)</span> וחשו חכמים לתקנתא דרבים טובא ולקמיה פריך אם כן אמאי מה שנתן נתן דכיון דלא עשה ולא כלום מקח טעות הוא ויחזירו דרך שלו: 


lvr: 43
pgn: 99
dfh: b
trm: רב משרשיא משמיה דרבא אמר
txt:
<span class='five'>רב משרשיא משמיה דרבא אמר. </span>היכא דנתן להם דרך ישר אמרינן שלו הגיעו ולינקוט פזרא וליתיב דלא גזרינן שמא יתן להם דרך עקלתון אבל הכא במאי עסקינן שהדבר ידוע שנתן להם דרך עקלתון ולכך לא הגיעו וגם שלו הפסיד כדמפרש לקמן:  רב


lvr: 43
pgn: 100
dfh: a
trm: רב אשי אמר
txt:
<span class='five'>רב אשי אמר. </span>מתני' בכל דרכים שבעולם מיירי הן ישרים הן עקלתון ולא משום גזירה אלא משום דכולהו הוו עקלתון דכל דרך שנותנין מצד אחד שלא היה שם דרך תחלה יש בני אדם שנעשית להם רחוקה מן הראשונה ויש שנעשית להם קרובה יותר דלאותן העומדים בעיר מצד דרך הראשון אז נעשית להן עכשיו דרך עקלתון ואין הרשות בידו לגזול את הרבים ובין רב אשי לרב זביד ליכא מידי אלא חילוק טעמים כעין משמעות דורשין איכא בינייהו ומקשי לכולהו כיון דתקנת חכמים הוא או דין הוא דשלו לא הגיעו אם כן למה מה שנתן נתן לימא להו כו' דמקח טעות הוא: 


lvr: 43
pgn: 100
dfh: a
trm: כשאבדה להן דרך באותה שדה
txt:
<span class='five'>כשאבדה להן דרך באותה שדה. </span>דמ'מ אורחא אית להו גביה ויפה כח רבים מכח יחיד שהיחיד שאבדה לו דרך בשדה חבירו לא יברור מעצמו אלא או בבית דין או ברשותו של בעל השדה אבל רבים כבית דין דמו דמאן מינייהו מזמין להאי לבי דינא וכ'ש מתניתין דהוא עצמו נתן להם ומיהו שלו לא הגיעו דקנסינן ליה לפי שנתן להם דרך עקלתון: 


lvr: 43
pgn: 100
dfh: a
trm: אמאי אמר רבה בר רב הונא אמר רב אין הלכה כר' אליעזר
txt:
<span class='five'>אמאי אמר רבה בר רב הונא אמר רב אין הלכה כר' אליעזר. </span>והלא הדין עמו שאפילו החכמים החולקין על אדמון ואומרים יקח לו דרך או יפרח באויר הא אוקימנא בחד דאתי מכח ארבעה אבל באותה שדה דברי הכל חייב בעל השדה ליתן לו דרך ליכנס בה לשדהו וגבי רבים דין הוא שאם ביררו לעצמן יפה עשו וקשיא לרב דאמר אין הלכה אדרב דאוקמה כשאבדה: 


lvr: 43
pgn: 100
dfh: a
trm: מאן דמתני הא לא מתני הא
txt:
<span class='five'>מאן דמתני הא לא מתני הא. </span>רב גידל דמתני משמיה דרב כגון שאבדה לא מתני הא דאמר רבה בר רב הונא אמר רב אין הלכה: ה'ג 


lvr: 43
pgn: 100
dfh: a
trm: ולרבה בר רב הונא מתני' טעמא מאי
txt:
<span class='five'>ולרבה בר רב הונא מתני' טעמא מאי. </span>כיון דאמר אין הלכה לא ס'ל לאוקומי סתם מתני' כר' אליעזר: 


lvr: 43
pgn: 100
dfh: a
trm: שהחזיקו בו רבים
txt:
<span class='five'>שהחזיקו בו רבים. </span>שהשווהו ותקנוהו להילוך והבעלים ידעו ושתקו אסור לקלקלו דודאי לרבים מחל וכ'ש מתני' שנתן להם ההוא דרך בידים הלכך מה שנתן נתן וכגון שהחזיקו: 


lvr: 43
pgn: 100
dfh: a
trm: ולר'א
txt:
<span class='five'>ולר'א. </span>אליבא דרבה בר רב הונא דאמר אין הלכה ומוקי לה כשלא אבדה להם דרך ואפ'ה קאמר ר' אליעזר מה שביררו ביררו בבירור בעלמא בלא חזקה: 


lvr: 43
pgn: 100
dfh: a
trm: במאי קנו לה
txt:
<span class='five'>במאי קנו לה. </span>וכי בדיבור קנו לה ומשני בהילוכא דהאי שביררו הוא ההילוך ובענין זה ביררו אותם שהלכו לשם: 


lvr: 43
pgn: 100
dfh: a
trm: עד שיחזיק
txt:
<span class='five'>עד שיחזיק. </span>להשוות קרקע לחרישה או נעל וגדר ופרץ כל שהוא והא דאמרינן בפ'ק דב'ק <span class='mareimakom'>(דף ט.)</span> אימת הויא חזקה מכי דייש אמצרי לאו בהילוך מיירי אלא בהגבהת המצר ודש הקרקע לתקן את המצר ולחזקו דהיינו נעל וגדר: 


lvr: 43
pgn: 100
dfh: a
trm: כדי שיהא נוח כו'
txt:
<span class='five'>כדי שיהא נוח כו'. </span>דהוו להו כיורשין ולא כגזלנין ולא יהיה רשות לשטן לקטרג ולא פתחון פה [לבעל] מדת הדין: 


lvr: 43
pgn: 100
dfh: a
trm: נקנה בהילוך
txt:
<span class='five'>נקנה בהילוך. </span>דרך הנאת המעשה קונין אותו כדאמרינן בחזקת הבתים <span class='mareimakom'>(לעיל דף נג:)</span> הציע מצעות בנכסי הגר קנה: 


lvr: 43
pgn: 100
dfh: a
trm: כי אתו לקמיה דרבי יצחק
txt:
<span class='five'>כי אתו לקמיה דרבי יצחק. </span>לדון על עסק אדם שמתנה לחבירו למכור שביל של כרמים ור'ח פירש דבמי שאבדה לו דרך שדהו מיירי: 


lvr: 43
pgn: 100
dfh: a
trm: הבו ליה
txt:
<span class='five'>הבו ליה. </span>שביל רחב כי היכי דדרי טונא דזמורות על כתפו והדר אילך ואילך ולא יגעו הזמורות במחיצות השביל: 


lvr: 43
pgn: 100
dfh: a
trm: ולא אמרן אלא דמסיימי מחיצתא
txt:
<span class='five'>ולא אמרן אלא דמסיימי מחיצתא. </span>שיש שם לשביל גדר מזה וגדר מזה אז צריך להרחיב את הדרך ולמשוך כתלים לאחוריהם כדי שלא יזיקוהו הכתלים להפיל המשוי מעל כתפו: 


lvr: 43
pgn: 100
dfh: a
trm: אבל לא מסיימי מחיצתא
txt:
<span class='five'>אבל לא מסיימי מחיצתא. </span>לא יתן לו אלא מדרך כף רגליו ויזרע המוכר או יטע כרם מיכן ומיכן דאין כאן דבר המזיק לו כשיטעון משוי על כתפו ואית דגרס ולא אמרן אלא דלא מסיימי מחיצות הלכך י'ל שמכר לו כל צרכו אבל היכא דמסיימי מחיצתא הדבר ידוע שלא מכר לו אלא שביל זה כמות שהוא ולא נהירא דאם שביל סתם זבין ליה למה לא יתן לו כל צרכו: 


lvr: 43
pgn: 100
dfh: a
trm: דייני גולה אמרי
txt:
<span class='five'>דייני גולה אמרי. </span>והיינו שמואל וקרנא בפ'ק דסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף יז: ע'ש)</span> והלכך לא גרסי' תניא דאמוראי נינהו אי נמי ה'ג תנו דייני גולה שונים ברייתא ובפ' בית כור <span class='mareimakom'>(לקמן דף קז:)</span> גרסינן נמי הכי: 


lvr: 43
pgn: 100
dfh: a
trm: גמדין
txt:
<span class='five'>גמדין. </span>אמות קטנות מפרקו עד אצבעותיו ויש אומרים אמות שלימות דקרא כתיב גמד ארכה <span class='mareimakom'>(שופטים ג)</span> : 


lvr: 43
pgn: 100
dfh: a
trm: דרך מעיר לעיר
txt:
<span class='five'>דרך מעיר לעיר. </span>שהדרך מיוחדת לשתי עיירות הללו ואין אנשי עיירות אחרות נכנסין לשם: 


lvr: 43
pgn: 100
dfh: b
trm: דרך
txt:
<span class='five'>דרך. </span>מצי למיכתב וכתיב הדרך לאוסופי דרך אחרת וסתם דרך שבתורה ט'ז אמה כדילפינן מעגלות דמשכן ועוד דאפילו לא הוה כתיב אלא דרך הוה אמינא ט'ז אמה דסתם דרכי ערי מקלט רה'ר הם כדי שיוכלו מכל עיירות לנוס שמה: 


lvr: 43
pgn: 100
dfh: b
trm: שהמלך פורץ
txt:
<span class='five'>שהמלך פורץ. </span>משנה היא בסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף כ:)</span> ואגב גררא נקטה במתני': 


lvr: 43
pgn: 100
dfh: b
trm: המוכר קברו
txt:
<span class='five'>המוכר קברו. </span>מערות היו עושין להן בחייהן לקבור שם מתי משפחה כדתנן במתניתין: 


lvr: 43
pgn: 100
dfh: b
trm: משום פגם משפחה
txt:
<span class='five'>משום פגם משפחה. </span>גנאי הוא להם שאין לקרובים מקום קבורה הלכך אמור רבנן לישקול דמי וליהדר והכי אמרינן בהדיא בבכורות בשלהי פ' יש בכור לנחלה: 


lvr: 43
pgn: 100
dfh: b
trm: משבעה מעמדות ומושבות
txt:
<span class='five'>משבעה מעמדות ומושבות. </span>בחזירתן מן הקבר הולכין מעט ויושבין לנחם האבל או להרבות צער על המת שמת ולהרבות בבכי ולתת איש אל לבו לשוב בתשובה כי חיי האדם הבל ועומדין והולכין מעט וחוזרין ויושבין מעט כך עושין ז' פעמים כדי לתת אל לבם שחיי האדם הבל והיינו דמפרש לקמיה כנגד שבעה הבל הבלים שכתובין בראש ספר קהלת כן נראה הטעם בעיני וראיתי כתוב מפני שהשדים מתלוים עם החוזרים מבית הקברות לכך תקנו מעמדות ומושבות כדי שבתוך כך יסתלקו השדים מעליהן ולא נהירא דא'כ יהיו עושין כן בכ'מ ולקמן אמרינן דבמנהגא תליא מילתא ועוד מאי כנגד הבל הבלים: 


lvr: 43
pgn: 100
dfh: b
trm: עמדו יקרים
txt:
<span class='five'>עמדו יקרים. </span>לאחר שישבו מעט היה הממונה אומר להן עמדו ולכו אל מקום אחר כך נראה בעיני: 


lvr: 43
pgn: 100
dfh: b
trm: אמרו לו
txt:
<span class='five'>אמרו לו. </span>חכמים א'כ אף בשבת היכא דקברו את המת סמוך לחשיכה כדלקמן יהא מותר לעשות כן מאחר שלא היו עושין כי אם עמידות וישיבות ומדרבי יהודה מייתי ראיה ולא מרבנן שהם לא פירשו כלום: 


lvr: 43
pgn: 100
dfh: b
trm: בעיר הסמוכה לבית הקברות והוא דאמטיוהו כו'
txt:
<span class='five'>בעיר הסמוכה לבית הקברות והוא דאמטיוהו כו'. </span>ולאחר שהחשיך היה להם לעשות מעמד ומושב בחזירתן דאכתי יום ראשון קרינא ביה דהא לענין אנינות נמי אמרינן אנינות לילה דרבנן שהלילה הולך אחר היום: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 100
dfh: b
trm: לעשות לו קבר
txt:
<span class='five'>לעשות לו קבר. </span>והם לא היו רגילים ליקבר אחד אחד בפני עצמו אלא כל בני משפחה נקברין במערה אחת כל אחד בכוך בפני עצמו הלכך המוכר לחבירו מקום קבר מכר לו מקום לב' מערות וחצר ביניהן ומקום הכוכין חוץ מן המערות ד' אמות תחת הקרקע לכל כותלי המערות כדלקמן ולר'ש ד' מערות: 


lvr: 43
pgn: 100
dfh: b
trm: עושה תוכה של מערה
txt:
<span class='five'>עושה תוכה של מערה. </span>כלומר עושה חללה של מערה ד' אמות רחב באורך שש וגובה המערה מפורש בתוספתא ארבע אמות: 


