# tsftbvl

lvr: 42
pgn: 106
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אי </span>הוית חזית לאשתיורי לך הוי משתייר לך מדנפשך. </span>גבי חוכר איכא למימר הכי דאפילו יפטור אותו המחכיר מליתן חכירותו הרי לא נשתייר כלום דבנשדף כל השדה איירי והא דקתני מנכה לו לישנא קלילא נקט אי נמי נשאר קצת בשדה לא חשיב שיור המעט הנמצא לענין שיהא קורא כי נשארנו מעט מהרבה כיון ששום שדה לא פלט מהפסד מרובה אבל מחכיר שגוף הקרקע שלו וממנו יש לו לקבל חכירותו כדאמר לעיל מארעאי קבעינא יכול המחכיר לומר לחוכר כי נשארנו מעט מהרבה והרי נשאר לי חכירותי מה שקצבתי עמך בכך וכך כורין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 106
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>מעתה שביעית תעלה כו'. </span>תימה מאי אלא מעתה בלאו הכי תקשה אברייתא אמאי אין שביעית עולה מן המנין כיון דלא דמי לשני אליהו וי'ל דשפיר קאמר אלא מעתה דאי אמרת (ג)  דמכת מדינה לא חשיב אלא דומיא דשני אליהו אתי שפיר דהוה תלינן טעמא במה שזו השדה אינה ראויה לתבואה לא מיקרי שני תבואות והיינו כי ליכא תבואה בעולם כגון שני אליהו אבל יש תבואה בעולם חשיב שדה זו ראויה לתבואה אף על גב דאישתדוף רובא דבאגא אבל שביעית ודאי אף על גב דאיכא תבואה בחו'ל שדה זו אינה ראויה לתבואה כיון שהיא בארץ אבל השתא דאמר כי  (ד) אישדוף רובא דבאגא הוה מכת מדינה ולא חשיבא שדה זו ראויה לתבואה ואפי' הכי גזירת הכתוב הוא כיון דאיכא תבואה בעולם עולה לו מן המנין א'כ אפי' שביעית נמי ומשני שביעית אפקעתא דמלכא הוא ואי אפשר להיות תבואה בארץ בהיתר כלל ולהכי לא מקרי שנת תבואה אבל שנת שדפון דאע'ג דהוי מכת מדינה אי אשתדוף רובא דבאגא חשיבא אפשר להיות בה תבואה כיון שיש בחו'ל בשום מקום בעולם כי באפשר להיות בה תבואה מיקרי שנת תבואה ובשנים כבשני אליהו חשב כלא אפשר להיות בה תבואה כיון דבשום מקום ליכא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 106
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מתיב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מתיב </span>רב ששת רועה שהיה רועה עדרו כו'. </span>תימה אמאי לא פריך ממתניתין דהפועלים  (לעיל דף צג:) דתנן הארי והדוב הרי זה אונס ואמאי נימא אילו נלחם בהם הוה מקיים ביה גם את הארי וי'ל דהתם כיון שהיה שם ולא בא לו רוח גבורה אין יכול לומר דהוה מקיים ביה אבל הכא שלא היה שם דלמא אי הוה התם היה בו רוח  (ה) וגבורה ודעת להלחם והוה מקיים ביה גם את הארי כו': </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 106
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לניסא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לניסא </span>זוטא מיהא חזיא קשיא. </span>תימה מאי קשיא הא אמרן לעיל דכי אמר ליה זרעה חטין וזרעה שערי ואשתדוף דמצי אמר ליה אי זרעתה חטין הוה מקיים בי ותגזר אומר ויקם לך וכ'ש כשלא זרעה כלל דליכא הוכחה שהיה ראוי להשתדף וי'ל דשמואל מיירי כגון שאמר ליה זרע כל מה שתרצה דהשתא לא מצי למימר הוה מקיים בי ותגזר אומר ויקם לך דבסתמא לא היה מקבל הקדוש ברוך הוא תפלתו של זה שיצליח כל מה שיזרע אם לא שיעשה לו נס ולא קאמר לעיל הוה מקויים בי ותגזר אומר אלא לפי שמתפלל על מין אחד של חטין:  וקיימא</div>                     </div>                 


lvr: 42
pgn: 106
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>וקיימא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וקיימא </span>כימה להדי רישא. </span>פי' בקונט' דכימה זנב טלה כדאמר בברכות (דף נח:) ולא דק אלא אמרינן התם דעש זנב טלה אלא שכימה סמוכה לה ואומר הב לי בניי ומה שפי' בקונטרס דביום ראשון של אדר בסוף שעה עשירית קיימא כימה באמצע הרקיע קשה דפועלים לא אתו מדברא עד צאת הכוכבים כדפי' בריש הפועלים (לעיל דף פג:) ותו דבסוף י' שעות הן עוד היום גדול ואין נראין הכוכבים ומשמע שבא ליתן סימן לאריסין להכיר שעה שיבאו מן השדה וזה דוחק לומר דה'ק כשיחשיך לילה אז רואין למפרע שבשעת הליכתן היתה כימה להדי רישייהו ונראה לפרש דאתו אריסי מדברא בתחילת הלילה וקיימא כימה להדי רישייהו היינו בתחילת שבט ואז כלה זמן הזרע והא דאמר בפ' כל הקרבנות (מנחות דף פה. ושם ד'ה וזורע) שהיו זורעים קודם הפסח ע' יום וזהו חמשה יומי בתוך שבט התם שקרקע חשובה היא שזורעין בה לצורך העומר נמשך שם ימי הזרע יותר א'נ דבתחילת שבט של חמה הוא דקיימא כימה להדי רישייהו ואין תחילת של שבט של חמה מתחיל ברוב שנים יותר מע' יום לפני הפסח : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 106
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שדא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שדא </span>ביה אספסתא ועבדא. </span>לא הוה צריך למימר דשדא ביה אספסתא דבלאו הכי מצי למימר אילו הוה זרע אספסתא הוה עבדא אלא מעשה הוה הכי:  האי</div>                     </div>                 


lvr: 42
pgn: 107
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>האי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>האי </span>מאן דבעי דתתבור [ארעיה]. </span>פי' בקונט' שתקלקל שדה וקשה דאדרבה כך הוא רגילות של עובדי אדמה שזורעים שנה חטין ושנה שעורין וכשזורעין אותה ב' שנים חטין רצופין או שעורין מתקלקלת וכן נמי משמע בשילהי חזקת הבתים (ב'ב דף נז:) גבי אחד אמר אכלה חטין ואחד אמר אכלה שעורין כדפי' רבינו שמואל התם לכך י'ל האי מאן דבעי שתהא שדהו חשובה כאילו הניחה שנה אחת בורה כי כן דרך לזורעה שנה ולהובירה שנה כדי שתחזור לכחה ממה שהוכחשה ליזרע שתא חטין ושתא שעורים ולכך אסר רשב'ג כשאמר לזרעה חטין שלא יזרע שעורים כי שמא אשתקד זרעה שעורים ואי כריב ותני לית לן בה שם לא יאסור רשב'ג: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 107
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הני
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הני </span>תחלי דבי כיתנא אין בהם משום גזל. </span>אע'ג שהתנה יהושע שיהו מלקטין עשבים בכל מקום כדאמר בסוף פ' מרובה (ב'ק דף פא.) התם מיירי בעשבים שאין ראוים לאדם אלא לבהמה וכן משמע מדלא נקט ירקות אבל תחלי שהן מאכל אדם אסור אא'כ הוא שדה פשתן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 107
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אילן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אילן </span>העומד על המיצר. </span>פי' הקונטרס אינו מיושב שפירש אילן שנטוע בקרקע סמוך למיצר והשרשים נוטים בשל חבירו אלא נראה לפרש שהאילן עומד ממש על המיצר שהוא של שניהם ואין השרשים מתפשטין לקרקעו של זה יותר משל זה אך הענפים נוטין יותר לשל אחד מהם רב אמר הנוטה לכאן לכאן כיון שהשרשים שוים בשל זה כמו בשל זה אזלינן בתר הענפים מה שיש מן הענפים כנגד המיצר חולקים והשאר לרשות שנוטין הוי הכל שלו ושמואל אמר חולקין אזלינן בתר השרשים שהם שוים כמו כן יהיו שוים בענפים אבל אי נטוע כולו ברשות אחד והענפים נוטים ברשות חבירו בזה אמר ר' יוחנן בס'פ לא יחפור (ב'ב דף כז: ושם ד'ה ואחד) מביא וקורא שעל מנת כן הנחיל יהושע את הארץ שכל הענפים יהא לבעל השרשים ובהא מודו נמי רב ושמואל דשמעתין ופריך אילן העומד על המיצר חולקים ומשני בממלא כל המיצר כמו שהשרשים הן כולן על המיצר כך הם הענפים ודתלי טעוניה לחד גיסא דקאמר לא שהענפים עוברים המיצר אלא שיש פירות לצד אחד יותר מלצד חבירו מהו דתימא ניפלוג לאורכו של מיצר קמ'ל דחולקין לרוחבו של מיצר ושילהי הבית והעלייה (לקמן דף קיח:)  דתנן שתי גינות זו למעלה מזו וירק בינתים השרשים לכ'ע הם של עליון לפי שהם יונקים מגינתו אבל הנוף שהוא באויר התחתון לר' יהודה הוא של תחתון ולר'מ הוי לשל עליון דאמר שדי נופו בתר עיקרו והתם פסיק כר'ש דאמר כל שיכול עליון לפשוט ידו וליטול הרי אלו שלו והיינו כר'מ והשאר מסתמא הפקיר לתחתון ונראה דאפי' לרב דלית ליה הכא שדי נופו בתר עיקרו סובר שפיר כר'מ דכיון דהתם כל השרשים כולן בשל עליון דין הוא למימר שדי נופו בתר עיקרו כדאמר נמי רבי יוחנן בשילהי לא יחפור ושמואל דאמר הכא חולקין יכול לסבור התם כרבי יהודה דלא אמר שדי נופו בתר עיקרו משום דרגילות למלאות גינתו עפר ולהשוותו אל גינת חבירו ועוד דאין כלל מן הנוף ברשות העליון אלא מיד שנראה חוץ לארץ הוא ברשות התחתון אבל בשמעתין רוב הנוף על המיצר רק מעט מן הענפים נוטים לכאן ולכאן חוץ לרוחב המיצר:  תשעין</div>                     </div>                 


lvr: 42
pgn: 107
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>תשעין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תשעין </span>וט' מתו בעין הרע ואחד בדרך ארץ. </span>וא'ת א'כ בני יוסף שלא שלטה בהן עין הרע היה להן לחיות הרבה מכל השבטים וי'ל שמתו בדרך ארץ יותר מאחרים כשהקב'ה היה רוצה להמיתן היה שולח להם חלאים אחרים: 


lvr: 42
pgn: 107
dfh: b
trm: צנים.
txt:
<span class='five'>צנים. </span>קור כדמוכח הכא פחים חום כדמוכח בריש מסכ' ע'ז (דף ג: ושם ד'ה הכל) ומיירי הכא במאורעות הבאים על האדם דאילו במדות אמר בפ' כל היד (נדה דף טז: ושם ד'ה הכל) הכל בידי שמים חוץ מיראת שמים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 107
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שיתין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שיתין </span>רהיטי רהוט. </span>יש מפרשים דנקט שיתין לפי שימי החורף ששים וכן ימי הקיץ כדאמר לעיל (דף קו:) ופת שחרית מצלת מן החמה ומן הצנה א'נ כן דרך למינקט בכל מקום שיתין כדאמר בהחובל (ב'ק דף צב:) שיתין תכלי מטייה לככא דקל חבריה שמע כו': </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 107
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ארבע
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ארבע </span>גרמידי דאניגרי זלזל בהו. </span>פירוש ארבע אמות שאתה מודד לבני אניגרא שדולים משם להשקות שדותיהם זלזל פירוש מדוד אותם שחוקות ולא מצומצמות כדי שיוכלו לעמוד שם בריוח ולא כפי' הקונט' דעל נהרא שמניחין מקום גם למושכי ספינות לא תמשח כלל שצריכין ריוח הרבה שלא יפלו במים אלא בלא מדידה יתנו שיהא  (ב) ניכרת ונראה לעינים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 107
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>בתרי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בתרי </span>עברי נהרא קוצו. </span>פי' ענפי אילנות היער קוצו שצריכין להטות כתפיהם לצד היער שלא יפלו במים וא'ת דאמרינן בסוף פרק המוכר פירות (ב'ב דף צט: ושם ד'ה ואמה) אמה בית השלחין אני מוכר לך נותן לו ב' אמות לתוכה אמה מכאן ואמה מכאן לאגפיה וי'ל דהתם מיירי באמת המים שהוא לאדם אחד שהוא עושה חריץ תוך שדהו להשקות ממנה ואין צריך לאגפיים רק אמה מכאן ואמה מכאן והכא אניגרא הוא יאור גדול להשקות כל אותה בקעה לכך צריך ארבע אמות לאגפיה תדע דהתם זורעים אותן אמות ונוטעין שם אילנות כדאמר התם אבל הכא אין זורעין ונוטעין כלל שכל העם הולכים שם להשקות שדותיהם והא דקאמר דאנהרא לכ'ע לאו משום דאניגרא ליהוו כולהו דאדם אחד אלא אינו דכ'ע אלא לאותן המשקין שדותיהם לבד אי נמי ארבע אמות דהכא היינו ב' אמות של תוכה ואמה מכאן ואמה מכאן:  ליקוץ</div>                     </div>                 


lvr: 42
pgn: 109
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>מעתה דיקלא ואלים ה'נ. </span>דבעי מר שבחא באלימות הדקל הא ודאי אפילו לאביי לית ליה דדוקא בשבח שקמה דליכא פרי אלא שבח דגידול ענפים קאמר אביי דיש לו דאדעתייהו נחת אבל אדעתא דאלימות הדקל לא נחת ה'נ מר לא נחת אדעתא דתאלי אלא אדעתא דאספסתא א'ל התם ודאי לאו אדעתא דהכי נחת כדקאמרת אבל אנא (ה) נחתינא למה שיצמיח הקרקע דהיינו אספסתא ואלו צמחו במקומה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 109
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כמאן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כמאן </span>כאביי. </span>דאילו לרבא דאמר בשבח שקמה אין לו אע'ג דאיכא למימר דאדעתא דהכי נחית ומשני דאפילו תימא כרבא דהתם כו': </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 109
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אין </span>לך אלא דמי עצים בלבד. </span> [א] ואע'ג דבסוף פרק השואל (לעיל דף קא. ושם) אמר דמצי למימר זיתי אני נוטל אי לאו משום ישוב א'י הכא לא מצי אמר ליה [ב] דמיירי דהני תאלי לא היו ראוים לנוטעם במקום אחר ואם היה נוטלם היו מתים ולא היו שוים אלא לעצים א'נ מדלא א'ל תאלי הוה נטענא אלא כורכמא דרישקא שמשעוקרין אותן אין נוטעין אותן במקום אחר גלית אדעתיך שלא היית חושש בדבר שראוי לנוטען ולכך אין לך אלא דמי עצים  [ג] וכגון שהתאלי לא היו מכחישין אותו יותר מאספסתא וכורכמא דרישקא שאם לא כן לא יכול לומר תאלי הוה נטענא שהרי לאספסתא קבלה:  וספר</div>                     </div>                 


lvr: 42
pgn: 109
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>וספר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וספר </span>מתא כמותרין ועומדין. </span>פי' בקונטרס משום דשבשתא כיון דעל על לכך חשיב פסידא דלא הדר וליתא דרבא גופיה אית ליה בפ' לא יחפור (ב'ב דף כא. ושם) דשבשתא ממילא נפקא אלא להכי קרי ליה הכא פסידא דלא הדר לפי שבאותה שעה שלימדו שיבושים נתבטל לו לימוד של אמת :  (לעיל) </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 109
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מסלקינן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מסלקינן </span>להו בלא שבחא ולאו מילתא היא. </span>פי' ריב'ן שלא אמר דבר זה מעולם אלא להפחידו אמר כן ותימה דאם לא אמר מעולם למה הזכיר כל כך אמוראים רב הונא ואיתימא רב יהודה ואיתימא כו' וי'ל דרב יוסף לא הזכיר אלא אחד מהם ובני בית המדרש נסתפקו בין אלו איזה מהן הזכיר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 109
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>רבא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רבא </span>אמר קרנא הוי. </span>וא'ת והא קופא סבא פלגא ודוחק לומר דפליג רבא אדרב מניומי וי'ל דקופא סבא פלגא משום דשתלא שקיל אפילו בגוף הקרקע פלגא וכי מסתלק בלא זמניה הוא דשקיל ריבעא משום דעליו לשלם אפילו מה שהבעל יצטרך ליתן לאריס שישמור חלקו שהיה מוטל על השתלא לשמור וכן שטפה נהרא ריבעא דאדעתא דהכי נחית שאם יסתלק בלא זימניה באיזה ענין שיסתלק שלא יקח אלא ריבעא ובקופא סבא שאין עוד מה לשמור שקיל פלגא אבל הכא המלוה אין לו בגוף כלום אלא בפירות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 109
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>נקצץ בזמנו. </span>דאין דרך לקצוץ שלא בזמנו ולהפסיד פירות ועוד דאמרינן בפרק לא יחפור (ב'ב דף כו.) האי דיקלא דטעון קבא אסור למיקציה ואית דגרסי איפכא יבש בזמנו ואין נראה לר'י: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 109
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לא </span>מה יבש שלא בזמנו. </span>יבש משמע שלא בזמנו מדלא קתני הזקין ואע'ג דהזקין נמי משמע שלא בזמנו כדאמרינן בסמוך אימא והזקינו הזקינו משמע בין בזמנו בין שלא בזמנו אבל יבש לא משמע אלא שלא בזמנו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 109
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אף
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אף </span>נקצץ שלא בזמנו. </span>וא'ת ואמאי איצטריך למימר אף נקצץ שלא בזמנו והא מעיקרא לא פריך אלא מיבש דהוה דומיא דנקצץ אבל מנקצץ בזמנו לא פריך משום דאיכא למימר דנקצץ בזמנו היינו לאחר שיבש שלא בזמנו והשתא דשני ליה מיבש תו לא קשיא ליה לאביי וי'ל דמעיקרא נמי קשיא ליה מנקצץ דנקצץ משמע סתמא אחר שיבש בזמנו כמו שדרכו והא דקאמר מה נקצץ בזמנו אף יבש בזמנו משום שרוצה להקשות משניהם אי נמי לא איצטריך אלא לאפוקי דלא נידוק איפכא נקצץ דומיא דיבש כדמשני בתר הכי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 109
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>נפלו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נפלו </span>לה זיתים זקנים ימכרו וילקח בהן קרקע ובעל אוכל פירות. </span>אבל לא יקצוץ עצים אלמא קרנא הוי וקשה לאביי דאמר עצים פרי הוי במקום שאין פרי אחר ותימה דמאי פריך דהתם ע'כ מיירי שעושין קצת פירות מדפליג התם רבי יהודה ואמר לא תמכור מפני שבח בית אביה ומוקי ליה התם בשדה שאינה שלה ואי ליכא פירות כלל מה שבח בית אביה יש הלא בעל השדה לא יניחם לעמוד שם יותר אחר שנתייבשו והבעל יקוץ אותם לעצים וכן משמע נמי מעיקרא דבעי לאוקמי פלוגתייהו בנפלו לה זיתים בשדה שלה ופליגי אבל בשדה שאינה שלה דברי הכל ימכרם ופריך והא עבדים ושפחות זקנים דהוי כנפלו בשדה שאינה שלה ופליגי והנהו עבדים ושפחות ע'כ  כשעושין</div>                     </div>                 


lvr: 42
pgn: 110
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>א'ל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>א'ל </span>רבינא לרב אשי משכנתא דסורא אם אמר לקוחה היא בידי ה'נ דנאמן כו'. </span>אלא ודאי לא מהימן הקשה הרב רבי אלחנן דהא תנן (ב'ב דף כח.) חזקת הבתים כו' חזקתן ג' שנים ואומר ר'י דהתם בטוען שמחזיק בה בגזל הויא חזקה שהיה לו למחות תוך שלש כי יודע בודאי כיון שנכנס לה בגזל אם ישתוק לו ג' שנים ולא ימחה שיטעון על ידי ג' שנים שיהיה שלו ולכך היה לו למחות שידוע לכל שתקנו חכמים למחות תוך שלש ואם לא מיחה הפסיד אבל כשבמשכנתא בא לידו סובר המקשה כי לא תקנו חכמים אין לחוש שאחר ג' יטעון שקר וא'ת אם כן לעולם יהיה בעל הקרקע נאמן לומר שבגזל הוא בא מגו דאי בעי אמר במשכנתא היה אצלך או לפירות הורדתיך וי'ל דהוי מגו במקום עדים דאנן סהדי אם היה בא בגזל לא היה שתיק אלא היה מוחה אי נמי אין זה מגו שאין טוען ברצון משכנתא היה או לפירות הורדתיך לפי שסבור להוציא גם הפירות שכבר אכל אי נמי חשיב מגו להוציא כיון שאכלה שני חזקה וקשה דטעמא דבשלש שנים הויא חזקה משום דעד שלש שנים מיזדהר איניש בשטריה טפי לא מיזדהר והשתא הלא ע'כ צריך לשמור לעולם כי שמא יטעון זה משכנתא היא וע'כ נראה דלא בעי למימר שלא יהא נאמן [לומר] לקוחה היא בידי אלא שואל מה תקנה יעשה הממשכן שלא יוכל להחזיק ולטעון לקוחה היא בידי דמחאה נראה דלא מהניא אלא כשאומר פלניא אכיל ארעאי בגזלנותא ומשני רב אשי דאיבעי ליה למחויי ולומר תוך שלשה דעו כי משכנתא היא בידו דחשיבא שפיר מחאה בכי האי גוונא וכי האי גוונא יש לפרש בפ' חזקת הבתים (שם דף לה: ושם) גבי ואי טעין ואמר לפירות הורדתיך נאמן ואף על גב דהתם רב אשי פריך לרב כהנא ואי לפירות אחתיה מאי הוה ליה למיעבד ורב כהנא משני דאיבעי ליה למחויי ומייתי ראיה ממשכנתא דסורא ובשמעתין רב אשי משני איבעי ליה למחויי וכן משני רב אשי התם בההוא פירקא  (דף לח.) גבי האי מאן דזבין דקלא לחבריה איכא למימר דרב אשי התם קיבל שינויא מרב כהנא ולהכי משני ליה איהו נמי הכי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 110
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>האי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>האי </span>משכנתא דסורא כו'. </span>אע'ג דהא גופא דהכא אפשר דמשכנתא דסורא הוי שייך שפיר לאקשויי בהאי לישנא לפי שמשכנתא דסורא הוה קים ליה שתקנו חכמים לעשות להכי קאמר אלא מעתה תקנת משכנתא דסורא וכו':  סבר</div>                     </div>                 


lvr: 42
pgn: 110
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>סבר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>סבר </span>ר' חנינא למימר בארעא מסלקינן להו. </span>תימה כיון דטעמא דעל היתומין להביא ראיה משום שהקרקע בחזקת בעל חוב והיינו כשעשה אפותיקי כדמסיק א'כ הוה ליה כיורד לתוך שדה חבירו ונטעה שלא ברשות דפשיטא דלא שקיל מגוף הקרקע את השבח וי'ל דכיון שהיה הקרקע בחזקת אביהם תחלה ועדיין לא יצאת מרשותן עדיפי מיורד לתוך שדה חבירו ונטעה שלא ברשות א'נ ביורד לתוך שדה חבירו נמי היה סבור דמסלקינן ליה בארעא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 110
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>יצא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>יצא </span>בלילה גובה כל הלילה וכל היום. </span>וכן ברישא בשכיר שעות דלילה אע'פ שיצא ממלאכתו ועוד לילה גובה כל היום ואינו עובר בבל תלין בעמוד השחר דלינה משמע כל הלילה וזה השכירות לא לן כל הלילה וא'ת לא ילין דחלב חגי (שמות כג)  הוא בעמוד השחר גרידא שאם העלה אימורים על גבי המזבח בתחילת הלילה והורידן לפני עמוד השחר נפסלין בלינה כדאמרינן בזבחים  (דף פו.) וי'ל מפני שהן ראוין להקריב בתחילת הלילה קרינא ביה לינה אפילו בעמוד השחר ודוחק ועוד דבפרק שני דזבחים (דף כ:) משמע גבי קידוש ידים ורגלים ומי כיור דעמוד השחר פוסל בלינה אפילו לא התחיל לינה אלא לאחר תחילת הלילה:  אמר</div>                     </div>                 


lvr: 42
pgn: 111
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>ליה לשמעיה זיל אגיר לי פועלים. </span>לא משום שהיה דעתו לדחות אלא היה ירא שלא יהא פנוי ליתן להם ואפילו משום בל תשהא לא היה עובר כיון שהוא עסוק במלאכה אחרת: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 111
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מתקיף
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מתקיף </span>לה אביי איזהו גזל כו'. </span>תימה וכי לא ידע אביי דרב ששת מוקי לה באודי ליה והדר כפריה וי'ל דסבר אביי דאית לן לאוקמי גזל דומיא דעשק וכי היכי דלא קאי וכחש אעושק לא קאי נמי אגזל אלא תחילת גזל דקרא ותחילת עושק הוא כיחש ולא דייק כדדייק רב ששת בסמוך דהכא כתיב או בגזל והכא כתיב או עשק בלא בי'ת: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 111
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>או
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>או </span>עשק כתיב. </span>לא גרסינן שעשקו כבר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 111
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ולמה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ולמה </span>חלקן הכתוב לעבור עליו בשני לאוין. </span>לאו משום דכתיב גזל ועשק ששינה בלשון דייק אלא משום דכתיב תרי לאוין תימה בשלמא הכא חילקן כדי לעבור עליו בשני לאוין אבל גבי אשם גזילות למה נכתבו שניהם או בגזל או עשק:  מאחיך</div>                     </div>                 


lvr: 42
pgn: 111
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מאחיך
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מאחיך </span>פרט לאחרים. </span>תימה אמאי איצטריך מאחיך למעוטי עכו'ם מגר תושב נפקא דדוקא גר תושב ולא עכו'ם ועוד תימה אמאי איצטריך למיכתב גר צדק מגר תושב נפקא דכ'ש גר צדק וליכא למימר דאי לאו דכתיב גר צדק הוה מוקמינן בשעריך לגר צדק דבשעריך לא משמע אלא גר תושב שאוכל נבילות דומיא  (דברים יד) דלגר אשר בשעריך תתננה ואכלה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 111
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מגרך
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מגרך </span>זה גר צדק. </span>תימה אמאי איצטריך למימר גר צדק דמאחיך נפקא דגר צדק אחיך לכ'ע לרבי יהודה ולרבנן דפליגי בהחובל (ב'ק דף פז. ושם) גבי אין לעבדים בושת דיש לו אחוה ואחיך הוא במצות וי'ל דשאני הכא דכתיב מאחיך דמשמע ממובחר שבאחיך כדדרשינן ב'ק (דף פח.) מקרב אחיך אי נמי מאחיך ולא כל אחיך כדדרשינן קדושין (דף כד:) מן העוף ולא כל העוף והוה ממעטינן גר אי לאו דכתיב גרך אבל באיזהו נשך (לעיל דף עא.)  גבי רבית דדריש גר זה גר צדק קשיא לר'י אמאי איצטריך פשיטא דמה לי ישראל מה לי גר צדק וכי בכל המצות אין גר צדק בכלל ישראל וכן קשה דזימנין כתיב לאזרח ולגר וזימנין דלא כתיב ומ'ש: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 111
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כל </span>שבארצך. </span>ולא מוקמינן ליה למעוטי חוצה לארץ דחובת הגוף היא ואינה תלויה בארץ: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 111
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ורבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ורבי </span>יוסי ברבי יהודה לא יליף שכיר שכיר. </span>ובפ'ק דקדושין  (דף יד: ושם) דלא משכח תנא דלא יליף שכיר שכיר היינו דוקא גבי עבד עברי משום דסבר דההוא דהכא לא מופנה והאי מופנה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 111
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואי </span>אשמעינן גזל משום דלא טרח. </span>לא הוה צריך להאי צריכותא דאי לא כתיב אלא חד אפילו לא תגזול הוה מוקמינן לה בעושק דמשתעי ביה קרא כדאמר באיזהו נשך (לעיל סא. ושם ד'ה לעבור) אבל השתא דכתיבי תרוייהו מוקמינן לה בגזל עובד כוכבים באם אינו ענין אלא משום דמשכח צריכותא אפי' מיעטיה בהדיא מגזל לא הוה שמעינן עשק : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 111
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ורבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ורבי </span>יוסי בר' יהודה האי לא תלין אתך מאי עביד ליה. </span>תימה דבסמוך בברייתא דריש מיניה כמה דרשות ומצאתי כתוב כמדומה בתוס' רבינו אלחנן דהכא משכיר קבעי מאי עביד ליה דהוי ליה למיכתב לא תלין פעולתו אתך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 111
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לבצור
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לבצור </span>אשכול אחד. </span>היינו שכיר שעות נראה לר'י דאיצטריך למיכתב משום דשכיר משמע שכיר יום או חצי יום שאין רגילות להשכיר פועלים אלא ליום או לחצי יום אבל לכל דהו לא אי נמי איצטריך לאשמועינן דאפילו שכרו לבצור אשכול אחד ואכלו אפילו הכי עובר עליו:  חוזר</div>                     </div>                 


lvr: 42
pgn: 112
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>חוזר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חוזר </span>עליו או אינו חוזר עליו. </span>היכא דא'ל אני פוטרך לגמרי אפי' לא יתן לי פשיטא דאינו חוזר דאם לא כן בכל מחילה בעלמא תיבעי ליה אי בעי קנין או לא והיכא דא'ל נמי אני פוטרך אם יפרע לי שולחני פשיטא דחוזר כיון דאין שולחני רוצה ליתן לו והכא מיירי כשאמר ליה הפועל סתמא שיסמוך על שולחני ומיבעיא ליה מי אמרי' דאדעתא דהכי סמך אם יתן לו או דלמא לגמרי פוטרו אפילו לא יתן לו וא'ת פשיטא שלא פטרו לגמרי אלא דוקא אם יתן שהרי שולחני יכול לחזור בו אפי' במעמד שלשתן כיון שאין לבעל הבית בידו לא פקדון ולא מלוה וכיון דיכול לחזור מסתמא לא פטרו לגמרי דלאו בשופטני עסקינן וי'ל דלעולם איכא למימר שפטרו לגמרי ומתחייב לו שולחני מדין ערב דכשמסמיכו השולחני הוי כאומר סמוך עלי ופטור בעל הבית לגמרי וה'ה דהוה מצי למיבעי אם השולחני יכול לחזור בו אם לאו דהא בהא תליא והשתא מוכח דמחילה אינה צריכה קנין דע'כ הכא בלא קנין איירי דקנין לא שייך אלא כשפטרו לגמרי בהדיא ואפי' לא פטרו לגמרי בפירוש כיון שהקנה לו דומה ודאי שלפוטרו הקנה לו דאם לא כן מאי צריך קנין ובפוטרו בהדיא פשיטא דאינו חוזר כדפרישית ובהא לא מיבעיא ליה אלא ודאי בלא קנין איירי ומיהו מצינו לפרש דהכא איירי כשאמר ליה בהדיא אני פוטרך אם יתן לי ואם לא אחזור עליך ופליגי כל זמן שלא חוזר בו שולחני אם יכול לחזור על בעה'ב ולזה הפירוש נמי יש להוכיח קצת דמחילה אינה צריכה קנין מדאמר רב ששת אינו חוזר אלמא פוטרו כל זמן שירצה שולחני לפרוע לו ובלא קנין מיירי דבקנין אפילו רבה מודה ועוד י'ל דפלוגתא דהכא לא שייכא מידי למחילה דלכ'ע פועל חוזר על בעה'ב ולא פליגי אלא לענין בל תלין כשחוזר בו מיד ביום ראשון על בעה'ב דלרב ששת אינו חוזר עליו לענין להתחייב בבל תלין כיון דניתק שעה אחת ממנו כשעמד אצל שולחני שוב אינו חוזר לאיסור בל תלין ורבה אמר כיון דתוך זמנו חוזר הוה כדמעיקרא ודייק רבה ממתניתין דקתני המחהו אצל שולחני אינו עובר עליו משמע דוקא כל זמן שעומד אצל שולחני הא מיהדר הדר וחוזר לאיסורו דאי לא הדר לאיסורו הוה ליה למיתני אינו יכול לעבור עליו ולא דמי להא דקתני אחר זמנו אינו עובר עליו ולא קתני אינו יכול דהתם ליכא למיטעי ורב ששת דחי דאינו בתורת לעבור עליו כלל אפילו יחזור בו ומיהו בירושלמי דשבועות גבי חנוני על פנקסו דנשבעין ונוטלין מבעל הבית קאמר דדוקא כשלא העמיד לפועלים אצל חנוני אבל העמידם אצלו אין בעל הבית חייב לפועלים כלום ומפרש רב אלפס דירושלמי אתי אליבא דרב ששת וסבר כמותו אבל מ'מ לדידן קי'ל כרבה ומוקי ההיא דלא פליגי לענין בל תלין אלא לענין אם צריך בעל הבית לשלם לפועלים אם לאו וכן משמע בפ'ק דקדושין (דף טז. ושם) דמחילה אינה צריכה קנין גבי עבד עברי דקאמר למה לי שטרא לימא ליה באפי תרי זיל אמר רבא זאת אומרת עבד עברי גופו קנוי והרב שמחל על גרעונו אין גרעונו מחול משמע דאי לאו דגופו קנוי לו היה יכול למחול ובלא קנין איירי דבקנין לא היה צריך שטר דאפילו עבד כנעני קונה עצמו בחליפין כדמוכח בהשולח (גיטין דף לט: ושם) דקאמר שקל כומתא ושדא בה ואמר קני הא וקני נפשך וקאמר דלא עשה ולא כלום משום דהוה ליה בכליו של מקנה אבל אי הוה בכליו של קונה הוה קניא נפשה בחליפין וכן בפרק הנושא (כתובות דף קד.) אמרינן דלאחר כ'ה שנה אבדה כתובתה משום דמסתמא מחלה ואע'ג דלא עשתה שום קנין דבקנין לאלתר נמי אבדה כתובתה ומדאמר לעיל באיזהו נשך (דף עא:) תן על גבי קרקע והפטר ובפרק הזורק בגיטין (דף עח: ושם) זרוק לי והפטר אין ראיה דאיכא למימר דאיירי בקנין ואין להקשות מה'ג שפירש בפ'ק דסנהדרין (דף ו. ד'ה צריכה) גבי פשרה צריכה קנין דשניהם צריכין קנין המוחל צריך להקנות שמחל לו והמשלם צריך להקנות שישלם לו החצי דשאני פשרה משום דדמי למחילה בטעות שאילו היה יודע שהיה זוכה בדין לא היה מוחל ולהכי צריכה קנין דאלים טפי ומהאי טעמא נמי איכא מאן דבעי ג' ולא סגי בב' משום דדמי למחילה בטעות כל שכן אם לא נפרש כמו שמפרש בהלכות גדולות אלא הקנין עושין קודם שישמעו שיקיימו דברי הפשרנים דבלא קנין יוכלו לחזור בהן כשישמעו הפשרה דאז לא קשה כלום: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 112
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אומן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אומן </span>קונה בשבח כלי כו' אמר להו עובר. </span>פי' יש ענין שעובר כגון היכא דליכא שבח כלי כמו בשליחא דאגרתא או דאגריה לבטשי אבל רב ששת סבר שפיר דאומן קונה בשבח כלי כדמוכח בהגוזל קמא (ב'ק דף צט. ע'ש ושם ד'ה דאגריה) דקאמר התם לימא רב ששת פליגא אדרב אמי דאמר אומן קונה בשבח כלי אמר רב אשי בר חמא דרב ששת בשליחא דאגרתא והנך דבעו מרב ששת לא הזכירו בבעייתן אומן קונה בשבח כלי אלא סתם שאלו קבלן עובר בבל תלין או לאו והגמרא הוא שאומר אומן קונה כו' שלפי הפשט בו תליא הבעיא ולהכי קאמר נמי לימא מסייע ליה שהיה סבור הגמרא דהא בהא תליא ורב ששת שהשיב עובר סבר דאין אומן קונה: [ועי' תוס' נדה לד: ד'ה כי] :  שכיר</div>                     </div>                 


lvr: 42
pgn: 112
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שכיר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שכיר </span>בזמנו נשבע ונוטל. </span>בפ' כל הנשבעין (שבועות דף מה: ושם ד'ה מתוך) מפרש לא שנו אלא ששכרו בעדים אבל שכרו שלא בעדים מתוך שיכול לומר לא שכרתיך מעולם יכול לומר שכרתיך ונתתי לך שכרך תימה דהיכי נאמן במגו דהא מפרש בגמ' דטעמא דשכיר נשבע משום דבעה'ב טרוד בפועליו ואנן חושבין אותו כאילו אמר איני יודע מדפריך בגמ' אי הכי ניתיב ליה בלא שבועה וא'כ מה מועיל מגו דאילו אומר איני יודע לא הוה מהני שום מגו והוה חייב דהוה ליה כאומר הלויתני ואיני יודע אם פרעתיך דחייב כדתנן בהגוזל בתרא (ב'ק דף קיח.) וביבמות בפרק האשה שהלכה (דף קיד:) משמע נמי דלא מהני מגו בכי האי גוונא דאמר אינה נאמנת לומר מת בעלי במלחמה משום דאמרה בדדמי לה ואינה יודעת בברור שמת ולא מהני לה מגו דאי בעיא אמרה מת על מטתו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 112
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מכלל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מכלל </span>דאיכא קטנות. </span>אע'ג דבפרק השולח (גיטין דף לו.) אמרינן תקנה גדולה התקינו שיהיו מפרשין שמותיהן בגיטין וכן בהגוזל קמא (ב'ק דף קג:) תקנה גדולה התקינו שאם יציאה יתירה על הקרן כו' לא פריך אלא הכא דקאמר שנו כאן דמשמע ולא במקום אחר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 112
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>תקנות
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תקנות </span>קבועות. </span>הא דנקט לשון רבים משום דקאי אכל הנהו דנשבעין ונוטלין בפרק כל הנשבעין (שבועות דף מד:) דשכיר ונגזל ונחבל ושכנגדו חשוד על השבועה וחנוני על פנקסו וקרי להו קבועות משום דעקרו לשבועה ממקומה וקבעוה לשכנגדו שיהא נשבע ונוטל והגמרא לא הוצרכה לפרש טעם כולם אלא טעמא דשכיר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 112
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שקלוה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שקלוה </span>רבנן לשבועה מבעה'ב ושדיוה אשכיר. </span>וא'ת והלא אף בכופר הכל איירי ת'ק מדפליג עליה ר' יהודה ואמר דשכיר אינו נשבע אלא במודה מקצת ובכופר הכל מי מיחייב בעל הבית שבועה דאורייתא ומאי קאמר דשקלוה רבנן מבעל הבית וי'ל דאמודה במקצת קאמר דשקלוה מבעל הבית ואפי' היכא דכופר הכל טפי הוה לן לחיוביה בעל הבית שעליו לשלם שהרי אם מודה מקצת הוא נשבע ולפי שהיתה ראויה להיות על בעל הבית קאמר דשקלוה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 112
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>טרוד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>טרוד </span>בפועליו הוא. </span>וחשוב כמו איני יודע דחייב אפי' כופר הכל כדתנן בהגוזל בתרא (ב'ק דף קיח.) הלויתני ואיני יודע אם פרעתי לך חייב ולא פליג בין אם יש לו פועלים הרבה בין אין לו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 112
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אי </span>הכי ניתיב ליה בלא שבועה. </span>וא'ת מאי פריך וכי לעולם ישכח פעמים שאומר בעל הבית אמת ולכך לא רצו לתקן שיטול בלא שבועה תדע דאי חשוב בודאי שכח אמאי פטר ר' יהודה כופר הכל אלא ודאי חששא בעלמא דחיישינן שמא שכח ולהכי פטר ר' יהודה בכופר הכל דליכא שבועה דאורייתא אבעל הבית דלא חשבינן ליה לבעה'ב כאומר איני יודע כי רגילות הוא שיודע יפה אבל כשמודה מקצת חששו לשמא שכח כי פעמים שהוא שוכח מחמת שהוא טרוד בפועליו וישבע לשקר לפי שסבר שפרע וה'נ לרבנן דלא מחזקינן ליה בודאי שכח וי'ל דנראה לגמ' דלת'ק מחזקינן ליה בודאי שכח ואומר איני יודע מדמחייב בכופר הכל שאם לא היתה אלא חששא בעלמא אמאי שקיל שכיר אפי' בשבועה כיון דאיכא למימר דבעה'ב יודע יפה שפרע אלא ודאי דחשיב ליה כאומר איני יודע ומשני להפיס דעתו של בעה'ב לפי שסבר בדעתו בברור שפרע אבל בהלויתני ואיני יודע אם פרעתיך אין צריך שבועה דלא שייך הספק כיון שהוא מודה שאינו יודע אם פרע: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 112
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>וניתיב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וניתיב </span>ליה בעדים. </span>פי' נתקן שלא יתן לו אלא בעדים ואם יפרע בלא עדים איהו דאפסיד אנפשיה ולא נצטרך להפיס דעתו דכל כמה שנוכל לתקן שלא ישבע על חנם יש לתקן וכן ניתיב ליה מעיקרא פריך דנתקן אם לא יקח שכרו מתחלה שיפסיד קודם שנתקן שבועה על חנם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 112
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אי </span>הכי אפילו קצץ נמי. </span>וא'ת והא קציצה הוי כאומר איני יודע אם הלויתני דפטור לר'נ ור' יוחנן דאמרי (לעיל דף צז:)  מנה לי בידך והלה אומר איני יודע פטור וי'ל דהכא שמודה מקצת יש לחייבו דהוה כחמשין ידענא וחמשין לא ידענא (שם צח.) וא'ת לוקי כגון שאותה אחת שמודה כבר פרע דהשתא הוי כופר הכל וי'ל דניחא ליה לשנויי קציצה מידכר דכירי שהוא מתורץ גם לרב הונא ורב יהודה ועוד אפי' לר'נ ור' יוחנן ניחא ליה לשנויי הכי כדי לאוקמי בכל ענין אפי' לא פרע אותה אחת שמודה ועוד דהפשט משמע שלא פרע דומיא דמילתיה דר' יהודה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 112
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שתים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שתים </span>קצצת לי כו'. </span>המוציא מחבירו עליו הראיה ואם לא הביא ראיה ישבע בעה'ב ויפסיד אומן דבלא שבועה אינו יכול להפטר כיון שמודה במקצת והכי מפרש לה בהדיא בריש כל הנשבעין (שבועות דף מו.) וא'ת דהכא קתני המוציא מחבירו עליו הראיה ובחזקת הבתים (ב'ב מה: ושם ד'ה נתנה) תניא דבקציצה נמי נשבע ונוטל וי'ל דבריש כל הנשבעין פריך כי האי גוונא ומשני דהך ברייתא דחזקת הבתים ר' יהודה היא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 112
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>קציצה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>קציצה </span>מידכר דכירי אינשי. </span>לא מצי לשנויי דהכא משום הכי אין שכיר נשבע ונוטל משום דאיירי כששכרו שלא בעדים דאי איכא עדים נחזי עדים מאי קאמרי כמה קצץ דהכי פריך בפ' חזקת הבתים (שם דף מה:) בהלכה דאומן דהא ע'כ איירי כשיש עדים דומיא דרישא דקתני שכיר בזמנו נשבע ונוטל דמוקי לה רב ושמואל ששכרו בעדים כדאמרי' התם בשבועות (דף מה:) בהדיא וה'נ סיפא איירי בשכרו בעדים ולא שמעו הקציצה או שמעו ושכחו ובחזקת הבתים דפריך רבא לאביי דאמר אי לא ראה אע'ג דאיכא עדים יש לאומן חזקה ואי ראה אע'ג דליכא עדים אין לו חזקה מהנותן טליתו לאומן ואומר שתים קצצת לי ובעל הבית אומר לא קצצתי לך אלא אחת כל זמן שהטלית ביד אומן על בעה'ב להביא ראיה ואי דאיכא עדים ניחזי מאי קאמרי אלא לאו דליכא עדים ואע'ג דראה אומן נאמן התם לא הוה מצי למימר דאיכא עדים וכגון ששכחו או לא שמעו הקציצה דא'כ אף לדידיה תקשי דכיון דמשמע ליה דאיירי בכל ענין אפילו בראה אי מיירי נמי דאיכא עדים אמאי נאמן אומן דבאיכא עדים וראה לכולי עלמא אין לו חזקה כדתנן במתני' ורבא דקאמר אלא לאו דליכא עדים (ולא ראה) אינו אומר כן אלא כדי שלא יקשה לו למה שרצה להעמידו אף בראה ואביי דמשני ליה לא דליכא עדים ולא ראה הוי מצי לאוקמה בדאיכא עדים ולא ראה וכגון שלא שמעו הקציצה אלא משום דרבא אוקמה בדליכא עדים אוקמה איהו הכי ועוד נראה דאי משום מגו בעל הבית נאמן אמאי נקט שחולקין בקציצה ושבק לומר שחולקין בפריעה זה אומר נתתי וזה אומר לא נתת כדתנן בפ' כל הנשבעין (שבועות דף מד:) ועוד יש לתרץ דאפילו איירי בששכרו שלא בעדים אין נאמן במגו כיון שהוא מודה במקצת שלא היה יכול להעיז ולכפור ולומר לא שכרתיך מעולם כדין כל מודה מקצת דאין נאמן במגו דאי בעי כפר הכל ועוד אומר ר'י דודאי כי איכא עדים רגילות שיודעים וזוכרין הקציצה כדאמרינן בחזקת הבתים וברייתא כולה בדליכא עדים איירי ורישא דקתני נשבע  ונוטל</div>                     </div>                 