lvr: 43
pgn: 100
dfh: b
trm: ושנים כנגדו
txt:
<span class='five'>ושנים כנגדו. </span> של פתח בכותל אמצעי שרחבו ד' וכן סדרן מרחיק חצי אמה מזוית הכותל הארוך של צד הפתח וחופר כוך רחב ששה טפחים דהיינו אמה ומניח כותל אמה וחופר כוך שני אמה ומניח כותל אמה וחופר כוך שלישי אמה ומניח חצי אמה בזוית פרנסת כותל של ו' אמות לשלשה הכוכין ג' אמות לשני אוירים שביניהם שתי אמות לשתי הזויות חצי חצי אמה דהיינו [אמה והיינו] ו' אמות וכן יעשה לכותל הארוך שכנגדו וכענין זה יעשה שני הכוכין בכותל הקצר שכנגד הפתח דהוי ד' אמות מניח חצי אמה בזוית מכאן וחצי אמה בזוית השני וחופר ב' כוכין של ב' אמות וריוח ביניהן אמה הרי ארבע אמות: 


lvr: 43
pgn: 100
dfh: b
trm: והכוכין ארבע אמות ארכן
txt:
<span class='five'>והכוכין ארבע אמות ארכן. </span>שהמת ארכו שלש אמות ובשביל ארון שהוא מונח בו צריך אמה רביעית: 


lvr: 43
pgn: 100
dfh: b
trm: ורומן שבעה
txt:
<span class='five'>ורומן שבעה. </span>להכניס הארון בריוח וגם להיות אויר טפח בין הקרקע לארון שלא לטמא העוברים דרך המערה:  ארבעה


lvr: 43
pgn: 101
dfh: a
trm: ארבעה מכאן
txt:
<span class='five'>ארבעה מכאן. </span>בכותל שארכו ח' ד' אמות לרוחב הד' כוכין וג' אמות לשלשה אוירות שביניהן ושני חצאי אמה לשני הזויות של אותו הכותל הרי ח' אמות: 


lvr: 43
pgn: 101
dfh: a
trm: ועושה חצר כו'
txt:
<span class='five'>ועושה חצר כו'. </span>בין המוכר מקום לחבירו לעשות קבר בין המקבל לעשות לחבירו קבר צריך לעשות חצר למעלה על פי המערה מקום פנוי ו' על ו': 


lvr: 43
pgn: 101
dfh: a
trm: ופותח לתוכה שתי מערות
txt:
<span class='five'>ופותח לתוכה שתי מערות. </span>הך מערה דלעיל ועוד מערה אחרת כנגדה דהוו להו ב' מערות בין הכל לחצר ובכל אחת יש בה ח' כוכין ועכשיו יוכלו נושאי המטה לבא מכאן ומכאן מן הצדדין שאין שם מערה לחצר ולא יהו דורסין על גבי המערות וליכא לפרושי ופותח לתוכה שתי מערות בר מהך דלעיל דהוו להו ג' דהא פרכינן בגמ' דאי לא תימא הכי ד' מערות לר'ש היכי עביד להו כו' ואי איתא הכי נמי הוה מצי לאקשויי ההיא קושיא עצמה בג' מערות לרבנן והא דתנא לעיל מערה ואח'כ חצר ואחר כך מערה שניה שכנגדה דהיכי ליתני עושה חצר ופותח לתוכה ב' מערות והלא אין קרוי חצר עד שיעשה תחלה המערה שהחצר לפניה דאין קרוי חצר אלא דבר שהוא כניסת בית או כניסת מערה: 


lvr: 43
pgn: 101
dfh: a
trm: ופותח לתוכה
txt:
<span class='five'>ופותח לתוכה. </span>שהמוכר או המקבל צריך לתת מקום ולעשות שתי מערות שכל זה תורת קבר הוא: מערה דרבנן כזה : ר' שמעון אומר ארבע. מערות צריך לעשות מארבע רוחות החצר ובכל מערה י'ג כוכין כזה : 


lvr: 43
pgn: 101
dfh: a
trm: הכל לפי הסלע
txt:
<span class='five'>הכל לפי הסלע. </span>אכוכין קאי שאם הקרקע חזק א'צ הפרש אמה בין כוך לכוך לכותל ועושה יותר מי'ג כוכין ואם סלע הבא בידים ירחיק יותר מאמה זה מזה ולא יעשה יותר מד' או ה' כוכין במערה ומי שמקבל לעשות קבר לחבירו אין חושבין לכוכין אלא לפי חוזק הקרקע ירבה או ימעט כוכין ונראה בעיני דאמערות נמי קאי דהכל לפי הסלע יעשה מערות הרבה מכל צד ולשון התוספתא <span class='mareimakom'>(פ'ו)</span> מוכיח דקא תני ופותח לתוכה שתי מערות ר'ש אומר ד' לד' רוחותיה ר' יהודה אומר בסלע הבא בידו פותח את שתיהן מרוח אחת אמרו לו אי אפשר לר'ש נושאי המטה עוברין על גבי המערות: <span class='shastitle7'>גמ'</span> ה'ג בפי' ר'ח 


lvr: 43
pgn: 101
dfh: a
trm: הני תרי להיכא שדי להו אי לבראי הא קמיתדשי ותו התנן חצר הקבר העומד בתוכו טהור
txt:
<span class='five'>הני תרי להיכא שדי להו אי לבראי הא קמיתדשי ותו התנן חצר הקבר העומד בתוכו טהור. </span>והכי פירושו הני תרי כוכי דר'ש דקתני אחד משמאל הפתח ואחד מימינו לאיזה צד ממשיך ארכו והיאך חופרין ד' אמות של ארכן אם בכותל המערה שתחת החצר חופרין אותו אחד מימין הפתח ואחד משמאל ותופסין הכוכין תחת קרקע החצר ד' אמות: 


lvr: 43
pgn: 101
dfh: a
trm: הא קמיתדשי
txt:
<span class='five'>הא קמיתדשי. </span>ברגלי נושאי המטה וקובריה שמושיבים שם המטה ומשתהין שם הרבה ולא דמי לדריסת נושאי המטה שדורסין על גבי המערות המוקפות מכל צד כשמביאין את המטה לחצר דהתם בשביל הילוך לפי שעה לא קפיד ר'ש: 


lvr: 43
pgn: 101
dfh: a
trm: ותו
txt:
<span class='five'>ותו. </span>דאם תמצי לומר דלדוושא לא חייש התנן בהדיא דהנכנס לחצר הקבר בשידה תיבה ומגדל ולא נטמא במה שעבר על גבי המערות לר'ש ועכשיו עומד בחצר הקבר טהור דאין כאן כוך ואם איתא הרי נטמא באהל שמאהיל על גבי הכוכין שתחת החצר ובספריהם שלנו כתוב אי לגואי בתוך המערה שחופר קבר ד' אמות בקרקע המערה הא קא מיתדשי כשרוצה לקבור בכוכי הכותל הסמוך לו ולא נהירא דאין זה דומה לשאר הכוכין ולא אסיק אדעתיה לאקשויי שיהא כוך זה משונה מן שאר הכוכין להיות תחת שולי המערה אלא בכותל הוא כשאר כוכין והלכך פריך אי לבראי הא קא מיתדשי: 


lvr: 43
pgn: 101
dfh: a
trm: דעביד לה כמין נגר
txt:
<span class='five'>דעביד לה כמין נגר. </span>מנעול של פתח זקוף שיורד מלמעלה למטה כן עשה שני כוכין משני צידי הפתח זקופין כמין בור עמוקין ד' אמות ורחבין ו' על ו' ונתן המתים זקופין ובסמוך לכותל החצר עשאן דמשום ההוא פורתא לא מיתדשי שאין מתקרבין כל כך אחורי הפתח:  קבורת


lvr: 43
pgn: 101
dfh: b
trm: קבורת חמורים
txt:
<span class='five'>קבורת חמורים. </span>שמשליכין בבור: יש מפרשים שיטה זו כך דעביד להו בקרן זוית בחצי אמה הפנויה בזוית מזה ובחצי אמה שבזוית הכותל שכנגדו אצל הפתח בתחלת המערה לשם חוקק הכוכין בכתלים סמוך לכוכין האחרים והא נגעי כו' שכוך זה שהוא רחב אמה נכנס חצי אמה בכוך שבכותל המרוחק חצי אמה מן הזוית ומשני במעמיק לא יחפור בשוה לאחרים אלא מלמטה יחפור אותו שיהא אמה בינתים כעין עילית ותחתית ומיהו בכל המערה לא היה מצריך ר'ש כן במעמיק משום דבכאן סמוך לחצר הוי הקרקע קשה שאינו חופר כלל לא למעלה ולא למטה אבל באמצעית המערה שיש מכל צד כוכין וחפירות לא היה מצריך ר'ש לעשות כוכין למטה מן העליונה פן תפול המערה י'מ כן ולא נהירא חדא דאין זה לשון קרן זוית ועוד א'כ למה אינו עושה כמו כן בכל המערה כוכין הרבה זה תחת זה דהא מוקי לה במעמיק וא'ת מפני שאינו רוצה לעשות כוך תחת כוך והלא בעל כרחך כוך זה שבסוף הכותל הסמוך לפתח הלא יש על גביו כוכין ראשונים של מערה השנית הסמוך לה אליבא דר'ש. הלכך הכי מפרשי לה דעביד להו בקרן זוית ממש מאחורי המערה ולא לצד פתח בשני הזויות שכנגד הפתח חצי הכוך בכותל זה וחצי הכוך בכותל זה והיינו מימין הפתח ומשמאל הפתח דקתני מתניתין כזה : ומקשינן 


lvr: 43
pgn: 101
dfh: b
trm: והא קא נגעי כוכין
txt:
<span class='five'>והא קא נגעי כוכין. </span>של זוית שני הכתלים [בהדי הדדי] והוו להו שלשה כוכין זה בתוך זה לכל זוית וזוית דהך כוך דבקרן מחבר כוך שמכאן שהוא חצי אמה רחוק מן הקרן בסוף כותל מזרחי וכוך שבסוף כותל דרומי שאין בין כוך זה לכוך זה אלא חצי אמה על חצי אמה ואלכסונה. ומשני במעמיק ולפיכך עושה אותם לשם שכל מה שנכנס הכוך שבקרן בקרקע מתרחק מן הכוכין שמכאן ומכאן הרבה אבל בכל המערה אי אפשר עוד שהרי יש כוכין שיהו נוגעים בכל צד כן נראה בעיני ועיקר: 


lvr: 43
pgn: 101
dfh: b
trm: א'כ ארבע מערות לר'ש היכי עביד להו
txt:
<span class='five'>א'כ ארבע מערות לר'ש היכי עביד להו. </span>לכוכין של מערה מזרחית ושל מערה דרומית והוא הדין לכל שתי המערות הסמוכות זו לזו: 


lvr: 43
pgn: 101
dfh: b
trm: והא קנגעי כוכין אהדדי
txt:
<span class='five'>והא קנגעי כוכין אהדדי. </span>כוך של מערה מזרחית שבקרן דרומית מערבית רחוק חצי אמה מן הזוית נכנס הוא לתוך כוך של מערה דרומת באותו שבכותל מזרחי שהוא בקרן מזרחית צפונית. כזה דכיון דאין זה רחוק מן הזוית אלא חצי אמה וזה שבא ארכו כנגד רחבו אינו רחוק מן הזוית אלא חצי אמה נמצא כל אחד נכנס בשל חבירו שלש אמות ומחצה: 


lvr: 43
pgn: 101
dfh: b
trm: רב הונא בריה דרב יהושע אמר
txt:
<span class='five'>רב הונא בריה דרב יהושע אמר. </span>מהכא לא תפשוט דלעולם שוין הן ואינו מעמיק ואפי' הכי לא נגעי כוכין דארבע מערות בהדדי משום דעבידי כחרותא עשויין הכוכין של שתי המערות באלכסון כחריות של דקל כזה : 


lvr: 43
pgn: 101
dfh: b
trm: כמה הויא להו
txt:
<span class='five'>כמה הויא להו. </span>הקרקע של כותלי שתי המערות שבהן יוצאין ח' כוכין כחרותא ח' אמות על ח' אמות מרובעות הוי אותו קרקע באורך ב' הכתלים אחד שתי ואחד ערב דהוי להו אלכסונה ח' אמות וט'ז חומשים דהיינו חד סרי אמה וחומשא היאך יתכן לצאת דרך אותו אלכסון ח' כוכין של שמונה אמות ושבעה אוירים בינתים של שבע אמות הרי ט'ו אמה ואיהו לא הוי אלא י'א אמה ובעל כרחך כיון דאורך הכוכין ארבע אמות כולן יוצאין ונוגעין באלכסון ויוצאין דרך שם: 


lvr: 43
pgn: 101
dfh: b
trm: ואיבעית אימא
txt:
<span class='five'>ואיבעית אימא. </span>לא תיקו להנך שני כוכין ולא לארבע מערות דר'ש במעמיק אלא כדאמר רב שישא כו' לקמן בשמעתין: 


lvr: 43
pgn: 101
dfh: b
trm: ה'נ בנפלי
txt:
<span class='five'>ה'נ בנפלי. </span>אותן שני כוכין עושה אותן בתוך חצי אמה הריקנית וללשון אחרון בתוך האמה הריקנית שבקרן זוית בשוה לכוך ויעשנו קצר לצורך לתת שם נפלים וכיון דקצר הוא אינו מזיק כל כך לכוך גדול שבצידו אלא שיהא משהו כותל בינתים ואתא ר' שמעון לאורויי דמנהג בונה קבר לעשות שם שני כוכין לצורך נפלים ולר' שמעון נמי הכוכין שהן בתוך הארבע אמות של מערה השנית קברי נפל הן שאין ארכן אלא חצי אמה והלכך אין כוכין הללו נכנסין לתוך ארכן: 


lvr: 43
pgn: 101
dfh: b
trm: המוצא מת
txt:
<span class='five'>המוצא מת. </span>תחלה שלא נודע עד עכשיו שהיה כאן מת אי נמי נודע שיש כאן מת ואחר כך מצא שנים אחרים תחלה שלא היו ידועין לא הוי שכונת קברות לקנות מקומן אלא נוטלן ואת תפוסתן עד שיהיו שלשה ידועין או שלשה תחלה כדתניא בשילהי מסכת נזיר והכי גמירי לה: 


lvr: 43
pgn: 101
dfh: b
trm: מת מושכב כדרכו נוטלו ואת תפוסתו
txt:
<span class='five'>מת מושכב כדרכו נוטלו ואת תפוסתו. </span>אם רוצה לעשות שם טהרות מפנהו למת משום דלא קנה מקומו כל זמן דלא הוו שלשה דאיכא למימר לא היה המקום הזה מקום קבורה אלא על ידי הדחק שלא היה להם פנאי להוליכו לבית הקברות קברוהו לשם ומיהו כיון דמת הוא ולא הרוג ומושכב כדרכו נוטל גם את תפוסתו כדמפרש במסכת נזיר <span class='mareimakom'>(דף סה.)</span> כמה שיעור תפוסה פירש ר'א (ברבי צדוק) נוטל עפר תיחוח וחופר שלשה טפחים בקרקע בתולה ונוטל הכל דחשיבי כרקב של מת ונפקא לן מדכתיב ונשאתני ממצרים ממצרים טול עמי כלומר מקרקע מצרים אבל אם הוי הרוג שמצאוהו מגויד לא קנה מקומו כלל אפילו לתפוסה דאיכא למימר שם נהרג ונפל וכן אם לא מושכב כדרכו איכא לספוקי בעכו'ם ואין לו תפוסה וגם אם יהיו שלשה אין להם דין שכונת קברות אלא נוטלן כולן משם כדדייקינן התם להך משנה המוצא פרט למצוי כלומר פרט לידוע שאם אחד מהן ידוע ושנים תחלה לא מיתני בסיפא גבי מצא שלשה הרי זו שכונת קברות מת פרט להרוג שאם נמצאו מגוידין אפילו הן שלשה אין להן שכונת קברות דאיכא למימר כאן נהרגו ולא ניתנו לקבורה מושכב פרט ליושב כדרכו פרט לשראשו מונח לו בין ירכותיו דאיכא למימר עכו'ם הוא הואיל ואין מושכב כדרך ישראל מת אי נמי אם ישראל הוא באקראי בעלמא השליכוהו לשם עד שיהא להם פנאי ויטלוהו מכאן לקברו בבית הקברות הלכך אין להם לא תפוסה ולא שכונת קברות:  מצא


lvr: 43
pgn: 102
dfh: a
trm: מצא שלשה
txt:
<span class='five'>מצא שלשה. </span>מתים מושכבים כדרכן זה בצד זה אם יש בין הראשון לשלישי קרוב לד' אמות או קרוב לח' הרי זו שכונת קברות ולא יטלם מכאן דקנו מקומן דסבירא ליה להאי תנא תוכה של מערה ארבע אמות על ח' וסבירא ליה נמי שג' מתים נקברים בכותל רחבה דלא הוי אלא ארבע אמות כיצד ג' אמות לשלשה כוכין וב' טפחים בין כוך לכוך וטפח לזוית הרי ו' טפחים סך הכל ד' אמות ובכותל הארוך ח' אמות יקבור לפי חשבון זה ו' מתים בו' אמות ושני אמות הנותרות הן י'ב טפחים צא מהן י' טפחים לה' אוירות שבין ששת הכוכין טפחיים לכל אויר ואויר נשארו טפחיים לזויות והלכך כשמוצאן שלשה בתוך ד' אמות איכא למימר זהו כותל קצר של מערה שכנגד הפתח וה'נ איכא לספוקי בכותל הארוך אלא שעדיין לא נתמלאו כל הכוכין וכן אם מצא ג' מפוזרין בתוך ח' אמרינן באורך המערה נקברו אלא שעדיין יש כאן ג' כוכין שנתמלאו עפר כשנפלה המערה ועדיין לא נקבר בהן מת אבל מצאן רצופין יותר משיעור הזה אין זה שכונת קברות אלא ע'י הדחק נקברו לשם על מנת לפנותן היום ולמחר ולא קנו מקומן וגם אין צריך לבדוק יותר. הכא לא גרסינן כמלא המטה וקובריה: 


lvr: 43
pgn: 102
dfh: a
trm: ובודק ממנו ולהלן כ' אמה
txt:
<span class='five'>ובודק ממנו ולהלן כ' אמה. </span>היכא דמצא ג' בד' אמרינן רוחב המערה הוא וכנגדו פתח החצר ויש עדיין מערה אחרת כנגדה חוץ לחצר והחצר בין שניהן הלכך בודק ממקום שכלים גוף המתים לצד המערה כ' אמה כיצד ח' אמות אורך המערה ובודק בכתלים משני צדדין ואח'כ בודק שש אמות דחצר מפני המערות הפתוחות לה מכאן ומכאן לר'ש נמי דהיינו בדיקה כ' אמות כנגד החצר בשביל ב' המערות מכאן ומכאן וחוץ לחצר עדיין ח' אמות מפני מערה חיצונה שכנגד זו הרי כ'ב אמה ולקמי' פריך אמאי לא קאמר בודק כ'ב אמה וה'ה דאיכא לספוקי בהנך ג' מתים שבארבע אמות שמא זהו אורך המערה שקוברין בה ועדיין לא נתמלאת וצריך נמי לבדוק כנגדן עד ד' אמות שיש מכאן עד כותל הארוך שכנגדו דשמא כנגד מתים הללו יש מתים אחרים הקבורים בכותל שהוא ארוך ח' ועוד צריך לבדוק מלמעלה ומלמטה כ' אמה דהיינו מ' אמה דשמא זוהי מערה שבמזרח החצר ויש עדיין מערה אחרת כנגדה במערב החצר א'נ זוהי שבמערב החצר ויש עדיין מערה אחרת במזרח החצר ותנא לשון קצר נקט בדיקת כ' אמה לאשמועי' דאורך ב' מערות וחצר לא הוו אלא כ' אמה כדלקמן ומדעתך צא ובדוק בדיקות כ' טובא בכל צד דאיכא לספוקינהו כדפרישית והיכא דהוו לה הג' מתים מפוזרין בח' אמות ודאי הדבר ידוע שבאורך המערה נקברין ולא ברחבה וא'צ לבדוק אלא כנגד ד' אמות מפני כותל המערה שני שכנגדו ומלמעלה ומלמטה כ' אמה דלמא מערה זו במזרח החצר ויש עדיין מערה אחרת במערבו או דלמא במערב החצר היא ויש עדיין אחרת במזרחו וכללא דמילתא כל היכא דמספקא לי' חצר צריך לבדוק מד' רוחותיו לר'ש בודק ממנו ולהלן כ' דמי יימר דמבית הקברות זה הויא ההיא מערה שמא קבר אחר הוא וחצר אחרת של אדם אחר וצריך לעשות גם לשם בדיקות דלעיל דכמו שיש כאן קבר יש לומר עדיין יש כאן בהך שדה קברים אחרים טובא: 


lvr: 43
pgn: 102
dfh: a
trm: שאילו מתחלה מצא
txt:
<span class='five'>שאילו מתחלה מצא. </span>קודם שמצא ג' מתים הללו דליכא השתא רגלים לדבר היה נוטלו ואת תפוסתו כדאמרן המוצא מת כו' נוטלו ואת תפוסתו אבל עכשיו שנמצא לבסוף חשבינן לההוא יחידי שכונת קברות אלא שעדיין לא נקבר בההוא מערה יותר: 


lvr: 43
pgn: 102
dfh: a
trm: לעולם ר'ש היא
txt:
<span class='five'>לעולם ר'ש היא. </span>דאמר אורך מערה ח' והאי דאמר רחבה ד' תרי תנאי אליבא דר'ש והאי תנא דהך ברייתא אליבא דר'ש: 


lvr: 43
pgn: 102
dfh: a
trm: יש להן תפוסה
txt:
<span class='five'>יש להן תפוסה. </span>מאחר שמצאן מתים ולא הרוגים וגם מושכבין כדרכן והיינו ההוא תנא דלעיל ואליבא דר'ש אתיא: 


lvr: 43
pgn: 102
dfh: a
trm: ואי רבנן
txt:
<span class='five'>ואי רבנן. </span>מוקי להך סיפא אע'ג דרישא ודאי לא אתיא כרבנן האמרי במתני' אורך מערה ו' ותמני סרי הויין י'ב דשני מערות ושש דחצר: 


lvr: 43
pgn: 102
dfh: a
trm: וכגון דבדק באלכסונא
txt:
<span class='five'>וכגון דבדק באלכסונא. </span>וכ'כ בפר'ח כלומר שבדק מערה ראשונה באלכסון כי המערה הויא לרבנן ו' על ד' וכשמצא ג' מתים ורוצה לבדוק לפניו כותלי המערה שיש בהן כוכין מכאן ומכאן באורך ד' אמות והן מסודרין בכותל שארכו ו' נמצא מקום הכוכין בתוך כותל המערה ארבע  אמות


lvr: 43
pgn: 102
dfh: b
trm: אי הכי
txt:
<span class='five'>אי הכי. </span>כיון דמצרכת ליה לבדוק באלכסון גם מערה שניה שחוץ לחצר יבדוק באלכסון והוו להו אכתי כ'ב ומשני חדא באלכסונא הוא דמחייבין ליה אבל לא החמירו כל כך לבדוק גם השניה באלכסון מאחר דבראשונה לא מצא כלום: 


lvr: 43
pgn: 102
dfh: b
trm: רב שישא בריה דרב אידי אמר
txt:
<span class='five'>רב שישא בריה דרב אידי אמר. </span>הך סיפא נמי ר'ש היא וכגון דהני שלשה מתים הוו ניפלי ומערה של נפלים ארכה שש ומערה השניה ח' אמה הרי כ' אמה: ומקשי' 


lvr: 43
pgn: 102
dfh: b
trm: ורמי דרבנן כו'
txt:
<span class='five'>ורמי דרבנן כו'. </span>דלעיל לית להו רואים ולר' שמעון אית ליה רואין וגבי כרם איפכא שמעינן להו: 


lvr: 43
pgn: 102
dfh: b
trm: מיקרי ומנח ליה
txt:
<span class='five'>מיקרי ומנח ליה. </span>בין שאר המתים הנקברין כסדרן ואהדר איפנייה ושמא נאנס או שכח: 


lvr: 43
pgn: 102
dfh: b
trm: לא נטעי אינשי אדעתא למיעקרא
txt:
<span class='five'>לא נטעי אינשי אדעתא למיעקרא. </span>מבינתיים הלכך לשם כרם נטע הכל וכיון דלא נטע כהלכתו לא חשיב כרם: 


lvr: 43
pgn: 102
dfh: b
trm: אדעתא לטלו
txt:
<span class='five'>אדעתא לטלו. </span>לחזור ולפנותו משם הלכך לגמרי נקברו לשם כולן ע'י הדחק באקראי בעלמא וכיון דאין זה מקומן לא חשבינן ליה שכונת קברות: 


lvr: 43
pgn: 102
dfh: b
trm: כרם עביד איניש דנטע יותר מכשיעור דקסבר דשפיר שפיר ודלא שפיר ליהוי לציבי
txt:
<span class='five'>כרם עביד איניש דנטע יותר מכשיעור דקסבר דשפיר שפיר ודלא שפיר ליהוי לציבי. </span>כלומר הנטיעה שתקלוט ותצליח תשאר ואותה שלא תצליח אעקור ויהיה לעצים לשריפה:  הדרן עלך המוכר פירות 


lvr: 43
pgn: 102
dfh: b
trm: האומר לחבירו
txt:
<span class='five'>האומר לחבירו. </span>כשיעור בית כור עפר אני מוכר לך דהיינו לפי חשבון סאתים בחצר המשכן דהיינו מאה על חמשים ומכאן צא וחשוב לבית כור ט'ו פעמים מאה על נ' שבית כור הוא חומר והוא עשרה איפות שנאמר <span class='mareimakom'>(יחזקאל מה)</span> כי עשרת הבתים חומר וכתיב האיפה והבת תוכן אחד להן והאיפה שלש סאין נמצא בית כור ל' סאין ולאו מקום הראוי לזרוע כור תבואה קאמר אלא לפי חשבון ששיערו חכמים כדפרישנא הכא (והוא בריבוע ארבע אמות חסר משהו פחות משליש רוחב אצבע ויתר על רובע כנ'ל): 