lvr: 42
pgn: 113
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>השתא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>השתא </span>דמטא זמן חיוביה רמי אנפשיה ומדכר. </span>וא'ת א'כ בזמנו אמאי נשבע שכיר ונוטל לימא בעה'ב איני זוכר עתה אבל הניחו לי עד שיעלה עמוד השחר שאזכור אם נתתי אם לאו כיון שאחר זמנו אנו פוטרים אותו מטעם זה ועוד קשה במודה במקצת אמאי אין בעל הבית נשבע דרמי אנפשיה ומידכר שלא ישבע לשקר וי'ל דחזקה שאין בעה'ב עובר בבל תלין לא מהני אלא היכא דאיכא חזקה דאין שכיר משהה שכרו בהדיה כמו שאפרש בסמוך ואם היה יכול בעה'ב לטעון הניחו לי עד שיעלה עמוד השחר לא היתה כאן חזקה דאין שכיר משהה שכרו שהרי לא השהה (ה) אתו אלא תבעו ממנו בב'ד ולא רצו ליתן לו ושהו אותו לעמוד השחר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 113
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וכי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וכי </span>שכיר עובר בבל תגזול. </span>וא'ת בעל הבית נמי אית ליה הך חזקה שאינו עובר בבל תגזול וי'ל דחמיר ליה לאו אחד כמו שנים א'נ בלאו הכי משני ליה שפיר וא'ת ומ'מ איכא חזקה דאין בעה'ב עובר בבל תלין כנגדו והוה ברי וברי והמע'ה וי'ל דחזקה של בעל הבית אינה חזקה טובה כשל שכיר דזימנין לא רמי אנפשיה למידכר והוה לן למימר דנשבע ונוטל וחזקה דאין שכיר משהה שכרו לבדו (ו) לא חשיבא כחזקת שכיר אלא כששתיהן ביחד הוו כנגד חזקת שכיר והוי ברי וברי והמע'ה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 113
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והא </span>תבע ליה קמן. </span>ס'ד השתא אם יש עדים שתבעו היינו אפי' אחר זמנו ולכך פריך דמה אנו צריכין לעדים הלא תובעו השתא בפנינו ולמאי דס'ד הוה מצי למיפרך אמאי נשבע ונוטל אלא פריך שפיר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 113
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ולעולם.
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ולעולם. </span>פי' בקונטרס וכי שכיר משהה שכרו כ'כ ואינו מיושב דאין בזה ראיה שנפרע דחזקה דאין שכיר משהה שכרו אינה מועלת אלא היכא דאיכא חזקה דאין בעה'ב עובר בבל תלין בהדה ובל תלין אינו עובר אלא בוקר ראשון אלא הכי פירושו ולעולם שכיר נשבע ונוטל אין זו תקנה טובה שיהא נאמן לעולם לומר לא פרע לי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>מחזיר </span>את הכר בלילה. </span>בריש תמורה (דף ו. ושם ד'ה מחזיר) פריך לרבא דאמר כל דאמר רחמנא לא תעביד אי עביד לא מהני והרי השבת העבוט דאמר רחמנא לא תעבוט עבוטו ותנן מחזיר את הכר בלילה אלמא דמהני וקשה דמנליה דמתני' איירי במשכנו באיסור וא'ל דסמיך אברייתא דאלו מציאות (לעיל דף לא:) דקתני משכנו שלא ברשות מנין כו' דא'כ מאי קשה לן דהא בברייתא גופה יליף מהשב תשיב כדמשני התם ואי אדשמואל סמיך א'כ מה צריך לתרץ מהשב תשיב הלא עיקר קרא לשמואל איירי במשכנו באיסור דאם חבל וגו' משמע דמשכנו בביתו וי'ל דסמיך אמעשים בכל יום דמחזיר אפי' משכנו שלא ברשות א'נ סמיך אברייתא דלקמן (דף קיד:) דמתרץ לה רב ששת המלוה [את] חבירו אינו רשאי למשכנו משכנו חייב להחזיר לו אע'ג דהאי דפריך לרבא בתמורה לא אתי אליבא דשמואל דלשמואל אין שייך להקשות דעיקר קרא במשכנו באיסור כתיב מ'מ אין להוכיח משם שלא יהא הלכה כשמואל כי כן דרך גמרא להקשות ולתרץ אפילו דלא כהלכתא כדאשכחן בפ'ב דכתובות (דף כו. ) וברייתא דאלו מציאות (לעיל דף לא:) דקאמר אין לי אלא במשכנו ברשות אין צריך לומר דשמואל יהפוך וישנה אין לי אלא משכנו שלא ברשות אלא יעמידנה כתנא דפליג אתנא דקאי כוותיה ויהפוך הדרשה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 113
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואת </span>המחרישה ביום. </span>קשה לר'ת דתניא בסוף פירקין (דף קטז.) חבל זוג של ספרים וצמד של פרות חייב משום ב' כלים ופירש בקונטרס פרות החורשות וחייב עליהם החובלן לפי שעושין אוכל נפש א'כ היאך נטל את המחרישה דקתני ומחזיר הא עבר כי נפש הוא חובל (דברים כד) ועוד דאין נראה לחייב אלא דוקא דומיא דריחיים ורכב שמתקנים האוכל עצמו בכלי [א] לכן מפרש ר'ת צמד פרות היינו פרות המרכסות בתבואה וגריס ר'ת נמי זוג של מספרים ולא גרסינן זוג של ספרים וכן גריס ר'ח והם תספורת של ירק או לגזוז בית השחיטה כדאמרינן בבכורות (דף כה.) שדרכן היה לגזוז אבל פרות החורשות לא מיקרי כלי שעושין אוכל נפש ועוד נראה לר'ת דמחרישה דהכא לאו היינו מחרישה שחורשין בה את הקרקע דנראה דלא מיחייב בהשבת העבוט אלא בכלי העשוי לגוף האדם ולהנאתו ועוד דמוקי בגמ' במחרישה דכספא ואין דרך לחרוש קרקע במחרישה של כסף אלא נראה לר'ת דהיינו מגרדתא שמגרדין בו בני אדם בבית המרחץ כדאמר בפרק חבית (שבת דף קמז:) עבדא ליה אימיה מגרדתא דכספא וכן בפרק מציאת האשה (כתובות דף סח.) במחרישה דכספא פר'ח דהיינו מגרדתא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 113
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אימא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אימא </span>לא ינתחנו אלא בבית דין. </span>וא'ת מנין דניתוח אסור לבעל חוב ואומר ר'י דמדרבנן הוא כדאמר בסמוך בעל חוב ניתוח נמי לא גזירה שמא יכנס בביתו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 113
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וחסורי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וחסורי </span>מיחסרא והכי קתני. </span>תימה דקאמר חסורי מיחסרא כדי לדחות וי'ל דאין לחוש כיון שאינו מגיה כ'כ ורוב ספרים גרסי הכי קאמר:  מטה</div>                     </div>                 


lvr: 42
pgn: 113
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מטה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מטה </span>ומטה. </span>בפ' שום היתומים (ערכין דף כג:) לא תני אלא מטה המוצעת משום דמוצעת לא שבקינן ליה אלא אחת כדאמר נמי הכא מטה ומטה ומצע ובפ' אע'פ (כתובות דף סד:) גבי משרה אשתו על ידי שליש בעני שבישראל דלא יהיב לה אלא מטה ומפץ משום דהתם קודם שנשאת לו לא היה לה אלא חדא מטה : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 113
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>השתא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>השתא </span>זבוני מזבנינן. </span>הכסת והכר שיש לו בעין סדורי מסדרינן בתמיה פירוש ואנן נסדר לו להניח מן המעות כדי לקנות כסות לצורך שנים עשר חדש כמו שעושין בערכין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 113
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>נימא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נימא </span>ליה לא עלי דידי רמית. </span>לאו אמתני' פריך אמאי מחזיר לו הכר דא'כ למה המתין עד כאן ועוד דמה צריך טעם על מצות המקום ועוד וכי לא ידע דכתיב  (דברים כד) ולך תהיה צדקה אלא על כרחך ידע ואפילו הכי מקשה ליה וא'כ מה מתרץ לו אלא נראה דארבי עקיבא ורבי ישמעאל פריך דאמרי כל ישראל בני מלכים הם וכולן ראוין לאותה איצטלא ואמאי כיון דאינו לובשה אלא לכבוד ולנוי בעלמא למה יש לנו לומר שכל זה הטיל הכתוב על המלוה כיון שלא פירש הכתוב בהדיא ולא היה שייך עליו יותר מעל אחר כיון דסגיא ליה בלאו הכי ומשני גם באיצטלא שייך לומר לך תהיה צדקה והטיל עליו הכתוב שלא למנוע ממנו הנוי והכבוד והתענוג שהורגל בו עד עתה:  הקדש</div>                     </div>                 


lvr: 42
pgn: 114
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הקדש
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הקדש </span>שאין מחזירין אינו דין שאין מסדרין. </span>וא'ת ערכין יוכיח שאין מחזירין ומסדרין ויש לומר דמה לערכין שהם קלים ואינן נוהגים אלא באדם ובבן ברית ולא בטומטום ואנדרוגינוס ופחות מבן חדש אבל הקדש חל על כל דבר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 114
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואידך
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואידך </span>ההוא לנדון בכבודו הוא דאתא. </span>וא'ת מ'מ נילף נמי בהיקישא דמסדרין דאין היקש למחצה ואין לומר דהיקישא משמע דלא אתא אלא לנדון בכבודו דכתיב נדר בערכך נפשות דמשמע (א) דבר שהנפש תלוי בו אבל לדבר אחר לא הוקשו דהא בפרק שום היתומים  (ערכין ד' כד.) אמרינן מנין שלא ישהא מרגלית לקלים פירוש אם אמר ערכי עלי ויש לו מרגלית שוה מנה ובמקום שעומדין אינה שוה אלא חמשים לפי שאין שם עשירים שיקנו אותה מנין שאין להעריכה אלא בנ' זוזים שנאמר  (ב) והיה ערכך ביום ההוא כמו ששוה ביום ההוא ובפ' השיג יד (שם דף יח.)  אמרינן אתא הקשת הקדש לערכין לנידון בכבודו ולמרגלית לקלים והכא  (ג) חד מינייהו אלמא לכל מילי מקשינן  וצריך לומר דסברא דק'ו מבטל הקישא כיון שנוכל להעמיד ההיקישא לדבר אחר כן משמע בפרק קמא דזבחים (דף י:) דקאמר תנן התם ר'ע אומר כל הדמים שנכנסו להיכל לכפר פסולים וחכ'א חטאת בלבד ר' אליעזר אומר אף האשם שנאמר כחטאת כאשם ופריך בשלמא רבי אליעזר כדאמר טעמא אלא רבנן מאי טעמייהו אמר רבא אשם שנכנס דמו לפנים פסול לא מצית אמרת מק'ו כו' אלמא ק'ו מבטל הקישא דכחטאת כאשם כיון דאיכא לאוקמא הקישא לדבר אחר וההיא דס'פ כל הבשר (חולין דף קטו:) דגמרי בשר בחלב אסור באכילה בג'ש דקדש קדש מאנשי קודש תהיון לי וגו' ואיסור הנאה יליף מק'ו מערלה ואית דדריש בג'ש לגמרי לאיסור אכילה ולהיתר הנאה לא דמי להכא אפילו יהא הקישא וק'ו כמו ג'ש וק'ו דאפילו מאן דיליף התם ק'ו מצי סבר הכא דאין הקישא למחצה דהתם ע'י ק'ו אין סותר ג'ש כלל משום דקרא דבשר בשדה טרפה דאיירי בבשר שיצא חוץ למחיצתו איירי גם באיסורי הנאה כגון בשר קדשים שיצא חוץ ממחיצתו שהוא בשריפה ומאן דלא יליף איסור הנאה בק'ו משום ג'ש היינו משום דאכילה והנאה חדא היא אבל הכא מודה דעבדינן ק'ו למסדרין כיון דמתוקם ההיקש למילתא אחריתי וצ'ע דבהרבה מקומות בת'כ ובגמרא שרוצה לעשות ק'ו וסותר אותו ע'י היקש או ג'ש אם יש בכל מקום שלא נוכל להעמיד ההיקש או הג'ש לד'א וא'ת דאמרינן בערכין בפרק קמא (דף ד:) ראש חמור זה הקדש ראש עבד זה הקדש הוא והקדש שותפין בו ולא אמר דנידון בכבודו בערכין פריך לה ומשני כאן בקדשי מזבח כאן בקדשי בדק הבית דהכא מיירי בקדשי מזבח. ר'י: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 114
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>ערכין נידון בכבודו. </span>פי' בקונט' דדרשינן מנפשות וא'ת מה צריך קרא דמאי שנא מנזקין דאם קיטע ידו אומדין כמה הוא יפה בידו וכמה הוא יפה בלא יד וה'נ יש לנו לשום כמה הוא שוה באבר שהנשמה תלויה בו וכמה הוא שוה בלא ממנו דהיינו ערך כולו דאינו שוה כלום אם היה נוטל אותו אבר וי'ל דאמר בפרק האומר משקלי (ערכין דף יט.) דאין שמין בערכין אומד של נזקין אלא שמין אותו כאילו היתה ידו מוכתבת לרבו ראשון ולא כמו שנטלה לגמרי דאז מתגנה העבד ושוה הרבה פחות וה'נ אין שמין באבר שהנשמה תלויה בו אי לאו דכתיב נפשות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 114
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>ערכין שאין מחזירין מסדרין. </span>וא'ת כיון שמסדרין ומניחין לו שיעור המפורש במשנה א'כ מה חזרה שייך דהרי מניחין לו לגמרי כדי צרכו ומה יחזיר לו עוד ואור'ת דכשנוטל ממנו בתורת פרעון אז מסדרין אבל כשנוטל בתורת משכון דחייבי ערכין ממשכנין אותן אז אין מסדרין ושייך חזרה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 114
dfh: a
trm: עד שיהא במכותו כו'.
txt:
<span class='five'>עד שיהא במכותו כו'. </span>פירש בקונטרס דהיינו רבנן דמתני' ולפי' ר'ת דלקמן דרבנן דמתניתין מצי סברי דאין מסדרין צ'ל ואידך היינו הני דאיבעיא להו מהו שיסדרו בבעל חוב אי נמי ברייתא דתנא לעיל דמסדרין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>במכותו </span>מתחילתו ועד סופו. </span>למעוטי עני והעשיר וחזר והעני דנותן ערך עשיר כרבי יהודה דבפרק השיג יד (שם דף יז:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 114
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מהו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מהו </span>שיסדרו בבעל חוב. </span> פסק ר'ת בספר הישר דאין מסדרין בבעל חוב דהא רשב'ג דמתני' מסיק לעיל דסבר דאין מסדרין בב'ח וקי'ל (ב'ק דף סט.) הלכה כרשב'ג במשנתנו היכא דלא פסק גמרא כמאן דפליג עליה ולא מצינו בכל אמוראים דשמעתא שום אמורא שסבר בהדיא שמסדרין ורבה בר אבוה דאמר ליה לאליהו מהו שיסדרו לבעל חוב וא'ל גמר מיכה מיכה מערכין נראה לר'ת דגרסינן מנין שמסדרין לבעל חוב כלומר מנליה למאן דאית ליה מסדרין וכן גריס בה'ג וכן נראה דאי כגי' הספרים דקבעי מהו שיסדרו לבעל חוב הוה ליה למימר מסדרין שהרי הטעם לא היה שואל אלא ודאי מנין גרס ולעולם אין מסדרין ס'ל ובפ' השיג יד (ערכין שם) דפליגי רבי יהודה ורבנן בעני והעשיר וחזר והעני דר' יהודה סבר נותן ערך עשיר ומפרש בגמרא דטעמא דרבי יהודה משום דכתיב ואם מך הוא עד שיהיה במכותו מתחילתו ועד סופו מכלל דרבנן דפליגי עליה דרשי הוא ולא בבעל חוב דדוקא בערכין מסדרין ולא בבעל חוב כדדריש לעיל ויחיד ורבים הלכה כרבים ויש לדחות דדרשינן הוא ולא אשתו כדדרשינן לעיל ועוד הביא ראיה דאמרי' בפ'ק דב'ק (דף יא: ושם ד'ה אפילו) מיניה ואפילו מן גלימא דעל כתפיה וכי תימא דהיינו שמפשיטין אותו גלימא דאלפא זוזא ויהבינן ליה גלימא אחרינא דחזיא ליה הא ליכא מידי דלא חזי ליה כרשב'ג דלעיל ועוד דפסיק רב אלפס בפרק שמנה שרצים  (שבת דף קיא.) כר'ש דאמר כל ישראל בני מלכים ומיהו אמרינן התם דפסיק כר'ש ולא מטעמיה ורבנן דמתני' נמי מצי סברי דאין מסדרין  ומיירי</div>                     </div>                 


lvr: 42
pgn: 114
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מנין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מנין </span>לערום שלא יתרום. </span>הוה ליה למימר מנין שלא יברך דבשעה שתורם ממנו אינו אסור אלא בשעת ברכה ושאר ברכות אסור לברך כשהוא ערום אלא נקט הכי משום דמשנה היא ערום לא יתרום: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 114
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span> ליה לאו כהן (אתה). תימה לר'י היאך החיה בנה של האלמנה כיון שכהן היה דכתיב (מלכים א יז)  ויתמודד על הילד וגו' ויש לומר שהיה ברור לו שיחייהו לכך היה מותר משום פיקוח נפש: ה'ג </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>דתניא </span>ר' שמעון [בן יוחי] אומר. </span>דאינה משנה בשום מקום ועוד דמשניות אף של זרעים וטהרות היו שגורות להם כדמשמע בכמה דוכתין והא דקאמר בארבע לא מצינא בשיתא מצינא היינו בתוספתא:  למה</div>                     </div>                 


lvr: 42
pgn: 115
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>למה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>למה </span>ממשכנין מעיקרא. </span>הקשה ה'ר אלחנן ולמה חוזרים וממשכנין וי'ל כדי שלא יוכל הלוה לכפור וגם ימהר לפרוע חובו ולבקש מעות כי מתבייש שבכל יום ויום יחזירו משכונו ומ'מ לא רצה הגמרא לתרץ כן כשאומר למה ממשכנו מעיקרא דעדיפא מיניה משני ליה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 115
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלמנה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלמנה </span>בין שהיא ענייה בין שהיא עשירה אין ממשכנין אותה. </span>וא'ת אמאי לא פריך מהכא לשמואל דמשמע הא אחרים ממשכנין וליכא למימר דהאי אין ממשכנין (א) דהיינו אין מנתחין הא אחרים מנתחין דהא לא תחבול כתיב דמשמע בבית ומנלן לאסור ניתוח דמדרבנן ליכא למיגזר בשליח ב'ד גזירה שמא יכנס בביתו דבשליח ב'ד ליכא למיגזר מדשרי בעלמא לנתח ולא גזרינן ואין סברא לגזור באלמנה יותר משום דאית בה תרי לאוין וי'ל דלכך לא פריך ממתניתין דהכא משום דאיכא למידחי אין ממשכנין אותה משום לאו דלא תחבול הא אחרים לית בהו האי לאו לכך עדיפא ליה למיפרך מברייתא ור'ש דקאמר בגמ' עשירה ממשכנין אותה איכא למימר נמי דסבר כשמואל וממשכנין היינו מנתחין דלדידיה ענייה דקאמר אין ממשכנין אותה היינו אין מנתחין דטעמא דאתה משיאה שם רע בשכנותיה שייך אפילו בניתוח והא דכתב רחמנא לא תחבול ולא כתיב לא תנתח היינו כדי לחייב על משכון שני לאוין אבל קשה דאי סבר ר'ש כשמואל ולא שרי בעשירה אלא ניתוח ות'ק שרי ניתוח בין בעשירה בין בענייה א'כ מחמיר ר'ש יותר מת'ק ולשון הברייתא משמע שבא להקל ולהתיר בעשירה מה שאסר ת'ק לכך נראה דר'ש לית ליה דשמואל ומתיר למשכן עשירה ושאר בני אדם וה'מ למפרך שפיר לשמואל מר'ש אלא דלא איירי ר'ש במתני' אלא בבריית' ושפיר פריך מברייתא אחריתי ועוד נראה לפרש דלכ'ע לא יחבול ריחים ולא תחבול בגד אלמנה אתא קרא לאסור בה ניתוח דשרי בעלמא והא דאפקיה בלשון חבלה ולא בלשון ניתוח כדי לעבור במשכון בשני לאוין ולהכי לעיל כי אקשינן מינייהו לשמואל איצטריך לשנויי לעבור בשני לאוין ולא קאמר לאסור ניתוח משום דהוה קשה ליה אמאי אפקיה בלשון חבלה ואע'ג דאיצטריך לשני לאוין לשמואל מ'מ מיסתבר דעיקר קרא אתא לאסור ניתוח דשרי בעלמא ולא ללאו יתירא לחוד והשתא לא קשה לשמואל מידי מפלוגתא דרבי יהודה ור'ש דהשתא אין ממשכנין אותה היינו אין מנתחין אותה ולהכי לא פריך מיניה דפשיטא דכי היכי דמשנינן לא ימשכננו אלא בב'ד לא ינתחנו דה'נ איכא לשנויי הכא ופי' זה נראה עיקר דאסור גם לשמואל ניתוח אפי' בכלים שעושין בהן אוכל נפש דלפי' קמא דלא אתא לשמואל אלא ללאו יתירא ולא לאסור ניתוח לא אתי שפיר דלמאן דפליג עליה נראה דבריחים ורכב אסור אפי' ניתוח דכיון דשליח ב'ד בדברים אחרים מותר אפילו למשכן ובריחים ורכב אסור ה'ה אפילו ניתוח דשרי בעלמא אפילו למלוה דאסור בריחים ורכב דמיסתבר לאסור כל משכונה שמישכן בשוה אבל לשמואל שאינו מתיר למשכן לשליח ב'ד בדברים אחרים אלא ניתוח יש לנו לומר דבריחים ורכב נמי דוקא משכון הוא דאסור כמו שכתוב ולא ניתוח ונמצא ששמואל דמשמע דבא להחמיר מיקל יותר לענין ריחים ורכב שמתיר לנתח ומאן דפליג עליה אסר כדפרישית: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 115
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וחייב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וחייב </span>משום ב' כלים. </span>פי' אפילו בהתראה אחת אם חבל בפעם אחת ריחים ורכב והתרו בו משום לא יחבול ריחים ורכב לוקה שתים דאי בשתי התראות אפי' ריחים וריחים חייב כדאמר גבי נזיר (מכות דף כא.)  אמרו לו אל תשתה אל תשתה חייב על כל אחד ואחד ואין לומר לעולם איירי בשתי התראות וקא משמע לן דריחים ורכב אינם כלי אחד שלא להתחייב אלא עד שיחבול שניהם דא'כ ה'ל למיתני החובל ריחים או רכב בלא תעשה כו' ותו לא אלא ודאי אתא לאשמועינן דבהתראה אחת חייב שתים וכן משמע בהדיא בגמ' דחייב שתים בריחים ורכב בהתראה אחת דאמר רב הונא חבל ריחים ורכב לוקה ג' והיינו בהתראה אחת דאי בשתי התראות לוקה שתים על הריחים ושתים על הרכב וכיון דבהתראה אחת איירי א'כ חייב שתים דקתני היינו שתי מלקיות ותימה דהיכי לקי והא חשיב לה בגמרא (דף קטז.) לאו הניתק לעשה מדאמר ליה אביי זיל אהדר וכי תימא דמש'ה א'ל לאהדורי דכל מילתא דאמר רחמנא לא תעביד אי עביד לא מהני הא אביי גופיה קאמר בפ'ק דתמורה (דף ד:) דאי עביד מהני ואין לומר דהאי דלקי היינו כגון ששבר הריחים ואת הרכב דשוב אינו ניתק לעשה שאינו יכול להחזיר הריחים ולהכי לקי כדאמרינן בפרק שילוח הקן (חולין דף קמא.) דאם הרג את האם שוב לא חשיב ניתק לעשה ולקי הא ליכא למימר דשאני הכא כיון  דמפסיד</div>                     </div>                 


lvr: 42
pgn: 115
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שנאמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שנאמר </span>לא יחבול ריחים ורכב. </span>וא'ת לר' יאשיה מנלן דחייב על כל אחת בפני עצמו כיון דמצריך או לחלק ולר'  יונתן נמי דלא מצריך לחלק מנלן דחייב שתים משום ב' כלים כיון דבלאו אחד נאמרו דהכי אמרינן בסוף גיד הנשה (חולין דף קב: ושם ד'ה לר'י) לר' (יונתן ) דלא לקי אלא חדא אם אכל בשר מן החי ובשר מן הטריפה משום דתרוייהו בלאו אחד נאמרו ומיהו לר' יאשיה י'ל כיון דכתיב ורכב ולא כתיב רכב הוי כאילו כתיב או רכב וכן בנא ומבושל כתיב ממנו דמשמע אפילו באחד מהן וכן גבי שאור ודבש דאמרינן בפרק כל המנחות (מנחות דף נח: ושם ד'ה אין) דלוקה על כל אחד בפני עצמו דכתיב לא תקטירו ממנו וגבי חרצן וזג כתיב ועד דמשמע שפיר לחלק ועוד דגבי ריחים ורכב אי לא מיחייב אלא על שניהם יחד לשתוק קרא מרכב ולא לכתוב אלא ריחים דמשמע שניהם ביחד אבל קשה לר' יאשיה מנלן דחייב שתים כיון דבלאו אחד נאמרו אבל לר' יונתן דאיצטריך חילוק בכולהו חייב על כל אחד ושמא יש לומר דגם לר' יאשיה כיון דאיכא קראי בכולם לחלק חייב על כל אחד דלא דמי לבשר בשדה טריפה דליכא שום חילוק א'נ יש לומר כיון שהאיסורין מפורשין קאי לאו אכל אחד ואחד כדפי' בקונטרס בפרק בתרא דמכות (דף יח.) גבי לא תוכל לאכול בשעריך מעשר דגנך וגו' דלא חשיב לאו שבכללות אפילו הוה כתיב לא תוכל לאכלם ואם אכל מכולם היה חייב על כל אחד ואחד דלא דמי לבשר בשדה טריפה ולא תאכל הנפש עם הבשר דמשמע דליכא אלא חדא מילתא אע'ג דדרשינן מניה תרי מילי כיון דכתיב בלשון איסור אחד אין חייב אלא אחת והא דמצרכי' קרא לחלק בין אלמנה שהיא גרושה לכ'ג בפרק עשרה יוחסין (קדושין עז:) היינו משום דבגוף אחד אין לחייב שתים בלא פסוק ולכך צריך יתור לחייב שתים באשה אחת וא'ת דבפ'ק דכריתות (דף ד.) אמרינן דבחלב שור וכשב ועז לא לקי אלא חדא וכן לחם קלי וכרמל וכן מעשר דגן ותירוש ויצהר לא הוי לקי אלא חדא אי לאו דאיכא קראי יתירי בפ'ק דכריתות וי'ל דזג וחרצן שני שמות נינהו וכן ריחים ורכב וכן כולם אבל חלב שור וכשב ועז שם חלב אחד הוא וכן שם לחם וכן שם מעשר אחד הוא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 115
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לימא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לימא </span>אביי ורבא בפלוגתא דרב הונא ורב יהודה קמיפלגי. </span>וא'ת טעמא דרב יהודה הוי משום דכי נפש הוא חובל לשאר דברים הוא דאתא ולא משום לאו שבכללות כדקאמר אביי וי'ל שכן דרך הגמ' דאע'ג שכבר פירש הטעם אומר לימא דכשנאמר הלימא בבית המדרש עדיין לא נודע להם טעם המפורש אלא היה סבור דטעמא דרב יהודה משום דאין לוקין על לאו שבכללות ולרב הונא לוקין וכה'ג איכא נמי בפרק החולץ (יבמות דף לח.) גבי ספק ובני יבם שבאו לחלק בנכסי יבם דאחר שכבר פירש דטעמא של אדמון ורבנן כמו שמפרש לבסוף כשדוחה הלימא שלא נחלקו בקם דינא והדר דינא אמר אחרי כן לימא דמ'ד קם דינא כרבנן ומ'ד הדר דינא כאדמון: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 115
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>לך רבא אנא דאמרי אפי' לרב יהודה כו'. </span>תימה והא גבי זג וחרצן נמי נחלקו בפ' ג' מינין (נזיר דף לח:) ובפרק כל שעה  (פסחים דף מא:) דרבא אמר אכל זג וחרצן לוקה ג' משום זג וחרצן ומשום (ב) כל אשר יעשה אע'ג דמכל אשר יעשה אתא לשאר דברים דמרבה בפרק ג' מינים וי'ל דמכל אשר יעשה משמע שהוא בלשון לאו יותר מכולם ולהכי מוקמינן ליה ללאו אזג וחרצן אע'ג דצריך נמי לשאר דברים א'נ כי נפש הוא חובל משמע דלא אתא אלא לשאר דברים ולא לאטפויי לאוי על ריחים ורכב דודאי אי הוה כתיב כל נפש הוא חובל כדכתיב (במדבר ו) מכל אשר יעשה הוה קאי נמי אריחים ורכב וא'ת אביי מ'מ לא יוכל לדחות אזג וחרצן כמו שדוחה הכא אפלוגתא דנא ומבושל ע'כ לא קאמר רב הונא אלא משום דכי נפש הוא חובל קרא יתירא הוא ופי' בקונטרס וכי היכי דאתא לשאר דברים אתא נמי לריחים ורכב וא'כ בזג וחרצן נמי נימא לילקי ג' דכי היכי דאתא לשאר אתא נמי לזג וחרצן וי'ל דלא נפרש כפירוש הקונט' אלא הכי פי' נפש הוא חובל קרא יתירא הוא ולא צריך לשאר דברים דשמעינן להו מריחים ורכב דלא הוו ב' כתובים הבאים כאחד דהא איצטריכו לחייב עליהם משום ב' כלים ולא איצטריך כי נפש הוא חובל לשאר דברים טפי מלריחים ורכב ולהכי שדייה נמי אריחים ורכב אבל (ג) כל אשר יעשה מגפן היין לשאר דברים דוקא הוא דאתא דלא שמעינן להו מזג וחרצן ומיהו גם על פי' הקונט' לא קשה דלהכי לא הביא ההוא דזג וחרצן לפי שאינו יכול לדחות ואינו מביא אלא דבר שיכול לדחות וכן דרך הגמ' שאינו מתחיל אלא כדי להוכיח ולהראות דמהכא ליכא למשמע מינה וכי דחי נמי דרב הונא כאביי היינו במאי דקאמר אביי אכל נא ומבושל לוקה שתים ואינו לוקה משום כי אם צלי אש דכי אם צלי אש אתא לכדתניא אבל במאי דמפרש טעמא דאביי משום דאין לוקין על לאו שבכללות לא מצי סבר כרב הונא דהא כי נפש הוא חובל הוי נמי לאו שבכללות ולקי עליה לרב הונא וא'ת ואמאי איצטריך אביי הכא טעמא דאין לוקין משום כי אם צלי אש משום דהוי לאו שבכללות תיפוק ליה דאיצטריך לכדתניא וי'ל דגמ' הוא דקמפרש ומפרש ההוא טעמא אליביה משום דידע גמרא דאביי אית ליה הכי בעלמא גבי זג וחרצן ושאור ודבש א'נ אביי לדבריו דרבא קאמר וה'ק לדידי לא אתי כי אם צלי אש ללאו אלא להקישא נכתב אלא אפי' לדידך דללאו אתא אין לוקין על לאו שבכללות ומטעמא דאמר אביי אין לוקין אלאו שבכללות קאמר בסוף פרק כל שעה תרתי הוא דלא לקי חדא מיהא לקי אבל לטעמא דמפרש כאן אביי אליבא דרב הונא דכי אם צלי אש לכדתניא אפי' חדא לא לקי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 115
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אבל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אבל </span>[הכא] כי אם צלי אש למאי אתא. </span>וא'ת והא איצטריך לכדתניא כדקאמר אביי וי'ל דרבא עביד הקישא מצלי אש דכתיב בקרא דלקמיה צלי אש ומצות על מרורים יאכלוהו (שמות יב) וסמיך ליה אל תאכלו ממנו נא וגו' אע'ג דבברייתא פ' כל שעה (פסחים דף מא:) נקיט קרא דכי אם צלי אש לאו משום דמיניה דריש אלא ניחא ליה למנקט קרא גופיה דנא ומבושל ואביי סבר דדוקא נקט ליה ברייתא כי אם צלי אש אבל קרא אחריתי לא סמיכה הוא וא'ת והא אכתי איצטריך כי אם צלי לחי ומבושל בחמי טבריא דרבא גופיה קאמר בסוף פ' כל שעה (שם.) מאי חייב דקאמר משום כי אם צלי אש גבי מבושל בחמי טבריא וי'ל דאינו לוקה בחי ומבושל בחמי טבריא כדתניא התם יכול יהא לוקה ת'ל נא ומבושל נא ומבושל אמרתי לך ולא חי ובשמעתין ה'ק רבא כי אם צלי אש למאי אתא פי' לאיזה לאו ללקות אם לא לטפויי לאוי על נא ומבושל וא'ת הא כי נפש הוא (ד) לרב יהודה קאמר רבא דאתא לדברים אחרים ללקות עליהם ולא אמרי' ריחים ורכב אמרתי לך ולא שאר דברים וי'ל דכי נפש הוא חובל מזכיר האיסור שעושה שחובל לכך אתי לשאר דברים ללקות עליהם אבל כי אם צלי אש אינו מזכיר שם איסור ולכך לא אתי ללקות על דברים אחרים כי אם אנא ומבושל שכתב בהן לאו בהדיא השתא משמע הכא דאפילו  לרבא</div>                     </div>                 


lvr: 42
pgn: 116
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וצמד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וצמד </span>של פרות. </span>פי' בקונטרס ב' פרות חורשות עם צמדם ואין נראה לר'י דבפרות לא מיירי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 116
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ותניא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ותניא </span>אידך. </span>לפי מה שפירש בקונטרס דמקמייתא ליכא לאוכוחי קשה לר'י דא'כ מבתרייתא נמי ליכא להוכיח דאיכא למימר שלא בא ללמד אלא שחייב על זה בעצמו ועל זה בעצמו אבל לא (ב) לחייב שלש ועוד דמקמייתא איכא לאוכוחי שפיר כדרב יהודה דלרב הונא אי חייב שתים ע'כ חייב שלש דכיון דיליף מריחים ורכב ליתן בהן לאו של ריחים ורכב ולכך חייב שתים אחת משום ריחים ואחת משום רכב א'כ חייב נמי מלקות שלישי משום כי נפש הוא חובל ואי לא יליף ליתן בהן לאו של ריחים אלא לאו של כי נפש הוא חובל לחודיה א'כ לא יחייב אלא אחת דמכי נפש הוא חובל לא מיחייב אפילו בריחים ורכב אלא אחת ע'כ נראה לר'י דגרס תניא אידך בלא וי'ו וכן גרס ר'ח: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 116
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כלים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כלים </span>שעושין בהם אוכל נפש. </span>נראה לר'י דוקא כלים אבל אוכלים עצמן מותר לחבול: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 116
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והא </span>רבא אפיק זוגא דסרבלא וספרא דאגדתא כו'. </span>ותימה דהכא משמע (ג) מטעם דעשויין להשאיל ולהשכיר לחוד אינו נאמן לומר לקוחין הן בידי ובפרק כל הנשבעים (שבועות דף מו:)  גבי ראוהו שהטמין כלים תחת כנפיו ואמר לקוחין הן אינו נאמן קאמר ולא אמרן אלא בבעל הבית שאינו עשוי למכור כליו וכלים שאין דרכן להטמין ובאיניש דלא צניע אבל ליכא כל הני נאמן ולא אמרן אלא בדברים העשויין להשאיל ולהשכיר משמע אפילו בדברים העשויין להשאיל ולהשכיר בעי כל הני ונראה לר'ת כגרסת הספרים ישנים וכן ר'ח ובכולהו לא אמרן אלא בדברים שאין עשויין להשאיל ולהשכיר אבל עשויין אין נאמן אפילו ליכא חדא מכל הני וא'ת דהכא משמע דספרים עשויין להשאיל ולהשכיר אפילו ספרא דאגדתא כל שכן שאר ספרים כדאמר בכתובות (דף נ.)  וצדקתו עומדת לעד זה הכותב ספרים ומשאילן לאחרים וקשה דתנן בהגוזל בתרא (ב'ק דף קיד: ושם) המכיר כליו וספריו ביד אחר אם יצא לו שם גניבה בעיר ישבע כמה נתן ויטול ואם לאו לאו כל הימנו שאני אומר מכרם לאחר ולקחם זה הימנו ואמאי יהיה נאמן זה לומר נגנבו לי במגו דאי בעי אמר השאלתיו לך ואף על גב דקאמר בפרק כל הנשבעין דאחזוקי אינשי בגנבי לא מחזקינן ואין נאמן לומר גנובים במגו דאי בעי אמר שאולים היינו היכא דאמר גנבת לי אבל היכא דאמר גנב אחר גנבם לי ומכרם לך לאו היינו אחזוקי אינשי בגנבי דהא כמה גנבי איכא בשוקא ונראה לרבינו תם דהתם איירי במכירים שאין בעל הספרים רגיל להשאיל  (ד) אותן שהם בידו ולמורי ה'ר דודי נראה לתרץ דמגו להוציא לא אמרינן ומיהו למ'ד בחזקת הבתים (ב'ב דף מד) דאמר מגו להוציא צ'ל כפירוש ר'ת וא'כ אפילו לא יצא לו שם גניבה בעיר נאמן לומר גנובים היכא דמצי למימר השאלתים לך:  הדרן עלך המקבל</div>                     </div>                 