lvr: 43
pgn: 102
dfh: b
trm: בית כור עפר
txt:
<span class='five'>בית כור עפר. </span>כלומר הראוי לזריעה אבל אם לא אמר עפר אפילו כולה סלעים הגיעו דשמא לבנות בית או למישטח בה פירי זבין ליה ויד לוקח על התחתונה ונראה בעיני דבית כור קרקע אני מוכר לך אפי' כולו סלעים הגיעו: 


lvr: 43
pgn: 102
dfh: b
trm: אין נמדדין עמה
txt:
<span class='five'>אין נמדדין עמה. </span>אלא נותן לו בית כור שלם מקרקע חלק דכיון דעמוקים או גבוהין עשרה וכגון שרחבין ארבע על ארבע דהוו מקום חשוב בפני עצמן אפילו לענין רשות היחיד דשבת אין דעתו של אדם לקנות שדה אחד ויהיה לו טורח כשתי שדות לחרוש ולזרוע בשני מקומות למעלה ולמטה כדמפרש בגמרא: 


lvr: 43
pgn: 102
dfh: b
trm: נמדדין עמה
txt:
<span class='five'>נמדדין עמה. </span>דאין שדה בלא טרשים ונקעים פורתא ובטלי להו ובגמרא מפרש דעד ארבע קבין בטילי בבית כור אבל טפי לא: 


lvr: 43
pgn: 102
dfh: b
trm: כבית כור
txt:
<span class='five'>כבית כור. </span>משמע כמות שהוא בין סלעים בין עפר דהכי משמע כבית כור עפר ולא בית כור עפר ממש: 


lvr: 43
pgn: 102
dfh: b
trm: אפילו היו שם נקעים עמוקים כו' נמדדין עמה
txt:
<span class='five'>אפילו היו שם נקעים עמוקים כו' נמדדין עמה. </span>דלהכי אהני כבית כור לטפויי הני ומיהו אי הוי יותר מד' קבין אין הלוקח מקבל דלהכי אהני מאי דאמר ליה עפר דראוי לחרישה וזריעה בעינן כן נראה בעיני: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 102
dfh: b
trm: המקדיש שדהו בשעת היובל
txt:
<span class='five'>המקדיש שדהו בשעת היובל. </span>בזמן שהיובל נוהג דאילו בזמן שאין היובל נוהג תנן בערכין דנפדה בשויו כדתנן המקדיש שדהו בשעה שאין היובל נוהג אומר לו את פתח ראשון כו' ובמקדיש שדה אחוזתו בתחלת היובל מיירי ולא גרסינן בשנת היובל דפלוגתא דאמוראי היא בערכין המקדיש שדהו בשנת היובל עצמה רב אמר כו': 


lvr: 43
pgn: 102
dfh: b
trm: חמשים שקל כסף
txt:
<span class='five'>חמשים שקל כסף. </span>כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span> ואם משדה אחוזתו יקדיש איש לה' והיה ערכך לפי זרעו זרע חומר שעורים וגו' והיינו בית כור:  אין


lvr: 43
pgn: 103
dfh: a
trm: אין נמדדין עמה
txt:
<span class='five'>אין נמדדין עמה. </span>לפדות לפי חשבון זה הקצוב בפרשה דחשיבי שדה בפני עצמן וכיון דלא הוה שדה זרע כדלקמן דמוקמינן לה בנקעים מלאים מים אין נפדין אלא בשווייהן ובתורת כהנים מפיק לה מקראי ואם משנת היובל יקדיש שדהו מה ת'ל מנין אתה אומר היו שם נקעים עמוקים כו' שאין נמדדין עמה ת'ל שדהו וליכא למימר אין נמדדין עמה דלא קדשי כלל דהתנן בשילהי המוכר את הבית <span class='mareimakom'>(לעיל דף עא.)</span> המקדיש את השדה הקדיש את כולן אפי' בור וגת וכ'ש נקעים וסלעים: 


lvr: 43
pgn: 103
dfh: a
trm: פחות מכן נמדדין עמה
txt:
<span class='five'>פחות מכן נמדדין עמה. </span>ונפקא לן בתורת כהנים ואם אחר היובל יקדיש שדהו מה ת'ל מנין אתה אומר היו שם נקעים עמוקים פחות מעשרה או סלעים גבוהים פחות מי' טפחים הרי אלו נמדדין עמה ת'ל שדהו: 


lvr: 43
pgn: 103
dfh: a
trm: ליקדשו באפי נפשייהו
txt:
<span class='five'>ליקדשו באפי נפשייהו. </span>כלומר אם אין רוצה למודדן עמה לפי שהן שדה חשוב בפני עצמן ויכול לפדות כל אחד ואחד בפני עצמו כמקדיש שתי שדות שיכול לפדות זה בלא זה ליקדשו מיהא באנפי נפשייהו שכשירצה יפדה אותן הנקעים בפני עצמן לפי חשבון בית זרע חומר שעורים בנ' שקל כסף כדין שדה אחוזה ואמאי קתני אין נמדדין דמשמע כלל וכלל אינן בקדושת תורת שדה אחוזה אלא קדושת דמים לפדות בשווייהן: 


lvr: 43
pgn: 103
dfh: a
trm: לא קדישי בפני עצמן
txt:
<span class='five'>לא קדישי בפני עצמן. </span>בתורת שדה אחוזה אלא לפדות בשווייהן כשדה מקנה ומשום דגבי שדה אחוזה זרע חומר שעורים כתיב: 


lvr: 43
pgn: 103
dfh: a
trm: והתניא
txt:
<span class='five'>והתניא. </span>בתורת כהנים גבי שדה אחוזה דכתיב ואם גאל יגאל את השדה המקדיש אותו שדה מה ת'ל שיכול אין לי אלא המקדיש בית כור שגואל בענין הזה הקדיש בית לתך בית סאה בית קב מנין ת'ל שדה מכל מקום הכי מיתניא בתורת כהנים: 


lvr: 43
pgn: 103
dfh: a
trm: דלאו בני זריעה נינהו
txt:
<span class='five'>דלאו בני זריעה נינהו. </span>ולא קרינא להו בית זרע הלכך אין נמדדין עמה אלא [בפני עצמן] לפדות בשווייהן: 


lvr: 43
pgn: 103
dfh: a
trm: אי הכי
txt:
<span class='five'>אי הכי. </span>כיון דטעמא משום דאינן בני זריעה אפי' פחות מי' נמי לא יהו נמדדין עמה: 


lvr: 43
pgn: 103
dfh: a
trm: נגאני דארעא
txt:
<span class='five'>נגאני דארעא. </span>ביקועי הקרקע ואין להם שם בפני עצמן וכיון דעיקר השדה ראוי לזריעה הרי כל השדה נקרא בית זרע דהנהו נגאני בטילי לגבי שדה: 


lvr: 43
pgn: 103
dfh: a
trm: שידרי
txt:
<span class='five'>שידרי. </span>גבשושיות שאי אפשר לקרקע להילקט במלקט ורהיטני שלא יהו בה בקועים וגבשושיות: 


lvr: 43
pgn: 103
dfh: a
trm: הכא מאי
txt:
<span class='five'>הכא מאי. </span>נקעים עמוקים י' דמתניתין גבי מכירה דקתני נמי אין נמדדין עמה מי מיירי נמי בנקעים מליאין מים דומיא דסלעים והלכך לא הוו בכלל בית כור עפר אבל אי הוו ראוין לזריעה נמדדין עמה כדאמרן גבי הקדש או דלמא לא דמי מכירה להקדש דאין אדם רוצה כדלקמן: 


lvr: 43
pgn: 103
dfh: a
trm: אין אדם רוצה
txt:
<span class='five'>אין אדם רוצה. </span>הלוקח וגם המוכר יודע היה שלדעת כן קונה הלוקח הלכך עליה דמוכר רמיא לגלויי שימכור לו בשני מקומות וכיון דלא פירש לא מקבל לוקח: 


lvr: 43
pgn: 103
dfh: a
trm: כשני מקומות
txt:
<span class='five'>כשני מקומות. </span>בשני שדות דאיכא טורח מרובה בחרישה וזריעה וקצירה בשני שדות יותר משדה אחד גדול ביחד: 


lvr: 43
pgn: 103
dfh: a
trm: אפחות מיכן
txt:
<span class='five'>אפחות מיכן. </span>כלומר משום סיפא דקתני פחות מכאן נמדדין עמה תנא רישא נקעים וסלעים דלאו בני זריעה נינהו לאשמועינן דהיכא דהוו פחות אע'ג דלאו בני זריעה נינהו נמדדין עמה ומיהו רישא דקתני דומיא דסלעים הוא הדין נמי אי לא הוי דומיא דסלעים אין נמדדין עמה כיון דהוי מקום חשוב בפני עצמו דאין אדם רוצה כו' וגבי הקדש דאמרן לעיל דיקא נמי דקתני דומיא דסלעים שפיר קדייקא דומיא דסלעים דאילו ה'נ גבי מכירה בעל כרחנו רישא דומיא דסלעים קתני בשאינן ראוים לזריעה אלא שאנו דוחקים לתרץ ה'ה בראוים לזריעה והא דנקט שאין ראוין לזריעה דומיא דסלעים משום סיפא נקט לה ומכל מקום דומיא דסלעים קתני: 


lvr: 43
pgn: 103
dfh: a
trm: טרשין שאמרו
txt:
<span class='five'>טרשין שאמרו. </span>במתניתין פחות מיכן נמדדין עמה והוא הדין לנקעים מלאים מים דלא חזו לזריעה ה'מ דנמדד כגון דלא הוו אלא בית ארבעת קבין בין כולן כי מצרפת להו בההוא בית כור והוא הדין לקביים בחצי כור אבל טפי מד' קבין לא מקבל לוקח דהא בית כור עפר אתני ליה מוכר ללוקח וכולי האי לא מחיל איניש: 


lvr: 43
pgn: 103
dfh: a
trm: בחמשת קבין
txt:
<span class='five'>בחמשת קבין. </span>שמפוזרין בכל חמשת קבין וכל שכן אם מפוזרין יותר כגון בששה או בז' קבין דבטילי אבל אם אינן מפוזרין אלא בד' קבין ומחצה כמו שמכונסין דמו ולא בטילי ואין נמדדין עמה דכאבן אחת רחבה ד' קבין דמי ודוקא ד' קבין אבל פחות מד' קבין כיון דאין גבוהין עשרה אפילו הוו סלע אחת נמדדין עמה: 


lvr: 43
pgn: 103
dfh: a
trm: רב חייא בר אבא אמר רבי יוחנן
txt:
<span class='five'>רב חייא בר אבא אמר רבי יוחנן. </span>אפילו מובלעין בטפי מה' קבין כרצופים דמו ואין נמדדין עמה וכל שכן בה' קבין דאין נמדדין עמה עד שיהו מובלעין ברובה של שדה כגון דבית כור הוי ל' סאין ורובן הוי ט'ז סאין וד' קבין היינו ט'ז רבעים רבעי הקב נמצאו ד' קבין המובלעין ברובה של שדה היינו רובע לכל סאה אבל ביותר מרובע לסאה חשיבי כמכונסין ולא בטילי ואין נמדדין עמה: 


lvr: 43
pgn: 103
dfh: a
trm: בעי רב חייא בר אבא
txt:
<span class='five'>בעי רב חייא בר אבא. </span>בהך מילתא דרבי יוחנן דאמר והוא שמובלעין ברובה של שדה פשיטא לי דאם מפוזרין כל הארבע קבין בכל רובה של בית כור בשוה כגון רובע לסאה ט'ז רבעין לט'ז סאין דבטל אלא הכי קמבעיא לי אם רובן של ד' קבין דהיינו ט' רבעין בז' סאין ומיעוטן של ארבע דהיינו ז' רבעין מפוזרים ברובה של רוב השדה שהן ט' סאין דהיינו ז' רבעים בט' סאין מהו מי אמרינן כיון דרובן של ארבע קבין מכונסין הן ואין מפוזרין כראוי משום דהוו תשע רבעין בז' סאין ולפי חשבונו של ר' יוחנן רובע לכל סאה בעינן  נמי שכל הארבע קבין [אין] מפוזרין כראוי דמי ואין נמדדין עמה או דלמא כיון דבין כל הארבע קבין מפוזרים ברוב כל השדה דהיינו ט'ז רבעין בט'ז סאין שפיר דמי ולא קפיד ר' יוחנן אלא שיהו כל הארבע קבין מובלעין ברובה של שדה ולא אתא למעוטי אלא היכא דכולן במיעוט שדה דהוו כולן רצופין יותר מדאי אבל אם רובה של שדה ד' קבין רצופין ומיעוטן מפוזרין יפה וכגון שבין כולן תופסין רוב השדה שפיר דמי ונמדדין עמה כן נראה בעיני ועיקר והכי גרסינן רובן במיעוטה ומיעוטן ברובה מהו תיקו וחדא בעיא היא:  כשיר


lvr: 43
pgn: 103
dfh: b
trm: כשיר מהו
txt:
<span class='five'>כשיר מהו. </span>אם היו מובלעין ברובה של שדה ולא בריבוע כעין חצובה דהתם ודאי שפיר מזדרע בינתייהו שתי וערב וכשיגיע אצל הסלע יגביה מחרישתו מעט עד שיעבור הסלע ויחזור ויחרוש אלא שעשוין כאצעדה דלא מזדרע בינתייהו שפיר כל כך כזה : 


lvr: 43
pgn: 103
dfh: b
trm: כשורה מהו
txt:
<span class='five'>כשורה מהו. </span>דכל כנגד השורה אינו יכול לחרוש ולזרוע השדה וכל חרישות בעינן שתי וערב כשורה כזה ומיהו על ידי הדחק יכול לחרוש: 


lvr: 43
pgn: 103
dfh: b
trm: איצטדינין
txt:
<span class='five'>איצטדינין. </span>דלא מזדרע שפיר כמו שורה מהו אם ברובה של שדה מפוזרין כעין קרני שור האיצטדין כזה  וכן כולן אחרון אחרון לא מזדרע שפיר כראשון: 


lvr: 43
pgn: 103
dfh: b
trm: תנא אם היה סלע יחידי כו'
txt:
<span class='five'>תנא אם היה סלע יחידי כו'. </span>אמתני' קיימא ברייתא דקתני פחות מיכן נמדדין עמה וקתני עלה שאם היה סלע יחידי חוץ מן השדה סמוך לשדה ובא לו המוכר להתחיל למדוד משם אפי' אי הוי ההוא סלע כל שהוא דהוי נמוך מי' טפחים הרבה וקצר מארבעה טפחים אפילו הכי אין נמדדין עמה דלא בטיל לגבי שדה אלא היכא דכי מובלע בתוך השדה אבל כשהוא חוץ מן השדה לא בטיל לגבי שדה ולא מיבעי' אי הוי יחידי ממש אלא אפי' אי הוה בתוך השדה אלא שסמוך למצר אפי' כל שהוא אין נמדד עמה אלא היכא דהוי מובלע באמצע שדה הוא דמיקרו שידרי דארעא ובטילי כן נראה בעיני ועיקר ורבותינו מפרשים דאדר' יצחק קאי דאוקי לפחות מיכן דמתניתין בדהוו ארבע קבין דבטילי ואוקימנא במפוזרים בה' קבין אי נמי ברוב שדה ומשום הכי בטילי אבל במכונסין לא בטילי וקס'ד ה'מ בנמוכין מעשר' וגבוהין יותר משלשה אבל נמוכין פחות משלשה לא בעינן מפוזרין והשתא אתיא ברייתא למימר דאי הוו הנהו ארבע קבין סלע אחד אפילו כל שהוא אין נמדדין כלומר אף על גב דאין גבוהין ג' לא בטילי ולא נהירא לי האי פירושא כלל דמ'ש סלע יחידי מסלעים הרבה מכונסים הא כיון דמכונסים כסלע אחד דמו ועוד מנין לנו שיש חילוק בכל פחות מי' בין גבוה שלשה לפחות מג' וכלל וכלל אין ליישב אלא כמו שפירשנו: 


lvr: 43
pgn: 103
dfh: b
trm: מופסק עפר
txt:
<span class='five'>מופסק עפר. </span>כל שהוא בינתיים כגון פחות מג' בין ההוא סלע קטן למצר מי חשבינן ליה כסמוך למצר או לא ויהיה נמדד עמה: 


lvr: 43
pgn: 103
dfh: b
trm: בעי רב אשי
txt:
<span class='five'>בעי רב אשי. </span>אם תמצא לומר הפסק עפר בינתיים הוי הפסק אבל אם יש הפסק עפר מלמטה ואותה צונמא למעלה סמוך למצר אי נמי איפכא עפר מעט מלמעלה ולא גבוה ג' בעומק המחרישה וצונמא מלמטה מי אזלינן בתר עפר ונמדדין או דלמא צונמא עיקר ואין נמדדין: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 103
dfh: b
trm: בית כור עפר אני מוכר לך מדה בחבל
txt:
<span class='five'>בית כור עפר אני מוכר לך מדה בחבל. </span>כלומר בצמצום אני מוכר לך שדה שיש בו בית כור עפר כמו שמודדין במדת החבל לא פחות ולא יותר: 


lvr: 43
pgn: 103
dfh: b
trm: פיחת כל שהוא
txt:
<span class='five'>פיחת כל שהוא. </span>שלא היה באותו שדה בית כור שלם ינכה המוכר כפי הפחת והמקח קיים ואע'ג דאמר רבא בפ' המוכר את הספינה <span class='mareimakom'>(לעיל דף צ.)</span> כל דבר שבמדה ושבמשקל ושבמנין אפי' פחות מכדי אונאה חוזר ומוכח התם דמקח טעות הוי ה'מ במטלטלין אבל בקרקע לא שייך בהו חזרה דקים להו לרבנן דניחא ליה ללוקח לקנות מה שימצא לפי המדה הן חסר והן יתר ומוכר נמי הכי קא'ל בית כור עפר אני מוכר לך לפי מדת החבל ואם יחסר אנכה ואם יותר תחזיר לי ואע'ג דאין אונאה לקרקעות ה'מ כשימכור לו ביוקר יותר משתות אבל היכא דמטעין זה את זה במדה צריך לנכות מן הדמים: 


lvr: 43
pgn: 103
dfh: b
trm: הותיר קרקע כל שהוא
txt:
<span class='five'>הותיר קרקע כל שהוא. </span>על בית כור יחזיר למוכר ולקמיה מפרש דמה שירצה מוכר יחזיר לו לוקח קרקע או מעות: 


lvr: 43
pgn: 103
dfh: b
trm: ואם אמר
txt:
<span class='five'>ואם אמר. </span>לו מוכר ללוקח בשעת מכירה בית כור עפר אני מוכר לך בכך וכך הן חסר והן יתר ולא אמר לו מדה בחבל דאילו היכא דא'ל תרוייהו מדה בחבל הן חסר והן יתר פלוגתא דבן ננס היא לקמיה: 


lvr: 43
pgn: 103
dfh: b
trm: אפי' פיחת רובע
txt:
<span class='five'>אפי' פיחת רובע. </span>הקב לכל סאה דהיינו ל' רבעים לבית כור שהן ז' קבין ומחצה או הותיר רובע לכל סאה הגיעו דבהכי הוי מחילה דכיון דאמר ליה בית כור האי דקאמר הן חסר והן יתר חסר או יתר מעט על בית כור קאמר אבל טובא לא דאם כן אמאי קאמר בית כור ובגמרא בעי היכא דאמר ליה בית כור עפר סתמא ולא אמר ליה לא מדה בחבל ולא הן חסר הן יתר מאי והאי דקאמר אפי' פיחת רובע לסאה ולא קאמר אפי' פיחת ז' קבין ומחצה לכור לאשמועינן אתא דאפי' במכירה מועטת כגון בית סאה אני מוכר לך הן חסר הן יתר ואיכא חסר רובע או יתר רובע הגיעו דאע'ג דפליגי אמוראי בגמ' גבי שני כורין דאיכא למאן דאמר דאי איכא רובע לכל סאה דהוו להו בין הכל יותר מט' קבין לא הויא מחילה בפחות מכור כולהו מודו שהמחילה הולכת לפי חשבון רובע לכל סאה: 


lvr: 43
pgn: 103
dfh: b
trm: יעשה חשבון
txt:
<span class='five'>יעשה חשבון. </span>יחשב את כל היתר על הבית כור ואפילו הרבעין עצמן כדמסיק לקמן במתניתין ויחשב כמה הותיר וכמה שוין לפי חשבון שמכר את הבית כור וכגון שלא הוזלו קרקעות שאם הוזלו לא נכוף את הלוקח לקנות כשעת היוקר גם אם הוקרו יכול לטעון איני רוצה לקנות ביוקר כל כך כדמפרש בגמרא אבל אי כדקיימי קיימי צריך הלוקח ליתן כרצון המוכר שאם רצה מוכר יחזיר לו לוקח מעות דתקנת חכמים היא זו דמה יעשה המוכר בקרקע מועט בפני עצמו שאינו חשוב שדה הלכך כופין את הלוקח ליקח דזה נהנה וזה אינו חסר או אם רצה מוכר יחזיר לו לוקח הקרקע בעין שהרי מן הדין הוא דמחזיר לו קרקע שהרי לא קנה לוקח אלא בית כור שהרי למה אמרו להחזיר לו לוקח למוכר מעות המותר לא מן הדין אלא תקנת חכמים ליפות כחו של מוכר שלא יהא נפסד אותו מיעוט קרקע דלא חזי ליה האי פורתא והאי יעשה חשבון אהותיר יתר מכן קאי אבל פיחת יתר מרובע לא שייך שום עשיית חשבון אלא ינכה לו מן הדמים דכיון דליכא בהאי שדה טפי ליכא לחיוביה ליתן לו משדה אחר: הכי גרסינן בסדר המשנה 


lvr: 43
pgn: 103
dfh: b
trm: שאם שייר בשדה ט' קבין כו'
txt:
<span class='five'>שאם שייר בשדה ט' קבין כו'. </span>כלומר האי דמחייבין ללוקח ליתן מעות המותר למוכר ייפוי כח דמוכר הוא משום דלא חזי ליה האי קרקע בפני עצמו שאילו הוה ביה בהאי מותר שיעור שדה כגון ששייר בהאי בית כור קב ומחצה יתר על ז' קבין ומחצה דהוו להו בין הכל ט' קבין אז מחזיר לו את הקרקע ולא מעות דהשתא חזי ליה האי קרקע דקיימא לן בפרק קמא דמכילתין <span class='mareimakom'>(דף יא.)</span> דשדה חשוב בט' קבין כדתנן ולא את השדה עד שיהא בה ט' קבין לזה וט' קבין לזה ולא את הגנה עד שיהא בה חצי קב לזה וחצי קב לזה ר' עקיבא אומר בית רובע והשתא שמעינן ממתני' ז' קבין ומחצה לכור הוי מחילה ח' ומחצה או יותר עד ט' קבין ולא עד בכלל יעשה חשבון ט' קבין יחזיר קרקע: 


lvr: 43
pgn: 103
dfh: b
trm: בגינה בית חצי קב
txt:
<span class='five'>בגינה בית חצי קב. </span>דרובע לסאה הוי מחילה כמו רובע לסאה דשדה יתר מרובע יעשה חשבון שני רבעים דהיינו חצי קב מאחר דחשיב גינה יחזיר קרקע וכדברי ר' עקיבא בפרק קמא בית רובע דחצי רובע לחצי סאה הוי מחילה א] כלגבי שדה יתר מחצי רובע יעשה חשבון בית רובע דחשיב גינה יחזיר קרקע כן נראה בעיני וכן עיקר ויש לשונות אחרים ואין בהן ממש למבין: 


lvr: 43
pgn: 103
dfh: b
trm: ולא את הרובע כו'
txt:
<span class='five'>ולא את הרובע כו'. </span>בגמרא פריך עלה ומתרץ לה ולא את המותר בלבד הוא מחזיר היכא דאמרן יעשה חשבון והיכא דאמרן יחזיר קרקע אלא גם כל הל' רבעין דבית כור היתירין הוא מחזיר דכיון דאיכא קרקע חשוב בין הכל לא מחיל מידי: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 43
pgn: 103
dfh: b
trm: איבעיא להו בית כור עפר סתמא
txt:
<span class='five'>איבעיא להו בית כור עפר סתמא. </span>אני מוכר לך מהו דלא אמר ליה מדה בחבל ולא אמר ליה נמי הן חסר הן יתר למדה בחבל מדמינן ליה דסתם מי שמתנה למכור בית כור דעתו לצמצם ולא מחיל מידי עד דאמר בפירוש הן חסר הן יתר ואם פיחת כל שהוא ינכה ואם הותיר כל שהוא יחזיר או להן חסר הן יתר מדמינן ליה דמסתמא מחיל איניש רובע לסאה ומשום דאיכא לפרושי מתניתין בשני צדדין קבעי לה:  אלא


lvr: 43
pgn: 104
dfh: a
trm: אלא מהא ליכא למשמע מינה
txt:
<span class='five'>אלא מהא ליכא למשמע מינה. </span>דלגופה איצטריך ומשום סיפא דקתני מדה בחבל אני מוכר לך הן חסר הן יתר ביטל הן חסר הן יתר מדה בחבל דתפוס לשון אחרון הלכך איצטריך למתני ברישא היכא דאמר ליה האי או האי דאזלינן בתר ההוא לישנא דאמר ליה אבל בסיפא דאמר לתרוייהו וסותרין זה את זה הלך אחר האחרון: 


lvr: 43
pgn: 104
dfh: a
trm: כבית כור עפר
txt:
<span class='five'>כבית כור עפר. </span>משמע קרוב לבית כור דמתחזי כבית כור אבל לא הוי בית כור ממש אלא או פחות או יותר: 


lvr: 43
pgn: 104
dfh: a
trm: פרושי קמפרש
txt:
<span class='five'>פרושי קמפרש. </span>דהן חסר הן יתר דסיפא ארישא קאי דקתני בית כור עפר אני מוכר לך וה'ק האומר לחבירו בית כור עפר אני מוכר לך ל'ש אם אמר לו כבית כור עפר אני מוכר לך ולא שנא אם אמר לו לבסוף הן חסר הן יתר לאחר שאמר בית כור עפר אני מוכר לך דבתרוייהו אמרינן הגיעו: 