lvr: 42
pgn: 116
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הבית
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הבית </span> והעלייה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>וליחזי </span>ברשות דמאן קיימי כו'. </span>וא'ת דהכא פשיטא ליה דאיירי בנפל לרשות דחד מינייהו שכן רגילות הוא שאינו נופל בצמצום בשוה ובריש בבא בתרא (דף ד.) פריך פשיטא דאם נפל הכותל דהוי של שניהם ומשני לא צריכא דנפל לרשות דחד וי'ל משום דאוקי לה הכא דמונחים בשל זה כמו בשל זה פריך התם פשיטא דהוה משמע ליה לאוקמיה דומיא דהכא שנשנית לפניה בסמוך ועוד דהתם (ב) פריך מתוך הסוגיא דשפיר פריך פשיטא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 116
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לימא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לימא </span>תיהוי תיובתא דר'נ. </span>דאמר פטור ואע'ג דטעמא דר'נ משום דאוקי ממונא בחזקת מריה והכא אוקימנא דקיימי ברה'ר או בחצר  א] שאינה של שניהם שאין האחד מוחזק יותר מחבירו מ'מ בהכי חשיב מוחזק שאנו יודעין שהחצי שלו לכך פריך שפיר ועוד דבפ' השואל (לעיל דף צח: ושם) פירש דכל ממון המוטל בספק חשיב כאילו שניהם מוחזקים בו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 116
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>סבר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>סבר </span>רבא למימר לפי חשבון שבורות. </span>נראה לר'י שר'ל לפי חשבון שבורות ושלימות כמו שהן מעורבות שם במקום שנפלו דמה סברא הוא לומר שיברור ולא יקח כי אם שבורות דוקא כנגדו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 116
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הבית
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הבית </span>והעלייה של שנים. </span>בקונט' לא גרס של שנים ולר'ת נראה דאע'ג דמוקי לה בגמ' בשוכר ומשכיר מ'מ שייך למיתני של שנים כיון דקתני בה בעל הבית ובעל עלייה ובגמרא דמוקי לה בשוכר ומשכיר [א] משום דבאחין שחלקו אין על התחתון לבנות תקרה אבל קשה אי אין עליו לבנות מאי קאמר בגמר' תחתון שבא לסכך בארזים שומעין לו למה בא לסכך כיון דאין מוטל עליו דבאחין שחלקו מיירי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 116
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אי </span>דא'ל עלייה זו ונפל אזדא ליה. </span>ויתן לו שכרו שכבר דר שאם דר חצי יתן חצי כדאמר בהאומנין  (לעיל דף עט.) גבי שוכר את החמור ומת לו בחצי הדרך נותן לו שכרו של חצי הדרך ושם [ד'ה ואם] פירשתי אמאי לא אמר הכא ובסוף השואל  (לעיל דף קג.) גבי המשכיר בית לחבירו ונפל אם יש בדמים ליקח יקח ולשכור ישכור כדאמר גבי חמור:  איפחית</div>                     </div>                 


lvr: 42
pgn: 118
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>זמן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>זמן </span>ב'ד ל' יום. </span>ומכאן אנו למדים זמן ב'ד לפרוע חובו ולכמה דברים דהוי ל' יום ורשב'ג נמי אמר לעיל (דף קיג.) אף לעצמו אין מחזיר אלא שלשים יום ומיהו לכל נזיקין לא אמר שיהא זמן ב'ד ל' יום כמו הכא דהא לעיל (דף פב:) גבי נשברה כדו ולא סילקו נפלה גמלו ולא העמידה ר'מ מחייב בהזיקן אין זמן ב'ד שלשים יום שם כדמשמע בהמניח את הכד (ב'ק דף כט.) והיינו טעמא שבשעה קלה יכול להסירם משם:  </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 118
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>ליה הגיעוך אין שומעין לו. </span>אע'ג דמפקיר נזקיו לאחר נפילת אונס אמרי' בפרק המניח  (שם דף כט.) דפטור הכא דאישתמוטי קא מישתמיט ואינו מפקירו כדאמר בגמרא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 118
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ליקני
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ליקני </span>ליה חצרו כו'. </span>אבל אי לאו דר'י ברבי חנינא אתי שפיר דאין קונה לו אלא היכא דעומד בצד שדהו לכך כי לא פנינהו לא דכשאמר ליה הגיעוך לא היה אכתי עומד שם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 118
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כאן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כאן </span>בשל חבירו. </span>תימה למאי דס'ד השתא אמאי צריך לומר לו טול מה שעשית בשכרך יאמר לא אתן לך כלום שלא עשית לי כלום: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 118
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לעשות
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לעשות </span>בשלו והראהו בשל חבירו. </span> [ב] משמע דוקא לעשות בשלו אז נותן לו שכרו משלם אבל סתמא לא ותימה א'כ אמאי איצטריך לשנויי כאן בשלו כאן בשל הפקר לישני כאן ששכרו לעשות שלו כאן ששכרו סתמא בשל חבירו ואור'י דמשום הכי לא משני הכי דהא פשיטא דאם שכרו לעשות בשל חבירו דשומעים לו אבל הא דמשני לעיל הא בשל חבירו חידוש הוא דשומעין לו דהא לא קאי הכי וכן כאן בשל הפקר חידוש הוא וכן מה שמתרץ לסוף דבהבטה שומעין לו חידוש הוא דקא משמע לן דהבטה בהפקר לא קני: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 118
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שומרי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שומרי </span>ספיחים. </span>פירשתי בסוף פ' הזהב (ב) (לעיל דף נח.) :  מחוורתא</div>                     </div>                 


lvr: 42
pgn: 118
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מחוורתא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מחוורתא </span>מתני' דלא כר' יהודה. </span>וא'ת ואמאי לא משני מתני' שלא בשעת הוצאת זבלים ודברי הכל כדמשני בהמניח (ב'ק דף ל. ושם) אמתני' דהתם וי'ל דהכא פשיטא ליה דאיירי שלא בשעת הוצאת זבלים ולהכי לא הוה קשיא ליה הא דמתני' מצרכת לזבל לאלתר ור' יהודה מתיר להניח ל' יום אלא להכי לא מצי אתא כר' יהודה משום דמחייב לשלם מה שהזיק אפילו הזיק בההיא שעה קטנה שיש לו רשות להניח ולרבי יהודה אותה שעה כיון שיש לו רשות פטור ועי'ל דמתניתין משמע דאיירי בשעת הוצאת זבלים מדקתני המזבל מזבל משמע בשעה שרגילין לזבל והא דלא הוה קשה ליה דרבי יהודה שרי שלשים יום ומתני' לאלתר משום דאיכא למימר דמתניתין עצה טובה קמ'ל שימהר שלא יצטרך לשלם מה שהזיק:  ותניא</div>                     </div>                 


lvr: 42
pgn: 119
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ותניא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ותניא </span>נמי גבי מקח וממכר כה'ג. </span>תניא גרסינן דאינה משנה בשום מקום ולא הוי כה'ג ממש דאפילו אמר ר'י היוצא מן הגזע של בעל הקרקע לא יקשה כלום שהרי עומד באוירו של בעל הקרקע וגם יונק מן הקרקע ועוד שלא היה בדעת המוכר למכור אלא זה האילן שהיה כעין שמכר אבל לא אילן חדש שעתיד לצאת מן הגזע דלא חשיב כאילן עצמו הענפים המתחדשים אלא נחשב כאילן אחר וכן ר' מאיר אם היה אומר כאן של בעל האילן לא היה קשה על משנתנו שכמו שהענפים המתחדשים בכל שנה הם של בעל האילן ה'נ היוצא מן הגזע יהיו שלו והא דקאמר כה'ג היינו שמיפה ר'מ כאן כחו של בעל הקרקע טפי מרבי יהודה כמו במתני' ולהכי לא עביד צריכותא בסמוך אלא אערלה ואמקח וממכר ולא אמתניתין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 42
pgn: 119
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שבור
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שבור </span>מלכא. </span>נראה לפרש כפי' הקונטרס דשבור מלכא היה בקי בהלכות כדאמרינן בסוף מסכת ע'ז (דף עו:) שנעץ הסכין עשר פעמים בקרקע קשה כשחתך האתרוג בסכין לרב יהודה:  הדרן עלך הבית והעלייה וסליקא לה מסכת בבא מציעא</div>                     </div>                 


# michna

lvr: 42
prk: 01
id: 4201
nru: א,א
thu:
  שניים אוחזין בטלית--זה אומר אני מצאתיה, וזה אומר אני מצאתיה, זה אומר כולה שלי, וזה אומר כולה שלי--זה יישבע שאין לו בה פחות מחצייה, וזה יישבע שאין לו בה פחות מחצייה, ויחלוקו.  זה אומר כולה שלי, וזה אומר חצייה שלי--האומר כולה שלי, יישבע שאין לו בה פחות משלושה חלקים, והאומר חצייה שלי, יישבע שאין לו בה פחות מרביע; זה נוטל שלושה חלקים, וזה נוטל רביע


lvr: 42
prk: 01
id: 4201
nru: א,ב
thu:
  היו שניים רוכבים על גבי בהמה, או שהיה אחד רכוב ואחד מנהיג--זה אומר כולה שלי, וזה אומר כולה שלי--זה יישבע שאין לו בה פחות מחצייה, וזה יישבע שאין לו בה פחות מחצייה, ויחלוקו.  בזמן שהן מודים, או שיש להן עדים--חולקין שלא בשבועה


lvr: 42
prk: 01
id: 4201
nru: א,ג
thu:
  היה רוכב על גבי בהמה, ראה את המציאה, ואמר לחברו תנה לי, נטלה ואמר אני זכיתי בה--זכה בה; אם משנתנה לו אמר, אני זכיתי בה בתחילה--לא אמר כלום


lvr: 42
prk: 01
id: 4201
nru: א,ד
thu:
  ראה את המציאה, ונפל לו עליה, ובא אחר, והחזיק בה--זה שהחזיק בה, זכה בה.  ראה אותם רצים אחר המציאה, אחר צבי שבור, ואחר גוזלות שלא פרחו, ואמר זכת לי שדי--זכת לו; היה צבי רץ כדרכו, או שהיו הגוזלות מפרחין, ואמר זכת לי שדי--לא אמר כלום


lvr: 42
prk: 01
id: 4201
nru: א,ה
thu:
  מציאת בנו ובתו הקטנים, עבדו ושפחתו הכנעניים, ומציאת אשתו--הרי אלו שלו; מציאת בנו ובתו הגדולים, ועבדו ושפחתו העברים, ומציאת אשתו שגירשה, אף על פי שלא נתן לה כתובה--הרי אלו שלהן


lvr: 42
prk: 01
id: 4201
nru: א,ו
thu:
  מצא שטרי חוב--אם יש בהן אחריות נכסים, לא יחזיר; ואם אין בהן אחריות נכסים, יחזיר--שאין בית דין נפרעין מהן, דברי רבי מאיר.  וחכמים אומרין, בין כך ובין כך--לא יחזיר, מפני שבית דין נפרעין מהן


lvr: 42
prk: 01
id: 4201
nru: א,ז
thu:
  מצא גיטי נשים, ושיחרורי עבדים, דייתיקי, מתנה, ושוברין--הרי זה לא יחזיר:  שאני אומר, כתובין היו, ונמלך שלא ליתנן


lvr: 42
prk: 01
id: 4201
nru: א,ח
thu:
  מצא איגרות שום ואיגרות מזון, שטרי חליצה ומיאונין, ושטרי בירורין, וכל מעשה בית דין--הרי זה יחזיר.  מצא בחפיסה או בגלוסקמא, תכריך של שטרות, ואגודה של שטרות--הרי זה יחזיר.  כמה היא אגודה של שטרות, שלושה קשורים זה בזה.  רבן שמעון בן גמליאל אומר, אחד לווה משלושה, יחזיר ללווה; שלושה לווין מאחד, יחזיר למלווה.  מצא שטר בין שטרותיו, ואינו ידוע מה טיבו--יהא מונח עד שיבוא אלייהו; אם יש עימהם סימפון, יעשה מה שבסימפון.


lvr: 42
prk: 02
id: 4202
nru: ב,א
thu:
  אלו מציאות שלו, ואלו חייב להכריז.  אלו מציאות שלו:  מצא פירות מפוזרין, מעות מפוזרות, כריכות ברשות הרבים, עיגולי דבילה, כיכרות של נחתום, מחרוזות של דגים, וחתיכות של בשר, וגיזי צמר הבאים ממדינתן, ואניצי פשתן, ולשונות של ארגמן--הרי אלו שלו.  רבי יהודה אומר, כל דבר שיש בו שינוי, חייב להכריז; כיצד--מצא עיגול ובתוכו חרס, כיכר ובתוכו מעות.  רבי שמעון בן אלעזר אומר, כל כלי אנפוריה, אינו חייב להכריז


lvr: 42
prk: 02
id: 4202
nru: ב,ב
thu:
  אלו חייב להכריז:  מצא פירות בכלי, או כלי כמות שהוא, מעות בכיס, או כיס כמות שהוא, ציבורי פירות, ציבורי מעות, שלושה מטבעות זה על גבי זה, כריכות ברשות היחיד, וכיכרות של בעל הבית, וגיזי צמר הלקוחות מבית האומן, כדי יין וכדי שמן--חייב להכריז


lvr: 42
prk: 02
id: 4202
nru: ב,ג
thu:
  מצא לאחר הגפה או לאחר הגדר גוזלות מקושרין, או בשבילין שבשדות--הרי זה לא ייגע בהן.  מצא כלי באשפה--אם מכוסה, לא ייגע בו; ואם מגולה, נוטל ומכריז.  מצא בגל, או בכותל ישן--הרי אלו שלו.  מצא בכותל חדש--מחצייו ולחוץ, שלו; מחצייו ולפנים, של בעל הבית.  אם היה משכירו לאחרים--אפילו מצא בתוך הבית, הרי אלו שלו


lvr: 42
prk: 02
id: 4202
nru: ב,ד
thu:
  מצא בחנות, הרי אלו שלו; בין תיבה לחנווני, הרי של חנווני.  לפני השולחני, הרי אלו שלו; בין כיסא לשולחני, הרי אלו של שולחני.  לקח פירות מחברו, או ששלח לו חברו פירות, ומצא בתוכן מעות--הרי אלו שלו; אם היו צרורים, נוטל ומכריז


lvr: 42
prk: 02
id: 4202
nru: ב,ה
thu:
  אף השמלה הייתה בכלל כל אלו, ולמה יצאת:  להקיש אליה, לומר לך, מה השמלה מיוחדת, שיש לה סימנין ויש לה תובעין--אף כל דבר שיש לו סימנין ויש לו תובעין, חייב להכריז


lvr: 42
prk: 02
id: 4202
nru: ב,ו
thu:
  עד מתיי חייב להכריז, עד כדי שיידעו בו שכנים, דברי רבי מאיר.  רבי יהודה אומר, שלושה רגלים; ולאחר הרגל האחרון, שבעת ימים--כדי שילך לביתו שלושה ויחזור שלושה, ויכריז יום אחד


lvr: 42
prk: 02
id: 4202
nru: ב,ז
thu:
  אמר את האבידה, ולא אמר סימניה--הרי זה לא ייתן לו.  הרמאי--אף על פי שאמר סימניה, הרי זה לא ייתננה לו:  שנאמר "עד דרוש אחיך אותו" (דברים כב,ב)--עד שתדרוש את אחיך אם רמאי הוא, אם אינו רמאי.  כל דבר שהוא עושה ואוכל, יעשה ויאכל; וכל דבר שאינו עושה ואוכל, יימכר--שנאמר "והשבותו לו" (שם), ראה היאך תשיבנו לו.  מה יהא בדמים--רבי טרפון אומר, ישתמש בהן; לפיכך אם אבדו, חייב באחריותן.  רבי עקיבה אומר, לא ישתמש בהן; לפיכך אם אבדו, אינו חייב באחריותן


lvr: 42
prk: 02
id: 4202
nru: ב,ח
thu:
  מצא ספרים, קורא בהן אחת לשלושים יום; ואם אינו יודע לקרות, גוללן.  אבל לא ילמוד בהן כתחילה, ולא יקרא אחר עימו.  מצא כסות, מנערה אחת לשלושים יום; שוטחה לצורכה, אבל לא לכבודו.  כלי כסף וכלי נחושת, ישתמש בהן לצורכן; אבל לא לשוחקן.  כלי זהב וכלי זכוכית, לא ייגע בהן עד שיבוא אלייהו.  מצא שק או קופה--אם אין דרכו ליטול, הרי זה לא ייטול


lvr: 42
prk: 02
id: 4202
nru: ב,ט
thu:
  איזו היא אבידה:  מצא חמור ופרה רועים בדרך, אין זו אבידה; חמור וכליו הפוכים, ופרה רצה בין הכרמים--הרי זו אבידה.  החזירה וברחה, החזירה וברחה, אפילו ארבעה וחמישה פעמים--חייב להחזיר, שנאמר "השב תשיבנו, לו" (שמות כג,ד).  היה בטיל מן הסלע--לא יאמר לו תן לי סלע, אלא נותן לו שכרו כפועל.  אם יש שם בית דין, מתנה עימו בפני בית דין; ואם אין שם בפני מי יתנה, שלו קודם


lvr: 42
prk: 02
id: 4202
nru: ב,י
thu:
  מצאה ברפת, אינו חייב בה; ברשות הרבים, חייב בה.  הייתה בין הקברות, הרי זה לא ייטמא לה.  ואם אמר לו אביו, היטמא, או שאמר לו אל תחזיר--הרי זה לא ישמע.  פרק וטען, פרק וטען, אפילו ארבעה וחמישה פעמים--חייב, שנאמר "עזוב תעזוב" (שמות כג,ה).  הלך וישב לו, ואמר לו הואיל ועליך מצוה, אם רצית לפרוק פרוק--פטור, שנאמר "עימו" (שם).  היה זקן או חולה, חייב.  מצוה מן התורה לפרוק, אבל לא לטעון; רבי שמעון אומר, אף לטעון.  רבי יוסי הגלילי אומר, אם היה עליו יתר ממשאו, אינו זקוק לו--שנאמר "תחת משאו" (שם), משאוי שהוא יכול לעמוד בו


lvr: 42
prk: 02
id: 4202
nru: ב,יא
thu:
  אבידתו, ואבידת אביו--שלו קודמת; אבידתו, ואבידת רבו--שלו קודמת.  אבידת אביו, ואבידת רבו--של רבו קודמת לשל אביו:  שאביו מביאו לחיי העולם הזה, ורבו שלימדו חכמה מביאו לחיי העולם הבא.  אם היה אביו שקול כנגד רבו, אבידת אביו קודמת.  היה אביו ורבו נושאים במשא--מניח את של רבו, ואחר כך מניח את של אביו.  אביו ורבו שבויים בשביה--פודה את רבו, ואחר כך פודה את אביו; ואם היה אביו תלמיד חכמים--פודה את אביו, ואחר כך פודה את רבו.


lvr: 42
prk: 03
id: 4203
nru: ג,א
thu:
  המפקיד אצל חברו בהמה או כלים, ונגנבו או שאבדו--שילם ולא רצה להישבע, שהרי אמרו, שומר חינם נשבע ויוצא--נמצא הגנב, משלם תשלומי כפל; טבח ומכר, משלם תשלומי ארבעה וחמישה.  למי הוא משלם, למי שהוא פיקדון אצלו.  נשבע, ולא רצה לשלם--נמצא הגנב, משלם תשלומי כפל; טבח ומכר, משלם תשלומי ארבעה וחמישה.  למי הוא משלם, לבעל הפיקדון


lvr: 42
prk: 03
id: 4203
nru: ג,ב
thu:
  השוכר פרה מחברו, והשאילה לאחר, ומתה כדרכה--יישבע השוכר שמתה כדרכה, והשואל משלם לשוכר.  אמר רבי יוסי, כיצד הלה עושה סחורה, בפרתו של זה; אלא תחזור פרה לבעלים


lvr: 42
prk: 03
id: 4203
nru: ג,ג
thu:
  אמר לשניים, גזלתי את אחד מכם מנה, ואיני יודע איזה מכם, או אביו של אחד מכם הפקיד אצלי מנה, ואיני יודע איזה הוא--נותן לזה מנה ולזה מנה, שהודה מפי עצמו


lvr: 42
prk: 03
id: 4203
nru: ג,ד
thu:
  שניים שהפקידו אצל אחד, זה מנה וזה מאתיים, זה אומר מאתיים שלי, וזה אומר מאתיים שלי--נותן לזה מנה ולזה מנה; והשאר יהא מונח, עד שיבוא אלייהו.  אמר רבי יוסי, אם כן מה הפסיד הרמאי; אלא הכול יהא מונח, עד שיבוא אלייהו


lvr: 42
prk: 03
id: 4203
nru: ג,ה
thu:
  וכן שני כלים, אחד יפה מנה ואחד יפה אלף זוז, זה אומר יפה שלי, וזה אומר יפה שלי--נותן את הקטן לאחד מהם, ומתוך הגדול נותן דמי הקטן לשני; והשאר יהא מונח, עד שיבוא אלייהו.  אמר רבי יוסי, אם כן מה הפסיד הרמאי; אלא יהא הכול מונח, עד שיבוא אלייהו


lvr: 42
prk: 03
id: 4203
nru: ג,ו
thu:
  המפקיד פירות אצל חברו--אפילו הן אובדין, הרי זה לא ייגע בהן; רבן שמעון בן גמליאל אומר, מוכרן בבית דין, מפני השב אבידה לבעלים


lvr: 42
prk: 03
id: 4203
nru: ג,ז
thu:
  המפקיד אצל חברו פירות, הרי זה יוציא לו חסרונות:  לחיטים ולאורז, תשעת חציי קבין לכור; לשעורים ולדוחן, תשעת קבין לכור; לכוסמין ולזרע פשתן, שלושת סאין לכור.  הכול לפי המידה, והכול לפי הזמן.  אמר רבי יוחנן בן נורי, וכי מה אכפת להם והעכברים אוכלין, בין מהרבה בין מקמעה--אינו מוציא לו חסרונות, אלא לכור אחד בלבד.  רבי יהודה אומר, אם הייתה מידה מרובה--אינו מוציא לו חסרונות, מפני שהן מותירות


lvr: 42
prk: 03
id: 4203
nru: ג,ח
thu:
  יוציא לו שתות ליין; רבי יהודה אומר, חומש.  יוציא לו שלושת לוגין שמן למאה, לוג ומחצה שמרים, ולוג ומחצה בלע.  אם היה שמן מזוקק, אינו מוציא לו שמרים; קנקנים ישנים, אינו מוציא לו בלע.  רבי יהודה אומר, אף המוכר שמן מזוקק לחברו כל ימות השנה, הרי זה מקבל עליו לוג ומחצה שמרים למאה


lvr: 42
prk: 03
id: 4203
nru: ג,ט
thu:
  המפקיד חבית אצל חברו, ולא ייחדו לה הבעלים מקום, וטילטלה ונשברה--אם מתוך ידו נשברה--לצורכו, חייב; לצורכה, פטור.  ואם משהניחה--בין לצורכו בין לצורכה, פטור.  ייחדו לה הבעלים מקום, וטילטלה ונשברה--בין מתוך ידו ובין משהניחה--לצורכו, חייב; לצורכה, פטור


lvr: 42
prk: 03
id: 4203
nru: ג,י
thu:
  המפקיד מעות אצל חברו--צררן והפשילן לאחריו, מסרן לבנו ולבתו הקטנים, ונעל בפניהם שלא כראוי--חייב, שלא שמר כדרך השומרים; ואם שמר כדרך השומרים, פטור


lvr: 42
prk: 03
id: 4203
nru: ג,יא
thu:
  המפקיד מעות אצל השולחני--אם צרורין, לא ישתמש בהן; לפיכך אם אבדו, אינו חייב באחריותן.  ואם מותרין, ישתמש בהן; לפיכך אם אבדו, חייב באחריותן.  אצל בעל הבית--בין כך ובין כך, לא ישתמש בהן; לפיכך אם אבדו, אינו חייב באחריותן.  החנווני כבעל הבית, דברי רבי מאיר; רבי יהודה אומר, כשולחני


lvr: 42
prk: 03
id: 4203
nru: ג,יב
thu:
  השולח יד בפיקדון--בית שמאי אומרין, ילקה בחסר וביתר; בית הלל אומרין, כשעת הוצאה.  רבי עקיבה אומר, כשעת התביעה.  החושב לשלוח יד בפיקדון, בית שמאי מחייבין; ובית הלל אומרין, אינו חייב, עד שעה שישלח יד.  כיצד:  הטה את החבית, ונטל ממנה רביעית, ונשברה--אינו משלם אלא רביעית; הגביהה, ונטל ממנה רביעית, ונשברה--משלם את הכול.


lvr: 42
prk: 04
id: 4204
nru: ד,א
thu:
  הזהב קונה את הכסף, והכסף אינו קונה את הזהב; הנחושת קונה את הכסף, והכסף אינו קונה את הנחושת.  מעות הרעות קונות את היפות, והיפות אינן קונות את הרעות; אסימון קונה את המטבע, והמטבע אינו קונה את אסימון.  המיטלטלין קונין את המטבע, והמטבע אינו קונה את המיטלטלין.  זה הכלל, כל המיטלטלין קונין זה את זה


lvr: 42
prk: 04
id: 4204
nru: ד,ב
thu:
  כיצד:  משך ממנו פירות, ולא נתן לו מעות--אינו יכול לחזור בו.  נתן לו מעות, ולא משך ממנו פירות--יכול לחזור בו; אבל אמרו, מי שפרע מאנשי דור המבול, עתיד להיפרע ממי שאינו עומד בדבורו.  רבי שמעון אומר, כל שהכסף בידו, ידו על העליונה


lvr: 42
prk: 04
id: 4204
nru: ד,ג
thu:
  ההונאה--ארבעה כסף מעשרים וארבעה כסף לסלע, שתות למקח.  עד מתיי מותר להחזיר, עד כדי שיראה לתגר או לקרובו.  הורה רבי טרפון בלוד, ההונאה שמונת כסף לסלע, שליש למקח; ושמחו תגרי לוד.  אמר להם, מותר להחזיר כל היום כולו; ואמרו לו, יניח לנו רבי טרפון מקומנו, וחזרו לדברי חכמים


lvr: 42
prk: 04
id: 4204
nru: ד,ד
thu:
  אחד הלוקח ואחד המוכר, יש להם הוניה.  כשם שהוניה להדיוט, כך הוניה לתגר; רבי יהודה אומר, אין לתגר הוניה.  מי שהוטל עליו, ידו על העליונה--שהוא אומר לו תן לי את מעותיי, או תן לי מה שהוניתני


lvr: 42
prk: 04
id: 4204
nru: ד,ה
thu:
  כמה תהא סלע חסרה, ולא יהא בה אוניה:  רבי מאיר אומר, ארבעה איסרות מאיסר לדינר.  רבי יהודה אומר, ארבע פונדיונות, מפונדיון לדינר.  רבי שמעון אומר, שמונה פונדיונות, משני פונדיונין לדינר


lvr: 42
prk: 04
id: 4204
nru: ד,ו
thu:
  עד מתיי מותר להחזיר:  בכרכים, עד כדי שיראה לשולחני.  ובכפרים, עד ערבי שבתות.  אם היה מכירה, אפילו לאחר שנים עשר חודש מקבלה הימנו; אין לו עליו אלא תרעומת.  ונותנה למעשר שני, ואינו חושש--שאינה אלא נפש רעה


lvr: 42
prk: 04
id: 4204
nru: ד,ז
thu:
  האונאה ארבעה כסף, והטענה שתי כסף, וההודיה שווה פרוטה.  חמש פרוטות הן:  ההודיה בשווה פרוטה.  והאישה מתקדשת בשווה פרוטה.  והנהנה בשווה פרוטה מן ההקדש, מעל.  והמוצא שווה פרוטה, חייב להכריז.  והגוזל את חברו שווה פרוטה, ונשבע לו--יוליכנו אחריו, אפילו למדיי


lvr: 42
prk: 04
id: 4204
nru: ד,ח
thu:
  חמישה חומשין הן:  האוכל תרומה, ותרומת מעשר, ותרומת מעשר של דמאי, והחלה, והביכורים--מוסיף חומש.  הפודה נטע רבעי, ומעשר שני שלו--מוסיף חומש.  הפודה את הקדשו, מוסיף חומש.  והנהנה בשווה פרוטה מן ההקדש, מוסיף חומש.  והגוזל את חברו שווה פרוטה, ונשבע לו--מוסיף חומש


lvr: 42
prk: 04
id: 4204
nru: ד,ט
thu:
  אלו דברים שאין להם אונאה--העבדים, והשטרות, והקרקעות, וההקדשות:  אין בהן לא תשלומי כפל, ולא תשלומי ארבעה וחמישה; שומר חינם אינו נשבע, ונושא שכר אינו משלם.  רבי שמעון אומר, קודשים שהוא חייב באחריותן, יש להם הוניה; ושאינו חייב באחריותן, אין להם הוניה.  רבי יהודה אומר, אף המוכר ספר תורה, ובהמה, ומרגלית--אין להם אונאה.  אמרו לו, לא אמרו אלא את אלו


lvr: 42
prk: 04
id: 4204
nru: ד,י
thu:
  כשם שהונאה במקח וממכר, כך הונאה בדברים:  לא יאמר לו בכמה חפץ זה, והוא אינו רוצה ליקח.  ואם היה בעל תשובה, לא יאמר לו זכור מעשיך הראשונים.  ואם היה בן גרים--לא יאמר לו זכור מעשה אבותיך, שנאמר "וגר לא תונה, ולא תלחצנו:  כי גרים הייתם, בארץ מצריים" (שמות כב,כ)


lvr: 42
prk: 04
id: 4204
nru: ד,יא
thu:
  אין מערבין פירות בפירות, אפילו חדשים בחדשים, ואין צריך לומר חדשים בישנים; באמת, ביין התירו לערב קשה ברך, מפני שהוא משביחו.  אין מערבין שמרי יין ביין, אבל נותן לו את שמריו.  מי שנתערב מים ביינו--לא ימכרנו בחנות, אלא אם כן הודיע; ולא לתגר, אף על פי שהוא מודיעו, שאינו אלא לרמות בו את אחרים.  מקום שנהגו להטיל מים ביין, יטילו


lvr: 42
prk: 04
id: 4204
nru: ד,יב
thu:
  התגר נוטל מחמישה גרנות, ונותן לתוך מגורה אחת; מחמש גיתות, ונותן לתוך פיטס אחד, ובלבד שלא יתכוון לערב.  רבי יהודה אומר, לא יחלק החנווני קליות ואגוזים לתינוקות, מפני שהוא מרגילן לבוא אצלו; וחכמים מתירין.  לא יפחות את השער; וחכמים אומרין, זכור לטוב.  ולא יבור את הגריסין, כדברי אבא שאול; וחכמים מתירין.  ומודים שלא יבור על פי המגורה, שאינו אלא כגונב את העין.  אין מפרכסין לא את האדם, ולא את הבהמה, ולא את הכלים.


lvr: 42
prk: 05
id: 4205
nru: ה,א
thu:
  איזה הוא נשך, ואיזה הוא תרבית.  איזה הוא נשך:  המלווה סלע בחמישה דינרין, סאתיים חיטים בשלוש--מפני שהוא נושך.  ואיזה הוא תרבית:  המרבה בפירות.  כיצד:  לקח ממנו חיטים מדינר זהב לכור, וכן השער, עמדו חיטים בשלושים דינר, אמר לו תן לי חיטיי, שאני מוכרן ולוקח אני בהן יין; אמר לו והרי חיטיך עשויות עליי בשלושים דינר--הרי לך אצלי בהן יין, ויין אין לו


lvr: 42
prk: 05
id: 4205
nru: ה,ב
thu:
  המלווה את חברו--לא ידור בחצרו חינם, ולא ישכור הימנו בפחות:  מפני שהיא ריבית.  מרבין על השכר, ואין מרבין על המכר.  כיצד:  השכיר לו את החצר, ואמר לו אם מעכשיו אתה נותן לי, הרי היא לך בעשר סלעים לשנה, ואם משל חודש בחודש, מסלע בחודש--מותר; מכר לו את השדה, ואמר לו אם מעכשיו אתה נותן לי, הרי היא לך באלף זוז, ואם לגורן, בשנים עשר מנה--אסור


lvr: 42
prk: 05
id: 4205
nru: ה,ג
thu:
  מכר לו את השדה, ונתן לו מקצת דמיה, ואמר לו אימתיי שתרצה, הבא מעות וטול את שלך--אסור.  הלווהו על שדהו, ואמר לו אם אין אתה נותן לי מכאן ועד שלוש שנים, הרי היא שלי--הרי היא שלו; כך היה בייתוס בן זונין עושה, על פי חכמים


lvr: 42
prk: 05
id: 4205
nru: ה,ד
thu:
  אין מושיבין את החנווני למחצית שכר:  לא ייתן לו מעות ליקח בהן פירות למחצית שכר, אלא אם כן נתן שכרו כפועל.  אין מושיבין תרנגולין למחצה, ואין שמין עגלים וסייחים למחצה, אלא אם כן נתן לו שכר עמלו ומזונו.  אבל מקבלין עגלים וסייחים למחצה, ומגדלין אותן עד שיהו שלושים; וחמור, עד שתהא טוענת


lvr: 42
prk: 05
id: 4205
nru: ה,ה
thu:
  שמין פרה וחמור, וכל דבר שדרכו לעשות ולאכול.  מקום שנהגו לחלוק את הוולד מיד, חולקים; מקום שנהגו לגדל, יגדלו.  רבן שמעון בן גמליאל אומר, שמין עגל עם אימו, וסיח עם אימו; ומפרין על שדהו, ואינו חושש משום ריבית


lvr: 42
prk: 05
id: 4205
nru: ה,ו
thu:
  אין מקבלין צאן ברזל מישראל, מפני שהיא ריבית.  אבל מקבלין צאן ברזל מן הגויים, ולווים מהן ומלווים אותם בריבית; וכן בגר תושב.  מלווה ישראל מעותיו של נוכרי מדעת הנוכרי, ולא מדעת ישראל


lvr: 42
prk: 05
id: 4205
nru: ה,ז
thu:
  אין פוסקין על הפירות, עד שייצא השער.  היה הוא תחילה לקוצרים, פוסקים עימו על הגדיש ועל העבט של ענבים, ועל המעטן של זיתים, ועל ביצים של יוצר, ועל הסיד משישקע כבשנו.  פוסק עימו על הזבל, כל ימות השנה.  רבי יוסי אומר, אינו פוסק עימו על הזבל, עד שיהא לו זבל באשפה; וחכמים מתירין.  פוסק עימו כשער הגבוה; רבי יהודה אומר, אף על פי שלא פסק עימו, יכול הוא לומר לו תן לי כזה, או תן לי את מעותיי


lvr: 42
prk: 05
id: 4205
nru: ה,ח
thu:
  מלווה אדם את אריסיו חיטים בחיטים לזרע, אבל לא לאכול.  שהיה רבן גמליאל מלווה את אריסיו חיטים ביוקר והוזלו, או בזול והוקרו, ונוטל מהן כשער הזול--לא שהלכה כן, אלא שרצה להחמיר על עצמו


lvr: 42
prk: 05
id: 4205
nru: ה,ט
thu:
  לא יאמר אדם לחברו, הלוויני כור חיטים, ואני נותן לך לגורן.  אלא אומר לו, עד שיבוא בני, או עד שאמצא את המפתח; והלל אוסר.  וכן היה הלל אומר, לא תלווה אישה כיכר לחברתה, עד שתעשנו דמים--שמא יוקרו חיטים, ונמצאו באות לידי ריבית


lvr: 42
prk: 05
id: 4205
nru: ה,י
thu:
  אומר אדם לחברו, נכש עימי ואנכש עימך, עדור עימי ואעדור עימך; אבל לא יאמר נכש עימי ואעדור עימך, עדור עימי ואנכש עימך.  כל ימי גריד, אחד; כל ימי רביעה, אחת:  לא יאמר לו חרוש עימי בגריד, ואני עימך ברביעה


lvr: 42
prk: 05
id: 4205
nru: ה,יא
thu:
  רבן גמליאל אומר, יש ריבית מוקדמת, ויש ריבית מאוחרת.  כיצד:  נתן את עיניו ללוות ממנו--היה משלח לו ואמר בשביל שילווני, זו היא ריבית מוקדמת.  לווה הימנו והחזיר לו מעותיו--היה משלח לו ואמר בשביל מעותיו שהיו בטלות אצלי, זו היא ריבית מאוחרת.  רבי שמעון אומר, יש ריבית דברים--לא יאמר לו, דע אם בא איש פלוני ממקום פלוני


lvr: 42
prk: 05
id: 4205
nru: ה,יב
thu:
  ואלו עוברין בלא תעשה--המלווה, והלווה, והערב, והעדים, וחכמים אומרין אף הסופר:  עוברין על "בל תיתן לו" (ראה ויקרא כה,לז), ועל "בל תיקח ממנו" (ראה ויקרא כה,לו), ועל "לא תהיה לו, כנושה" (שמות כב,כד), ו"לא תשימון עליו, נשך" (שם), ו"לפני עיוור לא תיתן מכשול; ויראת מאלוהיך" (ויקרא יט,יד).


lvr: 42
prk: 06
id: 4206
nru: ו,א
thu:
  השוכר את האומנין, והטעו זה את זה--אין להם זה על זה אלא תרעומת.  שכר את החמר ואת הקדר להביא פרייפרין, חלילין לכלה או למת, פועלין לעלות פשתנו מן המשרה, וכל דבר שהוא אבד, וחזרו בהן--מקום שאין אדם, שוכר עליהן או מטען


lvr: 42
prk: 06
id: 4206
nru: ו,ב
thu:
  השוכר את האומנין, וחזרו בהן--ידם לתחתונה; ואם בעל הבית חזר, ידו לתחתונה.  וכל המשנה, ידו לתחתונה; וכל החוזר בו, ידו לתחתונה


lvr: 42
prk: 06
id: 4206
nru: ו,ג
thu:
  השוכר את החמור להוליכה בהר, והוליכה בבקעה, בבקעה, והוליכה בהר, אפילו זו עשרת מילין, וזו עשרת מילין, ומתה--חייב.  השוכר את החמור והבריקה, או שנישאת באנגוריא--יאמר לו הרי שלך לפניך.  מתה או נשברה, חייב להעמיד לו חמור


lvr: 42
prk: 06
id: 4206
nru: ו,ד
thu:
  השוכר את החמור להוליכה בהר, והוליכה בבקעה--אם החליקה, פטור; ואם הוחמה, חייב.  בבקעה, והוליכה בהר--אם החליקה, חייב; ואם הוחמה, פטור.  ואם מחמת המעלה, חייב


lvr: 42
prk: 06
id: 4206
nru: ו,ה
thu:
  [ד] השוכר את הפרה לחרוש בהר, וחרש בבקעה, ונשבר הקנקן--פטור; בבקעה, וחרש בהר, ונשבר הקנקן--חייב.  לדוש בקטנית, ודש בתבואה--פטור; בתבואה, ודש בקטנית--חייב, שהקטנית מחלקת


lvr: 42
prk: 06
id: 4206
nru: ו,ו
thu:
  [ה] השוכר את החמור להביא חיטים, והביא שעורים, תבואה, והביא תבן--חייב, שהנפח קשה כמשאוי.  להביא לתך חיטים, והביא לתך שעורים--פטור.  ואם הוסיף על משאו, חייב.  וכמה יוסיף על משאו ויהא חייב--סומכוס אומר משום רבי מאיר, סאה לגמל, ושלושת קבין לחמור


lvr: 42
prk: 06
id: 4206
nru: ו,ז
thu:
  [ו] כל האומנין, שומרי שכר; וכולן שאמרו טול את שלך, והבא מעות--שומרי חינם.  שמור לי, ואשמור לך--שומר שכר; שמור לי, ואמר לו הנח לפניי--שומר חינם


lvr: 42
prk: 06
id: 4206
nru: ו,ח
thu:
  [ז] הלווהו על המשכון, שומר שכר.  רבי יהודה אומר, הלווהו מעות, שומר חינם; הלווהו פירות, שומר שכר.  אבא שאול אומר, מותר אדם להשכיר משכונו של עני להיות פוסק והולך, מפני שהוא כמשיב אבידה


lvr: 42
prk: 06
id: 4206
nru: ו,ט
thu:
  [ח] המעביר חבית ממקום למקום, ושברה--בין שומר חינם ובין שומר שכר, יישבע; אמר רבי אליעזר, תמיה אני אם יכולין זה וזה להישבע.


lvr: 42
prk: 07
id: 4207
nru: ז,א
thu:
  השוכר את הפועלים, ואמר להם להשכים ולהעריב--מקום שנהגו שלא להשכים ושלא להעריב, אינו יכול לכופן; מקום שנהגו לזון, יזון; לספק במתיקה, יספק:  הכול כמנהג המדינה.  מעשה ברבי יוחנן בן מתיה שאמר לבנו, צא ושכור לנו פועלים, ופסק עימהם מזונות.  וכשבא אצל אביו, אמר לו, אפילו את עושה להם כסעודת שלמה בשעתה, לא יצאת ידי חובתך, שהם בני אברהם יצחק ויעקוב; אלא עד שלא יתחילו במלאכה, צא ואמור להם, על מנת שאין לכם אלא פת וקטנית בלבד.  רבן שמעון בן גמליאל אומר, לא היה צריך לומר, אלא הכול כמנהג המדינה


lvr: 42
prk: 07
id: 4207
nru: ז,ב
thu:
  אלו אוכלים מן התורה:  העושה במחובר לקרקע, בשעת גמר מלאכה; ובתלוש מן הקרקע, עד שלא נגמרה מלאכתו; ובדבר שגידוליו מן הארץ.  ואלו שאינן אוכלין:  העושה במחובר לקרקע, בשעה שאינה גמר מלאכה; ובתלוש מן הקרקע, מאחר שנגמרה מלאכתו; ובדבר שאין גידוליו מן הארץ


lvr: 42
prk: 07
id: 4207
nru: ז,ג
thu:
  היה עושה בידיו אבל לא ברגליו, ברגליו אבל לא בידיו, אפילו על כתפו--הרי זה יאכל; רבי יוסי ברבי יהודה אומר, עד שיעשה בידיו וברגליו


lvr: 42
prk: 07
id: 4207
nru: ז,ד
thu:
  היה עושה בתאנים, לא יאכל בענבים; בענבים, לא יאכל בתאנים.  אבל מונע הוא את עצמו, עד שהוא מגיע למקום היפות, ואוכל.  ועל כולם, לא אמרו אלא בשעת גמר מלאכה.  אבל מפני השב אבידה לבעלים אמרו, הפועלין אוכלין בהליכתן מאומן לאומן, ובחזירתן מן הגת; ובחמור, כשתהא פורקת


lvr: 42
prk: 07
id: 4207
nru: ז,ה
thu:
  אוכל פועל קישות אפילו בדינר, וכותבות אפילו בדינר.  רבי אלעזר חסמה אומר, לא יאכל פועל יתר על שכרו; וחכמים מתירין, אבל מלמדין את האדם שלא יהא רעבתן ויהא סותם את הפתח בפניו


lvr: 42
prk: 07
id: 4207
nru: ז,ו
thu:
  קוצץ אדם על ידי עצמו, ועל ידי בנו ובתו הגדולים, ועל ידי עבדו ושפחתו הגדולים, ועל ידי אשתו--מפני שיש בהן דעת.  אבל אינו קוצץ לא על ידי בנו ובתו הקטנים, ולא על ידי עבדו ושפחתו הקטנים, ולא על ידי בהמתו--מפני שאין בהן דעת


lvr: 42
prk: 07
id: 4207
nru: ז,ז
thu:
  השוכר את הפועלין לעשות עימו בנטע רבעי שלו, הרי אלו לא יאכלו; ואם לא הודיעם, פודה ומאכילן.  נתפרסו עיגוליו, ונתפתחו חבייותיו--הרי אלו לא יאכלו; ואם לא הודיעם, מעשר ומאכילם


lvr: 42
prk: 07
id: 4207
nru: ז,ח
thu:
  שומרי פירות--אוכלים מהלכת המדינה, אבל לא מן התורה.  ארבעה שומרים הם--שומר חינם, והשואל, נושא שכר, והשוכר.  שומר חינם, נשבע על הכול; והשואל, משלם את הכול.  נושא שכר והשוכר--נשבעים על השבר ועל השבויה ועל המתה, ומשלמין את האבידה ואת הגניבה


lvr: 42
prk: 07
id: 4207
nru: ז,ט
thu:
  זאב אחד, אינו אונס; ושני זאבים, אונס.  רבי יהודה אומר, בשעת משלחת זאבים, אף זאב אחד אונס.  שני כלבים, אינן אונס.  ידוע הבבלי אומר משום רבי מאיר, מרוח אחת, אינן אונס; משתי רוחות, אונס.  הליסטין, הרי זה אונס.  והארי, והדוב, והנמר, והברדלס, והנחש--הרי אלו אונסים.  אימתיי, בזמן שבאו מאליהן; אבל אם הוליכה למקום גדודי חיה ולסטים, אין אלו אונסין


lvr: 42
prk: 07
id: 4207
nru: ז,י
thu:
  מתה כדרכה, הרי זה אונס; סגפה ומתה, אינו אונס.  עלת לראשי צוקין ונפלה, הרי זה אונס; העלה לראשי צוקין ונפלה, אינו אונס.  מתנה שומר חינם להיות פטור משבועה, והשואל להיות פטור מלשלם, ונושא שכר והשוכר להיות פטורין משבועה ומלשלם


lvr: 42
prk: 07
id: 4207
nru: ז,יא
thu:
  כל המתנה על הכתוב בתורה, תנאו בטיל; וכל תנאי שהוא מעשה מתחילתו, תנאו בטיל.  וכל שאפשר לו לקיימו בסופו, והתנה עליו מתחילתו--תנאו קיים.


lvr: 42
prk: 08
id: 4208
nru: ח,א
thu:
  השואל את הפרה, ושאל בעליה עימה, שכר את הפרה, ושכר את בעליה עימה, שאל את הבעלים או ששכרן, ואחר כך שאל את הפרה, ומתה--פטור, שנאמר "אם בעליו עימו, לא ישלם" (שמות כב,יד).  אבל שאל את הפרה, ואחר כך שאל את הבעלים או ששכרן, ומתה--חייב, שנאמר "בעליו אין עימו, שלם ישלם" (שמות כב,יג)


lvr: 42
prk: 08
id: 4208
nru: ח,ב
thu:
  השואל את הפרה, שאלה חצי יום ושכרה חצי יום, שאלה היום ושכרה למחר, שאל אחת ושכר אחת--המשאיל אומר שאולה מתה, ביום שהייתה שאולה מתה, בשעה שהייתה שאולה מתה, והלה אומר איני יודע--חייב; השוכר אומר שכורה מתה, ביום שהייתה שכורה מתה, בשעה שהייתה שכורה מתה, והלה אומר איני יודע--פטור.  זה אומר שאולה, וזה אומר שכורה--יישבע השוכר ששכורה מתה; זה אומר איני יודע, וזה אומר איני יודע--יחלוקו


lvr: 42
prk: 08
id: 4208
nru: ח,ג
thu:
  השואל את הפרה, ושלחה ביד בנו או ביד עבדו של משאיל, או ביד בנו או ביד עבדו או ביד שלוחו של שואל, ומתה--פטור.  אמר לו השואל שלחה לי ביד בני, ביד עבדי, ביד שלוחי, או ביד בנך, או ביד עבדך, או ביד שלוחך, או שאמר לו המשאיל, הרי אני משלחה לך ביד בני, ביד עבדי, ביד שלוחי, או ביד בנך, או ביד עבדך, או ביד שלוחך, ואמר לו השואל שלח, ושלחה לו, ומתה--חייב.  וכן בשעה שהוא מחזירה


lvr: 42
prk: 08
id: 4208
nru: ח,ד
thu:
  המחליף פרה בחמור, וילדה, וכן המוכר שפחתו, וילדה--זה אומר עד שלא מכרתי ילדה, וזה אומר משלקחתי--יחלוקו.  היו לו שני עבדים, אחד גדול ואחד קטן, וכן שתי שדות, אחת גדולה ואחת קטנה--הלוקח אומר גדול לקחתי, והלה אומר איני יודע--זכה בגדול; המוכר אומר קטן מכרתי, והלה אומר איני יודע--אין לו אלא קטן.  זה אומר גדול, וזה אומר קטן--יישבע המוכר שקטן מכר; זה אומר איני יודע, וזה אומר איני יודע--יחלוקו


lvr: 42
prk: 08
id: 4208
nru: ח,ה
thu:
  המוכר את זיתיו לעצים, ועשו פחות מרביעית לסאה--הרי אלו לבעל הזיתים; עשו רביעית לסאה--זה אומר זיתי גדלו, וזה אומר ארצי גדלה--יחלוקו.  שטף נהר את זיתיו, ונתנן בתוך שדה חברו--זה אומר זיתי גדלו, וזה אומר ארצי גדלה--יחלוקו


lvr: 42
prk: 08
id: 4208
nru: ח,ו
thu:
  המשכיר בית לחברו--בימות הגשמים, אינו יכול להוציאו מהחג ועד הפסח; בימות החמה, שלושים יום.  ובכרכים--אחד ימות החמה ואחד ימות הגשמים, שנים עשר חודש.  ובחנייות--אחד כרכים ואחד עיירות, שנים עשר חודש.  רבן שמעון בן גמליאל אומר, חנות של נחתומין ושל צבעים, שלוש שנים


lvr: 42
prk: 08
id: 4208
nru: ח,ז
thu:
  המשכיר בית לחברו--המשכיר חייב בדלת, ובנגר, ובמנעול, ובכל דבר שהוא מעשה אומן; אבל דבר שאינו מעשה אומן, השוכר עושהו.  והזבל, של בעל הבית; ואין לשוכר אלא היוצא מן התנור ומן הכיריים בלבד


lvr: 42
prk: 08
id: 4208
nru: ח,ח
thu:
  המשכיר בית לחברו לשנה--נתעברה השנה, נתעברה לשוכר; השכיר לו לחודשים, ונתעברה השנה--נתעברה למשכיר.  מעשה בציפורין, באחד ששכר מרחץ לחברו בשנים עשר זהב לשנה, בדינר זהב לחודש; ובא מעשה לפני רבן שמעון בן גמליאל ולפני רבי יוסי, ואמרו יחלקו את חודש העיבור


lvr: 42
prk: 08
id: 4208
nru: ח,ט
thu:
  המשכיר בית לחברו, ונפל--חייב להעמיד לו בית:  היה קטן, לא יעשנו גדול; גדול, לא יעשנו קטן.  אחד, לא יעשנו שניים; שניים, לא יעשנו אחד.  לא יפחות מחלונות, ולא יוסיף עליהם, אלא מדעת שניהם.


lvr: 42
prk: 09
id: 4209
nru: ט,א
thu:
  המקבל שדה מחברו--מקום שנהגו לקצור, יקצור; לעקור, יעקור; לחרוש אחריו, יחרוש אחריו:  הכול כמנהג המדינה.  כשם שחולקין בתבואה, כך חולקין בתבן ובקש.  כשם שחולקין ביין, כך חולקין בזמורות ובקנים; ושניהם מספקין את הקנים


lvr: 42
prk: 09
id: 4209
nru: ט,ב
thu:
  המקבל שדה מחברו, והיא בית השלהים או בית האילן--יבש המעיין ונקצץ האילן, אינו מנכה לו מחכורו.  אם אמר לו השכיר לי שדה בית השלהים זה או שדה בית האילן זו--יבש המעיין ונקצץ האילן, מנכה לו מחכורו


lvr: 42
prk: 09
id: 4209
nru: ט,ג
thu:
  המקבל שדה מחברו--משזכה בה, הבירה--שמין אותה כמה היא ראויה לעשות, ונותן לו:  שכך כותב לו, אם אביר ולא אעבוד, אשלם כמיטבה


lvr: 42
prk: 09
id: 4209
nru: ט,ד
thu:
  המקבל שדה מחברו, ולא רצה לנכש--אמר לו מה אכפת לך, הואיל ואני נותן לך את חכורך--אין שומעין לו:  שהוא אומר לו, למחר את יוצא ממנה, והיא מעלה לפני עשבים


lvr: 42
prk: 09
id: 4209
nru: ט,ה
thu:
  המקבל שדה מחברו, ולא עשת--אם יש בה כדי להעמיד כרי, חייב ליטפל בה; אמר רבי יהודה, מה קצבה כרי, אלא אם יש בה כדי נפלה


lvr: 42
prk: 09
id: 4209
nru: ט,ו
thu:
  המקבל שדה מחברו, ואכלה חגב או נשתדפה--אם מכת מדינה היא, מנכה לו מחכורו; ואם אינה מכת מדינה, אינו מנכה לו מחכורו.  רבי יהודה אומר, אם קיבלה הימנו במעות--בין כך ובין כך, אין מנכה לו מחכורו


lvr: 42
prk: 09
id: 4209
nru: ט,ז
thu:
  המקבל שדה מחברו בעשרת כורין חיטים--לקת, נותן לו מתוכה; היו חיטיה יפות--לא יאמר לו הרי אני לוקח לך מן השוק, אלא נותן לו מתוכה


lvr: 42
prk: 09
id: 4209
nru: ט,ח
thu:
  המקבל שדה מחברו לזורעה שעורים, לא יזרענה חיטים; חיטים, יזרענה שעורים.  רבן שמעון בן גמליאל אוסר.  קטנית, יזרענה תבואה; תבואה, לא יזרענה קטנית.  רבן שמעון בן גמליאל אוסר


lvr: 42
prk: 09
id: 4209
nru: ט,ט
thu:
  המקבל שדה מחברו לשנים מועטות--לא יזרענה פשתן, ואין לו קורת שקמה; קיבלה ממנו לשבע שנים--זורעה בשנה הראשונה פשתן, ויש לו קורת שקמה


lvr: 42
prk: 09
id: 4209
nru: ט,י
thu:
  המקבל שדה מחברו שבע שנים בשבע מאות דינר, אין השביעית מן המניין; שבוע אחד בשבע מאות דינר, השביעית מן המניין


lvr: 42
prk: 09
id: 4209
nru: ט,יא
thu:
  שכיר יום, גובה כל הלילה; ושכיר לילה, גובה כל היום.  ושכיר שעות, גובה כל היום וכל הלילה.  שכיר שבת, שכיר חודש, שכיר שנה, שכיר שבוע--יצא ביום, גובה כל היום; יצא בלילה, גובה כל היום וכל הלילה


lvr: 42
prk: 09
id: 4209
nru: ט,יב
thu:
  אחד שכר האדם, ואחד שכר הבהמה, ואחד שכר הכלים--יש בו משום "ביומו תיתן שכרו" (דברים כד,טו), ויש בו משום "לא תלין פעולת שכיר, איתך--עד בוקר" (ויקרא יט,יג).  אימתיי, בזמן שתבעו; אבל לא תבעו, אינו עובר עליו.  המחהו אצל החנווני ואצל השולחני, אינו עובר עליו.  השכיר, נשבע בזמנו ונוטל.  עבר זמנו, אינו נשבע ונוטל; ואם יש עדים שתבעו בזמנו, הרי זה נשבע ונוטל.  גר תושב--יש משום "ביומו תיתן שכרו", ואין בו משום "לא תלין פעולת שכיר, איתך--עד בוקר"


lvr: 42
prk: 09
id: 4209
nru: ט,יג
thu:
  המלווה את חברו, לא ימשכננו אלא בבית דין; ולא ייכנס לביתו ליטול את משכונו, שנאמר "בחוץ, תעמוד; והאיש, אשר אתה נושה בו . . ." (דברים כד,יא).  היו לו שני כלים, נוטל אחד ומחזיר אחד; מחזיר את הכר בלילה, ואת המחרשה ביום.  ואם מת, אינו מחזיר ליורשיו.  רבן שמעון בן גמליאל אומר, אף לעצמו אינו מחזיר אלא עד שלושים יום; משלושים ולהלן, מוכרו בבית דין.  אלמנה--בין שהיא ענייה, בין שהיא עשירה--אין ממשכנין אותה, שנאמר "לא תחבול, בגד אלמנה" (דברים כד,יז).  החובל את הריחיים, עובר בלא תעשה; וחייב משום שני כלים, שנאמר "לא יחבול ריחיים, ורכב" (דברים כד,ו).  ולא ריחיים ורכב בלבד אמרו, אלא כל דבר שעושין בו אוכל נפש, שנאמר "כי נפש, הוא חובל" (שם).


lvr: 42
prk: 10
id: 4210
nru: י,א
thu:
  הבית והעלייה של שניים שנפלו--שניהם חולקין בעצים ובאבנים ובעפר, ורואין אילו אבנים ראויות להשתבר; היה אחד מהן מכיר מקצת אבניו--נוטלן, ועולות לו מן החשבון


lvr: 42
prk: 10
id: 4210
nru: י,ב
thu:
  הבית והעלייה של שניים--נפחתה העלייה, ואין בעל הבית רוצה לתקן--הרי בעל העלייה יורד ודר למטן, עד שיתקן לו את העלייה; רבי יוסי אומר, התחתון נותן את התקרה, והעליון נותן את המעזיבה


lvr: 42
prk: 10
id: 4210
nru: י,ג
thu:
  הבית ועלייה של שניים שנפלו--אמר בעל העלייה לבעל הבית לבנותו, והוא אינו רוצה--הרי בעל העלייה בונה את הבית ויושב בתוכו, עד שייתן לו את כל יציאותיו.  רבי יהודה אומר, אף זה דר בתוך של חברו, צריך להעלות לו שכר; אלא בעל העלייה בונה את הבית ואת העלייה, ומקרה את העלייה, ויושב בבית, עד שייתן לו יציאותיו


lvr: 42
prk: 10
id: 4210
nru: י,ד
thu:
  וכן בית הבד שהוא בנוי בסלע, וגינת אחר על גביו, ונפחת--הרי בעל הגינה יירד וזורע למטן, עד שיעשה לבית בדו כיפין.  הכותל והאילן שנפלו לרשות הרבים, והזיקו--פטור מלשלם.  נתנו לו זמן לסתור את הכותל, ולקוץ את האילן, ונפלו לתוך הזמן--פטור; לאחר הזמן, חייב


lvr: 42
prk: 10
id: 4210
nru: י,ה
thu:
  מי שהיה כותלו סמוך לגינת חברו, ונפל, ואמר לו פנה את אבניך, אמר לו הגיעוך--אין שומעין לו.  אם משקיבל עליו אמר לו, הא לך את יציאותיך, ואני נוטל את שלי--אין שומעין לו


lvr: 42
prk: 10
id: 4210
nru: י,ו
thu:
  השוכר את הפועל לעשות עימו בתבן או בקש, ואמר לו תן לי את שכרי, אמר לו טול מה שעשית בשכרך--אין שומעין לו.  אם משקיבל עליו אמר לו, הא לך את שכרך, ואני נוטל את שלי--אין שומעין לו


lvr: 42
prk: 10
id: 4210
nru: י,ז
thu:
  המוציא זבלו לרשות הרבים--המוציא מוציא, והמזבל מזבל.  אין שורין טיט ברשות הרבים, ואין לובנים לבינים; גובלין טיט ברשות הרבים, אבל לא ללבינים.  הבונה ברשות הרבים--המביא אבנים מביא, והבונה בונה; ואם הזיק, משלם מה שהזיק.  רבן שמעון בן גמליאל אומר, אף מתקין הוא את מלאכתו, לפני שלושים יום


lvr: 42
prk: 10
id: 4210
nru: י,ח
thu:
  [ו] שתי גינות זו על גבי זו, והירק בינתיים--רבי מאיר אומר, של עליון; ורבי יהודה אומר, של תחתון.  אמר רבי מאיר, מה אם ירצה העליון ליטול את עפרו, אין כאן ירק.  אמר רבי יהודה, מה אם ירצה התחתון למלאות גינתו עפר, אין כאן ירק.  אמר רבי מאיר, וכי מאחר ששניהם יכולין למחות זה על זה, מניין ירק זה הייה.  רבי שמעון אומר, כל שהעליון יכול לפשוט את ידו וליטול, הרי הוא שלו; והשאר של תחתון.


# bavli

id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף ב,א משנה
pgu: ב
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>שנים אוחזין בטלית</span> זה אומר אני מצאתיה וזה אומר אני מצאתיה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>זה אומר כולה שלי</span> וזה אומר כולה שלי <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>זה ישבע</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>שאין לו בה פחות מחציה</span> וזה ישבע שאין לו בה פחות מחציה ויחלוקו זה אומר כולה שלי <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>וזה אומר חציה שלי</span> האומר כולה שלי ישבע שאין לו בה פחות משלשה חלקים והאומר חציה שלי ישבע שאין לו בה פחות מרביע זה נוטל שלשה חלקים וזה נוטל רביע היו שנים רוכבין על גבי בהמה או שהיה אחד רוכב ואחד מנהיג זה אומר כולה שלי וזה אומר כולה שלי זה ישבע שאין לו בה פחות מחציה וזה ישבע שאין לו בה פחות מחציה ויחלוקו בזמן שהם מודים או שיש להן עדים חולקין בלא שבועה


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף ב,א גמרא
pgu: ב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  למה לי למתנא זה אומר אני מצאתיה וזה אומר אני מצאתיה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>זה אומר כולה שלי</span> וזה אומר כולה שלי ליתני חדא חדא קתני זה אומר אני מצאתיה וכולה שלי וזה אומר אני מצאתיה וכולה שלי וליתני אני מצאתיה ואנא ידענא דכולה שלי אי תנא אני מצאתיה הוה אמינא מאי מצאתיה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ראיתיה</span> אע``ג דלא אתאי לידיה בראיה בעלמא קני <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>תנא כולה שלי</span> דבראיה לא קני ומי מצית אמרת מאי מצאתיה ראיתיה והא אמר רבנאי ומצאתה<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl=''> דברים כב </span> דאתאי לידיה משמע אין ומצאתה דקרא דאתא לידיה משמע ומיהו <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>תנא לישנא דעלמא נקט</span> ומדחזי ליה אמר אנא אשכחית ואע``ג דלא אתאי לידיה בראיה בעלמא קני תני כולה שלי דבראיה בעלמא לא קני לה וליתני כולה שלי ולא בעי אני מצאתיה אי תני כולה שלי הוה אמינא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>בעלמא דקתני מצאתיה</span> בראיה בעלמא קני תנא אני מצאתיה והדר תנא כולה שלי דממשנה יתירה אשמעינן דראיה לא קני ומי מצית אמרת חדא קתני <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>והא זה וזה קתני</span> זה אומר אני מצאתיה וזה אומר אני מצאתיה זה אומר כולה שלי וכו' אמר רב פפא ואיתימא רב שימי בר אשי ואמרי לה כדי רישא במציאה וסיפא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>במקח וממכר</span> וצריכ


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף ב,ב גמרא
pgu: ב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  דאי תנא מציאה הוה אמינא מציאה הוא דרמו רבנן שבועה עליה משום דמורי ואמר חבראי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לאו מידי חסר</span> בה איזל אתפיס ואתפליג בהדיה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אבל מקח וממכר דליכא למימר הכי</span> אימא לא ואי תנא מקח וממכר הוא דרמו רבנן שבועה עליה משום דמורי ואמר חבראי דמי קא יהיב ואנא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>דמי קא יהיבנא</span> השתא דצריכא לדידי אשקליה אנא וחבראי ליזיל לטרח ליזבן <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אבל מציאה דליכא למימר</span> הכי אימא לא צריכא מקח וממכר <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ולחזי זוזי ממאן נקט</span> לא צריכא דנקט מתרוייהו מחד מדעתיה ומחד בע``כ ולא ידענא מי הוא מדעתיה ומי הוא בעל כורחיה לימא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מתני'</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>דלא כבן ננס</span> דאי בן ננס האמר כיצד אלו ואלו באין לידי שבועת שוא אפילו תימא בן ננס התם ודאי איכא שבועת שוא הכא איכא למימר דליכא שבועת שוא אימור דתרוייהו בהדי הדדי אגבהוה לימא מתני' דלא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>כסומכוס</span> דאי כסומכוס האמר ממון המוטל בספק חולקין בלא שבועה ואלא מאי רבנן הא אמרי המע``ה האי מאי אא``ב רבנן התם דלא תפסי תרוייהו אמרו רבנן המוציא מחבירו <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>עליו הראיה</span> הכא דתרוייהו תפסי [פלגי] לה בשבועה אלא אי אמרת סומכוס השתא ומה התם דלא תפסי תרוייהו חולקין בלא שבועה הכא דתרוייהו תפסי לה לא כ``ש אפי' תימא סומכוס כי אמר סומכוס <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>שמא ושמא</span> אבל ברי וברי לא אמר ולרבה בר רב הונא דאמר אמר סומכוס אפילו ברי וברי מאי איכא למימר אפי' תימא סומכוס כי אמר סומכוס היכא דאיכא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>דררא דממונא</span> אבל היכא דליכא דררא דממונא לא ולאו קל וחומר הוא ומה התם דאיכא דררא דממונא למר ואיכא דררא דממונא למ


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף ג,א גמרא
pgu: ג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ואיכא למימר כולה למר ואיכא למימר כולה למר אמר סומכוס ממון המוטל בספק חולקין בלא שבועה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>הכא דליכא דררא דממונא</span> דאיכא למימר דתרוייהו היא לא כ``ש אפילו תימא סומכוס שבועה זו מדרבנן היא כדרבי יוחנן דאמר ר' יוחנן שבועה זו תקנת חכמים היא שלא יהא כל אחד ואחד הולך <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ותוקף</span> בטליתו של חבירו ואומר שלי הוא לימא מתניתין דלא כרבי יוסי דאי כרבי יוסי הא אמר א``כ מה הפסיד רמאי אלא הכל יהא מונח עד שיבא אליהו אלא מאי רבנן כיון דאמרי רבנן השאר יהא מונח עד שיבא אליהו הא נמי כשאר דמי דספיקא היא האי מאי אי אמרת בשלמא רבנן התם דודאי האי מנה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>דחד מינייהו הוא</span> אמרי רבנן יהא מונח עד שיבא אליהו הכא דאיכא למימר דתרוייהו הוא אמרי רבנן פלגי בשבועה אלא אי אמרת ר' יוסי היא השתא ומה התם דבודאי איכא מנה למר ואיכא מנה למר אמר ר' יוסי יהא מונח עד שיבא אליהו <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>הכא דאיכא למימר דחד מינייהו הוא</span> לא כ``ש אפי' תימא ר' יוסי התם ודאי איכא רמאי הכא מי יימר דאיכא רמאי אימא תרוייהו בהדי הדדי אגבהוה אי נמי התם קניס ליה רבי יוסי לרמאי כי היכי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>דלודי</span> הכא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>מאי פסידא אית ליה</span> דלודי תינח מציאה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מקח וממכר מאי איכא למימר</span> אלא מחוורתא כדשנין מעיקרא בין לרבנן ובין לר' יוסי התם גבי חנוני על פנקסו דקתני זה נשבע ונוטל וזה נשבע ונוטל מ``ש דלא אמרינן נפקיה לממונא מבעה``ב ויהא מונח עד שיבא אליהו דהא בודאי איכא רמאי אמרי <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>התם היינו טעמא</span> דאמר ליה חנוני לבעה``ב אנא שליחותא דידך קא עבדינא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מאי אית לי גבי שכיר</span> אע``ג דקא משתבע לי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>לא מהימן לי</span> בשבועה את האמנתיה דלא אמרת לי בסהדי הב ליה ושכיר נמי א``ל לבעה``ב אנא עבדי עבידתא גבך מאי אית לי גבי חנוני אע``ג דמשתבע לי לא מהימן לי הלכך תרוייהו משתבעי ושקלי מבעל הבית:  תני רבי חייא מנה לי בידך והלה אומר אין לך בידי כלום והעדים מעידים אותו שיש לו חמשים זוז נותן לו חמשים זוז <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>וישבע על השאר</span> שלא תהא הודאת פיו גדולה מהעדאת עדים מק``ו <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>ותנא תונא</span> שנים אוחזין בטלית זה אומר אני מצאתיה וכו' והא הכא כיון דתפיס אנן סהדי דמאי דתפיס האי <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>דידיה הוא</span> ומאי דתפיס האי דידיה הוא וקתני ישבע מאי שלא תהא הודאת פיו גדולה מהעדאת עדי' מק``ו שלא תאמר הודאת פיו הוא דרמיא רחמנא שבועה עליה כדרבה דאמר רבה מפני מה אמרה תורה מודה מקצת הטענה ישבע חזקה אין אדם מעיז פניו בפני בע``ח והאי בכוליה בעי דנכפריה והא דלא כפריה משום דאין אדם מעיז פני


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף ג,ב גמרא
pgu: ג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  והאי בכוליה בעי דלודי ליה והאי דלא אודי אשתמוטי הוא דקא מישתמט מיניה סבר עד דהוו לי זוזי ופרענא ליה ואמר רחמנא רמי שבועה עליה כי היכי דלודי ליה בכוליה אבל העדאת עדים <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>דליכא למימר הכי</span> אימא לא קמ``ל ק``ו ומאי ק``ו ומה פיו שאין מחייבו ממון <span class='tlm-rsh' data-nro='3'><span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מחייבו שבועה</span></span> עדים שמחייבין אותו ממון אינו דין שמחייבין אותו שבועה ופיו אין מחייבו ממון והא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>הודאת בעל דין כמאה עדים</span> דמי מאי ממון קנס ומה פיו שאין מחייבו קנס מחייבו שבועה עדים שמחייבין אותו קנס אינו דין שמחייבין אותו שבועה מה לפיו שכן מחייבו קרבן תאמר בעדים שאין מחייבין אותו קרבן הא לא קשיא רבי חייא כרבי מאיר סבירא ליה דאמר עדים מחייבין אותו קרבן מק``ו דתנן <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אמרו לו שנים אכלת חלב</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>והוא אומר לא [אכלתי]</span>


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף ד,א גמרא
pgu: ד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>תאמר</span> בעדים שעל מה שכפר הוא נשבע אלא אמר רב פפא אתי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>מגלגול שבועה דעד אחד</span> מה לגלגול שבועה דעד אחד <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>שכן שבועה גוררת שבועה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'><span class='tlm-rsh' data-nro='10'>תאמר בעדים</span></span> דממון קא מ<span class='tlm-rsh' data-nro='20'>חייב</span>י <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>פיו יוכיח</span> מה לפיו שכן אינו בהכחשה עד אחד יוכיח שישנו בהכחשה ומחייבו שבועה מה לעד אחד שכן על מה שמעיד הוא נשבע תאמר בעדים שעל מה שכפר הוא נשבע פיו יוכיח וחזר הדין לא ראי זה כראי זה ולא ראי זה כראי זה הצד השוה שבהן שעל ידי <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>טענה וכפירה</span> הן באין ונשבע אף אני אביא עדים שעל ידי טענה וכפירה הם באין ונשבע מה להצד השוה שבהן שכן <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>לא הוחזק כפרן</span> תאמר בעדים שכן הוחזק כפרן ובעדים מי הוחזק כפרן והאמר רב אידי בר אבין אמר רב חסדא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>הכופר במלוה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>כשר לעדות</span> בפקדון פסול לעדות אלא פריך הכי מה להצד השוה שבהן שכן אינן <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>בתורת הזמה</span> תאמר בעדים שישנן בתורת הזמה הא לא קשיא רבי חייא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>תורת הזמה לא פריך</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אלא דקאמר ותנא תונא</span> מי דמי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>התם</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>למלוה אית ליה סהדי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ללוה לית ליה סהדי</span> דלא מסיק ליה ולא מידי דאי הוו ליה סהדי ללוה דלא מסיק ליה ולא מידי לא בעי רבי חייא לאשתבועי הכא כי היכי דאנן סהדי בהאי אנן סהדי בהאי ואפילו הכי משתבעי אלא כי איתמר ותנא תונא אאידך דרבי חייא איתמר דאמר ר' חייא מנה לי בידך והלה אומר אין לך בידי אלא נ' זוז <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>והילך</span> חייב מאי טעמא הילך נמי כמודה מקצת הטענה דמי ותנא תונא שנים אוחזין בטלית <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>והא הכא</span> כיון דתפיס [אנן סהדי דמאי דתפיס] הילך הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>וקתני</span> ישבע ורב ששת אמר הילך פטור מ``ט כיון דאמר ליה הילך הני זוזי דקא מודי בגוייהו כמאן דנקיט להו מלוה דמי באינך חמשים הא לא מודי הלכך ליכא הודאת מקצת הטענה ולרב ששת קשיא מתניתין אמר לך רב ששת מתניתין <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>תקנת חכמים היא</span> ואידך אין תקנת חכמים היא ומיהו אי אמרת בשלמא מדאורייתא הילך חייב מתקני רבנן שבועה כעין דאורייתא אלא אי אמרת מדאורייתא הילך פטור מתקני רבנן שבועה דליתא דכוותה בדאורייתא מיתיב


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף ד,ב גמרא
pgu: ד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>סלעים דינרין</span> מלוה אומר חמש ולוה אומר שלש ר``ש בן אלעזר אומר הואיל והודה מקצת הטענה ישבע ר``ע אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אינו אלא כמשיב אבידה</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='16'>פטור</span> קתני מיהת רשב``א אומר הואיל והודה מקצת הטענה ישבע <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>טעמא דאמר שלש</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>הא שתים</span> פטור והאי שטר דקמודי ביה הילך הוא וש``מ הילך פטור לא לעולם אימא לך שתים <span class='tlm-rsh' data-nro='9'><span class='tlm-rsh' data-nro='17'>חייב</span></span> והאי דקתני שלש לאפוקי מדר' עקיבא דאמר משיב אבידה הוי ופטור קמ``ל דמודה מקצת הטענה הוי וחייב אי הכי רשב``א אומר הואיל והודה מקצת הטענה ישבע אף זה ישבע מבעי ליה אלא לעולם שתים פטור והילך חייב <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ו<span class='tlm-rsh' data-nro='14'>שאני הכא</span> דקא מסייע ליה שטרא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אי נמי</span> משום דהוה ליה שטר שעבוד קרקעות ואין נשבעין על כפירת שעבוד קרקעות איכא דמותיב מסיפא ר``ע אומר אינו אלא כמשיב אבידה ופטור טעמא דאמר שלש הא שתים חייב והא שטר <כיון> דקא מודי ביה כהילך דמי ש``מ הילך חייב לא לעולם אימא לך שתים נמי פטור והאי דקתני שלש לאפוקי מדרשב``א דאמר מודה מקצת הטענה הוי וחייב קמ``ל דמשיב אבידה הוי ופטור <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>הכי נמי מסתברא</span> דאי סלקא דעתך שתים חייב בשלש היכי פטר ליה ר``ע האי אערומי קא מערים סבר אי אמינא שתים בעינא אשתבועי אימא שלש דאהוי כמשיב אבידה ואיפטר אלא ש``מ שתים נמי פטור אלא קשיא לרבי חייא שאני <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>התם</span> דקא מסייע ליה שטרא א``נ משום דהוה ליה שטר שעבוד קרקעות ואין נשבעין על כפירת שעבוד קרקעות מתיב מר זוטרא בריה דרב נחמן <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>טענו</span> כלים וקרקעות הודה בכלים וכפר בקרקעות הודה בקרקעות וכפר בכלים פטור הודה מקצת קרקעות פטור מקצת כלים חייב טעמא דכלים וקרקעות דקרקע לאו בת שבועה היא הא כלים וכלים <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>דומיא דכלים וקרקעות</span> חייב היכי דמי לאו דאמר ליה הילך וש``מ הילך חייב לא לעולם אימא לך כלים וכלים נמי פטור והא דקתני כלים וקרקעות הא קמ``ל הודה במקצת כלים חייב אף על הקרקעות מאי קמ``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>זוקקין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>תנינא</span> זוקקין הנכסים שאין להן אחריות את הנכסים שיש להן אחריות לישבע עליהם <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>הכא עיקר</span> התם אגב גררא נסב


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף ה,א גמרא
pgu: ה
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ולמאן דאמר הילך פטור אמאי איצטריך קרא למעוטי קרקע משבועה הא כל קרקע הילך הוא אמר לך איצטריך קרא היכא דחפר בה בורות שיחין ומערות א``נ היכא דטענו כלים וקרקעות והודה בכלים וכפר בקרקעות ת``ש דתני רמי בר חמא ארבעה שומרין <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>צריכין כפירה במקצת והודאה במקצת</span> שומר חנם והשואל נושא שכר והשוכר <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>היכי דמי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>לאו</span> דא``ל הילך לא דאמר ליה ג' פרות מסרתי לך ומתו כולהו בפשיעה וא``ל איהו חדא לא היו דברים מעולם וחדא מתה באונס וחדא מתה בפשיעה דבעינא שלומי לך דלאו הילך הוא ת``ש דתני אבוה דרבי אפטוריקי לדרבי חייא קמייתא מנה לי בידך והלה אומר אין לך בידי כלום והעדים מעידים אותו שיש בידו חמשים זוז יכול ישבע על השאר ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='8'> שמות כב </span> על כל אבדה אשר יאמר כי הוא זה על הודאת פיו אתה מחייבו ואי אתה מחייבו על העדאת עדים מתניתא קא רמית עליה דר' חייא ר' חייא תנא הוא ופליג והא קרא קאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ההוא</span> למודה מקצת הטענה ואבוה דר' אפטוריקי אמר לך כתיב הוא וכתיב זה חד למודה מקצת הטענה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>וחד להעדאת עדים</span> דפטור ואידך חד למודה מקצת הטענה וחד למודה ממין הטענה ואידך מודה ממין הטענה לית ליה וסבר ליה כר``ג דתנן טענו חטין והודה לו בשעורין פטור ור``ג מחייב:  ההוא רעיא דהוו מסרי ליה כל יומא חיותא בסהדי יומא חד מסרו ליה בלא סהדי לסוף אמר להו לא היו דברים מעולם אתו סהדי אסהידו ביה דאכל תרתי מינייהו א``ר זירא אם איתא לדר' חייא קמייתא משתבע אשארא אמר ליה אביי אם איתא משתבע <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>והא גזלן הוא</span> א``ל שכנגדו קאמינא <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>השתא נמי</span> דליתא לדר' חייא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>נחייביה</span> מדרב נחמן דתנן מנה לי בידך אין לך בידי פטור ואמר רב נחמן משביעין אותו שבועת <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>היסת</span> דרב נחמן תקנתא הי


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף ה,ב גמרא
pgu: ה
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ותקנתא</span> לתקנתא לא עבדינן <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ותיפוק ליה דהוה ליה רועה</span> ואמר רב יהודה סתם רועה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>פסול</span> לא קשיא הא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>דידיה</span> הא דעלמא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>דאי לא תימא הכי</span> אנן חיותא לרועה היכי מסרינן והא כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0319' data-rgl='14'> ויקרא יט </span> לפני עור לא תתן מכשול אלא חזקה אין אדם חוטא ולא לו:  זה ישבע שאין לו בה פחות מחציה [וכו']:  <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>על דאית ליה משתבע או על דלית ליה משתבע</span> אמר רב הונא דאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>שבועה שיש לי בה</span> ואין לי בה פחות מחציה ונימא שבועה שכולה שלי ו<span class='tlm-rsh' data-nro='8'>מי יהבינן ליה כולה</span> ונימא שבועה שחציה שלי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מרע ליה לדיבוריה</span> השתא נמי מרע ליה לדיבוריה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>דאמר כולה שלי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ולדבריכם</span> שבועה שיש לי בה ואין לי בה פחות מחציה וכי מאחר שזה תפוס ועומד וזה תפוס ועומד שבועה זו למה אמר ר' יוחנן שבועה זו תקנת חכמים היא שלא יהא כל אחד ואחד הולך ותוקף בטליתו של חבירו ואומר שלי הוא ונימא מיגו דחשיד אממונא חשיד נמי אשבועתא לא אמרינן מיגו דחשיד אממונא חשיד אשבועתא דאי לא תימא הכי האי דאמר רחמנא מודה מקצת הטענה ישבע נימא מיגו דחשיד אממונא חשיד אשבועתא <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>התם</span> אשתמוטי קא משתמיט ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>כדרבה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>תדע</span> דאמר רב אידי בר אבין אמר רב חסדא הכופר במלוה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>כשר לעדות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>בפקדון פסול לעדות</span> אלא הא דתני רמי בר חמא ארבעה שומרין צריכין כפירה במקצת והודאה במקצת שומר חנם והשואל נושא שכר והשוכר נימא מיגו דחשיד אממונא חשיד אשבועתא התם נמי אשתמוטי קא משתמיט סבר משכחנא לגנב ותפיסנא ליה א``נ משכחנא ליה באגם ומייתינא ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>אי הכי</span> הכופר בפקדון אמאי פסול לעדות נימא אשתמוטי קא משתמיט סבר עד <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>דבחשנא</span> ומשכחנא ליה כי אמרינן הכופר בפקדון פסול לעדות כגון דאתו סהדי ואסהידו ביה דההיא שעתא איתיה לפקדון בביתיה והוה ידע א``נ דהוה נקיט ליה בידיה אלא הא דאמר רב הונא משביעין אותו שבועה שאינה ברשותו נימא מיגו דחשיד אממונא חשיד אשבועתא התם נמי מורה ואמר דמי קא יהבנא ליה אמר ליה רב אחא מדיפתי לרבינא והא קא עבר על לאו<span class='tlm-sfr' data-chp='0220' data-rgl=''> שמות כ </span> דלא תחמוד לא תחמוד לאינשי בלא דמי משמע לה