lvr: 43
pgn: 104
dfh: a
trm: א'כ אני מוכר לך אני מוכר לך כו'
txt:
<span class='five'>א'כ אני מוכר לך אני מוכר לך כו'. </span>אם איתא דפרושי קמפרש הכי ה'ל למיתני בית כור עפר כבית כור עפר הן חסר הן יתר אני מוכר לך: ומקשינן 


lvr: 43
pgn: 104
dfh: a
trm: ליפות כחו של מוכר אמרי' אבל ליפות כחו של לוקח לא חיישינן מידי
txt:
<span class='five'>ליפות כחו של מוכר אמרי' אבל ליפות כחו של לוקח לא חיישינן מידי. </span>דאפי' היכא דחפץ הלוקח לקנות את המותר כדי שלא יכנס זה המוכר בשדהו לא כפינן למוכר למכור בתמיה: 


lvr: 43
pgn: 104
dfh: a
trm: כופין את המוכר למכור
txt:
<span class='five'>כופין את המוכר למכור. </span>את המותר ללוקח אם הלוקח רוצה לקנותו דכי היכי דכופין את הלוקח ליקח משום תקנת המוכר שלא יהא נפסד ההוא מיעוט קרקע דכופין על מדת סדום ה'נ עבוד רבנן תקנתא ללוקח שיהו כופין את המוכר למכור לו ההוא מיעוט קרקע כדי שלא ידרוס אצל שדהו ויהא צריך להשמר ממנו והמוכר אינו ניזוק בכך דהא לא חזי למידי ההוא פורתא וה'ל זה נהנה וזה אינו חסר: ומשני 


lvr: 43
pgn: 104
dfh: a
trm: התם כגון דהוה יקירא
txt:
<span class='five'>התם כגון דהוה יקירא. </span>כלומר לעולם כדי ליפות כחו של מוכר אמרי' ליפות כחו של לוקח לא אמרינן דלעולם לא כפינן המוכר למכור בעל כרחו המותר אלא אם רצה מוכר יחזיר לו לוקח קרקע כדקתני מתני' והאי דקתני כופין את המוכר למכור לא למכור ממש את הקרקע בעל כרחו אם רצה שתחזור לו אלא הכא במאי עסקינן כשהמוכר חפץ למכרה ללוקח שיחזיר לו בה מעות למוכר כמו שייפו חכמים כחו של מוכר שאם רצה יחזיר לו לוקח מעות והך ארעא הוה יקירא מעיקרא בשעת מכירה והשתא זול ארעתא והוא רוצה לכפות את הלוקח שיחזיר לו דמי המותר כפי שעת היוקר דמעיקרא והיינו דקתני כופין את המוכר למכור כשעת הזול דעכשיו: 


lvr: 43
pgn: 104
dfh: a
trm: דאמרי' ליה
txt:
<span class='five'>דאמרי' ליה. </span>למוכר אי [אתה] ארעא [המותר] יהבת ליה ומעות אתה רוצה שיחזיר לך שקול מאותו [המותר] מעות כזולא דהשתא דדי לך אם ייפו חכמים כחך לתלות בך מכר המותר במעות או חזרת קרקע היכא דליכא הפסד ללוקח דה'ל זה נהנה וזה אינו חסר אבל לקנות לוקח בשעת הזול כשער היוקר לא אמרינן אלא או תן לו בזול או טול קרקע שלך והאי דקתני ואת הלוקח ליקח היינו שאם חפץ מוכר ליתנהו בדמי הזול כופין את הלוקח ליקח משום ייפוי כח דמוכר דהתם לא מפסיד הלוקח מידי: 


lvr: 43
pgn: 104
dfh: a
trm: כגון דהוה זולא מעיקרא
txt:
<span class='five'>כגון דהוה זולא מעיקרא. </span>דא'ל לוקח לא בעינן לקנות קרקע ביוקר דמעיקרא נמי אם לא מפני שמצאתיה בזול לא הייתי לוקחה וכל היכא דאית ליה טענה מעלייתא ללוקח לא ייפו חכמים כחו דמוכר הלכך אם רוצה מוכר לכפותו יתן לו כשעת שלקח דהיינו בזול דהשתא לית ליה טענה ללוקח ויקנה בעל כרחו: 


lvr: 43
pgn: 104
dfh: a
trm: אמר רב הונא ט' קבין שאמרו
txt:
<span class='five'>אמר רב הונא ט' קבין שאמרו. </span>במתני' דאם הותירו בשדה ליתנהו בתורת מכירה ולא בתורת עשיית חשבון ליפות כחו דלוקח אלא לחזרת קרקע: 


lvr: 43
pgn: 104
dfh: a
trm: ואפילו בבקעה גדולה
txt:
<span class='five'>ואפילו בבקעה גדולה. </span>שמחזקת י' כורין קאמר דמחזיר קרקע אע'ג דלא הותיר בין הכל אלא ט' קבין דס'ל לרב הונא דרובע לסאה הוי מחילה טפי לא הוי מחילה אלא יעשה חשבון וכן לבית כור דהויא ל' סאים ל' רבעים הוו מחילה טפי מל' רבעין דאיכא טפי מרובע לסאה יעשה חשבון עד דמטי לט' קבין דהויא חזרה והני מילי בית כור אבל שני כורים דכי איכא רובע לכל סאה הוי טפי מט' קבין כל כך ודאי במכירת שדה אחת לא מחיל איניש הואיל ויש במותר חשיבות שדה ויחזיר לו קרקע ומיהו כל זמן דלא הוו ט' קבין מודה רב הונא דרובע לבית סאה הוי מחילה כגון בית ל'ה סאין אני מוכר לך ואיכא ל'ה רבעין מותר דהיינו ט' קבין חסר רובע הוי מחילה: 


lvr: 43
pgn: 104
dfh: a
trm: ורב נחמן אמר נותן ז' קבין כו'
txt:
<span class='five'>ורב נחמן אמר נותן ז' קבין כו'. </span>דלא שנא רובע אחד לסאה אחד ולא שנא אלף רבעים לאלף סאין הוו מחילה:  ואי


lvr: 43
pgn: 104
dfh: b
trm: ואי איכא [מילתא] יתירא לט' קבין
txt:
<span class='five'>ואי איכא [מילתא] יתירא לט' קבין. </span>כלומר אם יש משהו יותר מרובע לכל סאה דהשתא ליכא מחילה כלל לא ברבעין ולא במותריהן חזינן אי הוו כוריים דהשתא הוו להו רבעין דידהו יותר מט' קבין כיון דליכא מחילה הדרי באנפי נפשייהו דכיון דאיכא חשיבות שדה לא תקנו חכמים למוכר ייפוי כח דמעות אלא יחזיר לו קרקע ואי לא הוי הך מכירה אלא בית כור ואיכא קב ומחצה יתר על הרבעין דהוו להו בין הכל ט' קבין הדר והשתא אסיקנא לר'נ דבכוריים ואע'ג דליכא אלא מותר כל שהוא על הרבעין לא אמרינן יעשה חשבון אלא יחזיר קרקע דכיון דדין מחילה ליכא בהו ושיעור שדה יש למה נכוף הלוקח ליקח האיכא בי רדו יומא ולא מפסיד מוכר מידי אבל בבית כור אחד צריך קב ומחצה מותר על הרבעין להשלים ט' קבין והדר וקיימא לן כר'נ בדיני כן נראה בעיני פיסקא ופירושא ועיקר וי'מ ואי איכא יתירות כו' שצריך ט' קבין יותר לבד כל הרבעין כולן וי'מ קב ומחצה צריך תוספת על הרבעין של בית כור האחד דכיון דבבית כור אחד הוי ט' קבין הדרי כולהו וקשיא לי מאי חזית דשדית להאי קב ומחצה על חד בית כור מי' כורין ולאינך ליכא אלא ז' קבין ומחצה לכור אדרבה שדייה אכולהו ויהיה בתורת יעשה חשבון דלא מטי לכל בית סאה אלא טפי מרובע פורתא ועד שיהיה ט' קבין לכל כור וכור לא הוה לן למימר יחזיר א'נ מנלן האי דדי לנו בקב ומחצה תוספת על רבעי בית כור שדייה להאי תוספת אבית סאה ועד דליהוו ט' קבין לאחד מן הסאין לבד מרובע לכל סאה וסאה לא אמרינן דהדרי למוכר כללא דמילתא כי מעיינת בהו שפיר בהנך לישני לא תמצא טעם וממש בהן אלא כהלכתא בלא טעמא ברם כך הוא כמו שפירשתי דהיכא דאיכא משהו יתר על כל הרבעין כולן של ב' כורין כיון דמפיק להו מתורת מחילה ליכא למימר בהו ייפוי כח דלוקח דהא בין כולן חשיבי שדה דאיכא טפי מט' קבין והדרי למוכר ובבית כור אחד בעינן תוספת קב ומחצה על הרבעין להשלימן לט' קבין והדרי למוכר: 


lvr: 43
pgn: 104
dfh: b
trm: מאי לאו דזבין ליה כוריים
txt:
<span class='five'>מאי לאו דזבין ליה כוריים. </span>דהא לא קתני ואם שייר בבית כור ט' קבין כדקתני רישא בית כור עפר אני מוכר לך אלמא אפי' בבקעה גדולה קאמר ט' קבין הדרי למוכר וקשיא לר'נ דאמר מחילה הויין כל היכא דלא מטי טפי מרובע לכל סאה: ומשני 


lvr: 43
pgn: 104
dfh: b
trm: לא דזבין ליה כור
txt:
<span class='five'>לא דזבין ליה כור. </span>דארישא קאי דאיירי בבית כור ועלה קתני דאי הוו ט' קבין הדרי דאיכא טפי מרובע לכל סאה ונפקא להו מתורת מחילה: ה'ג 


lvr: 43
pgn: 104
dfh: b
trm: ובגנה בית חצי קב מאי לאו דזבין ליה סאתים לא דזבין ליה סאה
txt:
<span class='five'>ובגנה בית חצי קב מאי לאו דזבין ליה סאתים לא דזבין ליה סאה. </span>והכי קפריך מאי לאו דזבין ליה סאתים ואפ'ה לא אמרי' נותן רובע לכל סאה ואי איכא יתירתא משהו למילתא דחצי קב הדר הא לא אמרי' אלא כיון דה'ל בין הכל שיעור גנה לא מחיל איניש כרב הונא והדר ואע'ג דלא מטי אלא רובע לסאה ומשני לא דזבין ליה סאה גנה והלכך רובע הוא דהוי מחילה טפי מרובע יעשה חשבון אבל חצי קב דאיכא שיעור גנה הדר: ה'ג 


lvr: 43
pgn: 104
dfh: b
trm: וכדברי ר'ע בית רובע מאי לאו דזבין ליה סאה לא דזבין ליה חצי סאה
txt:
<span class='five'>וכדברי ר'ע בית רובע מאי לאו דזבין ליה סאה לא דזבין ליה חצי סאה. </span>והכי קפריך מאי לאו דזבין ליה סאה ואפ'ה לא אמרי' נותן חצי רובע לכל חצי סאה דהוי מחילה אלא כיון דהוי ליה בין כל המותרות שיעור גנה הדרי כרב הונא חצי רובע הוי מחילה לחצי סאה כי היכי דרובע הוי מחילה לסאה ומשני דזבין ליה חצי סאה הלכך חצי רובע הוי מחילה וטפי מחצי רובע יעשה חשבון רובע דהוי שיעור גנה יחזיר כן נראה בעיני ועיקר וכן מצאתי כתוב בספרים מדויקים ולשונות אחרים יש ואין בהן ממש ואמרי' בית סאתים שיעור גנה בבית כור שיעור שדה והבל הוא ודברים ריקים דט' קבין שיעור שדה וחצי קב שיעור גנה וגם מפרשים דלר'ע לית ליה יעשה חשבון בגנה אלא רובע יחזיר פחות מרובע הוי מחילה והכל הבל דהא ודאי אית ליה מחילה כדפרישית דכי היכי דאמרן בשדה רובע לסאה הוי מחילה הוא הדין בחצי רובע לחצי סאה הוי מחילה וכן לגנה חצי רובע לחצי סאה הוי מחילה יותר מחצי רובע לחצי סאה יעשה חשבון לר'ע כמו לרבנן אבל רובע לחצי סאה יחזיר לר'ע ולרבנן יעשה חשבון עד שיהו חצי קב תוספת על חצי סאה דהכי הוי שיעור גנה וגם מפרשים דרובע לסאה בגנה לרבנן יעשה חשבון כיתר מרובע לשדה ופחות מרובע הוי מחילה בגנה כרובע בשדה וכל סברות הללו הבל הן ומטעיין הן: 


lvr: 43
pgn: 104
dfh: b
trm: בעי רב אשי
txt:
<span class='five'>בעי רב אשי. </span>מכר לו שדה כגון שמכר לו סאה או סאתים והותירו יותר מב' רבעין לסאתים אבל אינן ט' קבין דהוו להו בתורת יעשה חשבון: 