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף ו,א גמרא
pgu: ו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ואלא הא דאמר רב נחמן <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>משביעין אותו</span> שבועת היסת <span class='tlm-rsh' data-nro='1'><span class='tlm-rsh' data-nro='3'><span class='tlm-rsh' data-nro='6'>נימא</span> מיגו</span></span> דחשיד אממונא חשיד אשבועתא ותו הא דתני רבי חייא שניהם נשבעין ונוטלין מבעה``ב נימא מיגו דחשיד אממונא חשיד אשבועתא ותו הא דאמר רב ששת <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>שלש שבועות משביעין אותו</span> שבועה שלא פשעתי בה שבועה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>שלא שלחתי בה יד</span> שבועה שאינה ברשותי נימא מיגו דחשיד אממונא חשיד אשבועתא אלא לא אמרינן מיגו דחשיד אממונא חשיד אשבועתא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אביי אמר</span> חיישינן שמא מלוה ישנה יש לו עליו <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אי הכי</span> נשקול בלא שבועה אלא חיישינן שמא ספק מלוה ישנה יש לו עליו ולאו אמרינן תפיס ממונא מספיקא משתבע נמי מספק אמר רב ששת בריה דרב אידי פרשי אינשי מספק שבועה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ולא פרשי מספק ממונא</span> מאי טעמא ממון איתיה בחזרה שבועה ליתיה בחזרה:  בעי ר' זירא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>תקפה אחד</span> בפנינו מהו היכי דמי אי דשתיק אודויי אודי ליה ואי דקא צווח מאי הוה ליה למעבד לא צריכא דשתיק מעיקרא והדר צווח מאי מדאשתיק אודויי אודי ליה או דלמא כיון דקא צווח השתא איגלאי מילתא דהאי דשתיק מעיקרא סבר הא קא חזו ליה רבנן אמר רב נחמן ת``ש בד``א ששניהם אדוקין בה אבל היתה טלית יוצאת מתחת ידו של אחד מהן המוציא מחבירו עליו <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>הראיה</span> היכי דמי אי נימא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>כדקתני</span> פשיטא אלא שתקפה אחד בפנינו לא הכא במאי עסקינן כגון דאתו לקמן כדתפיסו לה תרוייהו ואמרינן להו זילו פלוגו ונפקו והדר אתו כי תפיס לה חד מינייהו האי אמר אודויי אודי לי והאי אמר בדמי אגרתי ניהליה דאמרינן ליה עד השתא חשדת ליה בגזלן והשתא מוגרת ליה בלא סהדי ואיבעית אימא כדקתני דאתו לקמן כי תפיס לה חד מינייהו ואידך מסרך בה סרוכי ואפילו לסומכוס דאמר ממון המוטל בספק חולקין בלא שבועה מודה סומכוס <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>דסרכא לאו כלום היא</span> אם תמצי לומר תקפה אחד בפנינו מוציאין אותה מידו <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>הקדישה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>אינה מקודשת</span> אם תמצי לומר תקפה אחד בפנינו אין מוציאין אותה מידו הקדישה בלא תקפה מהו כיון דאמר מר אמירתו לגבוה כמסירתו להדיוט דמי כמאן דתקפה דמי או דלמא השתא מיהא <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>הא לא תקפה</span> וכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0327' data-rgl='14'> ויקרא כז </span> ואיש כי יקדיש את ביתו קדש וגו' מה ביתו ברשותו אף כל ברשותו לאפוקי האי דלא ברשותו ת``ש דההי


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף ו,ב גמרא
pgu: ו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מסותא</span> דהוו מנצו עלה בי תרי האי אמר דידי הוא והאי אמר דידי הוא קם חד מינייהו אקדשה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>פרשי מינה</span> רב חנניה ורב אושעיא וכולהו רבנן וא``ל רב אושעיא לרבה כי אזלת קמיה דרב חסדא לכפרי בעי מיניה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>כי אתא לסורא</span> א``ל רב המנונא מתני' היא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ספק בכורות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אחד בכור אדם</span> ואחד בכור בהמה בין טהורים בין טמאים המוציא מחבירו עליו הראיה ותני עלה אסורים בגיזה ובעבודה והא הכא דאמר תקפו כהן אין מוציאין אותו מידו דקתני המע``ה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>וכי לא תקפו</span> אסורין בגיזה ובעבודה אמר ליה רבה קדושת בכור קאמרת <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>לעולם אימא לך</span> תקפו כהן מוציאין אותו מידו ואפילו הכי אסורים בגיזה ובעבודה דקדושה הבאה מאליה שאני אמר ליה רב חנניה לרבה תניא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>דמסייע לך</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>הספיקות</span> נכנסין לדיר להתעשר ואי ס``ד תקפו כהן אין מוציאין אותו מידו אמאי נכנסין לדיר נמצא זה פוטר ממונו בממונו של כהן אמר ליה אביי אי משום הא לא תסייעיה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>למר</span> הכא במאי עסקינן כגון דלית ליה אלא תשעה והוא דמה נפשך אי בר חיובא הוא שפיר קא מעשר <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>אי לאו בר חיובא הוא</span> תשעה לאו בר עשורי נינהו הדר אמר אביי <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>לאו מילתא היא דאמרי</span> דספיקא לאו בר עשורי היא דתנן קפץ אחד מן המנויין לתוכן כולן פטורין ואי ס``ד ספיקא בעי עשורי לעשר ממה נפשך דאי בר חיובא הוא שפיר מעשר <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>ואי לאו בר חיובא</span> הוא נפטר <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>במנין הראוי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>דאמר רבא</span> מנין הראוי פוט


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף ז,א גמרא
pgu: ז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אלא מאי אית לך למימר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>עשירי ודאי</span> אמר רחמנא ולא עשירי ספק הכא נמי עשירי ודאי אמר רחמנא ולא עשירי ספק א``ל רב אחא מדפתי לרבינא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מאי ספיקות</span> אילימא ספק בכורות<span class='tlm-sfr' data-chp='0327' data-rgl=' 10, 32, 33, 9'> ויקרא כז </span> יהיה קדש אמר רחמנא ולא שכבר קדוש אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ספק פדיון פטר חמור</span> וכדרב נחמן דאמר רב נחמן אמר רבה בר אבוה ישראל שיש לו עשרה ספק פטרי חמור בתוך ביתו מפריש עליהן <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>עשרה שיין</span> ומעשרן והן שלו מאי הוי עלה דמסותא ת``ש דא``ר חייא בר אבין הוה עובדא בי רב חסדא ורב חסדא בי רב הונא ופשטה מהא דאמר רב נחמן כל ממון שאין יכול להוציאו בדיינין הקדישו אינו קדוש הא יכול להוציאו בדיינין הקדישו קדוש אע``ג דלא אפקיה והאמר ר' יוחנן גזל ולא נתייאשו הבעלים שניהם אינם יכולין להקדישו זה לפי שאינה שלו וזה לפי שאינה ברשותו מי סברת <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>במסותא מטלטלין</span> עסקינן במסותא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מקרקעי</span> עסקינן דכי יכול להוציאה בדיינין ברשותיה קיימא תני רב תחליפא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>בר מערבא</span> קמיה דר' אבהו שנים אדוקים בטלית זה נוטל עד מקום שידו מגעת וזה נוטל עד מקום שידו מגעת והשאר חולקין בשוה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מחוי ליה</span> רבי אבהו ובשבועה אלא מתניתין דקתני דפלגי בהדדי ולא קתני זה נוטל עד מקום שידו מגעת היכי משכחת לה אמר רב פפא דתפיסי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>בכרכשתא</span> אמר רב משרשיא ש``מ <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>האי סודרא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>כיון דתפיס ביה</span> שלש על שלש קרינן ביה<span class='tlm-sfr' data-chp='2904' data-rgl='7'> רות ד </span> ונתן לרעהו <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>דכמאן דפסיק דמי</span> וקני ומאי שנא מדרב חסדא דאמר רב חסדא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>גט בידה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>ומשיחה</span> בידו אם יכול לנתקו ולהביאו אצלו <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>אינה מגורשת</span> ואם לאו מגורשת התם <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>כריתות</span> בעינן וליכא הכא נתינה בעינן והא איכא אמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>אם היתה טלית מוזהבת</span> חולקין פשיטא לא צריכא דקאי דהבא בי מצעי הא נמי פשיטא לא צריכא דמיקרב לגבי דחד מהו דתימא דא``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>פלוג הכי</span> קמ``ל דא``ל מאי חזית דפלגת הכי פלוג הכי:  ת``ר שנים אדוקין בשטר מלוה אומר שלי הוא ונפל ממני ומצאתיו ולוה אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>שלך הוא ופרעתיו לך</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>יתקיים השטר בחותמיו</span> דברי רבי רשב``ג אומר יחלוקו נפל ליד דיין לא יוציאו עולמית ר' יוסי אומר הרי הוא בחזקתו אמר מר יתקיים השטר בחותמיו <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>וגבי ליה מלוה כוליה</span> ולית ליה מתני' שנים אוחזין כו' אמר רבא אמר רב נחמן <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>במקוים</span> דברי הכל יחלוקו כי פליגי בשאינו מקוים רבי סבר מודה בשטר שכתבו צריך לקיימו ואי מקיים ליה פליג ואי לא מקיים ליה לא פליג מאי טעמא חספא בעלמא הוא מאן קא משוי ליה להאי שטרא לוה הא קאמר דפריע ורבי שמעון בן גמליאל סבר מודה בשטר שכתבו אין צריך לקיימו ואע``ג דלא מקיים ליה יחלוקו נפל ליד דיין לא יוציאו עולמי


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף ז,ב גמרא
pgu: ז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מאי שנא ליד דיין</span> אמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>הכי קאמר ואחר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>שמצא שטר שנפל</span> ליד דיין והיכי דמי דכתב ביה הנפק לא יוציאו עולמית ולא מיבעיא לא כתב ביה הנפק דאיכא למימר כתב ללות ולא לוה אלא אפי' כתב ביה הנפק דמקוים לא יחזיר דחיישינן <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>לפירעון</span> ורבי יוסי אומר הרי הוא בחזקתו ולא חיישינן לפירעון ולא חייש ר' יוסי לפירעון והתניא מצא שטר כתובה בשוק בזמן <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>שהבעל מודה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>יחזיר לאשה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אין הבעל מודה</span> לא יחזיר לא לזה ולא לזה רבי יוסי אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>עודה תחת בעלה</span> יחזיר לאשה נתארמלה או נתגרשה לא יחזיר לא לזה ולא לזה איפוך נפל ליד דיין לא יוציאו עולמית דברי רבי יוסי וחכ``א הרי הוא בחזקתו אי הכי קשיא דרבנן אדרבנן שטר כתובה כולה רבי יוסי וחסורי מחסרא והכי קתני אין הבעל מודה לא יחזיר לא לזה ולא לזה בד``א שנתארמלה או שנתגרשה אבל עודה תחת בעלה יחזיר לאשה שר``י אומר עודה תחת בעלה יחזיר לאשה נתארמלה או שנתגרשה לא יחזיר לא לזה ולא לזה רב פפא אמר לעולם לא תיפוך רבי יוסי לדבריהם דרבנן קאמר להו לדידי אפילו נתארמלה או נתגרשה נמי לא חיישינן לפירעון לדידכו אודו לי מיהת בעודה תחת בעלה דיחזיר לאשה דלאו בת פירעון היא ואמרו ליה רבנן אימור <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>צררי אתפסה</span> רבינא אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>לעולם איפוך קמייתא</span> וטעמא דרבנן הכא משום דחיישינן לשתי כתובות ורבי יוסי לשתי כתובות לא חייש אמר רבי אלעזר <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מחלוקת</span> בששניהם אדוקים בטופס ושניהם בתורף אבל אחד אדוק בטופס ואחד אדוק בתורף זה נוטל טופס וזה נוטל תורף ור' יוחנן אמר לעולם חולקין ואפילו אחד אדוק בטופס ואחד אדוק בתורף והתניא זה נוטל עד מקום שידו מגעת לא צריכא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>דקאי תורף בי מצעי</span> אי הכי מאי למימרא לא צריכא דמקרב לגבי דחד מהו דתימא א``ל פלוג הכי קמ``ל דא``ל מאי חזית דפלגת הכי פלוג הכי א``ל רב אחא מדפתי לרבינא לרבי אלעזר דאמר זה נוטל טופס וזה נוטל תורף למה ליה וכי לצור ע``פ צלוחיתו הוא צריך א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>לדמי</span> דאמר הכי שטרא דאית ביה זמן כמה שוי ודלית ביה זמן כמה שוי בשטרא דאית ביה זמן גבי ממשעבדי ואידך לא גבי ממשעבדי יהיב ליה היאך דביני ביני ויחלוקו נמי דאמרן לדמי דאי לא תימא הכי שנים אוחזין בטלית הכי נמי דפלגי הא אפסדוה הא לא קשי


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף ח,א גמרא
pgu: ח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  דחזיא לקטנים והא דאמר רבא אם היתה טלית מוזהבת חולקין ה``נ דפלגי לה הא אפסדוה הא לא קשיא <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>דחזיא לבני מלכים</span> והא דתנן היו שנים רוכבין על גבי בהמה וכו' הכי נמי דפלגי לה הא אפסדוה בשלמא טהורה חזיא לבשר אלא טמאה הא אפסדוה אלא לדמי הכא נמי לדמי אמר רמי בר חמא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>זאת אומרת</span> המגביה מציאה לחבירו קנה חבירו דאי סלקא דעתך לא קנה חבירו תיעשה זו כמי שמונחת על גבי קרקע וזו כמי שמונחת על גבי קרקע <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ולא יקנה לא זה ולא זה</span> אלא לאו ש``מ המגביה מציאה לחבירו קנה חבירו אמר רבא לעולם אימא לך המגביה מציאה לחבירו לא קנה חבירו <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>והכא</span> היינו טעמא מגו דזכי לנפשיה זכי נמי לחבריה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>תדע</span> שאילו אמר לשלוחו צא וגנוב לי וגנב <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>פטור</span> ושותפין שגנבו חייבין מאי טעמא לאו משום דאמרינן מגו דזכי לנפשיה זכי נמי לחבריה ש``מ אמר רבא השתא דאמרת אמרינן מגו חרש ופקח שהגביהו מציאה מתוך שקנה חרש קנה פקח בשלמא חרש קנה דקא מגבה ליה בן דעת אלא פקח במאי קנה אלא אימא חרש קנה פקח לא קנה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ומאי מגו</span> מגו דשני חרשין בעלמא קנו האי נמי קני האי מאי <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אם תמצא לומר</span> המגביה מציאה לחבירו קנה חבירו הני מילי היכא דקא מגבה ליה אדעתא דחבריה האי אדעתא דידיה קא מגבה ליה איהו לא קני לאחריני מקני אלא אימא מתוך שלא קנה פקח לא קנה חרש וכי תימא מאי שנא משני חרשין דעלמא התם תקינו להו רבנן דלא אתי לאנצויי הכא מימר אמר פקח לא קני אנא אקני אמר ליה רב אחא בריה דרב אדא לרב אשי דיוקיה דרמי בר חמא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>מהיכא</span> אי נימא מרישא שנים אוחזין בטלית התם האי קאמר כולה שלי ואנא אגבהתה כולה והאי אמר כולה שלי ואנא אגבהתה כולה אלא מהא דקתני זה אומר כולה שלי וזה אומר כולה שלי הא תו למה לי אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ממשנה יתירה</span> שמע מינה המגביה מציאה לחבירו קנה חבירו והא אוקימנא רישא במציאה וסיפא במקח וממכר אלא מסיפא זה אומר כולה שלי וזה אומר חציה שלי הא תו למה לי אלא ממשנה יתירה שמע מינה המגביה מציאה לחבירו קנה חבירו וממאי דבמציאה דלמא במקח וממכר וכי תימא אי במקח וממכר מאי למימרא איצטריך סלקא דעתך אמינא האי דקאמר חציה שלי להוי כמשיב אבידה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>וליפטר</span> קמשמע לן דהאי איערומי קא מערים סבר אי אמינא כולה שלי בעינא אשתבועי אימא הכי <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>דאהוי כמשיב אבידה</span> ואיפטר אלא מהא היו שנים רוכבין על גבי בהמה הא תו למה לי אלא ממשנה יתירה שמע מינה המגביה מציאה לחבירו קנה חבירו ודלמא הא קמשמע לן דרוכב נמי קני אלא מסיפא בזמן שהן מודין או שיש להן עדים חולקין בלא שבועה במאי אי במקח וממכר <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>צריכא למימר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>אלא לאו במציאה</span> ושמע מינה המגביה מציאה לחבירו קנה חבירו <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>ורבא אמר לך</span> מגו דזכי לנפשיה זכי נמי לחבריה:  היו שנים רוכבין:  אמר רב יוסף אמר לי רב יהוד


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף ח,ב גמרא
pgu: ח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>שמעית מיניה דמר שמואל תרתי</span> רכוב ומנהיג חד קני וחד לא קני ולא ידענא הי מינייהו היכי דמי אילימא רכוב לחודיה ומנהיג לחודיה מנהיג לחודיה מי איכא מאן דאמר לא קני אלא אי איכא למימר דלא קני רכוב הוא דאיכא למימר <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אלא רכוב במקום מנהיג</span> איבעיא ליה מאי רכוב עדיף דהא תפיס בה או דלמא מנהיג עדיף דאזלא מחמתיה אמר רב יוסף אמר לי רב יהודה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>נחזי אנן</span> דתנן <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>המנהיג</span> סופג את הארבעים והיושב בקרון סופג את הארבעים ר``מ <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>פוטר</span> את היושב בקרון ומדאפיך שמואל ותני וחכמים פוטרין את היושב בקרון שמע מינה רכוב לחודיה לא קני וכל שכן רכוב במקום מנהיג אמר ליה אביי לרב יוסף הא זמנין סגיאין אמרת לן נחזי אנן <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ולא אמרת לן</span> משמיה דרב יהודה א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אברא</span> ודכרנן נמי דאמרי ליה היכי פשיט מר רכוב מיושב יושב לא תפיס ב<span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מוסירה</span> רכוב תפיס במוסירה ואמר לי רב ושמואל דאמרי תרוייהו מוסירה לא קני <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>איכא דאמרי</span> א``ל אביי לרב יוסף היכי פשיט מר רכוב מיושב יושב לא תפיס במוסירה רכוב תפיס במוסירה א``ל הכי תנא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אידי</span> מוסירה לא קני אתמר נמי אמר רבי חלבו אמר רב הונא מוסירה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>מחבירו</span> קנה במציאה ו<span class='tlm-rsh' data-nro='17'>בנכסי הגר</span> לא קני מאי לשון מוסירה אמר רבא אידי אסברא לי כאדם המוסר דבר לחבירו בשלמא מחבירו קני דקא מסר ליה חבריה אלא במציאה ובנכסי הגר מאן קא מסר ליה דליקני מיתיבי היו שנים רוכבין על גבי בהמה וכו' מני אילימא רבי מאיר השתא יושב קני רכוב מיבעי <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>אלא לאו רבנן</span> ושמע מינה רכוב קני הכא במאי עסקינן <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>במנהיג ברגליו</span> אי הכי <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>היינו מנהיג</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>תרי גווני מנהיג</span> מהו דתימא רכוב עדיף דהא מנהיג ותפיס בה קמ``ל ת``ש שנים שהיו מושכין בגמל ומנהיגין בחמור או שהיה אחד מושך ואחד מנהי


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף ט,א גמרא
pgu: ט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  במדה זאת קנו ר' יהודה אומר לעולם לא קנה עד שתהא משיכה בגמל והנהגה בחמור קתני מיהת או שהיה אחד מושך ואחד מנהיג מושך ומנהיג אין אבל רכוב לא הוא הדין דאפילו רכוב והא דקתני מושך ומנהיג לאפוקי מדר' יהודה דאמר עד שתהא משיכה בגמל והנהגה בחמור קמשמע לן דאפילו איפכא נמי קני <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אי הכי</span> ליערבינהו וליתנינהו שנים שהיו מושכין ומנהיגין בין בגמל בין בחמור <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>איכא חד צד דלא קני</span> איכא דאמרי משיכה בחמור ואיכא דאמרי הנהגה בגמל ואית דמותיב מסיפא <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>במדה זו</span> קנה במדה זו למעוטי מאי לאו למעוטי רכוב לא למעוטי איפכא אי הכי היינו ר' יהודה איכא בינייהו צד אחד דלא קנה אית דאמרי משיכה בחמור ואיכא דאמרי הנהגה בגמל ת``ש אחד רכוב חמור ו<span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אחד תפוס במוסירה</span> זה קנה חמור וזה קנה מוסירה שמע מינה רכוב קני הכא נמי במנהיג ברגליו אי הכי <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>נקני נמי רכוב במוסירה</span> אימא זה קנה חמור וחצי מוסירה וזה קנה חצי מוסירה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>בשלמא רכוב</span> קני דקמגבה ליה בן דעת <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אלא תפוס במוסירה במאי קני</span> אימא זה קנה חמור וכוליה מוסירה וזה קני <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מה שתפוס בידו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>האי מאי</span> אם תימצי לומר המגביה מציאה לחבירו קנה חבירו הני מילי היכא דקא מגבה ליה אדעתא דחבריה האי אדעתא דידיה קא מגבה ליה איהו לא קני לאחריני מקני אמר רב אשי זה קנה חמור <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ובית פגיה</span> וזה קנה מה שתפוס בידו והשאר לא קנה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>לא זה ולא זה</span> רבי אבהו אמר לעולם <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>כדקתני</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>הואיל ויכול</span> לנתקה ולהביאה אצלו והא דר' אבהו <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ברותא היא</span> דאי לא תימא הכי טלית שהיא מונחת חציה על גבי קרקע וחציה על גבי עמוד ובא אחד והגביה חציה מעל גבי קרקע ובא אחר והגביה חציה מעל גבי עמוד <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>הכי נמי דקמא קני</span> ובתרא לא קני הואיל ויכול לנתק ולהביא אצלו אלא הא דר' אבהו ברותא היא ת``ש ר' אליעזר אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>רכוב בשדה</span> ומנהיג בעיר קנה הכא נמי מנהיג ברגליו אי הכי היינו מנהיג תרי גווני מנהיג אי הכי רכוב בעיר מאי טעמא לא קני אמר רב כהנא לפי ש<span class='tlm-rsh' data-nro='19'>אין דרכן</span> של בני אדם לרכוב בעיר אמר ליה רב אשי לרב כהנא אלא מעתה הגביה ארנקי בשבת שאין דרכן של בני אדם להגביה ארנקי בשבת הכי נמי דלא קני אלא מאי דעבד עבד וקני הכא נמי מאי דעבד עבד וקני אלא במקח וממכר עסקינן דאמר ליה קני כדרך שבני אדם קוני


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף ט,ב גמרא
pgu: ט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ואי רשות הרבים הוא קני <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ואי אדם חשוב הוא</span> קני ואי אשה היא קניא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ואי איניש זילא הוא קני</span> בעי ר' אלעזר האומר לחבירו משוך בהמה זו לקנות כלים שעליה מהו לקנות מי אמר ליה קני אלא משוך בהמה זו וקני כלים שעליה מהו מי מהניא משיכה דבהמה לאקנויי כלים או לא אמר רבא אי אמר ליה קני בהמה וקני כלים <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מי קני כלים</span> חצר מהלכת היא וחצר מהלכת לא קנה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>וכי תימא כשעמדה</span> והא כל שאילו מהלך לא קנה עומד ויושב לא קנה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>והלכתא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>בכפותה</span> אמרו ליה רב פפא ורב הונא בריה דרב יהושע לרבא אלא מעתה היה מהלך בספינה וקפצו דגים ונפלו לתוך הספינה הכי נמי דחצר מהלכת היא ולא קני אמר ליה ספינה מינח נייחא ומיא הוא דקא ממטו לה א``ל רבינא לרב אשי אלא מעתה היתה מהלכת ברשות הרבים וזרק לה גט לתוך חיקה או לתוך <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>קלתה</span> הכא נמי דלא מגרשה א``ל קלתה מינח נייחא ואיהי דקא מסגיא מתותה


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף ט,ב משנה
pgu: ט
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  היה רוכב על גבי בהמה וראה את המציאה ואמר לחבירו תנה לי נטלה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>ואמר אני זכיתי בה</span> זכה בה אם משנתנה לו אמר אני זכיתי בה תחלה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>לא אמר כלום</span>


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף ט,ב גמרא
pgu: ט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  תנן התם <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מי שליקט את הפאה</span> ואמר הרי זו לפלוני עני ר' אליעזר אומר זכה לו וחכמים אומרים יתננה לעני הנמצא ראשון אמר עולא אמר ר' יהושע בן לוי מחלוקת <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מעשיר לעני</span> דר' אליעזר סבר מגו דאי בעי מפקר נכסיה והוי עני וחזי ליה השתא נמי חזי ליה ו<span class='tlm-rsh' data-nro='14'>מגו דזכי לנפשיה</span> זכי נמי לחבריה ורבנן סברי <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>חד מגו</span> אמרינן תרי מגו לא אמרינן אבל מעני לעני דברי הכל זכה לו דמגו דזכי לנפשיה זכי נמי לחבריה אמר ליה רב נחמן לעולא ולימא מר מעני לעני מחלוקת <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>דהא מציאה הכל עניים אצלה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ותנן</span> היה רוכב על גבי בהמה וראה את המציאה ואמר לחבירו תנה לי נטלה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>ואמר אני זכיתי בה</span> זכה בה אי אמרת בשלמא מעני לעני מחלוק


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף י,א גמרא
pgu: י
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  מתניתין מני רבנן היא אלא אי אמרת בעשיר ועני מחלוקת אבל מעני לעני דברי הכל זכה לו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>הא</span> מני לא רבנן ולא ר' אליעזר אמר ליה מתני' <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>דאמר תחילה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>הכי נמי מסתברא</span> דקתני <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>סיפא</span> אם משנתנה לו אמר אני זכיתי בה תחילה לא אמר כלום תחילה בסיפא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>למה לי</span> פשיטא אע``ג דלא אמר תחילה תחילה קאמר אלא לאו הא קמ``ל רישא דאמר תחילה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ואידך</span> תנא סיפא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לגלויי רישא</span> סיפא דאמר תחילה רישא דלא אמר תחילה רב נחמן ורב חסדא דאמרי תרוייהו המגביה מציאה לחבירו <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>לא קנה</span> חבירו מאי טעמא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>הוי תופס לבעל חוב במקום ש<span class='tlm-rsh' data-nro='11'>חב לאחרים</span></span> והתופס לבעל חוב במקום שחב לאחרים לא קנה איתיביה רבא לרב נחמן מציאת פועל לעצמו במה דברים אמורים בזמן שאמר לו בעל הבית <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>נכש עמי היום</span> עדור עמי היום אבל <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אמר לו עשה עמי מלאכה היום</span> מציאתו של בעל הבית הוא א``ל שאני פועל דידו כיד בעל הבית הוא והאמר רב פועל יכול לחזור בו אפי' בחצי היום אמר ליה כל כמה דלא הדר ביה כיד בעל הבית הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>כי הדר ביה טעמא אחרינא הוא</span> דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0325' data-rgl='55'> ויקרא כה </span> כי לי בני ישראל עבדים עבדי הם ולא עבדים לעבדים אמר ר' חייא בר אבא אמר ר' יוחנן המגביה מציאה לחבירו קנה חבירו <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ואם תאמר משנתינו</span> דאמר תנה לי ולא אמר זכה לי


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף י,א גמרא
pgu: י
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אמר ריש לקיש משום אבא כהן ברדלא ארבע אמות של אדם <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>קונות לו</span> בכל מקום [מאי טעמא] תקינו רבנן דלא אתי לאנצויי <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אמר אביי מותיב ר' חייא</span> בר יוסף פיאה אמר רבא מותיב ר' יעקב בר אידי נזיקין אמר אביי מותיב ר' חייא בר יוסף פיאה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>נטל</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>מקצת פיאה</span> וזרק על השאר אין לו בה כלום נפל לו עליה פרס טליתו עליה מעבירין אותו הימנה וכן בעומר שכחה ואי אמרת ארבע אמות של אדם קונות לו בכל מקום נקנו ליה ארבע אמות דידיה הכא במאי עסקינן דלא אמר אקני ואי תקון רבנן כי לא אמר מאי הוי כיון דנפל גלי דעתיה ד<span class='tlm-rsh' data-nro='24'>בנפילה ניחא ליה דנקני</span> בארבע אמות לא ניחא ליה דנקנ


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף י,ב גמרא
pgu: י
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  רב פפא אמר כי תקינו ליה רבנן ארבע אמות בעלמא בשדה דבעל הבית לא תקינו ליה רבנן ואע``ג דזכה ליה רחמנא בגוה כי זכה ליה רחמנא להלוכי בה ולנקוטי פיאה למיהוי חצירו לא זכה ליה רחמנא אמר רבא מותיב ר' יעקב בר אידי נזיקין ראה את המציאה ונפל לו עליה ובא אחר והחזיק בה זה שהחזיק בה זכה בה ואי אמרת ארבע אמות של אדם קונות לו בכל מקום נקנו ליה ארבע אמות דידיה הכא במאי עסקינן דלא אמר אקני ואי תקון רבנן כי לא אמר מאי הוי כיון דנפל עליה גלי דעתיה דבנפילה ניחא ליה דנקני בארבע אמות לא ניחא ליה דנקני רב ששת אמר כי תקינו רבנן בסמטא דלא דחקי רבים ברשות הרבים דקא דחקי רבים לא תקינו רבנן והא בכל מקום קאמר כל מקום לאתויי צידי רשות הרבים ואמר ריש לקיש משום אבא כהן ברדלא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>קטנה אין לה חצר</span> ואין לה ארבע אמות ור' יוחנן משום ר' ינאי אמר יש לה חצר ויש לה ארבע אמות במאי קמיפלגי מר סבר חצר משום ידה איתרבאי <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>כי היכי דאית לה יד</span> חצר נמי אית לה ומר סבר חצר <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>משום שליחות איתרבאי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>וכי היכי דשליחות לית לה</span> חצר נמי לית לה מי איכא מאן דאמר חצר משום שליחות איתרבאי והתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='3'> שמות כב </span> ב<span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ידו</span> אין לי אלא ידו גגו חצירו וקרפיפו מנין ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='3'> שמות כב </span> המצא תמצא מכל מקום ואי סלקא דעתך חצר משום שליחות איתרבאי אם כן מצינו שליח לדבר עבירה וקיימא לן אין שליח לדבר עבירה אמר רבינא היכא אמרינן דאין שליח לדבר עבירה היכא דשליח <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>בר חיובא הוא</span> אבל בחצר דלאו בר חיובא הוא מיחייב שולחו אלא מעתה האומר לאשה ועבד צאו גנבו לי <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>דלאו בני חיובא נינהו</span> הכי נמי דמיחייב שולחן אמרת אשה ועבד בני חיובא נינהו והשתא מיהא לית להו לשלומי דתנן נתגרשה האשה נשתחרר העבד חייבין לשלם רב סמא אמר היכא אמרינן אין שליח לדבר עבירה היכא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>דאי בעי עביד</span> ואי בעי לא עביד אבל חצר דבעל כרחיה מותיב בה מיחייב שולחו מאי בינייהו איכא בינייהו כהן דאמר ליה לישראל צא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>וקדש לי אשה גרושה</span> אי נמי איש דאמר לה לאשה אקפי לי קטן להך לישנא דאמר כל היכא דאי בעי עביד אי בעי לא עביד לא מיחייב שולחו ה``נ אי בעי עביד אי בעי לא עביד לא מיחייב שולחן להך לישנא דאמרת כל היכא דשליח לאו בר חיובא מיחייב שולחו הני נמי כיון דלאו בני חיובא נינהו מיחייב שולחן ומי איכא למ``ד חצר לאו משום ידה איתרבאי והתניא ידה אין לי אלא ידה גגה חצירה וקרפיפה מנין ת``ל ונתן מכל מקום לענין גט כולי עלמא לא פליגי דחצר משום ידה איתרבאי כי פליגי לענין מציאה מ``


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף יא,א גמרא
pgu: יא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ילפינן מציאה מגט</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ומר סבר לא ילפינן</span> מציאה מגט ואיבעית אימא בקטנה כולי עלמא לא פליגי דילפינן מציאה מגט והכא בקטן קא מיפלגי מר סבר ילפינן קטן מקטנה ומר סבר לא ילפינן קטן מקטנה ואיבעית אימא מר אמר חדא ומר אמר חדא ולא פליגי


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף יא,א משנה
pgu: יא
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  ראה אותן רצין אחר מציאה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אחר צבי שבור</span> אחר גוזלות שלא פרחו ואמר זכתה לי שדי זכתה לו היה צבי רץ כדרכו או שהיו גוזלות מפריחין ואמר זכתה לי שדי לא אמר כלום


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף יא,א גמרא
pgu: יא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אמר רב יהודה אמר שמואל והוא שעומד בצד שדהו ותקני ליה שדהו דאמר ר' יוסי בר' חנינא חצרו של אדם קונה לו שלא מדעתו הני מילי בחצר המשתמרת אבל חצר שאינה משתמרת <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אי עומד בצד שדהו אין</span> אי לא לא ומנא תימרא דחצר שאינה משתמרת אי עומד בצד שדהו אין אי לא לא דתניא היה עומד בעיר ואומר יודע אני ש<span class='tlm-rsh' data-nro='6'>עומר שיש לי בשדה</span> פועלים שכחוהו <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>לא יהא שכחה</span> יכול לא יהא שכחה תלמוד לומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0524' data-rgl='19'> דברים כד </span> ושכחת עומר בשדה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>בשדה ושכחת</span> ולא בעיר הא גופא קשיא אמרת יכול לא יהא שכחה אלמא הוי שכחה ונסיב לה <גמרא> {תלמודא} בשדה ושכחת ולא בעיר אלמא לא הוי שכחה אלא לאו הכי קאמר בשדה שכוח מעיקרו הוי שכחה זכור ולבסוף שכוח אין שכחה מאי טעמא דכיון דקאי גבה הויא ליה חצרו וזכתה ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אבל בעיר</span> אפילו זכור ולבסוף שכוח הויא שכחה מאי טעמא דליתיה גביה דלזכי ליה ממאי <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>דלמא גזירת הכתוב היא</span> דבשדה נהוי שכחה ובעיר לא נהוי שכחה אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0524' data-rgl='19'> דברים כד </span> לא תשוב לקחתו לרבות שכחת העיר האי מיבעי ליה ללאו אם כן נימא קרא לא תקחנו מאי לא תשוב לרבות שכחת העיר ואכתי מיבעי ליה לכדתנן <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>שלפניו אין שכחה</span> שלאחריו יש שכחה שהוא בבל תשוב זה הכלל כל שהוא בבל תשוב שכחה כל שאינו בבל תשוב אינו שכחה אמר רב אשי אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0524' data-rgl=''> דברים כד </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>יהיה</span> לרבות שכחת העיר וכן אמר עולא והוא שעומד בצד שדהו וכן אמר רבה בר בר חנה והוא שעומד בצד שדהו איתיביה רבי אבא לעולא מעשה ברבן גמליאל וזקנים שהיו באים בספינה אמר רבן גמליאל <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>עישור שאני עתיד למוד</span> נתון ליהוש


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף יא,ב גמרא
pgu: יא
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ומקומו מושכר לו</span> ועישור אחר שאני עתיד למוד <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>נתון לעקיבא</span> בן יוסף כדי שיזכה בו לעניים ומקומו מושכר לו וכי רבי יהושע ורבי עקיבא בצד שדהו של רבן גמליאל היו עומדין אמר ליה דמי האי מרבנן כדלא גמרי אינשי שמעתא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>כי אתא</span> לסורא אמר להו הכי אמר עולא והכי אותביתיה אמר ליה ההוא מרבנן רבן גמליאל <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מטלטלי אגב מקרקעי הקנה להם</span> רבי זירא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>קבלה</span> רבי אבא לא קבלה אמר רבא שפיר עביד דלא קבלה וכי לא היה להם סודר לקנות ממנו בחליפין <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אלא</span> טובת הנאה אינה ממון לקנות ממנו בחליפין <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>הכא נמי</span> טובת הנאה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אינה ממון לקנות על גבי קרקע</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ולא היא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מתנות</span> כהונה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>נתינה כתיבא בהו</span> חליפין דרך מקח וממכר הוא מטלטלין אגב מקרקע <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>נתינה אלימתא היא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>רב פפא אמר</span> דעת אחרת מקנה אותן שאני ומנא תימרא דתנן ראה אותן רצין אחר המציאה כו' ואמר רבי ירמיה אמר רבי יוחנן <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>והוא שרץ אחריהן</span> ומגיען ובעי רבי ירמיה ב<span class='tlm-rsh' data-nro='22'>מתנה</span> היאך קבלה מיניה רבי אבא בר כהנא אע``פ שרץ אחריהן ואין מגיען מאי טעמא לאו משום דדעת אחרת מקנה אותן שאני אמר ליה רב שימי לרב פפא הרי גט דדעת אחרת מקנה אותה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ואמר עולא</span> והוא שעומדת בצד ביתה או בצד חצרה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>שאני גט דאיתיה בעל כרחה</span> מתקיף לה רב ששת בריה דרב אידי <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>ולאו קל וחומר הוא</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='21'>מה גט</span> דאיתיה בעל כרחה אי עומדת בצד ביתה ובצד חצרה אין אי לא לא מתנה דמדעתיה לא כל שכן אלא אמר רב אש


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף יב,א גמרא
pgu: יב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  חצר איתרבאי משום יד ולא גרעה משליחות גבי גט דחוב הוא לה אין חבין לאדם אלא בפניו גבי מתנה דזכות הוא לו זכין לאדם שלא בפניו גופא ראה אותן רצין אחר המציאה וכו' אמר רבי ירמיה אמר רבי יוחנן והוא שרץ אחריהן ומגיען בעי רבי ירמיה במתנה היאך קבלה מיניה ר' אבא בר כהנא אע``פ שרץ אחריהן ואין מגיען בעי רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>זרק ארנקי</span> בפתח זה ויצא בפתח אחר מהו אויר <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>שאין סופו לנוח</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>כמונח דמי</span> או לא אמר ליה רב פפא לרבא ואמרי לה רב אדא בר מתנה לרבא ואמרי לה רבינא לרבא לאו היינו מתניתין ראה אותן רצין אחר המציאה ואמר רבי ירמיה אמר רבי יוחנן והוא שרץ אחריהן ומגיען ובעי רבי ירמיה במתנה היאך וקבלה מיניה רבי אבא בר כהנא במתנה אף על פי שרץ אחריהן ואין מגיען אמר ליה מתגלגל קאמרת שאני מתגלגל דכמונח דמי


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף יב,א משנה
pgu: יב
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  מציאת בנו ובתו הקטנים מציאת עבדו ושפחתו הכנענים <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מציאת אשתו</span> הרי אלו שלו מציאת בנו ובתו הגדולים <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>מציאת עבדו ושפחתו העברים</span> מציאת אשתו שגירשה אע``פ שלא נתן כתובה הרי אלו שלהן


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף יב,א גמרא
pgu: יב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אמר שמואל <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מפני מה אמרו מציאת קטן לאביו</span> שבשעה שמוצאה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מריצה אצל אביו</span> ואינו מאחר בידו למימרא דסבר שמואל קטן לית ליה זכייה לנפשיה מדאורייתא והתניא השוכר את הפועל <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ילקט בנו אחריו</span> למחצה לשליש ולרביע לא ילקט בנו אחריו רבי יוסי אומר בין כך ובין כך ילקט בנו ואשתו אחריו ואמר שמואל הלכה כרבי יוסי אי אמרת בשלמא קטן אית ליה זכייה לנפשיה כי קא מלקט לנפשיה קא מלקט ואבוה מיניה קא זכי אלא אי אמרת קטן לית ליה זכייה לנפשיה כי קא מלקט לאביו קא מלקט אבוה עשיר הוא אמאי אשתו ובנו מלקט אחריו שמואל <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>טעמא דתנא דידן קאמר</span> וליה לא סבירא ליה וסבר רבי יוסי קטן אית ליה זכייה מדאורייתא והתנן מציאת חרש שוטה וקטן יש בהן משום גזל מפני דרכי שלום רבי יוסי אומר גזל גמור ואמר רב חסדא גזל גמור מדבריהן נפקא מינה להוציאה בדיינין <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>אלא אמר אביי</span> עשאוה כמי שהלכו בה נמושות דעניים גופייהו מסחי דעתייהו סברי בריה דהיאך מלקטי ליה א``ל רב אדא בר מתנה לאביי וכי מותר לאדם להרביץ ארי בתוך שדהו כדי שיראו עניים ויברחו אלא אמר רב


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף יב,ב גמרא
pgu: יב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  עשו שאינו זוכה כזוכה מ``ט עניים גופייהו ניחא להו כי היכי דכי אגרו לדידהו נלקוט בנייהו בתרייהו <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ופליגא</span> דר' חייא בר אבא דאמר רבי חייא בר אבא אמר רבי יוחנן לא גדול גדול ממש ולא קטן קטן ממש אלא גדול וסמוך על שלחן אביו זהו קטן קטן ואינו סמוך על שלחן אביו זהו גדול:  מציאת עבדו ושפחתו העברים הרי הוא של עצמן:  אמאי <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>לא יהא אלא פועל</span> ותניא מציאת פועל לעצמו במה דברים אמורים בזמן שאמר לו נכש עמי היום עדור עמי היום אבל אמר לו עשה עמי מלאכה היום מציאתו לבעל הבית אמר רבי חייא בר אבא אמר רבי יוחנן הכא בעבד נוקב מרגליות עסקינן <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>שאין רבו רוצה לשנותו</span> למלאכה אחרת רבא אמר במגביה מציאה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>עם מלאכתו</span> עסקינן <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>רב פפא אמר</span> כגון <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ששכרו ללקט מציאות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>והיכי דמי</span> דאקפי אגמא בכוורי:  האי שפחה היכי דמי אי דאייתי שתי שערות <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מאי בעיא גביה</span> ואי דלא אייתי שתי שערות אי איתיה לאב <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>דאבוה הויא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ואי דליתיה לאב</span> תיפוק במיתת האב דאמר ריש לקיש אמה העבריה קנה עצמה במיתת האב מרשות האדון <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>מקל וחומר</span> ולאו איתותב ריש לקיש נימא מהאי נמי תיהוי תיובתא לא לעולם דאיתיה לאב ומאי הרי הן שלהן <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>לאפוקי דרבה</span>:  מציאת אשתו:  גירשה פשיטא הכא במאי עסקינן <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>במגורשת ואינה מגורשת</span> דאמר רבי זירא אמר שמואל כל מקום שאמרו חכמים מגורשת ואינה מגורשת בעלה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>חייב במזונותיה</span> טעמא מאי אמור רבנן מציאת אשה לבעלה כי היכי דלא תיהוי לה איבה הכא אית לה איבה ואיבה


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף יב,ב משנה
pgu: יב
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  מצא שטרי חוב אם יש בהן <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>אחריות נכסים</span> לא יחזיר שבית דין נפרעין מהן אין בהן אחריות נכסים יחזיר שאין בית דין נפרעין מהן דברי רבי מאיר וחכמים אומרים בין כך ובין כך לא יחזיר מפני שבית דין נפרעין מהן


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף יב,ב גמרא
pgu: יב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  במאי עסקינן אילימא <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>כשחייב מודה</span> כי יש בהן <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>אחריות נכסים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>אמאי לא יחזיר</span> הא מודה ואי כשאין חייב מודה כי אין בהן אחריות נכסים אמאי יחזיר נהי דלא גבי <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>ממשעבדי</span> מבני חרי מגבא גבי לעולם כשחייב מודה והכא היינו טעמא דחיישינן שמא כתב ללות בניסן ולא לוה עד תשרי ואתי למטרף לקוחות שלא כדין אי הכי כל שטרי דאתו לקמן ניחוש להו הכי כל שטרי לא ריעי <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>הני ריעי</span> אלא הא דתנן כותבין שטר ללוה אף על פי שאין מלוה עמו לכתחילה היכי כתבינהו ניחוש שמא כתב ללות בניסן ולא לוה עד תשרי ואתי למטרף לקוחות שלא כדין אמר רב אס


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף יג,א גמרא
pgu: יג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>בשטרי הקנאה</span> דהא שעביד נפשיה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אי הכי</span> מתניתין דקתני אם יש בהן אחריות נכסים לא יחזיר ואוקימנא כשחייב מודה ומשום שמא כתב ללות בניסן ולא לוה עד תשרי ואתי למטרף לקוחות שלא כדין אמאי לא יחזיר נחזי אי בשטר הקנאה הא שעביד ליה נפשיה אי בשטר דלא הקנאה ליכא למיחש דהא אמרת <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>כי ליכא מלוה בהדיה</span> לא כתבינן א``ל רב אסי אע``ג דשטרי דלאו הקנאה כי ליכא מלוה בהדיה לא כתבינן מתניתין כיון דנפל אתרע ליה וחיישינן דלמא אקרי וכתוב <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אביי אמר</span> עדיו בחתומיו זכין לו ואפילו שטרי דלאו הקנאה משום דקשיא ליה כיון דאמרת בשטרי דלאו הקנאה כי ליתיה למלוה בהדיה לא כתבינן ליכא למיחש דאקרי וכתוב אלא הא דתנן מצא גיטי נשים ושחרורי עבדים <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>דייתיקי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מתנה</span> ושוברים הרי זה לא יחזיר שמא כתובים היו ונמלך עליהם שלא ליתנם וכי נמלך עליהם מאי הוי והא אמרת עדיו בחתומיו זכין לו הני מילי היכא דקא מטו לידיה אבל היכא דלא מטו לידיה לא אמרינן אלא מתניתין דקתני מצא שטרי חוב אם יש בהם אחריות נכסים לא יחזיר ואוקימנא כשחייב מודה ומשום שמא כתב ללות בניסן ולא לוה עד תשרי <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>בשלמא לרב אסי</span> דאמר בשטרי אקנייתא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מוקי</span> לה בשטרי דלאו אקנייתא וכדאמרינן אלא לאביי דאמר עדיו בחתומיו זכין לו מאי איכא למימר אמר לך אביי מתני' היינו טעמא דחייש <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>לפרעון ולקנוניא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ולשמואל דאמר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>לא חיישינן לפרעון</span> ולקנוניא מאי איכא למימר הניחא אי סבר לה כרב אסי דאמר בשטרי הקנאה מוקי מתניתין בשטרי דלאו הקנאה אלא אי סבר כאביי דאמר עדיו בחתומיו זכין לו מאי איכא למימר שמואל מוקי למתניתין כשאין חייב מודה אי הכי כי אין בהן אחריות נכסים אמאי יחזיר נהי דלא גבי מן משעבדי מבני חרי מגבי גבי שמואל לטעמיה דאמר שמואל אומר היה רבי מאיר שטר חוב שאין בו אחריות נכסים אין גובה לא ממשעבדי ולא מבני חרי וכי מאחר שאינו גובה אמאי יחזיר אמר רבי נתן בר אושעיא לצור על פי צלוחיתו של מלוה ונהדריה להו ללוה לצור על פי צלוחיתו של לוה לוה הו


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף יג,ב גמרא
pgu: יג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  דאמר לא היו דברים מעולם אמר רבי אלעזר מחלוקת בשאין חייב מודה דרבי מאיר סבר שטר שאין בו אחריות נכסים אינו גובה לא ממשעבדי ולא מבני חרי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ורבנן סברי</span> <ממשעבדי הוא דלא גבי מבני חרי> מגבא גבי אבל כשחייב מודה דברי הכל יחזיר ולא חיישינן לפרעון ולקנוניא ורבי יוחנן אמר מחלוקת כשחייב מודה דרבי מאיר סבר שטר שאין בו אחריות נכסים ממשעבדי הוא דלא גבי אבל מבני חרי מגבא גבי ורבנן סברי <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ממשעבדי נמי גבי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אבל כשאין חייב מודה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>דברי הכל לא יחזיר</span> דחיישינן לפרעון תניא כוותיה דרבי יוחנן ותיובתא דרבי אלעזר בחדא ותיובתא דשמואל בתרתי מצא שטרי חוב ויש בהם אחריות נכסים אף על פי ששניהם מודים לא יחזיר לא לזה ולא לזה אין בהן אחריות נכסים <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>בזמן שהלוה מודה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>יחזיר למלוה</span> אין הלוה מודה לא יחזיר לא לזה ולא לזה דברי רבי מאיר שהיה רבי מאיר אומר שטרי שיש בהם אחריות נכסים <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>גובה מנכסים משועבדים</span> ושאין בהם אחריות נכסים גובה מנכסים בני חורין וחכמים אומרים אחד זה ואחד זה גובה מנכסים משועבדים תיובתא דרבי אלעזר בחדא דאמר לרבי מאיר שטר שאין בו אחריות נכסים אינו גובה מנכסים משועבדים ולא מנכסים בני חורין וקאמר בין לר' מאיר בין לרבנן לא חיישינן לקנוניא וברייתא קתני שטר שאין בו אחריות נכסים ממשעבדי הוא דלא גבי הא מבני חורין מגבא גבי וקתני בין לר``מ בין לרבנן חיישינן לקנוניא דקתני אע``פ ששניהם מודים לא יחזיר לא לזה ולא לזה אלמא חיישינן לקנוניא והא הני תרתי הו


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף יד,א גמרא
pgu: יד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  חדא הוא דחד טעם הוא דמשום דקאמר רבי אלעזר מחלוקת בשאין חייב מודה הוא מתרץ הכי תיובתא דשמואל בתרתי חדא כרבי אלעזר דהא מוקי מתניתין בשאין חייב מודה וחדא דאמר שמואל מצא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>שטר הקנאה</span> בשוק יחזיר לבעלים <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ולא חיישינן לפרעון</span> תיובתא דקתני הכא אע``פ ששניהם מודים לא יחזיר לא לזה ולא לזה אלמא חיישינן לפרעון וכל שכן הכא דלא מודה לוה דחיישינן לפרעון אמר שמואל מ``ט דרבנן סברי <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אחריות טעות סופר הוא</span> א``ל רבא בר איתי לרב אידי בר אבין ומי אמר שמואל הכי והאמר שמואל <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>שבח שפר ושעבוד צריך לימלך</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>לימא מאן דאמר הא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לא אמר הא</span> לא קשיא כאן בשטר הלואה דלא יהיב אינש זוזי בכדי כאן במקח וממכר דעביד אינש דזבין ארעא ליומיה כי ההיא דאבוה בר איהי זבין עליתא מאחתיה אתא בעל חוב טרפא מיניה אתא לקמיה דמר שמואל אמר ליה כתבה לך אחריות אמר ליה לא אמר ליה אם כן <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>זיל לשלמא</span> א``ל והא מר הוא דאמר אחריות טעות סופר הוא א``ל הני מילי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>בשטרי הלואה</span> אבל בשטרי מקח וממכר לא דעביד אינש דזבין ארעא ליומיה אמר אביי ראובן שמכר שדה לשמעון <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>באחריות</span> ובא בעל חוב דראובן וקא טריף ליה מיניה דינא הוא דאזיל ראובן ומשתעי דינא בהדיה <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ולא מצי</span> א``ל לאו בעל דברים דידי את דא``ל דמפקת מיניה עלי דידי הדר איכא דאמרי אפי' שלא באחריות נמי דא``ל לא ניחא לי דליהוי לשמעון תרעומת עלי ואמר אביי ראובן שמכר שדה לשמעון שלא באחריות ויצאו עליה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>עסיקין</span> עד שלא החזיק ב


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף יד,ב גמרא
pgu: יד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>יכול לחזור בו</span> משהחזיק בה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אינו יכול לחזור בו</span> דא``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>חייתא</span> דקטרי סברת וקבלת מאימתי הויא חזקה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מכי דייש אמצרי</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='4'>איכא דאמרי אפילו באחריות נמי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>דאמר ליה אחוי טרפך ואשלם לך</span> איתמר המוכר שדה לחבירו ונמצאת <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>שאינה שלו</span> רב אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>יש לו</span> מעות <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ויש לו שבח</span> ושמואל אמר מעות יש לו <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>שבח אין לו</span> בעו מיניה מרב הונא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>פירש לו את השבח</span> מהו טעמא דשמואל משום דלא פירש שבחא והכא הא פירש לה או דלמא טעמיה דשמואל <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>כיון דלית ליה קרקע</span> מחזי כרבית א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אין ולאו</span> ורפיא בידיה איתמר אמר רב נחמן אמר שמואל מעות יש לו שבח אין לו אע``פ שפירש לו את השבח מאי טעמא כיון דקרקע אין לו שכר מעותיו עומד ונוטל איתיביה רבא לרב נחמן אין מוציאין <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>לאכילת פירות</span> ולשבח קרקעות ו<span class='tlm-rsh' data-nro='14'>למזון האשה והבנות</span> מנכסים משועבדים <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מפני תיקון העולם</span> ממשעבדי הוא דלא מפקינן הא מבני חורין מפקינן וקתני מיהא לשבח קרקעות מאי לאו בלוקח מגזלן <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>לא בבעל חוב</span> אי בבעל חוב אימא רישא אין מוציאין לאכילת פירות ואי בבעל חוב בעל חוב מי אית ליה פירי והאמר שמואל בעל חוב <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>גובה את השבח</span> שבח אין אבל פירות לא אלא פשיטא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>בגוזל ונגזל</span> ומדרישא בגוזל ונגזל סיפא נמי בגוזל ונגזל מידי אריא הא כדאיתא והא כדאיתא <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>והא לא תני הכי</span> לשבח קרקעות כיצד הרי שגזל שדה מחבירו <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>והרי היא יוצאה מתחת ידו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>כשהוא גובה</span> גובה את הקרן מנכסים משועבדים ושבח גובה מנכסים בני חורין היכי דמי <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>אילימא כדקתני</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>גזלן ממאן גבי</span> אלא לאו כגון שגזל שדה מחבירו ומכרה לאחר <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>והשביחה</span> א``ל לאו תרוצי קא מתרצת תריץ נמי בבעל חוב ת``ש לאכילת פירות כיצד הרי שגזל שדה מחבירו והרי היא יוצאה מתחת ידו כשהוא גובה גובה את הקרן מנכסים משועבדים ופירות גובה מנכסים בני חורין היכי דמי אילימא כדקתני גזלן ממאן גבי אלא לאו כגון <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>שגזל שדה מחבירו ומכרה לאחר והשביח</span>ה אמר רבא הכא במאי עסקינן כגון שגזל שדה מחבירו מלאה פירות ואכל את הפירות וחפר בה בורות שיחין ומערות בא נגזל לגבות קרן גובה מנכסים משועבדים בא נגזל לגבות פירות גובה מנכסים בני חורין רבה בר רב הונא אמר כגו


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף טו,א גמרא
pgu: טו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>שנטלוה מסיקין</span> בא נגזל לגבות קרן גובה מנכסים משועבדים בא נגזל לגבות פירות גובה מנכסים בני חורין רבא לא אמר כרבה בר רב הונא הרי היא יוצאה מתחת ידו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>בדינא משמע</span> ורבה בר רב הונא לא אמר כרבא הרי היא יוצאה מתחת ידו <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>בעינא משמע</span> רב אשי אמר לצדדין קתני כגון שגזל שדה מחבירו מלאה פירות ואכל את הפירות <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ומכר את השדה</span> בא לוקח לגבות קרן גובה מנכסים משועבדים בא נגזל לגבות פירות גובה מנכסים בני חורין בין לרבא בין לרבה בר רב הונא מלוה על פה הוא ומלוה על פה אינו גובה מנכסים משועבדים הכא במאי עסקינן <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>כשעמד בדין</span> והדר זבין אי הכי פירות נמי כשעמד בדין על הקרן ולא עמד בדין על הפירות ו<span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מאי פסקא</span> סתמא דמילתא כי תבע איניש קרנא תבע ברישא וסבר שמואל לוקח מגזלן לית ליה שבחא והא א``ל שמואל ל<span class='tlm-rsh' data-nro='7'>רב חיננא בר שילת</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אמליך</span> וכתוב שופרא שבחא ופירי במאי אי בבעל חוב מי אית ליה פירי והאמר שמואל בעל חוב גובה את השבח שבח אין אבל פירות לא אלא לאו <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>בלוקח מגזלן</span> אמר רב יוסף הכא במאי עסקינן <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>כגון שיש לו קרקע</span> א``ל אביי וכי מותר ללות סאה בסאה במקום שיש לו קרקע אמ``ל התם הלואה הכא זביני איכא דאמרי אמר רב יוסף הכא במאי עסקינן כגון <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>שקנו מידו</span> א``ל אביי וכי מותר ללות סאה בסאה במקום שקנו מידו א``ל התם הלואה והכא זביני:  גופא אמר שמואל בעל חוב גובה את השבח אמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>תדע</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>שכך כותב לו מוכר ללוקח</span> אנא איקום <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ואשפי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ואדכי</span> ואמריק זביני אילין <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>אינון ועמליהון ושבחיהון</span> ואיקום קדמך וצבי זבינא דנן וקביל עלוהי א``ל רב חייא בר אבין לרבא אלא מעתה מתנה דלא כתיב ליה הכי ה``נ דלא טריף שבחא א``ל אין וכי יפה כח מתנה ממכר א``ל אין <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>יפה ויפה</span> אמר רב נחמן הא מתניתא <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>מסייע ליה למר שמואל</span> והונא חברין מוקים לה <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>במילי אחריני</span> דתניא המוכר שדה לחבירו והרי היא יוצאה מתחת ידו <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>כשהוא גובה</span> גובה את הקרן מנכסים משועבדים ושבח גובה מנכסים בני חורין והונא חברין מוקים לה במילי אחריני בלוקח מגזלן תניא אידך המוכר שדה לחבירו והשביחה ובא בעל חוב וטרפה כשהוא גובה אם השבח יותר על היציאה <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>נוטל</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>את השבח מבעל הקרקע</span> והיציאה מבעל חוב ואם היציאה יתירה על השבח <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>אין לו</span> אלא הוצאה שיעור שבח מבעל חוב והא שמואל במאי מוקים לה <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>אי בלוקח מגזלן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>קשיא רישא</span> דאמר שמואל לוקח מגזלן לית ליה שבחא אי בבעל חוב <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>קשיא רישא וסיפא</span> דאמר שמואל בעל חוב גובה את השבח איבעית אימא בלוקח מגזלן כגון שיש לו קרקע אי נמי בשקנו מידו איבעית אימא בבעל חוב ולא קשיא כאן בשב


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף טו,ב גמרא
pgu: טו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>המגיע לכתפים</span> כאן בשבח שאינו מגיע לכתפים <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ו<span class='tlm-rsh' data-nro='2'>הא</span> מעשים בכל יום</span> וקא מגבי שמואל אפי' בשבח המגיע לכתפים לא קשיא הא דמסיק ביה כשיעור ארעא ושבחא הא דלא מסיק ביה אלא כשיעור ארעא דיהיב ליה שבחיה ומסליק ליה הניחא למ``ד <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אי אית ליה זוזי ללוקח</span> לא מצי מסליק ליה לבעל חוב <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>שפיר</span> אלא למאן דאמר כי אית ליה זוזי ללוקח מצי מסליק ליה לבעל חוב נימא ליה אילו הוה לי זוזי הוה מסלקינך מכולה ארעא השתא דלית לי זוזי הב לי גרבא דארעא בארעא שיעור שבחאי <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>הכא במאי עסקינן</span> כגון שעשאו אפותיקי ד<span class='tlm-rsh' data-nro='23'>אמר ליה</span> לא יהא לך פרעון אלא מזו:  <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>הכיר בה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>שאינה שלו</span> ולקחה אמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מעות יש לו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>שבח אין לו</span> ושמואל אמר אפי' מעות אין לו במאי קמיפלגי רב סבר אדם יודע שקרקע אין לו וגמר ונתן לשום פקדון ונימא ליה לשום פקדון סבר <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>לא מקבל</span> ושמואל סבר אדם יודע שקרקע אין לו וגמר ונתן לשום מתנה ונימא ליה לשום מתנה כסיפא ליה מילתא והא פליגי ביה חדא זימנא דאיתמר המקדש את אחותו רב אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>מעות חוזרין</span> ושמואל אמר מעות מתנה רב אמר מעות חוזרין אדם יודע שאין קידושין תופסין באחותו וגמר ונתן לשום פקדון ונימא לה לשום פקדון סבר לא מקבלה מיניה ושמואל אמר מעות מתנה אדם יודע שאין קידושין תופסין באחותו וגמר ונתן לשום מתנה ונימא לה לשום מתנה כסיפא לה מילתא צריכא דאי איתמר בהא בהא קאמר רב דלא עבדי אינשי דיהבי מתנות לנוכראה אבל גבי אחותו אימא מודה ליה לשמואל ואי איתמר בהך בהך קאמר שמואל אבל בהא אימא מודה ליה לרב צריכא בין לרב דאמר פקדון בין לשמואל דאמר מתנה האי לארעא במאי קא נחית ופירות היכי אכיל סבר אנא איחות לארעא ואיעביד ואיכול בגויה כי היכי דהוה קא עביד איהו לכי אתי מריה דארעא זוזאי נהוו <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>לרב דאמר פקדון פקדון</span> לשמואל דאמר מתנה מתנה אמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>הלכתא</span> יש לו מעות ויש לו שבח ואע``פ שלא פירש לו את השבח הכיר בה שאינה שלו ולקחה מעות יש לו שבח אין לו אחריות טעות סופר הוא בין בשטרי הלואה בין בשטרי מקח וממכר בעא מיניה שמואל מרב <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>חזר</span> ולקחה מבעלים הראשונים <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>מהו</span> אמר ליה מה מכר לו ראשון לשני כל זכות שתבא לידו מאי טעמא מר זוטרא אמר ניחא ליה דלא נקרייה גזלנא רב אשי אמר ניחא ליה דליקו בהמנותיה מאי בינייהו איכא בינייהו <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>דמית לוקח</span> מאן דאמר ניחא ליה דלא לקרייה גזלנ


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף טז,א גמרא
pgu: טז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>הא מית</span> ליה ומאן דאמר ניחא ליה דליקום בהמנותיה בהדי בני נמי ניחא ליה דליקום בהמנותיה סוף סוף קרו ליה בני לוקח גזלנא אלא איכא בינייהו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>דמית גזלן</span> מאן דאמר ניחא ליה לאיניש דלא לקריוהו גזלן <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>הא מית ליה</span> למ``ד ניחא ליה דליקום בהמנותיה ה``נ אע``ג דמית ניחא ליה דליקום בהמנותיה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>סוף סוף קרו לבניה בני גזלנא</span> אלא איכא בינייהו דיהבה במתנה מאן דאמר ניחא ליה דליקום בהמנותיה מתנה נמי ניחא ליה דליקום בהמנותיה מאן דאמר ניחא ליה דלא נקריוהו גזלנא א``ל מאי גזלינא מינך:  פשיטא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>זבנה אורתה</span> ויהבה במתנה לאו לאוקמה קמי לוקח קא בעי <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>נפלה ליה</span> בירושה ירושה ממילא היא ולאו איהו קא טרח אבתרה גבי איהו בחובו חזינא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אי אית ליה ארעא אחריתי</span> ואמר האי בעינא לאוקמה קמיה לוקח קא בעי ואי לא זוזי הוא דבעי אפרועי יהבה נהליה במתנה פליגי בה רב אחא ורבינא חד אמר מתנה כירושה דהא ממילא וחד אמר מתנה כמכר דאי לאו דטרח וארצי קמיה לא הוי יהיב ליה מתנה להכי טרח וארצי קמיה כי היכי דליקום בהמנותיה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ועד אימת</span> ניחא ליה דליקום בהמנותיה אמר רב הונא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>עד שעת העמדה בדין</span> חייא בר רב אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>עד דמטא אדרכתא לידיה</span> רב פפא אמר עד דמתחלן יומי אכרזתא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>מתקיף לה רמי בר חמא</span> מכדי האי לוקח במאי קני להאי ארעא בהאי שטרא האי שטרא חספא בעלמא הוא א``ל רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>תהא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>במאמינו</span> בההוא הנאה דלא קאמר ליה מידי וקא סמיך עליה טרח ומייתי ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>גמר ומקני</span> ליה מתיב רב ששת מה שאירש מאבא מכור לך מה שתעלה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>מצודתי</span> מכור לך לא אמר כלום מה שאירש מן אבא היום מכור לך מה שתעלה מצודתי היום מכור לך <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>דבריו קיימין</span> אמר רמי בר חמא <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>הא גברא והא תיובתא</span> אמר רבא גברא קא חזינא ותיובתא לא קא חזינא הכא סמכא דעתיה והכא <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>לא סמכא דעתיה</span> הכא סמכא דעתיה דאזיל טרח ומייתי ליה כי היכי דלא נקרייה גזלנא הכא לא סמכא דעתיה <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>שלחוה</span> לקמיה דרבי אבא בר זבדא אמר להו זו <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>אינה צריכה לפנים</span> אמר רבא זו צריכה לפנים ולפני לפנים הכא סמכא דעתיה והכא לא סמכא דעתיה <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>הוה עובדא בפומבדיתא</span> ואותביה אמר להו רב יוסף זו אינה צריכה לפנים ואמר ליה אביי צריכה לפנים ולפני לפנים הכא סמכא דעתיה הכא לא סמכא דעתיה ומאי שנא רישא ומאי שנא סיפא אמר רבי יוחנן סיפא מה שאירש מאבא היום <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>משום כבוד אביו</span> מה שתעלה מצודתי היו


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף טז,ב גמרא
pgu: טז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>משום כדי חייו</span> אמר רב הונא אמר רב האומר לחברו שדה שאני לוקח לכשאקחנה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>קנויה לך מעכשיו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>קנה</span> אמר רבא מסתברא מלתא דרב <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>בשדה סתם</span> אבל בשדה זו לא מי יימר דמזבין לה ניהליה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>והאלהים</span> אמר רב אפי' בשדה זו מכדי רב כמאן אמרה לשמעתי' כר``מ דאמר אדם מקנה דבר שלא בא לעולם דתניא האומר לאשה התקדשי לי לאחר שאתגייר לאחר שתתגיירי לאחר שאשתחרר לאחר שתשתחררי לאחר שימות בעליך לאחר שיחלוץ לך יבמיך לאחר שתמות אחותיך אינה מקודשת ר``מ אומר מקודשת <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>והא אשה כשדה זו דמיא</span> וא``ר מאיר מקודשת:  אמר שמואל המוצא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>שטר הקנאה</span> בשוק יחזירו לבעלים דאי משום דכתב ללות ולא לוה הא שעבד נפשיה ואי משום פרעון לא חיישינן לפרעון דאם איתא דפרעיה מקרע הוה קרע ליה אמר רב נחמן אבא מן ספרי דייני דמר שמואל הוה והוינא כבר שיתא כבר שבע ודכרנא דהוו מכרזי ואמרי הני שטרי אקנייתא דמשתכחי בשוקא נ<span class='tlm-rsh' data-nro='11'>הדר</span>ינהו למרייהו אמר רב עמרם אף אנן תנינא כל מעשה בית דין הרי זה יחזיר אלמא לא חיישינן לפירעון א``ל רבי זירא מתניתין <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>בשטרי חלטאתא</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אדרכתא</span> דלאו בני פרעון נינהו אמר רבא והני לאו בני פרעון נינהו והא אמרי נהרדעי <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>שומא</span> הדר עד תריסר ירחי שתא ואמר אמימר אנא מנהרדעא אנא וסבירא לי דשומא הדר לעולם אלא אמר רבא התם היינו טעמא דאמרי איהו הוא ד<span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אפסיד אנפשיה</span> דבעידנא דפרעיה אבעי ליה למקרעיה לשטריה א``נ למכתב שטרא אחרינא עילויה דמדינא ארעא לא בעיא למיהדר ומשום<span class='tlm-sfr' data-chp='0506' data-rgl='18'> דברים ו </span> ועשית הישר והטוב בעיני ה' הוא דאמור רבנן תהדר הלכך מרישא הוא דקא זבין איבעי ליה למכתב שטר זביני גבי שטר חוב מאי איכא למימר אם איתא דפרעיה איבעי ליה למיקרעיה לשטריה אימור אשתמוטי קא משתמיט ליה דא``ל למחר יהבנא לך דהשתא ליתיה גבאי <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אי נמי אפשיטי דספרא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>זייר</span> ליה</span>:  א``ר אבהו א``ר יוחנן המוצא שטר חוב בשוק אע``פ שכתוב בו הנפק לא יחזירו לבעלים לא מיבעיא היכא דלא כתוב בו הנפק דאיכא למימר כתב ללות ולא לוה אלא אפי' כתוב בו הנפק ומאי ניהו דמקוים לא יחזיר דחיישינן לפרעון איתיביה רבי ירמיה לר' אבהו כל מעשה ב``ד הרי זה יחזיר א``ל ירמיה ברי לא כל מעשה ב``ד שוים אלא כגון שהוחזק כפרן אמר רבא ומשום דהוחזק כפרן חדא זמנא תו לא פרע כלל אלא אמר רבא מתניתין בשטר חלטאתא ואדרכתא וכדרבי זירא וכפרן הואיל ואתא לידן נימא ביה מלתא דאמר רב יוסף בר מניומי אמר רב נחמן אמרו לו צא תן ל


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף יז,א גמרא
pgu: יז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ואמר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>פרעתי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>נאמן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>בא מלוה</span> לכתוב אין כותבין ונותנין לו חייב אתה ליתן לו <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ואמר פרעתי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אינו נאמן</span> בא מלוה לכתוב כותבין ונותנין לו רב זביד משמיה דר``נ אמר בין צא תן לו בין חייב אתה ליתן לו ואמר פרעתי נאמן בא מלוה לכתוב אין כותבין ונותנין לו אלא אי איכא לפלוגי הכי הוא דאיכא לפלוגי אמרו לו צא תן לו ואמר פרעתי והעדים מעידין אותו שלא פרעו <וחזר ואמר פרעתי> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>הוחזק כפרן לאותו ממון</span> חייב אתה ליתן לו ואמר פרעתי והעדים מעידין אותו שלא פרע וחזר ואמר פרעתי <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לא הוחזק כפרן</span> לאותו ממון מ``ט אשתמוטי הוא קא משתמיט מיניה סבר עד דמעיינו בי רבנן בדיני אמר רבה בר בר חנה א``ר יוחנן מנה לי בידך והלה אומר אין לך בידי כלום והעדים מעידים אותו שיש לו וחזר ואמר פרעתי הוחזק כפרן לאותו ממון כי הא דשבתאי בריה דרבי מרינוס כתב לה לכלתיה איצטלא דמילתא בכתובתה וקבלה עליה אירכס כתובתה אמר <להו> [לה] לא היו דברים מעולם אתו סהדי ואמרי אין כתב לה לסוף אמר להו פרעתיה אתא לקמיה דרבי חייא א``ל הוחזקת כפרן לאותה איצטלא:  א``ר אבין א``ר אלעא א``ר יוחנן היה חייב לחבירו שבועה ואמר נשבעתי והעדים מעידין אותו שלא נשבע <וחזר ואמר נשבעתי> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>הוחזק כפרן לאותה שבועה</span> אמרוה קמיה דר' אבהו אמר להו מסתברא מלתא דרבי אבין שנתחייב שבועה בב``ד <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אבל חייב עצמו שבועה</span> [נאמן] <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>עביד איניש דמקרי ואמר</span> אהדרוה קמיה דר' אבין אמר להו אנא נמי בב``ד אמרי איתמר נמי א``ר אבין א``ר אלעא א``ר יוחנן היה חייב לחבירו שבועה בב``ד ואמר נשבעתי והעדים מעידין אותו שלא נשבע <וחזר ואמר נשבעתי> הוחזק כפרן לאותה שבועה א``ר אסי א``ר יוחנן המוצא שטר חוב בשוק וכתוב בו הנפק <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>וכתוב בו זמנו בו ביום</span> יחזירו לבעלים אי משום כתב ללות ולא לוה הא כתוב בו הנפק אי משום פרעון לפריעה בת יומא לא חיישינן א``ל ר' זירא לר' אסי מי א``ר יוחנן הכי הא את הוא דאמרת משמיה דר' יוחנן שטר שלוה בו ופרעו אינו חוזר ולוה בו שכבר נמחל שיעבודו <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>אימת</span> אילימא למחר <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>וליומא חרא</span> מאי אריא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>שכבר נמחל שעבודו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>תיפוק ליה</span> דהוה ליה מוקדם ותנן שטרי חוב המוקדמין פסולין אלא לאו ביומיה אלמא פרעי אינשי ביומיה א``ל מי קא אמינא דלא פרעי כלל דלא שכיחי אינשי דפרעי ביומיה קא אמינא <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>רב כהנא אמר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>כשחייב מודה</span> אי הכי מאי למימרא מהו דתימא האי מפרע פרעיה והאי דקא אמר לא פרעתיה משום דקבעי מהדר למזפא ביה זמנא אחריתי ולפשיטי דספרא חייש קמ``ל דאם כן מלוה גופיה לא שבק סבר <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>שמעי בי רבנן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>ומפסדי לי</span> מאי שנא מהא דתנן מצא שטרי חוב אם יש בהן אחריות נכסים לא יחזיר ואוקימנא כשחייב מודה ומשום שמא כתב ללות בניסן ולא לוה עד תשרי ואתי למטרף לקוחות מניסן ועד תשרי שלא כדין ולא אמרינן דא``כ מלוה גופיה לא שביק דא``ל כתוב שטרא אחרינא בתשרי דדלמא שמעי רבנן ומפסדי לי אמרי התם משום דאית ליה רווחא דקא טריף לקוחות מניסן ועד תשרי <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>מינח ניחא ליה</span> ולא אמר ולא מידי הכא כיון דלית ליה רווחא דסוף סוף שטרא האידנא כתיב מאי איכא דקטריף לקוחות בשטר שנמחל שיעבודו לא שביק:  אמר רבי חייא בר אבא א``ר יוחנן הטוען אחר מעשה ב``


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף יז,ב גמרא
pgu: יז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  לא אמר כלום מאי טעמא כל מעשה בית דין כמאן דנקיט שטרא בידיה דמי א``ל רבי חייא בר אבא לרבי יוחנן ולא משנתינו היא זו הוציאה גט ואין עמו כתובה גובה כתובתה א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אי לא</span>ו דדלאי לך חספא לא משכחת מרגניתא תותה אמר אביי מאי מרגניתא דלמא <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>במקום שאין כותבין כתובה</span> עסקינן דגט היינו כתובתה אבל במקום שכותבין כתובה אי נקיטא כתובה גביא אי לא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>לא גביא</span> הדר אמר אביי <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>לאו מלתא היא דאמרי</span> דאי סלקא דעתך במקום שאין כותבין כתובה עסקינן אבל במקום שכותבין כתובה אי נקיטא כתובה גביא אי לא לא גביא אלמנה מן האירוסין <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>במאי גביא</span> בעדי מיתת בעל <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>לטעון</span> ולימא פרעתיה וכי תימא הכי נמי אם כן מה הועילו חכמים <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>בתקנתן</span> א``ל מר קשישא בריה דרב חסדא לרב אשי ואלמנה מן האירוסין דאית לה כתובה מנא לן אילימא מהא דתנן נתארמלה או נתגרשה בין מן האירוסין ובין מן הנישואין <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>גובה את הכל</span> דלמא היכא דכתב לה וכי תימא מאי למימרא לאפוקי מדרבי אלעזר בן עזריה דאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>שלא כתב לה</span> אלא על מנת לכונסה אצטריכא ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>דיקא נמי</span> דקתני גובה את הכל אי אמרת בשלמא דכתב לה היינו דקא תני גובה את הכל אלא אי אמרת דלא כתב ל


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף יח,א גמרא
pgu: יח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מאי גובה את הכל</span> מנה ומאתים הוא דאית לה ואלא מדתני רב חייא בר אמי אשתו ארוסה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לא אונן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ולא מטמא לה</span> וכן היא לא אוננת <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ולא מטמאה לו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מתה אינו יורשה</span> מת הוא גובה כתובתה דלמא דכתב לה וכי תימא דכתב לה מאי למימרא מתה אינו יורשה איצטריכא ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אלא אביי</span> מגופה דמתנ' קא הדר ביה דאי ס``ד במקום שאין כותבין כתובה עסקינן דגט היינו כתובתה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אטו גט מנה מאתים כתיב ביה</span> וכי תימא כיון דתקינו רבנן למגבא לה כמאן דכתיב ביה דמי לטעון ולימא פרעתי וכי תימא דאמרינן ליה אי פרעתה איבעי לך למיקרעיה אמר לן לא שבקתן אמרה בעינא לאנסובי ביה וכי תימא אמרינן ליה איבעי לך למיקרעיה ומכתב אגביה גיטא דנן דקרענוהו לא משום דגיטא פסולה הוא אלא כי היכי דלא תגבי ביה זמנא אחריתי אטו כל דמגבי בבי דינא מגבי


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף יח,א משנה
pgu: יח
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  מצא גיטי נשים ושחרורי עבדים דייתיקי מתנה ושוברין הרי זה לא יחזיר שאני אומר כתובין היו ונמלך עליהן שלא לתנן


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף יח,א גמרא
pgu: יח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  טעמא דנמלך שלא לתנן <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>הא אמר תנו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>נותנין</span> ואפילו לזמן מרובה ורמינהו המביא גט ואבד הימנו <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מצאו לאלתר</span> כשר אם לאו פסול אמר רבה לא קשיא כאן במקום שהשיירות מצויות כאן במקום שאין השיירות מצויות ואפי' במקום שהשיירות מצויות והוא שהוחזקו שני יוסף בן שמעון בעיר אחת <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>דאי לא תימא הכי</span> קשיא דרבה אדרבה דההוא גיטא דאשתכח <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>בי דינא דרב הונא</span> דהוה כתוב ביה בשוירי מתא דעל רכיס נהרא אמר רב הונ


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף יח,ב גמרא
pgu: יח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>חיישינן לשני שוירי</span> וא``ל רב חסדא לרבה פוק עיין בה דלאורתא בעי מינך רב הונא נפק דק ואשכח דתנן כל מעשה ב``ד הרי זה יחזיר והא בי דינא דרב הונא דכי מקום שהשיירות מצויות דמי וקא פשיט רבה דיחזיר אלמא אי הוחזקו שני יוסף בן שמעון אין אי לא לא עבד רבה עובדא <בההוא גיטא דאשתכח> בי כיתנא דפומבדיתא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>כשמעתיה</span> איכא דאמרי <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>היכא דמזבני כיתנא</span> והוא שלא הוחזקו אע``ג דשכיחין שיירתא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ואיכא דאמרי היכא דתרו כיתנא</span> ואע``ג דהוחזקו דלא שכיחא שיירות רבי זירא רמי מתניתין אברייתא ומשני תנן המביא גט ואבד הימנו מצאו לאלתר כשר ואם לאו פסול ורמינהי מצא גט אשה בשוק בזמן שהבעל מודה יחזיר לאשה אין הבעל מודה לא יחזיר לא לזה ולא לזה קתני מיהת בזמן שהבעל מודה יחזיר לאשה ואפילו לזמן מרובה ומשני כאן במקום שהשיירות מצויות וכאן במקום שאין השיירות מצויות איכא דאמרי והוא שהוחזקו דלא נהדר והיינו דרבה איכא דאמרי אע``ג דלא הוחזקו לא נהדר ופליגא דרבה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>בשלמא רבה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>לא אמר כר' זירא</span> מתניתין אלימא ליה לאקשויי אלא רבי זירא מ``ט לא אמר כרבה אמר לך מי קא תני הא אמר תנו נותנין ואפי' לזמן מרובה דלמא הא אמר תנו נותנין ולעולם כדקיימא לן לאלתר למ``ד לר' זירא במקום שהשיירות מצויות ואע``ג שלא הוחזקו שני יוסף בן שמעון ופליגא דרבה במאי קא מיפלגי רבה סבר דקתני כל מעשה ב``ד הרי זה יחזיר דאשתכח בב``ד עסקינן וב``ד כמקום שהשיירות מצויות והוא שהוחזקו לא יחזיר לא הוחזקו יחזיר ורבי זירא אמר לך מי קתני כל מעשה ב``ד שנמצאו בב``ד כל מעשה ב``ד יחזיר קתני ולעולם <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>דאשתכח אבראי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ר' ירמיה אמר</span> כגון דקא אמרי עדים מעולם לא חתמנו אלא על גט אחד של יוסף בן שמעון אי הכי מאי למימרא מהו דתימא ליחוש דלמא אתרמי שמא כשמא ועדים כעדים קא משמע לן רב אשי אמר כגון דקא אמר נקב יש בו בצד אות פלונית <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ודוקא בצד אות פלונית</span> אבל נקב בעלמא לא רב אשי מספקא ליה סימנים אי דאורייתא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אי דרבנן</span> רבה בר בר חנ


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף יט,א גמרא
pgu: יט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אירכס ליה גיטא</span> בי מדרשא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אמר אי סימנא</span> אית לי בגויה אי טביעות עינא אית לי בגויה אהדרוה ניהליה אמר לא ידענא אי משום סימנא אהדרוה ניהלי וקא סברי סימנין דאורייתא אי משום טביעות עינא אהדרוה ניהלי ודוקא צורבא מדרבנן אבל איניש דעלמא לא גופא מצא גט אשה בשוק בזמן שהבעל מודה יחזיר לאשה אין הבעל מודה <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>לא יחזיר</span> לא לזה ולא לזה בזמן שהבעל מודה מיהא יחזיר לאשה וליחוש שמא כתב ליתן בניסן ולא נתן לה עד תשרי ואזל בעל זבין פירי מניסן ועד תשרי ומפקא לגיטא דכתב בניסן ואתיא למטרף לקוחות שלא כדין הניחא למ``ד כיון שנתן עיניו לגרשה שוב אין לבעל פירות <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>שפיר</span> אלא למ``ד יש לבעל פירות עד שעת נתינה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מאי איכא למימר</span> כי אתיא למטרף אמרינן לה אייתי ראיה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אימת מטא גיטא לידך</span> ומאי שנא משטרי חוב דתנן מצא שטרי חוב אם יש בהן אחריות נכסים לא יחזיר ואוקימנא כשחייב מודה ומשום שמא כתב ללוות בניסן ולא לוה עד תשרי וקא טריף לקוחות שלא כדין התם נמי ליהדר וכי אתי למטרף נימא ליה אייתי ראיה אימת מטא שטר חוב לידך אמרי הכא גבי גט אשה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אתי לוקח ותבע</span>ה אמר האי דהדרוה ניהלה רבנן לגיטא משום דלא תעגין ותיתיב השתא דקא אתיא למטרף תיזל ותיתי ראיה אימת מטא גיטא לידה הכא גבי שטר חוב לא אתי לוקח ותבע מדאהדרוה ניהליה רבנן לשטר חוב פשיטא למאי הלכתא אהדרוה ניהליה למטרף הוא שמע מינה קמו רבנן במילתא ו<span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מקמי דידי</span> מטא שטרא לידיה:  שחרורי עבדים וכו':  ת``ר מצא שטר שחרור בשוק בזמן שהרב מודה יחזיר לעבד אין הרב מודה לא יחזיר לא לזה ולא לזה בזמן שהרב מודה מיהא יחזיר לעבד ואמאי ניחוש שמא כתב ליתן לו בניסן ולא נתן לו עד תשרי ואזל עבדא וקנה נכסין מניסן ועד תשרי ואזיל הרב וזבנינהו ומפיק ליה לשחרור דכתב בניסן וקא טריף לקוחות שלא כדין הניחא למ``ד <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>זכות הוא לעבד</span> שיוצא מתחת רבו לחירות וכאביי דאמר עדיו בחתומיו זכין ליה שפיר אלא למ``ד <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>חוב הוא לעבד</span> שיוצא מתחת יד רבו לחירות מאי איכא למימר דכי אתי למטרף אמרינן ליה אייתי ראיה אימת מטא שחרור לידך:  דייתיקי <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מתנה</span> וכו':  ת``ר איזו היא דייתיקי <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>דא תהא למיקם</span> ולהיות שאם מת נכסיו לפלוני מתנה כל שכתוב בו <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>מהיום ולאחר מיתה</span> אלמא אי כתיבא מהיום ולאחר מיתה הוא דקני <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>ואי לא לא קני</span> אמר אביי הכי קאמר איזו היא מתנת בריא שהיא כמתנת שכיב מרע דלא קני אלא לאחר מיתה כל שכתוב בה מהיום ולאחר מיתה טעמא דלא אמר תנו <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>הא אמר תנו נותנין</span> ורמינהו מצא דייתקאות <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>אפותיקאות</span> ומתנות אע``פ ששניהם מודין לא יחזיר לא לזה ולא לזה אמר רבי אבא בר ממל לא קשי