lvr: 43
pgn: 104
dfh: b
trm: ונעשית גנה
txt:
<span class='five'>ונעשית גנה. </span>ביד לוקח קודם שהחזיר לו לא מעות ולא קרקע גדל נהר לכאן או נובע מעין לכאן דה'ל ראוי לגנה כדכתיב והשקית ברגלך כגן הירק <span class='mareimakom'>(דברים יא)</span> : 


lvr: 43
pgn: 104
dfh: b
trm: מהו
txt:
<span class='five'>מהו. </span>מחזיר לו לוקח למוכר מי אזלינן בתר שעת מכירה ויעשה חשבון רצה נוטל מעות רצה נוטל קרקע או דלמא כיון דתקנתא דרבנן היא משום ייפוי כח דמוכר שלא יפסיד מיעוט קרקע שאין ראוי לכלום השתא דה'ל חצי קב גנה וחשוב שדה צריך שיטול את שלו ויחזיר לו לוקח קרקע ולא מעות א'נ מכרה כשהיא גנה ונתייבשה ונעשית שדה ביד לוקח מי אזלינן בתר שעת מכירה ויחזיר לו החצי קב ולא מעות או דלמא השתא נמי יש לנו לעשות תקנה למוכר הואיל ונעשית שדה ואין ראוי לו בפני עצמו ואם רצה יטול מעות או קרקע ונראה בעיני דדוקא קמיבעיא ליה כגון דליכא בין שעת מכר לשעת מדידה אלא תורת חזרה ועשיית חשבון דממה נפשך ליכא מחילה אבל היכא דמעיקרא הוי מחילה ולבסוף לא הוי מחילה ודאי בתר מעיקרא אזלינן כיון דמחל מחל כגון אליבא דרב הונא שמכר לו מתחלה סאתים שדה והיו שם מותר ב' רבעים רובע לסאה דהוי מחילה והשתא נעשית גנה ביד לוקח והוי בתורת חזרה לרב הונא התם ודאי מודי רב אשי דבתר מעיקרא אזלינן שהרי מחל ונתן לו הב' רבעין וכן עיקר: 


lvr: 43
pgn: 104
dfh: b
trm: תנא אם היה
txt:
<span class='five'>תנא אם היה. </span>ההוא שדה שמכר סמוך לשדהו אחר אפילו אם הותיר כל שהוא על ז' קבין ומחצה לכור מחזיר לו קרקע ולא יעשה חשבון דהא חזי לאיצטרופי לשדהו ואע'ג דלא הוי ההוא מותר ט' קבין יחזיר לו קרקע דכיון דלא מפסיד מוכר בחזרת קרקע מידי לא נייפה כחו לכוף הלוקח לקנותו אבל אם הותיר כל שהוא על הבית כור כגון פחות מרובע לסאה א'נ ז' קבין ומחצה לכור דליכא טפי מרובע לסאה ודאי מחילה היא ולא הדר ליה לא קרקע ולא מעות וכן פסק רבינו חננאל ואית דמפרשי דהאי כל שהוא אפילו פחות מרובע לסאה קאמר דיחזיר ולא מחל הואיל ויש לו שדה בסמוך לזה ולאו מילתא היא דא'כ מאי אהני ליה הן חסר הן יתר דקאמר ליה כדקתני מתני' וא'נ לא אמר הן חסר הן יתר הא אוקמינן דסתמא נמי כהן חסר הן יתר דמי: 


lvr: 43
pgn: 104
dfh: b
trm: בור מהו שתפסיק
txt:
<span class='five'>בור מהו שתפסיק. </span>בין ההוא מותר לשדה ולא יחשב על שדהו ויעשה חשבון ואם תמצא לומר דאינו מפסיק: 


lvr: 43
pgn: 104
dfh: b
trm: אמת המים מהו
txt:
<span class='five'>אמת המים מהו. </span>נראה בעיני דגרסינן דרך הרבים מהו כגון שיש כאן שביל של ט'ז אמה שהולכין ממנו לשדות אבל רה'ר ממש איכא למימר דאין לך הפסק גדול מזה וכולהו באם תמצא לומר דאינו מפסיק מפרשינן להו: ופרכינן 


lvr: 43
pgn: 104
dfh: b
trm: כלפי לייא
txt:
<span class='five'>כלפי לייא. </span>כנגד מה שונה במשנתנו כאן ולאן הדבר נוטה כדאמרינן בברכות <span class='mareimakom'>(דף נח.)</span> חצבי לנהרא כגני לייא הקדירות שלמות הולכין לנהר לשאוב בהן מים אבל השבורין להיכן הולכין וה'נ במתני' איפכא מסתברא דהמותר לא הוי מחילה אבל הרבעין אמרנו דהוו מחילה הלכך ה'ל למיתני כדמתרץ לא את המותר על הרבעים בלבד הוא מחזיר דנימא הרבעין כולן מחולין אלא גם את כל השלשים רבעין של בית כור הוא מחזיר דכיון דאיכא קרקע טובא לא מחל מידי והוא הדין לענין הפחת דכיון דחסר טפי מרובע לסאה לא מחל מידי כדאמרינן לעיל אם בא לנפות מנפה את כולן וכ'ש לענין קרקע כדאמרינן בהמוכר פירות <span class='mareimakom'>(לעיל דף צד.)</span>: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 43
pgn: 104
dfh: b
trm: מדה בחבל כו'
txt:
<span class='five'>מדה בחבל כו'. </span>האומר לחבירו ב' לשונות הללו הסותרין זה את זה בית כור עפר אני מוכר לך מדה בחבל הן חסר הן יתר ביטל לשון אחרון זה דהיינו הן חסר הן יתר את לשון הראשון דהיינו מדה בחבל ואפילו פיחת רובע לסאה או הותיר רובע לסאה הגיעו דס'ל להאי תנא דכל שני לשונות של מכירה שסותרין זה את זה תפוס לשון אחרון דחזר בו בתוך כדי דיבור מן הראשון:  ביטל


lvr: 43
pgn: 105
dfh: a
trm: ביטל מדה בחבל הן חסר הן יתר
txt:
<span class='five'>ביטל מדה בחבל הן חסר הן יתר. </span>ואם פיחת כל שהוא ינכה ואם הותיר כל שהוא יחזיר: 


lvr: 43
pgn: 105
dfh: a
trm: חולקין עליו חביריו
txt:
<span class='five'>חולקין עליו חביריו. </span>דלדידהו הוי ממון המוטל בספק וחולקים דמספקא להו אי אמרינן תפוס לשון ראשון או לשון אחרון כדמפרש לקמיה ממתני' דמרחץ ומיהו רב סבירא ליה כבן ננס כדלקמן בשמעתין אמרי בי רב איסתרא מאה מעי מאה מעי כו': 


lvr: 43
pgn: 105
dfh: a
trm: ששכר מרחץ מחבירו בשנים עשר כו'
txt:
<span class='five'>ששכר מרחץ מחבירו בשנים עשר כו'. </span>דא'ל הכי מרחץ זה אני משכיר לך בי'ב זהובים לשנה דינר זהב לחדש ואותה שנה שנת עיבור היתה ואי תפסינן לשון ראשון נתעברה לשוכר ולא יתן אלא שנים עשר זהובים לשלשה עשר חדשים כדתנן התם המשכיר בית לחבירו לשנה נתעברה השנה נתעברה לשוכר ואי תפסינן לשון אחרון נתעברה למשכיר וחייב ליתן לו י'ג זהובים כדתנן נמי התם השכירו לחדשים נתעברה השנה נתעברה למשכיר והכא בלשון ראשון השכיר לו בית לשנה ובלשון אחרון השכיר לו לחדשים והרי שתי הלשונות סותרין זה את זה: 


lvr: 43
pgn: 105
dfh: a
trm: יחלוקו
txt:
<span class='five'>יחלוקו. </span>יתן לו שכר חצי החדש דממון המוטל בספק חולקין דמספקא להו אי תפוס לשון ראשון או לשון אחרון: 


lvr: 43
pgn: 105
dfh: a
trm: אי מהתם הוה אמינא
txt:
<span class='five'>אי מהתם הוה אמינא. </span>דאין חולקין עליו חביריו על בן ננס דהתם נמי מודי בן ננס דיחלוקו משום דאיכא למימר מיהדר קא הדר ביה מלשון ראשון ותפוס לשון אחרון ונתעברה למשכיר ואיכא למימר דלא הדר ביה מלשון הראשון ונתעברה לשוכר אלא פרושי קמפרש דאינו משכיר לו לשנה שלמה ויקבל שכירותו בסוף השנה כדין שכירות שאינה משתלמת אלא לבסוף אלא מדינר זהב לחדש הוא משכירה כדי שיטול הדינר בכל חדש וגם אם ירצה לחזור בו מלהשכירה לסוף חדש או לסוף שני חדשים יוכל להוציאו מביתו ואינו חייב להעמיד לו בית אחר הלכך כיון דאיכא למימר תפוס לשון אחרון דשמא חזר בו ואיכא למימר תפוס לשון ראשון דדלמא ליכא הכא לשון אחרון כלל אלא פירוש בעלמא לראשון הלכך יחלוקו: 


lvr: 43
pgn: 105
dfh: a
trm: דודאי הדר ביה
txt:
<span class='five'>דודאי הדר ביה. </span>שלשון אחרון מכחיש את הראשון אימא לא פליגי רבנן עליה אלא תפוס לשון אחרון: 


lvr: 43
pgn: 105
dfh: a
trm: קא משמע לן
txt:
<span class='five'>קא משמע לן. </span>רב דחלוקין עליו דהתם לא הוי טעמייהו אלא משום דמספקא להו אי תפסינן לשון אחרון או לשון ראשון דכיון דבתוך כדי דיבור אמר שתי הלשונות אין ידוע על איזה נתכוין יותר ולא משום דאיכא למימר דפרושי קמפרש דהא ודאי מכחיש לשון אחרון את הראשון: 


lvr: 43
pgn: 105
dfh: a
trm: הלך אחר פחות שבלשונות
txt:
<span class='five'>הלך אחר פחות שבלשונות. </span>אחר אותו הלשון שמפחית כחו של לוקח דמספקא ליה אי תפוס לשון ראשון או אחרון ויד המוכר שהוא מוחזק בקרקע שלו על העליונה הלכך היכא דאמר ליה מדה בחבל והן חסר והן יתר חזינן אם הותיר כל שהוא להכי אמר מדה בחבל ויחזיר ואם פיחת כל שהוא להכי א'ל הן חסר הן יתר שהיה ירא שמא לא יהיה כאן בית כור שלם והגיעו: ומתמה גמרא 


lvr: 43
pgn: 105
dfh: a
trm: זו ולא סבירא ליה
txt:
<span class='five'>זו ולא סבירא ליה. </span>מדקאמר שמואל זו דברי בן ננס ולא קאמר חלוקין עליו חביריו על בן ננס כי היכי דאמר רב לעיל אלמא לא סבירא ליה כבן ננס דלא אזלינן אחר לשון אחרון אלא מספקא לן כרבנן: 


lvr: 43
pgn: 105
dfh: a
trm: יכול לחזור בו אפילו בסאה אחרונה
txt:
<span class='five'>יכול לחזור בו אפילו בסאה אחרונה. </span>ואע'פ שמשך עשרים ותשע אינה משיכה דכוליה חד מקח הוא ועד דמשיך לכוליה לא קני מידי כדאמרינן בפ' הזהב <span class='mareimakom'>(ב'מ דף מז.)</span> דהיכא דמכר ליה חמור בפרה וטלה ומשך את הפרה ולא משך עדיין את הטלה שניהן יכולין לחזור משום דלא הוה משיכה מעלייתא: 


lvr: 43
pgn: 105
dfh: a
trm: ראשון ראשון קנה
txt:
<span class='five'>ראשון ראשון קנה. </span>דכיון דאמר ליה סאה בסלע כל סאה וסאה הוה ליה חד מקח ומשיכת כל אחת קנאתה אלמא ס'ל לשמואל תפוס לשון אחרון כבן ננס: 


lvr: 43
pgn: 105
dfh: a
trm: אלא זו וסבירא ליה
txt:
<span class='five'>אלא זו וסבירא ליה. </span>דאע'ג דקאמר זו דברי בן ננס לאו משום דלא ס'ל הכי אלא לאשמועינן דפליגי רבנן עליה אתא: 


lvr: 43
pgn: 105
dfh: a
trm: והאמר שמואל
txt:
<span class='five'>והאמר שמואל. </span>עלה דההיא משנה דמרחץ דקתני יחלוקו את חדש העיבור בבא לב'ד באמצע החדש ואמר לו צא מביתי או תן לי שכר החדש הזה עסקינן וכי מספקא לן איזה לשון נתפס אמרינן העמד ממון על חזקתו ומה שדר בה כבר לא מפקינן מיניה דלמא לשון אחרון אית לן למתפס ומה שלא עבר מן החדש או יצא או יתן שכר דאמרינן העמד קרקע בחזקת בעליה אלמא לשמואל נמי מספקא ליה כרבנן והולך אחר המוחזק: 


lvr: 43
pgn: 105
dfh: a
trm: בסוף החדש כולו לשוכר
txt:
<span class='five'>בסוף החדש כולו לשוכר. </span>העמד מעות על חזקתן ומדמוקי לה שמואל בבא באמצע חדש אלמא ס'ל הכי דאי לאו דס'ל הכי מאי דוחקיה לאוקמה הכי לוקמה בין בבא בתחלת חדש בין בבא בסוף חדש כרב וכרב נחמן דפליגי עליה דההיא משנה בפרק השואל אלא מדדחיק לאוקמי הכי היינו משום דס'ל הכי ופליג אדרב ואדרב נחמן דפליגי עליה ואתא איהו לתרוצי למימר הכי הלכתא:  אלא


lvr: 43
pgn: 105
dfh: b
trm: אלא לעולם
txt:
<span class='five'>אלא לעולם. </span>האי דקאמר זו דברי בן ננס היינו משום דלא סבירא ליה תפוס לשון אחרון אלא ספיקא היא ואזלינן בתר חזקה כרבנן דאמרי הלך אחר פחות שבלשונות ודקשיא לך מהא דרב ושמואל דראשון ראשון קנה דמשמע תפוס לשון אחרון לאו היינו טעמא דהוא הדין אי אפיך ואמר סאה בסלע כור בל' אני מוכר לך דראשון ראשון קנה משום דמספקא לן אי תפסינן לשון ראשון או לשון אחרון אזלינן בתר חזקה: 


lvr: 43
pgn: 105
dfh: b
trm: דהתם
txt:
<span class='five'>דהתם. </span>גבי מרחץ טעמא מאי יחלוקו משום דתפיס כל אחד החצי כדאוקימנא בבא באמצע החדש והוא הדין לרבנן דאזלי' בתר פחות שבלשונות שהמוכר מוחזק הוא וכגון שקבל כבר הדמים הכא נמי גבי ראשון ראשון קנה היינו טעמא דהוא תפיס דמה שתפס לא מפקינן מיניה ולא משום לשון אחרון דהוא הדין אי אמר איפכא והא ליכא למימר דשמואל כבן ננס סבירא ליה דתפוס לשון אחרון כדאמר ראשון ראשון קנה דמשמע תפוס לשון אחרון והאי דאוקי למתני' דהתם בבא באמצע חדש כו' היינו טעמא כדאמרן לעיל דאיכא למימר מיהדר קמהדר ביה ואיכא למימר פרושי קמפרש אבל היכא דודאי קהדר ביה סבירא ליה תפוס לשון אחרון כבן ננס ליכא למימר הכי דכיון דאמר זו דברי בן ננס משמע דלא סבירא ליה ועוד דבהא לא פליג שמואל עליה דרב דאמר חלוקין עליו חביריו על בן ננס ואשמועינן דההיא משנה דמרחץ רבנן היא ולא מספקא לן אי פרושי מפרש אי לא אלא ודאי מיהדר הדר ביה ומכחיש לשון אחרון את הראשון ואפ'ה קתני יחלוקו דלא אמרינן תפוס לשון אחרון אלא ספיקא היא וכיון דאשמועינן רב התם גבי מרחץ מיהדר קהדר ביה ולאו פרושי קא מפרש שמואל נמי הכי סבירא ליה ועוד דשמואל נמי קאמר אבל חכמים אומרים כו' אלמא סבירא ליה דההיא משנה דמרחץ רבנן היא ומיהו ליתא הלכתא כרב דאמר בסמוך אי הואי התם הוה יהיבנא כוליה למשכיר דתפוס לשון אחרון כבן ננס ולא כשמואל דאוקמה בבא באמצע החדש אלא כרב נחמן דפליג עלייהו התם ואמר קרקע בחזקת בעליה עומדת ואפילו בא בסוף החדש כולו למשכיר שהספק לאו עכשיו נולד שמתחלת החדש נולד והעמד קרקע על חזקתו ונמצא שדר על בית של חבירו וצריך להעלות לו שכר ואע'ג דאפיך מיפך וא'ל מעיקרא מדינר זהב לחדש בשנים עשר זהובים לשנה קאמר רב נחמן נמי כולו למשכיר דטעמא לאו משום תפוס לשון אחרון הוא אלא ספוקי מספקא ליה כשמואל רביה וספיקא שדי לה אתחלת החדש וקרקע בחזקת בעליו תעמידנו והכי הלכתא דאמרינן בפרק המקבל והא קיימא לן כרב נחמן דאמר קרקע בחזקת בעליה עומדת התם לאו מלתא דעביד לאיגלויי היא כו' וגבי מתני' דהכא נמי ליתא הלכתא כבן ננס לתפוס לשון אחרון אלא ספיקא היא כשמואל וכרב נחמן וקרקע בחזקת בעליה עומדת והלך אחר פחות שבלשונות כרבנן ויד מוכר על העליונה וגבי כור בשלשים סאה בסלע נמי כיון דמטלטלי נינהו מודי רב נחמן דראשון ראשון קנה דמאי דתפיס תפיס דבקרקע הוא דאמרינן לעולם בחזקת בעלים הראשונים קיימא דקרקע אינו נגזלת אבל במטלטלין הלך אחר המוחזק משניהם: בפ'ק דסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף יז:)</span> אמרי בי רב [רב] הונא. והאמר רב הונא אמרי בי רב אלא רב המנונא כלומר כל היכא דאמרינן אמרי בי רב דמשמע תלמידי דרב היינו רב המנונא שהיה תלמידו של רב ואמר ההלכה משמו של רב והכי מוכח לקמן דפרכינן והא אמרה רב חדא זימנא: 


lvr: 43
pgn: 105
dfh: b
trm: איסתרא מאה מעי מאה מעי איסתרא איסתרא
txt:
<span class='five'>איסתרא מאה מעי מאה מעי איסתרא איסתרא. </span>אמר לחבירו בכמה חפץ זה אמר ליה איסתרא מאה מעי ונתרצו מאה מעי חייב לו ואם אמר מאה מעי איסתרא חייב לו איסתרא: 


lvr: 43
pgn: 105
dfh: b
trm: תפוס לשון אחרון
txt:
<span class='five'>תפוס לשון אחרון. </span>כבן ננס איסתרא סלע מדינה והוא חצי דינר שהוא שמיני שבסלע צורי כדאמרינן בהחובל בהתוקע לחבירו <span class='mareimakom'>(ב'ק צ:)</span> וחצי דינר תשעים ושש פרוטות שהפרוטה אחד משמונה באיסר והחצי דינר שלש מעות כסף שהוא ו' פונדיונין והפונדיון שני איסרין הרי שנים עשר איסרין לחצי דינר תן לכל איסר ח' פרוטות הרי תשעים ושש נמצא מאה מעי דהיינו ק' פרוטות יתירים על איסתרא ארבע פרוטות. מעות סתם היינו פרוטות של נחשת והכי מוכח בפרק הזהב <span class='mareimakom'>(ב'מ מה.)</span> דאמרינן תא שמע הפורט סלע ממעות מעשר שני ב'ש אומרים בכל הסלע מעות כו' השתא לב'ש לגבי פריטי מחללינן כו' אבל של כסף שיש ששה בדינר נקראין מעות כסף: 


lvr: 43
pgn: 105
dfh: b
trm: מהו דתימא
txt:
<span class='five'>מהו דתימא. </span>לאו משום דאית ליה תפוס לשון אחרון קאמר יהיבנא כוליה למשכיר אלא משום דאיכא למימר פרושי קמפרש ולא מיהדר הדר ביה כלל אלא נתכוין ליטול דינר זהב לכל חדש והיה ירא שמא תתעבר השנה ופירש הך שנה דאמרי לך י'ב דינר לשנה לא בשנה מעוברת קא אמינא אלא בשנה פשוטה שמגיע דינר לכל חדש דכל היכא דאיכא למימר פרושי קמפרש ולא יסתרו הלשונות זו את זו יש לנו לומר דמפרש הוא ואינו חוזר מדיבורו והלכך ודאי אזיל בתר לשון אחרון דפירוש הוא לראשון אבל איסתרא מאה מעי שהאיסתרא צ'ו פרוטות וסותרין הלשונות זה את זה והאי דקאמר איסתרא מאה מעי כאילו אמר צ'ו מעות מאה מעות דמי אלא שכך היו רגילין לדבר בקוצר לשון לקרות לצ'ו פרוטות איסתרא התם קאמר רב הלך אחר המוחזק כשמואל ורבנן דפליגי אבן ננס: 


lvr: 43
pgn: 105
dfh: b
trm: קמ'ל
txt:
<span class='five'>קמ'ל. </span>רב דכבן ננס סבירא ליה והך דאיסתרא מאה מעי לבסוף איתמר כן נראה בעיני ובבבא מציעא פרק השואל הכי גרסינן ליה מהו דתימא פרושי קמפרש קמ'ל ולא גרסינן אי מהתם הוה אמינא פרושי קא מפרש דבהא דאיסתרא מאה מעי פרושי קא מפרש ליכא למימר דודאי איסתרא הוי פחות ממאה מעי ודמי ממש למתניתין דהן חסר הן יתר מדה בחבל ורבינו זקני זצ'ל בבבא מציעא <span class='mareimakom'>(דף קב:)</span> כך פירש אי מהתם הוה אמינא טעמא דאיסתרא מאה מעי לאו משום דתפוס לשון אחרון אלא דהאי כוליה חד לשון הוא אלא פרושי קמפרש סלע גדול שיהא שוה מאה פרוטות וכי אמר ליה מאה מעי איסתרא הכי אמר ליה מאה פרוטות רעות שאין שוות אלא סלע ולא נהירא לי כלל דהא רב לאו דוקא איסתרא נקט דהוא הדין אי קאמר צ'ו פרוטות דליכא למימר פרושי קמפרש כי קאמר אחרי כן מאה פרוטות ועוד אדרבה מתניתין איכא למימר פרושי קמפרש [בשני ענינים] כדאמר לעיל וכדפרישית לבסוף והשתא דסבירא ליה לרב תפוס לשון אחרון בעינן לפרושי הא דרב ושמואל דאמרי תרוייהו כור בשלשים סאה בסלע ראשון ראשון קנה לרב טעמא משום תפוס לשון אחרון ואי אפיך מיפך לומר סאה בסלע כור בשלשים לא קנה עד שימשוך סאה אחרונה ולשמואל דמספקא ליה ואוקימנא לדידיה משום דמאי דתפיס תפיס בתרוייהו אמרינן ראשון ראשון קנה:  מתני'


lvr: 43
pgn: 106
dfh: a
trm: בסימניו ובמצריו
txt:
<span class='five'>בסימניו ובמצריו. </span>האומר לחבירו בית כור עפר אני מוכר לך בתוך הסימנין והמצרים הללו שאתה רואה הכל קח לך: 


lvr: 43
pgn: 106
dfh: a
trm: פחות משתות הגיעו
txt:
<span class='five'>פחות משתות הגיעו. </span>דהיינו טפי מרובע לסאה כפלי כפלים דשתות היינו קב לסאה וה'נ טעמא דלא דמי להן חסר הן יתר דהתם הוי שיעוריה ברובע לסאה אבל הכא בעי טפי דהא כיון דאמר בית כור עפר אני מוכר לך כהן חסר הן יתר דמי כדאוקימנן לעיל והשתא דאמר בית כור בסימניו ובמצריו אני מוכר לך מטפינן שיעורא ואמרי' אפילו פחות משתות הגיעו דכיון דהראה לו המצרים כמאן דזבין ליה שדה זו סתמא דמי כמות שהוא בין קטן בין גדול אלא דאהני מאי דאמר בית כור שיהא קרוב לבית כור שאינו חסר יותר משתות וכן דלא ליהוי מותר יתר על שתות: הכי גרסי' בסדר המשנה 


lvr: 43
pgn: 106
dfh: a
trm:
פחות משתות הגיעו עד שתות ינכה </span>ובגמ' פליגי אמוראי בשתות עצמה אי הוי כפחות משתות והגיעו וה'ק פיחת מן הבית כור שתות וכ'ש פחות משתות הגיעו אבל יותר משתות ולמטה עד שתות ולא שתות בכלל ינכה או דלמא שתות כיתר משתות וה'ק פחות משתות הגיעו כלומר אם יש אונאה ב

txt:
<span class='five'>פחות משתות הגיעו עד שתות ינכה </span>ובגמ' פליגי אמוראי בשתות עצמה אי הוי כפחות משתות והגיעו וה'ק פיחת מן הבית כור שתות וכ'ש פחות משתות הגיעו אבל יותר משתות ולמטה עד שתות ולא שתות בכלל ינכה או דלמא שתות כיתר משתות וה'ק פחות משתות הגיעו כלומר אם יש אונאה ביניהן פחות משתות כגון שהותיר או חיסר פחות משתות הגיעו אבל יותר משתות עד שתות ושתות בכלל ינכה: <span class='five'>ינכה. </span>מן הדמים ואם הותיר יחזיר לו קרקע והאי שתות לאו משום דין אונאה דאין אונאה אלא למטלטלי אבל במקרקעי אין אונאה שאם מכר לו שוה פרוטה במנה או שוה מנה בפרוטה הגיעו אלא שיעורא דרבנן היא דהכי מחיל איניש היכא דאמר בסימניו ובמצריו טפי לא מחיל: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