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף יט,ב גמרא
pgu: יט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>הא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>בבריא</span></span> והא בשכיב מרע מתניתין דקתני הא אמר תנו נותנין בשכיב מרע <span class='tlm-rsh' data-nro='1'><span class='tlm-rsh' data-nro='8'>דבר מהדר הוא</span></span> דאמרינן מאי איכא למימר דלמא כתבה מעיקרא להאי ואמליך ולא יהבה ניהליה והדר כתבה לאיניש אחרינא ויה<span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ביה</span> ניהליה השתא קא הדר ביה מההוא דיהבה ניהליה אי במתנת בריא יהבה ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'><span class='tlm-rsh' data-nro='10'>לית ליה פסידא</span></span> דכי נפקא תרתי בתרייתא זכי דהא הדר ביה מקמייתא אי במתנת שכיב מרע נמי יהבה ניהליה לית בה פסידא דבתרייתא זכי דקא הדר ביה מקמייתא כי קתני בברייתא אע``פ ששניהם מודים לא יחזיר לא לזה ולא לזה בבריא דלאו בר מהדר הוא דאמרינן דלמא כתבה להאי מעיקרא ואמליך ולא יהבה ליה והדר כתבה לאיניש אחרינא ויהבה ליה השתא קא הדר ביה מההוא דיהבה ליה וסבר מהדר לא מצינא הדרנא בי אימר להו דאנא להאי יהבתא וניהדרו ניהליה כתבא כי היכי דכי מפיק האי כתבא דקדים זכה ביה הוא אלא אמרינן ליה אנן האי כתבא לא יהבינן ליה להאי דלמא מכתב כתבת מיהב לא יהבת ניהליה ויהבתה לאיניש אחרינא וקא הדרת ביה אי לא יהבתה לאיניש אחרינא וקא בעית דתתבה להאי כתיב ליה השתא כתבא אחרינא ויהביה ניהליה דאי יהבת לאיניש אחרינא לית בה פסידא דקדים זכי מתקיף לה רב זביד והא אידי ואידי דייתקאות קא תני אלא אמר רב זביד הא והא בשכיב מרע ולא קשיא הא ביה ו<span class='tlm-rsh' data-nro='7'>הא בבריה</span> מתניתין דקא אמר תנו נותנין בדידיה דבר מהדר הוא דאמרינן א``נ יהבה לאיניש אחרינא לית בה פסידא דקמא ובתרא בתרא זכי דהא הדר ביה מקמא כי קא תני בברייתא אע``פ ששניהם מודים לא יחזיר לא לזה ולא לזה בבריה דאמרינן דלמא כתב אבוה להאי ואמלך ולא יהביה ניהליה ובתר אבוה כתב איהו לאיניש אחרינא ויהבה ליה והשתא קא הדר ביה מההוא סבר מהדר לא מצינא הדרנא בי אימר להו דאבא יהבה ליה להאי ונתבו ליה כתביה וניזיל ונפיק מיניה דהוא זכי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ונפלוג בהדיה</span> הלכך אמרינן ליה אנן האי כתבא לא יהבינן ליה להאי דדלמא מכתב כתביה אבוה מיהב לא יהבה ליה ויהבתיה את לאיניש אחרינא וקא הדרת ביה אלא אי קושטא קא אמרת דיהב ליה אבוך זיל את השתא כתיב ליה שטרא אחרינא דאי נמי לא יהבה ליה אבוה וכתבתיה את לאיניש אחרינא לית בה פסידא דקמא ובתרא קמא זכי:  ת``ר <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מצא שובר</span> בזמן שהאשה מודה יחזיר לבעל אין האשה מודה לא יחזיר לא לזה ולא לזה בזמן שהאשה מודה מיהת יחזיר לבעל וליחוש דלמא כתבה ליתן בניסן <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ולא נתנה עד תשרי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>ואזלה</span> זבנתה לכתובה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>בטובת הנאה</span> מניסן עד תשרי ומפיק ליה לשובר דכתיב בניסן ואתא למטרף לקוחות שלא כדין אמר רב


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף כ,א גמרא
pgu: כ
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  שמע מינה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>איתא לדשמואל</span> דאמר שמואל המוכר שטר חוב לחבירו וחזר ומחלו מחול ואפי' יורש מוחל אביי אמר אפילו תימא ליתיה לדשמואל הכא במאי עסקינן <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>בששטר כתובה יוצא מתחת ידה</span> ורבא אמר אי משום שטר כתובה חיישינן <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>לשתי כתובות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ואביי אמר</span> חדא לשתי כתובות לא חיישינן <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ועוד</span> שובר בזמנו טריף אביי לטעמיה דאמר עדיו בחתומיו זכין לו


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף כ,א משנה
pgu: כ
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  מצא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>איגרות שום</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ואיגרות מזון</span> שטרי חליצה ו<span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מיאונין</span> ושטרי בירורין וכל מעשה ב``ד <span class='tlm-rsh' data-nro='11'><span class='tlm-rsh' data-nro='14'>הרי זה יחזיר</span></span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מצא בחפיסה או בדלוסקמא</span> תכריך של שטרות או אגודה של שטרות הרי זה יחזיר וכמה אגודה של שטרות שלשה קשורין זה בזה רשב``ג אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אחד הלוה משלשה</span> יחזיר <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>ללוה</span> שלשה הלוין מן האחד יחזיר <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>למלוה</span> מצא שטר בין שטרותיו ואינו יודע מה טיבו <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>יהא מונח</span> עד שיבא אליהו אם יש עמהן סמפונות יעשה מה שבסמפונות


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף כ,א גמרא
pgu: כ
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  מאי <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>שטרי ברורין</span> הכא תרגמו שטרי טענתא רבי ירמיה אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>זה בורר לו אחד</span> וזה בורר לו אחד:  וכל מעשה ב``ד <span class='tlm-rsh' data-nro='11'><span class='tlm-rsh' data-nro='14'>הרי זה יחזיר</span></span>:  ההוא גיטא <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>דאשתכח בי דינא</span> דרב הונא דהוה כתיב ביה בשוירי מתא דעל רכיס נהרא אמר רב הונ


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף כ,ב גמרא
pgu: כ
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>חיישינן לשני שוירי</span> א``ל רב חסדא לרבה פוק עיין דלאורתא בעי לה רב הונא מינך נפק דק ואשכח דתנן כל מעשה ב``ד <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>הרי זה יחזיר</span> א``ל רב עמרם לרבה היכי פשיט מר איסורא מממונא א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>תרדא</span> שטרי חליצה ומיאונין תנן <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>פקע ארזא דבי רב</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מר אמר משום לתאי דידי פקע</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ומר אמר משום לתאי דידי פקע</span>:  מצא בחפיסה או בדלוסקמא:  מאי חפיסה אמר רבה בר בר חנה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>חמת</span> קטנה מאי דלוסקמא אמר רבה בר שמואל <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>טליקא דסבי</span>:  תכריך של שטרות או אגודה של שטרות וכו':  ת``ר כמה הוא תכריך של שטרות שלשה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>כרוכין זה בזה</span> וכמה היא אגודה של שטרות שלשה קשורין זה בזה שמעת מינה קשר סימן הא תני רבי חייא שלשה כרוכין זה בזה אי הכי היינו תכריך תכריך כל חד וחד בראשה דחבריה אגודה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>דרמו אהדדי</span> וכרוכות <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מאי מכריז</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מנין</span> מאי אריא תלתא אפילו תרין נמי אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>כדאמר רבינא</span> טבעא מכריז הכא נמי <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>שטרי מכריז</span>:  רשב``ג אומר אחד הלוה משלשה יחזיר ללוה וכו':  דאי ס``ד דמלוין נינהו מאי בעו גבי הדדי דלמא לקיומינהו אזלי דמקיימי דלמא מידא דספרא נפיל לא משהי איניש קיומיה בידא דספרא:  שלשה שלוו מאחד יחזיר למלוה וכו':  דאי ס``ד דלוין נינהו מאי בעו גבי הדדי דלמא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>למכתבנהו אזלי</span> דכתיבי בתלת ידי ספרי <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ודלמא לקיומינהו אזלי</span> מלוה מקיים שטריה לוה לא מקיים שטריה:  אם יש עמהן סמפונות יעשה מה שבסמפונות:  אמר רב ירמיה בר אבא אמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>סמפון</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>היוצא מתחת ידי מלוה</span> אע``פ שכתוב בכתב ידו אינו אלא כמשחק ופסול לא מבעיא כתוב בכתב יד סופר דאיכא למימר <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>ספרא אתרמי ליה</span> וכתב אלא אפילו כתוב בכתב ידו פסול סבר דלמא מתרמי ואתי בין השמשות וקא פרע לי דאי לא יהיבנא ליה לא יהיב לי זוזי אכתוב אנא דכי אייתי לי זוזי אתן ליה תנן אם יש עמהן סמפונות יעשה מה שבסמפונות <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>כדאמר רב ספרא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>שנמצא</span> בין שטרות קרועין הכא נמי שמצאו בין שטרות קרועין ת``ש נמצא לאחד בין שטרותיו שטרו של יוסף בן שמעון פרוע <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>שטרות שניהם פרועין</span> כדאמר רב ספרא שנמצא בין שטרות קרועין הכא נמי שנמצא בין שטרות קרועין ת``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>שבועה שלא פקדנו אבא</span> ושלא אמר לנו אבא ושלא מצאנו בין שטרותיו של אבא ששטר זה פרוע אמר רב ספרא שנמצא בין שטרות קרועין ת``ש סמפון שיש עליו עדים <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>יתקיים בחותמיו</span> אימא יתקיים מחותמי


id: 4201
lvr: 42
prk: 01
nru: דף כא,א גמרא
pgu: כא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>דשיילינן להו</span> לסהדי אי פרוע אי לא פרוע ת``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>סמפון שיש עליו עדים</span> כשר מאי עדים <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>עדי קיום</span> הכי נמי מסתברא מדקתני סיפא ושאין עליו עדים פסול מאי אין עליו עדים אילימא דליכא עלויה עדים כלל צריכא למימר דפסול אלא לאו עדי קיום גופא סמפון שיש עליו עדי' <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>יתקיים בחותמיו</span> אין עליו עדים <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ויוצא מתחת ידי שליש</span> או שיוצא לאחר חיתום שטרות כשר יוצא מתחת ידי שליש <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>דהא הימניה מלוה לשליש</span> יוצא לאחר חיתום שטרות נמי דאי לאו דפריע לא הוה מרע ליה לשטריה:
<BR


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף כא,א משנה
pgu: כא
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  אלו מציאות שלו ואלו חייב להכריז אלו מציאות שלו מצא פירות מפוזרין <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מעות מפוזרות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>כריכות</span> ברשות הרבים ועגולי דבילה ככרות <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>של נחתום</span> מחרוזות של דגים וחתיכות של בשר וגיזי צמר הלקוחין <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ממדינתן</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אניצי פשתן</span> ולשונות של ארגמן הרי אלו שלו דברי רבי מאיר ר' יהודה אומר כל שיש בו שינוי חייב להכריז כיצד מצא עגול ובתוכו חרס ככר ובתוכו מעות רבי שמעון בן אלעזר אומר כל כלי <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>אנפוריא</span> אין חייב להכריז


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף כא,א גמרא
pgu: כא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  מצא פירות מפוזרין <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>וכמה</span> א``ר יצחק <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>קב</span> בארבע אמות היכי דמי <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>אי דרך נפילה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>אפילו טובא</span> נמי ואי דרך הינוח אפילו <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>בציר מהכי</span> נמי לא א``ר עוקבא בר חמא <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>במכנשתא דבי דרי</span> עסקינן קב בארבע אמות ד<span class='tlm-rsh' data-nro='24'>נפיש טרחייהו</span> לא טרח איניש ולא הדר אתי ושקיל להו אפקורי מפקר להו בציר מהכי טרח והדר אתי ושקיל להו ולא מפקר להו בעי רבי ירמיה חצי קב בשתי אמות מהו קב בארבע אמות טעמא מאי משום דנפיש טרחייהו חצי קב בשתי אמות כיון דלא נפיש טרחייהו לא מפקר להו או דלמא <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>משום דלא חשיבי</span> וחצי קב בשתי אמות כיון דלא חשיבי מפקר להו קביים בשמונה אמות מהו קב בארבע אמות טעמא מאי משום דנפיש טרחייהו וכ``ש קביים בשמונה אמות כיון דנפישא טרחייהו טפי מפקר להו או דלמא משום דלא חשיבי וקביים בשמונה אמות כיון דחשיבי לא מפקר להו קב <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>שומשמין</span> בארבע אמות מהו קב בארבע אמות טעמא מאי משום דלא חשיבי ושומשמין כיון דחשיבי לא מפקר להו או דלמא משום דנפיש טרחייהו וכ``ש שומשמין כיון דנפיש טרחייהו טפי מפקר להו קב תמרי בארבע אמות קב רמוני בארבע אמות מהו קב בארבע אמות טעמא מאי משום דלא חשיבי קב תמרי בארבע אמות קב רמוני בארבע אמות נמי כיון דלא חשיבי מפקר להו או דלמא משום דנפישא טרחייהו וקב תמרי בארבע אמות וקב רמוני בארבע אמות כיון דלא נפיש טרחייהו לא מפקר להו מאי תיקו:  איתמ


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף כא,ב גמרא
pgu: כא
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>יאוש שלא מדעת</span> אביי אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לא הוי יאוש</span> ורבא אמר הוי יאוש בדבר שיש בו סימן כולי עלמא לא פליגי דלא הוי יאוש ואף על גב דשמעיניה דמיאש לסוף לא הוי יאוש דכי אתא לידיה באיסורא הוא דאתא לידיה דלכי ידע דנפל מיניה לא מיאש מימר אמר סימנא אית לי בגויה יהבנא סימנא ושקילנא ליה ב<span class='tlm-rsh' data-nro='4'>זוטו של ים</span> ובשלוליתו של נהר אע``ג דאית ביה סימן <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>רחמנא שרייה</span> כדבעינן למימר <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>לקמן</span> כי פליגי בדבר שאין בו סימן אביי אמר לא הוי יאוש דהא לא ידע דנפל מיניה רבא אמר הוי יאוש דלכי ידע דנפל מיניה מיאש מימר אמר סימנא לית לי בגויה מהשתא הוא דמיאש <סימן פמג``ש ממקגט``י ככסע``ז> תא שמע פירות מפוזרין הא לא ידע דנפל מיניה הא אמר רב עוקבא בר חמא הכא במכנשתא דביזרי עסקינן <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>דאבידה מדעת היא</span> ת``ש מעות מפוזרות הרי אלו שלו אמאי הא לא ידע דנפל מיניה התם נמי כדרבי יצחק דאמר אדם <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>עשוי למשמש</span> בכיסו בכל שעה ושעה הכא נמי אדם עשוי למשמש בכיסו בכל שעה ושעה ת``ש עיגולי דבילה וככרות של נחתום הרי אלו שלו אמאי והא לא ידע דנפל מיניה התם נמי אגב <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>דיקירי</span> מידע ידע בהו ת``ש ולשונות של ארגמן הרי אלו שלו <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ואמאי</span> הא לא ידע דנפל מיניה התם נמי אגב דחשיבי משמושי ממשמש בהו וכדרבי יצחק ת``ש המוצא מעות בבתי כנסיות ובבתי מדרשות ובכל מקום שהרבים מצויין שם הרי אלו שלו מפני שהבעלים מתיאשין מהן והא לא ידע דנפל מיניה אמר רבי יצחק אדם עשוי למשמש בכיסו בכל שעה ת``ש מאימתי כל אדם מותרים בלקט משילכו בה הנמושות ואמרינן מאי נמושות וא``ר יוחנן <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>סבי דאזלי אתיגרא</span> ריש לקיש אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>לקוטי בתר לקוטי</span> ואמאי <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>נהי</span> דעניים דהכא מיאשי איכא עניים בדוכתא אחריתא דלא מיאשי אמרי כיון דאיכא עניים הכא הנך מעיקרא איאושי מיאש ואמרי עניים דהתם מלקטי ליה ת``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>קציעות</span> בדרך ואפילו בצד שדה קציעות וכן תאנה הנוטה לדרך ומצא תאנים תחתיה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>מותרות משום גזל</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>ופטורות מן המעשר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>בזיתים ובחרובים אסור</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>בשלמא רישא לאביי</span> לא קשיא אגב דחשיבי ממשמש בהו תאנה נמי מידע ידיע דנתרא אלא סיפא לרבא קשיא דקתני בזיתים ובחרובים אסור אמר רבי אבהו שאני זית הואיל ו<span class='tlm-rsh' data-nro='23'>חזותו מוכיח עליו</span> ואע``ג דנתרין זיתי מידע ידיע דוכתא דאיניש איניש הוא אי הכי אפילו רישא נמי אמר רב פפא תאנה <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>עם נפילתה נמאסת</span> תא שמע הגנב שנטל מזה ונתן לזה וכן גזלן שנטל מזה ונתן לז


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף כב,א גמרא
pgu: כב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  וכן <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ירדן</span> שנטל מזה ונתן לזה מה שנטל נטל ומה שנתן נתן בשלמא גזלן וירדן דקא חזי להו ומיאש אלא גנב מי קא חזי ליה דמיאש תרגמה רב פפא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>בלסטים מזוין</span> אי הכי היינו גזלן תרי גווני גזלן ת``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>שטף נהר קוריו</span> עציו ואבניו ונתנו בתוך שדה חבירו הרי אלו שלו מפני שנתיאשו הבעלים טעמא דנתיאשו הבעלים <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>הא סתמא</span> לא הכא במאי עסקינן <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>כשיכול להציל</span> אי הכי אימא סיפא אם היו הבעלים מרדפין אחריהם חייב להחזיר אי ביכולין להציל מאי אריא מרדפין <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אפילו אין מרדפין נמי</span> הכא במאי עסקינן ביכולין להציל על ידי הדחק מרדפין לא אייאוש אין מרדפין אייאושי מיאש ת``ש כיצד אמרו התורם <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>שלא מדעת</span> תרומתו תרומה הרי שירד לתוך שדה חבירו <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>וליקט</span> ותרם שלא ברשות אם חושש <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>משום גזל</span> אין תרומתו תרומה ואם לאו תרומתו תרומה ומנין הוא יודע אם חושש משום גזל ואם לאו הרי שבא בעל הבית ומצאו ואמר לו <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>כלך אצל יפות</span> אם נמצאו יפות מהן תרומתו תרומה ואם לאו אין תרומתו תרומה ליקטו הבעלים והוסיפו עליהן בין כך ובין כך תרומתו תרומה וכי נמצאו יפות מהן תרומתו תרומה אמאי בעידנא דתרם הא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>לא הוה ידע</span> תרגמה רבא אליבא דאביי דשויה שליח ה``נ מסתברא דאי ס``ד דלא שוויה שליח מי הויא תרומתו תרומה והא אתם<span class='tlm-sfr' data-chp='0418' data-rgl=' 28, 3'> במדבר יח </span> גם אתם אמר רחמנא לרבות שלוחכם מה אתם לדעתכם <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אף שלוחכם לדעתכם</span> אלא הכא במאי עסקינן כגון דשויה שליח וא``ל זיל תרום ולא א``ל תרום מהני וסתמיה דבעל הבית כי תרום מבינונית הוא תרום ואזל איהו ותרם מיפות ובא בעל הבית ומצאו וא``ל כלך אצל יפות אם נמצאו יפות מהן תרומתו תרומה ואם לאו אין תרומתו תרומה אמימר ומר זוטרא ורב אשי אקלעו <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>לבוסתנא</span> דמרי בר איסק אייתי אריסיה תמרי ורימוני ושדא קמייהו אמימר ורב אשי אכלי מר זוטרא לא אכיל אדהכי אתא מרי בר איסק אשכחינהו וא``ל לאריסיה אמאי לא אייתית להו לרבנן מהנך שפירתא אמרו ליה אמימר ורב אשי למר זוטרא השתא אמאי לא אכיל מר והתניא אם נמצאו יפות מהן תרומתו תרומה אמר להו הכי אמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>לא אמרו כלך אצל יפות</span> אלא לענין תרומה בלבד משום דמצוה הוא וניחא ליה אבל הכא משום כסיפותא הוא דאמר הכי תא שמע <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>עודהו הטל עליהן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>ושמח</span> הרי זה<span class='tlm-sfr' data-chp='0311' data-rgl=''> ויקרא יא </span> בכי יותן <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>נגבו</span> אף על פי ששמ


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף כב,ב גמרא
pgu: כב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אינן בכי יותן</span> טעמא מאי לאו משום דלא אמרינן כיון דאיגלאי מילתא דהשתא ניחא ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מעיקרא</span> נמי ניחא ליה שאני התם ד<span class='tlm-rsh' data-nro='1'>כתיב כי יתן</span> עד שיתן אי הכי רישא נמי התם כדרב פפא דרב פפא רמי כתיב כי יתן וקרינן כי יותן הא כיצד בעינן כי יותן דומיא דכי יתן מה יתן <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>לדעת</span> אף כי יותן נמי לדעת ת``ש דא``ר יוחנן משום רבי ישמעאל בן יהוצדק מנין לאבידה ששטפה נהר שהיא מותרת דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='3'> דברים כב </span> וכן תעשה לחמורו וכן תעשה לשמלתו וכן תעשה לכל אבידת אחיך אשר תאבד <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ממנו</span> ומצאתה מי שאבודה הימנו ומצויה אצל כל אדם יצאתה זו שאבודה ממנו ואינה מצויה אצל כל אדם <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ואיסורא דומיא דהיתירא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מה היתירא</span> בין דאית בה סימן ובין דלית בה סימן שרא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אף איסורא</span> בין דאית בה סימן ובין דלית בה סימן אסורה תיובתא דרבא תיובתא והלכתא כוותיה דאביי ביע``ל קג``ם א``ל רב אחא בריה דרבא לרב אשי וכי מאחר דאיתותב רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>הני תמרי דזיקא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>היכי אכלינן להו</span> אמר ליה כיון דאיכא שקצים ורמשים דקא אכלי להו מעיקרא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>יאושי מיאש</span> מנייהו <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>יתמי</span> דלאו בני מחילה נינהו מאי אמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>באגא בארעא דיתמי לא מחזקינן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>מוחזק ועומד מאי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>כרכתא מאי</span> אמר ליה אסירן:  כריכות ברה``ר הרי אלו שלו:  אמר רבה ואפילו בדבר שיש בו סימן אלמא קסבר רבה סימן <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>העשוי לידרס</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>לא הוי סימן</span> רבא אמר לא שנו אלא בדבר שאין בו סימן אבל בדבר שיש בו סימן חייב להכריז אלמא קסבר רבא סימן העשוי לידרס הוי סימן ואיכא דמתני להא שמעתא באנפי נפשה סימן העשוי לידרס רבה אמר לא הוי סימן <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>ורבא</span> אמר הוי סימן תנן כריכות ברה``ר הרי אלו שלו ברה``י נוטל ומכריז ה``ד אי דלית בהו סימן ברה``י מאי מכריז אלא לאו דאית בהו סימן וקתני ברה``ר הרי אלו שלו אלמא סימן העשוי לידרס לא הוי סימן תיובתא דרבא אמר לך רבא לעולם דלית בהו סימן ודקא אמרת ברה``י מאי מכריז <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>מכריז מקום</span> ורבה אמר מקום לא הוי סימן דאיתמר מקום רבה אמר לא הוי סימן ורבא אמר הוי סימן ת``ש כריכות ברה``ר הרי אלו שלו ברה``י נוטל ומכריז <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>והאלומות</span> בין ברה``ר ובין ברה``י נוטל ומכריז <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>רבה היכי מתרץ לה</span> ורבא היכי מתרץ לה <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>רבה מתרץ לטעמיה</span> בסימן ורבא מתרץ לטעמיה <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>במקום</span> רבה מתרץ לטעמיה בסימן כריכות ברשות הרבים הרי אלו שלו משו


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף כג,א גמרא
pgu: כג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>דמדרסא</span> ברשות היחיד נוטל ומכריז דלא מדרסא והאלומות בין ברשות הרבים ובין ברה``י נוטל ומכריז כיון דגביהן לא מדרסא ורבא מתרץ לטעמיה במקום כריכות ברה``ר הרי אלו שלו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>דמינשתפא</span> ברה``י חייב להכריז דלא מינשתפא והאלומות בין ברה``ר ובין ברה``י נוטל ומכריז כיון <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>דיקירי</span> לא מינשתפא ת``ש ככרות של נחתום הרי אלו שלו <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>הא של בעל הבית חייב להכריז</span> של בעל הבית מאי טעמא כיון דאית בהו סימן דמידע ידיע רפתא דאיניש איניש הוא ולא שנא רשות הרבים ולא שנא רשות היחיד נוטל ומכריז אלמא סימן העשוי לידרס <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>הוי סימן</span> תיובתא דרבה אמר לך רבה התם היינו טעמא משום ד<span class='tlm-rsh' data-nro='4'><span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אין מעבירין על האוכלין</span></span> והא איכא <נכרים נכרים> {גוים גוים} <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>חיישי לכשפים</span> והאיכא בהמה וכלבים באתרא דלא שכיחי בהמה וכלבים <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>לימא כתנאי</span> ר``י אומר כל דבר שיש בו שינוי חייב להכריז כיצד מצא עיגול ובתוכו חרס ככר ובתוכו מעות מכלל דתנא קמא סבר הרי אלו שלו סברוה דכולי עלמא סימן <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>הבא מאיליו</span> הוי סימן <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ומעבירין על האוכלין</span> מאי לאו בסימן העשוי לידרס קא מיפלגי מר סבר לא הוי סימן ומר סבר הוי סימן אמר רב זביד משמיה דרבא אי ס``ד דקא סבר תנא קמא סימן העשוי לידרס לא הוי סימן ומעבירין על האוכלין ככרות של בעל הבית ברה``ר אמאי מכריז אלא אמר רב זביד משמיה דרבא דכולי עלמא סברי סימן העשוי לידרס הוי סימן ומעבירין על האוכלין והכא בסימן הבא מאיליו קא מיפלגי דתנא קמא סבר סימן הבא מאיליו לא הוי סימן ור``י סבר הוי סימן ורבה אמר לך דכ``ע סימן העשוי לידרס לא הוי סימן ואין מעבירין על האוכלין והכא בסימן הבא מאיליו קמיפלגי ת``ק סבר לא הוי סימן ור``י סבר הוי סימן איכא דאמרי סברוה דכ``ע סימן הבא מאיליו הוי סימן וסימן העשוי לידרס לא הוי סימן מאי לאו במעבירין על האוכלין קא מיפלגי דמר סבר מעבירין ומר סבר אין מעבירין אמר רב זביד משמיה דרבא אי ס``ד סבר ת``ק סימן העשוי לידרס לא הוי סימן ומעבירין על האוכלין ככרות של בעל הבית ברה``ר אמאי מכריז אלא אמר רב זביד משמיה דרבא דכולי עלמא סברי סימן העשוי לידרס הוי סימן ומעבירין על האוכלין והכא בסימן הבא מאיליו קא מיפלגי דתנא קמא סבר סימן הבא מאיליו לא הוי סימן ור``י סבר הוי סימן ורבה אמר לך דכולי עלמא סימן העשוי לידרס לא הוי סימן ואין מעבירין על האוכלין והכא בסימן הבא מאיליו קא מיפלגי תנא קמא סבר סימן הבא מאיליו לא הוי סימן ור``י סבר הוי סימן אמר רב זביד משמיה דרבא כללא דאבידתא כיון דאמר ווי לה לחסרון כיס מיאש ליה מינה ואמר רב זביד משמיה דרבא הלכתא כריכות ברשות הרבים הרי אלו שלו <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ברשות היחיד אי דרך נפילה הרי אלו שלו</span> אי דרך הנחה נוטל ומכריז וזה וזה בדבר שאין בו סימן אבל בדבר שיש בו סימן לא שנא ברה``ר ולא שנא ברשות היחיד בין דרך נפילה ובין דרך הנחה חייב להכריז


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף כג,ב גמרא
pgu: כג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ומחרוזות של דגים:  אמאי להוי קשר סימן בקטרא דציידא דכולי עלמא הכי מקטרי ולהוי מנין סימן <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>במנינא דשוין</span> בעו מיניה מרב ששת [מנין] הוי סימן או לא הוי סימן אמר להו רב ששת תניתוה מצא כלי כסף וכלי נחושת גסטרון של אבר וכל כלי מתכות הרי זה לא יחזיר עד שיתן אות או עד <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>שיכוין משקלותיו</span> ומדמשקל הוי סימן מדה ומנין נמי הוי סימן:  וחתיכות של בשר וכו':  אמאי להוי משקלא סימן במשקלא דשוין ותהוי <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>חתיכה גופה סימן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>או דדפקא</span> או דאטמא מי לא תניא מצא חתיכות דגים <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ודג נשוך</span> חייב להכריז חביות של יין ושל שמן ושל תבואה ושל גרוגרות ושל זיתים הרי אלו שלו <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>הכא במאי עסקינן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>בדאיכא סימנא בפסקא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>כי הא דרבה</span> בר רב הונא מחתיך ליה אתלתא קרנתא דיקא נמי דקתני <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>דומיא דדג נשוך</span> שמע מינה אמר מר חביות של יין ושל שמן ושל תבואה ושל גרוגרות ושל זיתים הרי אלו שלו והא תנן כדי יין וכדי שמן חייב להכריז א``ר זירא אמר רב מתניתין <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ברשום</span> מכלל דברייתא בפתוח אי בפתוח אבידה מדעת היא אמר רב הושעיא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>במציף</span> אביי אמר אפילו תימא אידי ואידי ברשום ולא קשיא כאן <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>קודם שנפתחו האוצרות</span> כאן לאחר שנפתחו האוצרות כי הא דרב יעקב בר אבא אשכח חביתא דחמרא לאחר שנפתחו האוצרות אתא לקמיה דאביי א``ל זיל שקול לנפשך בעא מיניה רב ביבי מרב נחמן מקום הוי סימן או לא הוי סימן אמר ליה תניתוה מצא חביות של יין ושל שמן ושל תבואה ושל גרוגרות ושל זיתים הרי אלו שלו ואי ס``ד דמקום הוי סימן לכרוז מקום אמר רב זביד הכא במאי עסקינן <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ברקתא דנהרא</span> אמר רב מרי מאי טעמא אמרו רבנן רקתא דנהרא לא הוי סימן דאמרינן ליה כי היכי דאתרמי לדידך אתרמי נמי לחברך איכא דאמרי אמר רב מרי מאי טעמא אמרו רבנן מקום לא הוי סימן דאמרינן ליה כי היכי דאתרמי לדידך האי מקום אתרמי נמי לחברך האי מקום ההוא גברא דאשכח <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>כופרא</span> בי מעצרתא אתא לקמיה דרב א``ל זיל שקול לנפשך חזייה דהוה קא <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>מחסם</span> א``ל זיל פלוג ליה לחייא ברי מיניה לימא קא סבר רב מקום לא הוי סימן א``ר אבא משום יאוש בעלים נגעו בה דחזא דקדחי ביה חלפי:  ר``ש בן אלעזר אומר וכו':  מאי אנפוריא א``ר יהודה אמר שמואל כלים חדשים <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>שלא שבעתן</span> העין היכי דמי אי אית בהו סימן כי לא שבעתן העין מאי הוי אי דלית בהו סימן כי שבעתן העין מאי הוי לעולם דלית בהו סימן נפקא מינה לאהדורי לצורבא מרבנן בטביעות עינא שבעתן העין קים ליה בגוייהו ומהדרינן ליה כי לא שבעתן העין לא קים ליה בגוייהו ולא מהדרינן ליה דאמר רב יהודה אמר שמואל בהני תלת מילי עבידי רבנן דמשנו במלייהו <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>במסכת</span> ובפורי


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף כד,א גמרא
pgu: כד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ו<span class='tlm-rsh' data-nro='0'>באושפיזא</span> מאי נפקא מינה אמר מר זוטרא לאהדורי ליה אבידתא בטביעות עינא אי ידעינן ביה דלא משני אלא בהני תלת מהדרינן ליה ואי משני במילי אחריני לא מהדרינן ליה מר זוטרא חסידא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אגניב ליה כסא דכספא</span> מאושפיזא חזיא לההוא בר בי רב דמשי ידיה ונגיב בגלימא דחבריה אמר היינו האי דלא איכפת ליה אממונא דחבריה כפתיה ואודי תניא מודה ר``ש בן אלעזר בכלים חדשים ששבעתן העין ש<span class='tlm-rsh' data-nro='5'>חייב להכריז</span> ואלו הן כלים חדשים שלא שבעתן העין שאינו חייב להכריז כגון <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>בדי מחטין <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>וצינוריות</span></span> ומחרוזות של קרדומות כל אלו שאמרו אימתי מותרים בזמן שמצאן אחד אחד אבל מצאן שנים שנים חייב להכריז מאי בדי <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>שוכי</span> ואמאי קרו ליה בדי דבר דתלו ביה מידי בד קרו ליה כי ההוא דתנן התם <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>עלה אחד בבד אחד</span> וכן היה ר``ש בן אלעזר אומר המציל מן הארי ומן הדוב ומן הנמר ומן ה<span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ברדלס</span> ומן זוטו של ים ומשלוליתו של נהר המוצא בסרטיא ופלטיא גדולה ובכל מקום שהרבים מצויין שם הרי אלו שלו מפני שהבעלים מתיאשין מהן איבעיא להו כי קאמר ר``ש בן אלעזר ברוב <כנענים> {גוים} אבל <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ברוב ישראל</span> לא או דלמא אפי' ברוב ישראל נמי אמר אם תמצא לומר אפילו ברוב ישראל נמי אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>פליגי רבנן עליה</span> או לא פליגי ואם תמצא לומר פליגי ברוב ישראל ודאי פליגי ברוב <כנענים> {גוים} פליגי או לא פליגי ואם תמצא לומר פליגי אפי' ברוב <כנענים> {גוים} הלכה כמותו או אין הלכה כמותו אם תמצא לומר הלכה כמותו דוקא ברוב <כנענים> {גוים} או אפילו ברוב ישראל ת``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>המוצא מעות</span> בבתי <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>כנסיות</span> ובבתי מדרשות ובכל מקום שהרבים מצויין שם הרי אלו שלו מפני שהבעלים מתיאשין מהן מאן שמעת ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>דאזיל בתר רובא</span> ר``ש בן אלעזר שמעת מינה אפילו ברוב ישראל נמי הב``ע במפוזרין אי במפוזרין מאי אריא מקום שהרבים מצויין שם אפילו אין הרבים מצויין שם אלא לעולם בצרורין והכא במאי עסקינן בבתי כנסיות של <כנענים> {גוים} בתי מדרשות מאי איכא למימר בתי מדרשות דידן דיתבי בהו <כנענים> {גוים} השתא דאתית להכי בתי כנסיות נמי דידן דיתבי בהו <כנענים> {גוים} ת``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מצא בה אבידה</span> אם רוב ישראל חייב להכריז אם רוב <כנענים> {גוים} אינו חייב להכריז מאן שמעת ליה דאמר אזלינן בתר רובא רשב``א שמעת מינה כי קאמר רשב``א ברוב <כנענים> {גוים} אבל ברוב ישראל לא הא מני רבנן היא תפשוט מינה דמודו ליה רבנן לרשב``א ברוב <כנענים> {גוים} אלא לעולם רשב``א היא ואפי' ברוב ישראל נמי והכא במאי עסקי' <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>בטמון</span> אי בטמון מאי עבידתיה גביה והתנן מצא כלי באשפה מכוסה לא יגע בו מגולה נוטל ומכריז כדאמר רב פפא באשפה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>שאינה עשויה לפנות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>ונמלך עליה לפנותה</span> הכא נמי באשפה שאינה עשויה לפנות ונמלך עליה לפנות


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף כד,ב גמרא
pgu: כד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ואיבעית אימא לעולם רבנן</span> מי קתני הן שלו אינו חייב להכריז קתני ויניח וייתי ישראל ויהיב ביה סימנא ושקיל ת``ש דאמר רב אסי מצא חבית יין בעיר שרובה <כנענים> {גוים} <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מותרת משום מציאה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ו<span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אסור</span>ה בהנאה</span> בא ישראל ונתן בה סימן מותרת בשתיה למוצאה כמאן כר``ש בן אלעזר שמע מינה כי קאמר ר``ש בן אלעזר ברוב <כנענים> {גוים} אבל ברוב ישראל לא לעולם אימא לך ר``ש בן אלעזר אפי' ברוב ישראל נמי קאמר ורב אסי סבר לה כוותיה בחדא ופליג עליה בחדא וכי מאחר דאסירא בהנאה מותרת משום מציאה למאי הלכתא אמר רב אשי לקנקנה:  ההוא גברא דאשכח ארבעה זוזי דציירי בסדינא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ושדו בנהר בירן</span> אתא לקמיה דרב יהודה א``ל זיל אכריז והא זוטו של ים הוא שאני נהר בירן כיון <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>דמתקיל</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>לא מיאש</span> והא רובא <כנענים> {גוים} נינהו ש``מ אין הלכה כר``ש בן אלעזר אפי' ברוב <כנענים> {גוים} שאני נהר בירן דישראל <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>סכרו ליה</span> וישראל כרו ליה כיון דישראל סכרו ליה אימור מישראל נפל וכיון דישראל כרו ליה לא מיאש רב יהודה הוה שקיל ואזיל בתריה דמר שמואל בשוקא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>דבי דיסא</span> א``ל מצא כאן ארנקי מהו אמר ליה הרי אלו שלו בא ישראל ונתן בה סימן מהו א``ל חייב להחזיר תרתי אמר ליה לפנים משורת הדין כי הא דאבוה דשמואל אשכח הנך חמרי במדברא ואהדרינהו למרייהו ל<span class='tlm-rsh' data-nro='11'>בתר תריסר ירחי שתא</span> לפנים משורת הדין רבא הוה שקיל ואזיל בתריה דר``נ בשוקא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>דגלדאי</span> ואמרי לה בשוקא דרבנן א``ל מצא כאן ארנקי מהו א``ל הרי אלו שלו בא ישראל ונתן בה סימן מהו אמר ליה הרי אלו שלו והלא עומד וצווח נעשה כצווח על ביתו שנפל ועל ספינתו שטבעה בים ההוא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>דיו</span> דשקיל בשרא בשוקא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ושדיה בצנייתא דבי בר מריון</span> אתא לקמיה דאביי א``ל זיל שקול לנפשך והא רובא דישראל נינהו שמעת מינה הלכה כרבי שמעון בן אלעזר אפי' ברוב ישראל שאני דיו דכזוטו של ים דמי והא אמר רב בשר שנתעלם מן העין אסור בעומד <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ורואהו</span>:  ר' חנינא מצא גדי שחוט בין טבריא לציפורי והתירוהו לו אמר רבי אמי התירוהו לו משום מציאה כר``ש בן אלעזר משום שחיטה כרבי חנניא בנו של רבי יוסי הגלילי דתניא הרי שאבדו לו גדייו ותרנגוליו והלך ומצאן שחוטין ר' יהודה אוסר ורבי חנניא בנו של רבי יוסי הגלילי מתיר אמר רבי נראין דברי רבי יהודה כשמצאן באשפה ודברי רבי חנניא בנו של רבי יוסי הגלילי כשמצאן בבית מדהתירוהו לו משום שחיטה רובא ישראל נינהו שמעת מינה הלכה כר``ש בן אלעזר אפי' ברוב ישראל אמר רבא רוב <כנענים> {גוים} ורוב טבחי ישראל רבי אמי אשכח <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>פרגיות</span> שחוטות בין טבריא לציפורי אתא לקמיה דר' אסי ואמרי לה לקמיה דר' יוחנן ואמרי לה בי מדרשא ואמרו ליה זיל שקול לנפשך רבי יצחק נפחא אשכח קיבורא דאזלי ביה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>אזלוי</span>י אתא לקמיה דר' יוחנן ואמרי לה בבי מדרשא ואמרו ליה זיל שקול לנפשך


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף כד,ב משנה
pgu: כד
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  ואלו חייב להכריז <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>מצא פירות בכלי</span> או כלי <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>כמות שהוא</span> מעות ב<span class='tlm-rsh' data-nro='23'>כיס</span> או כיס כמות שהוא <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>צבורי פירות</span> צבורי מעו


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף כה,א משנה
pgu: כה
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  שלשה מטבעות זה על גב זה כריכות ברה``י וככרות של בעה``ב וגיזי צמר הלקוחין מבית <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>הא</span>ומן כדי יין וכדי שמן הרי אלו <span class='tlm-rsh' data-nro='5'><span class='tlm-rsh' data-nro='18'>חייב להכריז</span></span>


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף כה,א גמרא
pgu: כה
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  טעמא דמצא פירות בכלי ומעות בכיס <span class='tlm-rsh' data-nro='2'><span class='tlm-rsh' data-nro='7'>הא</span> כלי ולפניו פירות</span> כיס ולפניו מעות הרי אלו שלו תנינא להא דתנו רבנן מצא כלי ולפניו פירות כיס ולפניו מעות הרי אלו שלו מקצתן בכלי ומקצתן על גבי קרקע מקצתן בכיס ומקצתן על גבי קרקע <span class='tlm-rsh' data-nro='5'><span class='tlm-rsh' data-nro='18'>חייב להכריז</span></span> ורמינהו <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מצא דבר שאין בו סימן בצד דבר שיש בו סימן</span> חייב להכריז <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>בא בעל סימן ונטל את שלו</span> זכה הלה בדבר שאין בו סימן אמר רב זביד לא קשיא הא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>בכובא וכיתנא</span> הא בצנא ופירי רב פפא אמר הא והא בצנא ופירי ולא קשיא הא דאשתייר בה מידי הא דלא אשתייר בה מידי ואיבעית אימא הא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>והא דלא אשתייר</span> בה מידי ולא קשיא הא דמהדרי אפיה לגבי פירי הא דלא מהדרי אפיה לגבי פירי ואיבעית אימא הא והא דמהדרי אפיה לגבי פירי ולא קשיא הא דאית לה אוגנין לצנא הא דלית לה אוגנין לצנא:  צבורי פירות וצבורי מעות:  שמעת מינה מנין הוי סימן <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>תני צבור פירות</span> שמעת מינה מקום הוי סימן <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>תני צבורי פירות</span>:  שלשה מטבעות זה על גב זה:  אמר רבי יצחק מגדלאה והוא שעשויין כמגדלין תניא נמי הכי מצא מעות מפוזרות הרי אלו שלו עשויין כמגדלים חייב להכריז ואלו הן עשויין כמגדלים שלשה מטבעין זה על גב זה הא גופא קשיא אמרת מצא מעות מפוזרות הרי אלו שלו הא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>משלחפי שלחופי</span> חייב להכריז אימא סיפא עשויין כמגדלין חייב להכריז הא משלחפי שלחופי הרי אלו שלו תנא כל שאין עשויין כמגדלין מפוזרות קרי להו א``ר חנינא לא שנו אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>של שלשה מלכים</span> אבל של מלך אחד אינו חייב להכריז היכי דמי <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>אי דעשויין כמגדלין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>אפילו של מלך אחד</span> נמי ואי דאין עשויין כמגדלין אפילו של שלשה מלכים נמי לא אלא אי אתמר הכי אתמר לא שנו אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>של מלך אחד כעין שלשה מלכים</span> <אבל של מלך אחד אינו חייב להכריז> והיכי דמי דעשויין כמגדלים רויחא תתאה ומציעא עילויה וזוטא עילויה מציעא דאמרינן אנוחי אנחינהו אבל של מלך אחד דכולהו כי הדדי נינהו אע``ג דמנחי אהדדי הרי אלו שלו אימר אתרמויי אתרמי ובהדי הדדי נפול ורבי יוחנן אמר אפילו של מלך אחד נמי מכריז מאי מכריז מנין מאי איריא תלתא אפי' תרין נמי אמר רבינא <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>טבעא מכריז</span> בעי ר' ירמיה <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>כשיר</span> מהו <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>כשורה</span> מהו <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>כחצובה</span> מהו <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>כסולם</span> מהו <span class='tlm-rsh' data-nro='33'>פשוט מהא</span> חדא דאמר רב נחמן אמר רבה בר אבוה כל שאילו מכניס לה קיסם ביניהן ונוטלם בבת אחת חייב להכריז בעי רב אש


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף כה,ב גמרא
pgu: כה
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>כאבני בית קוליס</span> מהו ת``ש דתניא מצא מעות מפוזרות <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>הרי אלו שלו</span> כאבני בית קוליס חייב להכריז ואלו הן אבני בית קוליס <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אחת מכאן ואחת מכאן</span> ואחת על גביהן תנו רבנן המוצא סלע בשוק ומצאו חבירו ואמר לו שלי היא חדשה היא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>נירונית היא</span> של מלך פלוני היא לא אמר כלום ולא עוד אלא אפילו שמו כתוב עליה לא אמר כלום לפי שאין סימן למטבע דאמר דלמא אפוקי אפקה ומאיניש אחרינא נפל


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף כה,ב משנה
pgu: כה
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  מצא אחר הגפה או אחר ה<span class='tlm-rsh' data-nro='4'>גדר</span> גוזלות מקושרים או בשבילין שבשדות הרי זה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>לא יגע בהן</span> מצא כלי באשפה אם <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מכוסה לא יגע בו</span> אם מגולה נוטל ומכריז


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף כה,ב גמרא
pgu: כה
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  מאי טעמא דאמרינן הני אינש אצנעינהו ואי שקיל להו לית להו למרייהו סימנא בגווייהו הלכך לשבקינהו עד דאתי מרייהו ושקיל להו ואמאי ליהוי קשר סימנא אמר רבי אבא בר זבדא אמר רב במקושרין בכנפיהן דכולי עלמא הכי מקטרי להו ולהוי מקום סימן אמר רב עוקבא בר חמא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>במדדין</span> אי במדדין <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>מעלמא אתו</span> ומותרין איכא למימר מעלמא אתו ואיכא למימר אינש אצנעינהו והוה ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ספק הינוח</span> ואמר רבי אבא בר זבדא אמר רב כל ספק הינוח <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>לכתחילה לא יטול</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ואם נטל לא יחזיר</span>:  מצא כלי באשפה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מכוסה לא יגע בו</span> מגולה נוטל ומכריז:  ורמינהו מצא כלי טמון באשפה נוטל ומכריז שכן דרך אשפה לפנות אמר רב זביד לא קשיא הא ב<span class='tlm-rsh' data-nro='14'>כובי וכסי</span> הא ב<span class='tlm-rsh' data-nro='15'>סכיני והמניק</span> בכובי וכסי לא יגע בסכיני והמניק נוטל ומכריז רב פפא אמר הא והא בכובי וכסי ולא קשיא כאן באשפה העשויה לפנות כאן באשפה שאינה עשויה לפנות אשפה העשויה לפנות <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אבידה מדעת היא</span> אלא באשפה שאינה עשויה לפנות ונמלך עליה לפנותה בשלמא לרב פפא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>היינו דקתני שכן דרך אשפה לפנות</span> אלא לרב זביד מאי שכן דרך אשפה לפנות שכן דרך אשפה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>לפנות לה כלים קטנים</span>


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף כה,ב משנה
pgu: כה
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>מצא בגל</span> ובכותל ישן <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>הרי אלו שלו</span> מצא בכותל חדש <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>מחציו ולחוץ</span> שלו מחציו ולפנים של בעל הבית אם היה משכירו לאחרים אפילו בתוך הבית הרי אלו שלו


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף כה,ב גמרא
pgu: כה
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>תנא</span> מפני <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>שיכול לומר לו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>של אמוריים</span> הן אטו אמורים מצנעי <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>ישראל לא מצנעי</span> לא צריכ


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף כו,א גמרא
pgu: כו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>דשתיך טפי</span>:  בכותל חדש מחציו ולחוץ שלו מחציו ולפנים של בעל הבית:  אמר רב אשי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>סכינא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>בתר קתא</span> וכיסא בתר שנציה ואלא מתני' דקתני מחציו ולחוץ שלו מחציו ולפנים של בעל הבית ולחזי אי קתא לגאו אי קתא לבר אי שנציה לגאו אי שנציה לבר מתני' <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>באודרא</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='4'>נסכא</span> תנא אם היה כותל <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ממולא</span> מהן חולקין פשיטא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>לא צריכא דמשפע</span> בחד גיסא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מהו דתימא</span> אשתפוכי אישתפוך קמ``ל:  אם היה משכירו לאחרים אפילו <מצא> בתוך הבית הרי אלו שלו:  ואמאי ליזיל בתר בתרא מי לא תנן מעות שנמצאו <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לפני סוחרי בהמה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>לעולם</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מעשר</span> בהר הבית חולין <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ובירושלים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>בשאר ימות השנה חולין</span> בשעת הרגל הכל מעשר ואמר ר' שמעיה בר זעירא מאי טעמא הואיל ושוקי ירושלים עשוין להתכבד בכל יום <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>אלמא</span> אמרינן קמאי קמאי אזלו והני אחריני נינהו <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>הכא נמי</span> קמא קמא אזל והני דבתרא הוא אמר ריש לקיש משום בר קפרא כגון שעשאו <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>פונדק</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>לשלשה ישראל</span> שמע מינה הלכה כר``ש בן אלעזר אפי' ברוב ישראל אלא אמר רב מנשיא בר יעקב כגון שעשאו פונדק לשלשה <עובדי כוכבים> {גוים} רב נחמן אמר רבה בר אבוה אפי' תימא לשלשה ישראל מאי טעמא ההוא דנפל מיניה מיאש מימר אמר מכדי איניש אחרינא לא הוה בהדי אלא הני <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>אמרי קמייהו</span> כמה זמני ליהדרו לי ולא הדרו לי <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>והשתא ליהדרו</span> אי דעתייהו לאהדורה אהדרוה ניהלי והאי דלא אהדרוה לי בדעתייהו למיגזלה ואזדא רב נחמן לטעמיה דאמר רב נחמן ראה סל


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף כו,ב גמרא
pgu: כו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  שנפל משנים חייב להחזיר מאי טעמא ההוא דנפל מיניה לא מיאש מימר אמר מכדי איניש אחרינא לא הוה בהדאי אלא האי נקיטנא ליה ואמינא ליה אנת הוא דשקלתיה בשלשה אינו חייב להחזיר מאי טעמא ההוא דנפל מיניה ודאי מיאש מימר אמר מכדי תרי הוו בהדאי אי נקיטנא להאי אמר לא שקלתיה ואי נקיטנא להאי אמר לא שקלתיה אמר רבא האי דאמרת בשלשה אינו חייב להחזיר לא אמרן אלא דלית ביה שוה פרוטה לכל חד וחד אבל אית ביה שוה פרוטה לכל חד וחד חייב להחזיר מאי טעמא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'><span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אימור שותפי נינהו</span></span> ולא מיאשו איכא דאמרי אמר רבא אע``ג דלית ביה אלא שוה שתי פרוטות חייב להחזיר מאי טעמא אימור שותפי נינהו וחד מנייהו אחולי אחליה למנתיה גבי חבריה ואמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ראה סלע שנפלה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>נטלה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>לפני</span> יאוש</span> על מנת לגוזלה עובר בכולן משום<span class='tlm-sfr' data-chp='0319' data-rgl='13'> ויקרא יט </span> לא תגזול ומשום<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='1'> דברים כב </span> השב תשיבם ומשום<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='3'> דברים כב </span> לא תוכל להתעלם ואע``ג דחזרה לאחר יאוש מתנה הוא דיהיב ליה ואיסורא דעבד עבד נטלה לפני יאוש על מנת להחזירה ולאחר יאוש נתכוין לגוזלה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>עובר משום השב תשיבם</span> המתין לה עד שנתיאשו הבעלים ונטלה אינו עובר אלא משום לא תוכל להתעלם בלבד אמר רבא האי מאן דחזי דנפל זוזי מחבריה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>בי חלתא</span> ואשכחיה ושקליה לא מיחייב לאהדורי ליה מאי טעמא ההוא דנפל מיניה מיאש הוא אע``ג דחזייה דאייתי <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ארבלא</span> וקא מרבל מימר אמר כי היכי דנפול מינאי דידי הכי נפול מאיניש אחרינא ומשכחנא מידי


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף כו,ב משנה
pgu: כו
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מצא בחנות <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>הרי אלו שלו</span></span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>בין התיבה</span> ולחנוני של חנוני <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>לפני</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>שולחני</span> הרי אלו שלו בין הכסא ולשולחני הרי אלו של שולחני <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>הלוקח פירות מחבירו</span> או ששילח לו חבירו פירות ומצא בהן מעות הרי אלו שלו אם היו צרורין נוטל ומכריז


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף כו,ב גמרא
pgu: כו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>אמר רבי אלעזר אפילו מונחין על גבי שולחן</span> תנן <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>לפני</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>שולחני</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>הרי אלו שלו</span> הא על גבי שולחן דשולחני אימא סיפא בין הכסא ולשולחני של שולחני הא על גבי שולחן שלו אלא מהא ליכא למשמע מינה ורבי אלעזר הא מנא ליה אמר רבא מתניתין קשיתיה מאי אריא דתני בין הכסא לשולחני של שולחני ליתני על שולחן <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>אי נמי</span> מצא בשולחנות כדקתני רישא מצא בחנות שלו אלא ש``מ אפי' מונחין על גבי שולחן הרי אלו שלו:  <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>הלוקח פירות מחבירו</span> וכו':  אמר ריש לקיש משום רבי ינאי לא שנו אל


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף כז,א גמרא
pgu: כז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>בלוקח מן התגר</span> אבל בלוקח מבעל הבית חייב להחזיר וכן תני תנא קמיה דרב נחמן ל``ש אלא בלוקח מן התגר אבל בלוקח מבעל הבית חייב להחזיר א``ל רב נחמן וכי בעל הבית בעצמו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>דשן</span> א``ל איסמיה א``ל לא תתרגם מתני' כגון שדשן ע``י עבדו ושפחתו הכנענים


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף כז,א משנה
pgu: כז
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  אף השמלה היתה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>בכלל כל אלו</span> ולמה יצאת להקיש אליה לומר לך מה שמלה מיוחדת שיש בה סימנין ויש לה תובעין אף כל דבר שיש בו סימנין ויש לו תובעים חייב להכריז


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף כז,א גמרא
pgu: כז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  מאי <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>בכלל כל אלו</span> אמר רבא בכלל<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='3'> דברים כב </span> כל אבדת אחיך אמר רבא למה לי דכתב רחמנא שור חמור שה ושמלה צריכי דאי כתב רחמנא שמלה הוה אמינא ה``מ בעדים דגופה וסימנין דגופה אבל חמור בעדים דאוכף וסימנין דאוכף אימא לא מהדרינן ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>כתב רחמנא חמור</span> דאפילו חמור בסימני האוכף שור ושה דכתב רחמנא ל``ל שור דאפילו <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>לגיזת זנבו</span> ושה לגיזותיו ולכתוב רחמנא שור דאפילו לגיזת זנבו וכ``ש שה לגיזותיו אלא אמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>חמור דבור לרבי יהודה</span> ושה דאבידה לדברי הכל קשיא ואימא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>לגללים</span> הוא דאתא גללים <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אפקורי מפקר להו</span> ודילמא לסימנין הוא דאתא דאיבעיא לן סימנין דאורייתא או דרבנן כתב רחמנא שה דאפילו בסימנין מהדרינן וסימנין דאורייתא אמרי מדקתני להו תנא לסימנין גבי שמלה דקתני מה שמלה מיוחדת שיש בה סימנין ויש לה תובעין חייב להכריז אף כל דבר שיש בו סימנין ויש לו תובעין חייב להכריז ש``מ דשה לאו לסימנין הוא דאתא:  תנו רבנן<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='3'> דברים כב </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אשר תאבד</span> פרט לאבידה שאין בה שוה פרוטה רבי יהודה אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='16'><span class='tlm-rsh' data-nro='19'>ומצאתה</span></span> פרט לאבידה שאין בה שוה פרוטה מאי בינייהו אמר אביי משמעות דורשין איכא בינייהו מר נפקא ליה מאשר תאבד ומר נפקא ליה מומצאתה ולמאן דנפקא ליה מאשר תאבד האי ומצאתה מאי עביד ליה ההוא מיבעי ליה לכדרבנאי דאמר רבנאי ומצאתה דאתאי לידיה משמע ולמאן דנפקא ליה מומצאתה האי אשר תאבד מאי עביד ליה מבעי ליה לכדרבי יוחנן דאמר רבי יוחנן משום ר``ש בן יוחי מניין לאבידה ששטפה נהר שהיא מותרת שנאמר כן תעשה לכל אבדת אחיך אשר תאבד ממנו ומצאתה מי שאבודה הימנו ומצויה אצל כל אדם יצתה זו שאבודה הימנו ואינה מצויה אצל כל אדם ואידך הא דרבנאי מנא ליה נפקא ליה מומצאתה ואידך הא דרבי יוחנן מנא ליה נפקא ליה ממנו ואידך ממנו לא משמע ליה רבא אמר פרוטה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>שהוזלה</span> איכא בינייהו מ``ד מאשר תאבד איכא ומ``ד מומצאתה ליכא ולמ``ד אשר תאבד הא בעינן ומצאתה וליכא אלא פרוטה שהוקרה איכא בינייהו מאן דאמר ומצאתה איכא ומאן דאמר אשר תאבד ליכא ולמאן דאמר ומצאתה הא בעינן אשר תאבד וליכא אלא פרוטה שהוקרה והוזלה וחזרה והוקרה איכא בינייהו מאן דאמר אשר תאבד איכא ומאן דאמר ומצאתה בעינן דאית בה שיעור מציאה משעת אבידה ועד שעת מציאה:  איבעיא להו סימנין דאורייתא או דרבנן מאי נפקא מינ


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף כז,ב גמרא
pgu: כז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לאהדורי גט</span> אשה בסימנים אי אמרת דאוריית' מהדרינן ואי אמרת דרבנן כי עבוד רבנן <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>תקנתא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>בממונא</span> אבל באיסורא לא עבוד רבנן תקנתא ת``ש אף השמלה היתה בכלל כל אלו ולמה יצאת להקיש אליה ולומר לך מה שמלה מיוחדת שיש לה סימנין ויש לה תובעין חייב להכריז אף כל דבר שיש לו סימנין ויש לו תובעין חייב להכריז תנא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>תובעין אצטריכא ליה</span> סימנין כדי נסבא ת``ש חמור בסימני אוכף <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אימא בעדי אוכף</span> ת``ש<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='2'> דברים כב </span> והיה עמך עד דרוש אחיך אותו וכי תעלה על דעתך שיתננו לו קודם שידרשנו <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>אלא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>דרשהו</span> אם רמאי הוא או אינו רמאי מאי לאו בסימנין לא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>בעדים</span> ת``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אין מעידין</span> אלא על פרצוף הפנים עם החוטם אע``פ שיש סימנין בגופו וב<span class='tlm-rsh' data-nro='11'>כליו</span> שמע מינה סימנין לאו דאורייתא אמרי גופו דארוך וגוץ כליו ד<span class='tlm-rsh' data-nro='12'>חיישינן</span> לשאלה אי חיישינן לשאלה חמור בסימני אוכף <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>היכי מהדרינן</span> אמרי אוכף לא שאולי אינשי אוכפא משום ד<span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מסקב</span> ליה לחמרא איבעית אימא כליו בחיורי ובסומקי אלא הא דתניא מצאו קשור בכיס או בארנקי ובטבעת או שמצאו <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>בין כליו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>אפילו לזמן מרובה</span> כשר ואי ס``ד חיישינן לשאלה כי מצאו קשור בכיס אמאי כשר <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ניחוש לשאלה</span> אמרי כיס וארנקי וטבעת לא משאלי אינשי כיס וארנקי משום <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>דמסמני</span> וטבעת משום <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>דמזייף</span> לימא כתנאי <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>אין מעידין על ה<span class='tlm-rsh' data-nro='22'>שומא</span></span> ואלעזר בן מהבאי אומר מעידין על השומא מאי לאו בהא קמיפלגי דת``ק סבר <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>סימנין דרבנן</span> ואלעזר בן מהבאי סבר סימנין דאורייתא אמר רבא דכ``ע סימנין דאורייתא והכא בשומא מצויה <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>בבן גילו</span> קמיפלגי מר סבר שומא מצויה בבן גילו ומ``ס שומא אינה מצויה בבן גילו איבעית אימא דכ``ע שומא אינה מצויה בבן גילו והכא בסימנין העשוין להשתנות לאחר מיתה קמיפלגי מר סבר סימנין עשוים להשתנות לאחר מיתה ומר סבר סימנין אין עשוים להשתנות לאחר מיתה אב``א דכ``ע שומא אינה עשויה להשתנות לאחר מיתה וסימנין דרבנן והכא בשומא סימן <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>מובהק</span> הוא קמיפלגי מ``ס שומא סימן מובהק הוא ומ``ס שומא לאו סימן מובהק הוא אמר רבא את``ל סימנין לאו דאורייתא היכי מהדרינן אבידתא בסימנין דניחא ליה למוצא אבידה דנהדר בסימנין כי היכי דכי אבדה ליה לדידיה נמי נהדרו ליה בסימנין אמר ליה רב ספרא לרבא <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>וכי אדם עושה</span> טובה לעצמו בממון שאינו שלו אלא ניחא ליה לבעל אבידה למיהב סימנין ולמשקליה מידע ידע דעדים לית ליה ומימר אמר כולי עלמא לא ידעי סימנין מובהקים דידה ואנא יהיבנא סימנין מובהקים דידה ושקלנא לה אלא הא דתנן רבן שמעון בן גמליאל אומר אחד הלוה משלשה יחזיר ללוה שלשה שלוו מן האחד יחזיר למלוה ניחא ליה ללוה לאהדורי ליה למלוה אמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>התם</span> סברא הוא אחד הלוה משלשה יחזיר ללוה דגבי לוה שכיחי גבי מלוה לא שכיחי ש``מ מלוה נפול שלשה שלוו מאחד יחזור למלוה דגבי מלוה שכיחי גבי לוה לא שכיח


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף כח,א גמרא
pgu: כח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אלא הא דתנן מצא תכריך</span> של שטרות או אגודה של שטרות ה``ז יחזיר הכי נמי דניחא ליה ללוה לאהדורי ליה למלוה אלא אמר רבא סימנין דאורייתא דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='2'> דברים כב </span> והיה עמך עד דרוש אחיך אותו וכי תעלה על דעתך שיתננו קודם שידרשנו אלא דרשהו אם רמאי הוא או אינו רמאי לאו בסימנין <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>שמע מינה</span> אמר רבא אם תמצי לומר סימנין דאורייתא אם תמצי לומר הא פשיט ליה סימנין דאורייתא משום דאיכא למימר <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>כדשנינן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>סימנין וסימנין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>יניח</span> סימנין ועדים ינתן לבעל העדים סימנין וסימנין ועד אחד עד אחד כמאן דליתיה דמי ויניח עדי אריגה ועדי נפילה תנתן לעדי נפילה דאמרינן זבוני זבנה ומאיניש אחרינא נפל מדת ארכו ומדת רחבו תנתן למדת ארכו דמדת רחבו שעורי קא משער לה כד מכסי לה מרה וקאי ומדת ארכו לא משתער לה מדת ארכו ומדת רחבו ומדת <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>גמיו</span> ינתן למדת ארכו ורחבו מדת ארכו ומדת רחבו ומדת משקלותיו ינתן למדת משקלותיו <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>אומר</span> סימני הגט</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>והיא אומרת סימני הגט</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ינתן לה</span> במאי אילימא במדת ארכו ורחבו דלמא בהדי דנקיט ליה חזיתיה אלא נקב יש בו בצד אות פלוני הוא אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>סימני החוט</span> והיא אומרת סימני החוט ינתן לה במאי אילימא בחיורא ובסומקא ודלמא בהדי דנקיט ליה חזיתיה אלא במדת ארכו הוא אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>בחפיסה</span> והיא אומרת בחפיסה ינתן לו מ``ט מידע ידעה דכל מה דאית ליה בחפיסה הוא דמנח ליה


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף כח,א משנה
pgu: כח
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  ועד מתי חייב להכריז עד כדי שידעו בו שכניו דברי ר``מ ר' יהודה <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>אומר</span> שלש רגלים ואחר הרגל האחרון שבעה ימים <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>כדי שילך</span> לביתו <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>שלשה</span> ויחזור שלשה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>ויכריז יום אחד</span>


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף כח,א גמרא
pgu: כח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  תנא שכני אבידה מאי שכני אבידה אילימא שכינים דבעל אבידה אי ידע ליה ליזול ולהדריה נהליה אלא שכני מקום שנמצאת בו אבידה:  רבי יהודה <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>אומר</span> כו':  ורמינהו ב<span class='tlm-rsh' data-nro='16'>שלשה</span> במרחשון שואלין את הגשמים ר``ג אומר בז' בו <שהוא> ט``ו יום אחר החג כדי שיגיע אחרון שבא``י לנהר פרת אמר רב יוסף לא קשיא כאן במקדש ראשון כאן במקדש שני במקדש ראשון דנפישי ישראל טובא דכתיב בהו<span class='tlm-sfr' data-chp='09a04' data-rgl='20'> מלכים א ד </span> יהודה וישראל רבים כחול אשר על הים לרוב בעינן כולי האי במקדש שני דלא נפישי ישראל טובא דכתיב בהו<span class='tlm-sfr' data-chp='35a02' data-rgl='64'> עזרא ב </span> כל הקהל כאחד ארבע רבוא אלפים שלש מאות וששים לא בעינן כולי האי אמר ליה אביי והא כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='35b07' data-rgl='72'> נחמיה ז </span> וישבו הכהנים והלוים וגו'<span class='tlm-sfr' data-chp='35a02' data-rgl='70'> עזרא ב </span> והמשוררים והשוערים וכל ישראל בעריהם וכיון דהכי הוא אפכא מסתברא מקדש ראשון דנפישי ישראל טובא דמצוות עלמא ומשתכחי שיירתא דאזלי בין ביממא ובין בליליא לא בעינן כולי האי וסגי בתלתא יומא מקדש שני דלא נפישי ישראל טובא ולא מצוות עלמא ולא משתכחי שיירתא דאזלי בין ביממא ובין בליליא בעינן כולי האי רבא אמר לא שנא במקדש ראשון ולא שנא במקדש שני <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>לא הטריחו</span> רבנן באבדה יותר מדאי אמר רבינא <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>שמע מינה</span> כי מכריז <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>גלימא מכריז</span> דאי סלקא דעתך אבידתא מכריז בעינן למטפי ליה חד יומא לעיוני במאניה אלא שמע מינה גלימא מכריז שמע מינה רבא אמר אפילו תימא אבידתא מכריז לא הטריחו רבנן באבידה יותר מדאי ת``ר <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>רגל ראשון</span> אומר רגל ראשון רגל שני אומר רגל שני רגל <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>שלישי אומר סתם</span> ואמאי לימא רגל שלישי דלא אתי לאחלופי בשני שני נמ


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף כח,ב גמרא
pgu: כח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אתיא לאחלופי בראשון הא קא אתי רגל שלישי ת``ר בראשונה כל מי שמצא אבידה היה מכריז עליה שלשה רגלים ואחר רגל אחרון שבעת ימים כדי שילך שלשה ויחזור שלשה ויכריז יום אחד משחרב בית המקדש שיבנה במהרה בימינו התקינו שיהו מכריזים בבתי כנסיות ובבתי מדרשות ומשרבו האנסים התקינו שיהו מודיעין לשכיניו ולמיודעיו ודיו מאי משרבו האנסין דאמרי אבידתא למלכא רבי אמי אשכח אודייא דדינרי חזייה ההוא <בר נש> [בר רומאה] דקא מירתת א``ל זיל שקול לנפשך דלאו פרסאי אנן דאמרי אבידתא למלכא ת``ר אבן טוען היתה בירושלים כל מי שאבדה לו אבידה נפנה לשם וכל מי שמוצא אבידה נפנה לשם זה עומד ומכריז וזה עומד ונותן סימנין ונוטלה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>וזו היא ששנינו</span> צאו וראו אם נמחת אבן הטוען


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף כח,ב משנה
pgu: כח
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  אמר את האבידה ולא אמר סימניה לא יתן לו והרמאי אע``פ שאמר סימניה לא יתן לו שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='2'> דברים כב </span> עד דרוש אחיך אותו עד שתדרוש את אחיך אם רמאי הוא אם אינו רמאי


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף כח,ב גמרא
pgu: כח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אתמר רב יהודה אמר אבידתא מכריז ור``נ אמר גלימא מכריז רב יהודה אמר אבידתא מכריז דאי אמרת גלימא מכריז <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>חיישינן לרמאי</span> ר``נ אמר גלימא מכריז לרמאי לא חיישינן דא``כ <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אין לדבר סוף</span> תנן אמר את האבידה ולא אמר את סימניה ה``ז לא יתן לו <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אי אמרת בשלמא אבידתא מכריז</span> הא קמ``ל אע``ג דאמר גלימא כי לא אמר סימנין לא מהדרינן ליה אלא אי אמרת גלימא מכריז אמר איהו גלימא ואמר איהו גלימא צריכא למימר כי לא אמר סימנין לא מהדרינן ליה אמר רב ספרא לעולם גלימא מכריז אמר איהו גלימא ואמר איהו סימנין ומאי לא אמר את סימניה לא אמר סימנין מובהקין דידה:  והרמאי אע``פ שאמר את סימניה ה``ז לא יתן לו:  ת``ר בראשונה כל מי שאבדה לו אבידה היה נותן סימנין ונוטלה משרבו הרמאין התקינו שיהו אומרים לו צא והבא עדים דלאו רמאי את וטול כי הא דאבוה דרב פפא אירכס ליה חמרא ואשכחוה אתא לקמיה דרבה בר רב הונא אמר ליה זיל אייתי סהדי דלאו רמאי את וטול אזל אייתי סהדי אמר להו ידעיתון ביה דרמאי הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אמרו ליה אין</span> אמר להו אנא רמאה אנא אמרו ליה אנן לאו רמאי את קאמרינן אמר רבה בר רב הונא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מסתברא</span> לא מייתי איניש חובתא לנפשיה


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף כח,ב משנה
pgu: כח
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>כל דבר שעושה ואוכל</span> יעשה ויאכל ודבר שאין עושה ואוכל ימכר שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='2'> דברים כב </span> והשבותו לו <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ראה היאך תשיבנו לו</span> מה יהא בדמים ר``ט אומר ישתמש בהן <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>לפיכך</span> אם אבדו חייב באחריותן ר``ע אומר לא ישתמש בהן לפיכך אם אבדו אין חייב באחריותן


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף כח,ב גמרא
pgu: כח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ולעולם</span> אמר רב נחמן אמר שמואל עד י``ב חדש תניא נמי הכי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>כל דבר שעושה ואוכל</span> כגון פרה וחמור <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מטפל</span> בהן עד י``ב חדש מכאן ואילך <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>שם דמיהן</span> ומניחן <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>עגלים וסייחין</span> מטפל בהן שלשה חדשים מכאן ואילך שם דמיהן ומניחן אווזין ו<span class='tlm-rsh' data-nro='15'>תרנגולין</span> מטפל בהם שלשים יום מכאן ואילך שם דמיהן ומניחן אמר רב נחמן בר יצחק תרנגולת <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>כבהמה גסה</span> תניא נמי הכי תרנגולת ובהמה גסה מטפל בהן שנים עשר חודש מכאן ואילך שם דמיהן ומניחן עגלים וסייחין מטפל בהן ל' יום מכאן ואילך שם דמיהן ומניחן אווזין ותרנגולין וכל דבר שטיפולו מרובה משכרו מטפל בהן שלשה ימים מכאן ואילך שם דמיהן ומניחן קשיא עגלים וסייחין אעגלים וסייחין אווזין ותרנגולין אאווזין ותרנגולין עגלים וסייחין אעגלים וסייחין לא קשיא הא דרעיא והא דפטומא אווזין ותרנגולין אאווזין ותרנגולין נמי לא קשיא הא ב<span class='tlm-rsh' data-nro='19'>רברבי</span> הא בזוטרי:  ושאינו עושה ואוכל:  תנו רבנן והשבותו לו <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ראה היאך תשיבנו לו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>שלא יאכיל עגל לעגלים</span> וסיח לסייחין אווזא לאווזין ותרנגול לתרנגולין:  מה יהא בדמים רבי טרפון אומר ישתמש וכו':  עד כאן לא פליג


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף כט,א גמרא
pgu: כט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אלא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>כשנשתמש</span> בהן אבל לא נשתמש בהן אם אבדו פטור לימא תיהוי תיובתא דרב יוסף דאתמר שומר אבידה רבה אמר כש``ח רב יוסף אמר כש``ש אמר לך רב יוסף בגניבה ואבידה דכ``ע לא פליגי דחייב כי פליגי באונסין דשואל ר``ט סבר שרו ליה רבנן לאשתמושי בגוייהו והוה ליה שואל עלייהו ור``ע סבר לא שרו ליה רבנן לאשתמושי בגוייהו הלכך לא הוי שואל עלייהו א``ה לפיכך דאמר ר``ע למה לי א``א בשלמא בגניבה ואבידה הוא דפליגי היינו דקתני ר``ע אומר לא ישתמש בהן לפיכך אם אבדו אינו חייב באחריותן ס``ד אמינא שומר שכר הוי כדרב יוסף ובגניבה ואבידה מחייב קא משמע לן לפיכך השתא דאמרת לא ישתמש בהן שומר שכר לא הוי ולא מחייב בגניבה ואבידה אלא אי אמרת בגניבה ואבידה דכולי עלמא לא פליגי דחייב כי פליגי באונסין דשואל מאי לפיכך דרבי עקיבא הכי מבעי ליה למתנא ר``ע אומר לא ישתמש בהן ואנא ידענא דכיון דלא ישתמש בהן לאו שואל הוי ואינו חייב באחריותן לפיכך דרבי עקיבא למה לי משום לפיכך דרבי טרפון ולפיכך דרבי טרפון למה לי הכי קאמר כיון דשרו ליה רבנן לאשתמושי בגוייהו כמאן דאישתמש בגוייהו דמי וחייב באחריותן והא אבדו קתנ


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף כט,ב גמרא
pgu: כט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>כדרבה</span> דאמר רבה נגנבו בלסטים מזויין אבדו שטבעה ספינתו בים אמר רב יהודה אמר שמואל הלכה כר' טרפון ביד רחבה הוה ליה הנהו זוזי דיתמי אתא לקמיה דרב יוסף אמר ליה מהו לאשתמושי בגוייהו א``ל הכי אמר רב יהודה אמר שמואל הלכה כר' טרפון א``ל אביי ולאו אתמר עלה א``ר חלבו אמר רב הונא לא שנו אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>בדמי אבידה</span> הואיל וטרח בה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אבל מעות אבידה</span> דלא טרח בהו לא והני כמעות אבידה דמו א``ל זיל לא שבקו לי דאשרי לך


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף כט,ב משנה
pgu: כט
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  מצא ספרים קורא בהן אחד לשלשים יום ואם אינו יודע לקרות <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>גוללן</span> אבל לא ילמוד בהן <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>בתחלה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ולא יקרא אחר עמו</span> מצא כסות מנערה אחד לשלשים יום ו<span class='tlm-rsh' data-nro='7'>שוטחה לצרכה</span> אבל לא לכבודו כלי כסף וכלי נחושת משתמש בהן <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לצרכן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אבל לא לשחקן</span> כלי זהב וכלי זכוכית <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>לא יגע בהן</span> עד שיבא אליהו מצא שק או קופה וכל דבר <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>שאין דרכו ליטול</span> הרי זה לא יטול


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף כט,ב גמרא
pgu: כט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אמר שמואל המוצא תפילין בשוק שם דמיהן ומניחן לאלתר מתיב רבינא מצא ספרים קורא בהן אחד לשלשים יום ואם אינו יודע לקרות <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>גוללן</span> גוללן אין שם דמיהן ומניחן לא אמר אביי תפילין <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>בי בר חבו</span> משכח שכיחי ספרים לא שכיחי ת``ר השואל ספר תורה מחבירו הרי זה לא ישאילנו לאחר פותחו וקורא בו ובלבד שלא ילמוד בו <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>בתחלה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ולא יקרא אחר עמו</span> וכן המפקיד ס``ת אצל חבירו <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>גוללו</span> כל <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>שנים</span> עשר חדש פותחו וקורא בו <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אם בשבילו פתחו</span> אסור סומכוס אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='19'><span class='tlm-rsh' data-nro='25'>בחד</span>ש שלשים יום</span> בישן שנים עשר חדש ר``א בן יעקב אומר אחד זה ואחד זה שנים עשר חדש:  אמר מר השואל ספר תורה מחבירו הרי זה לא ישאילנו לאחר מאי אריא ס``ת אפי' כל מילי נמי דאמר ר``ש בן לקיש <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>כאן שנה רבי</span> אין השואל רשאי להשאיל ואין השוכר רשאי להשכיר ס``ת איצטריכא ליה מהו דתימא ניחא ליה לאיניש דתיעביד מצוה בממוניה קמ``ל פותחו וקורא בו פשיטא ואלא למאי שייליה מיניה סיפא איצטריכא ליה ובלבד שלא ילמוד בו בתחלה וכן המפקיד ס``ת אצל חבירו גוללו כל שנים עשר חדש פותחו וקורא בו <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מאי עבידתיה גביה</span> ותו אם בשבילו פתחו אסור הא אמרת פותחו וקורא בו הכי קאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אם כשהוא גוללו</span> פותחו וקורא בו מותר אם בשבילו פתחו אסור סומכוס אומר בחדש שלשים יום בישן שנים עשר חדש ר``א בן יעקב אומר אחד זה ואחד זה שנים עשר חדש ר``א בן יעקב היינו תנא קמא אלא אימא ר' אליעזר בן יעקב אומר אחד זה ואחד זה שלשים יום:  אבל לא ילמוד בו בתחלה ולא יקרא אחר עמו:  ורמינהו לא יקרא פרשה וישנה ולא יקרא בו פרשה ויתרגם ולא יפתח בו יותר מג' דפין ולא יקראו בו שלשה בני אדם בכרך אחד הא שנים קורין אמר אביי לא קשיא כאן <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>בענין אחד</span> כאן <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>בשני ענינים</span>:  מצא כסות מנערה אחד לשלשים יום:  למימרא דניעור מעלי לה והאמר רבי יוחנן מי שיש לו גרדי אומן בתוך ביתו <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>ינער כסותו בכל יום</span> אמרי בכל יום קשי לה אחד לשלשים יום מעלי לה איבעית אימא לא קשיא הא בחד והא בתרי איבעית אימא לא קשיא הא בידא והא בחוטרא איבעית אימא לא קשיא הא ב<span class='tlm-rsh' data-nro='27'>דעמרא</span> הא בדכיתנא א``ר יוחנן <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>כסא דחרשין</span> ולא כסא דפושרין ולא אמרן אלא בכלי מתכות אבל בכלי חרש לית לן בה ובכלי מתכות נמי לא אמרן אלא דלא <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>צויץ</span> אבל דצויץ לית לן בה ולא אמרן אלא דלא שדא ביה <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>ציביא</span> אבל שדא ביה ציביא לית לן בה:  וא``ר יוחנן מי שהניח לו אביו מעות הרבה <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>ורוצה לאבדן</span> ילבש בגדי פשתן וישתמש בכלי זכוכית וישכור פועלים ואל ישב עמהן ילבש בכלי פשתן ב<span class='tlm-rsh' data-nro='32'>כתנא רומיתא</span> וישתמש בכלי זכוכית בזוגיתא חיורתא וישכור פועלים ואל ישב עמהן תרגומ


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף ל,א גמרא
pgu: ל
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  בתורי <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>דנפיש פסידייהו</span>:  שוטחה לצורכה אבל לא לכבודו וכו':  איבעיא להו לצורכו ולצורכה מאי ת``ש שוטחה לצורכה לצורכה אין הא לצורכו ולצורכה לא אימא סיפא אבל לא לכבודו לכבודו הוא דלא הא לצורכה ולצורכו שפיר דמי אלא מהא ליכא למשמע מינה ת``ש לא ישטחנה לא על גבי מטה ולא על גבי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>מגוד</span> לצרכו אבל ישטחנה על גבי מטה ועל גבי מגוד לצרכה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>נזדמנו לו אורחים</span> לא ישטחנה לא על גבי מטה ולא על גבי מגוד בין לצורכו בין לצורכה שאני התם דמקלא קלי לה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אי משום עינא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אי משום גנבי</span> תא שמע <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>הכניסה לרבקה</span> ודשה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>כשירה</span> בשביל שתינק ותדוש פסולה והא הכא דלצורכו ולצורכה הוא וקתני פסולה שאני התם דאמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0521' data-rgl='3'> דברים כא </span> אשר לא עובד בה מ``מ אי הכי אפילו רישא נמי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>הא לא דמיא</span> אלא להא דתנן <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>שכן עליה עוף</span> כשירה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>עלה עליה זכר פסולה</span> מאי טעמא כדרב פפא דאמר רב פפא אי כתיב עובד וקרינן עובד הוה אמינא אפילו ממילא ואי כתיב עבד וקרינן עבד הוה אמינא עד דעבד בה איהו השתא דכתיב עבד וקרינן עובד בעינן עובד דומיא דעבד מה עבד דניחא ליה אף עובד דניחא ליה:  כלי כסף וכלי נחושת משתמש בהן וכו':  ת``ר המוצא כלי עץ משתמש בהן בשביל שלא ירקבו כלי נחושת <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>משתמש בהן בחמין</span> אבל לא על ידי האור מפני שמשחיקן כלי כסף משתמש בהן בצונן אבל לא בחמין מפני שמשחירן <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>מגריפות</span> וקרדומות משתמש בהן ברך אבל לא בקשה מפני <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>שמפחיתן</span> כלי זהב וכלי זכוכית לא יגע בהן עד שיבא אליהו כדרך שאמרו באבידה כך אמרו בפקדון פקדון <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>מאי עבידתיה גביה</span> אמר רב אדא בר חמא אמר רב ששת בפקדון שהלכו בעליהן למדינת הים:  מצא שק או קופה [וכל דבר] שאין דרכו ליטול הרי זה לא יטול:  מנהני מילי דת``ר<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl=''> דברים כב </span> והתעלמת פעמים שאתה מתעלם <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ופעמים שאי אתה מתעלם</span> הא כיצד היה כהן <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>והיא בבית הקברות</span> או שהיה זקן <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>ואינה לפי כבודו</span> או שהיתה מלאכה שלו מרובה משל חבירו לכך נאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>והתעלמת מהם</span> למאי איצטריך קרא אילימא לכהן והיא בבית הקברות פשיטא <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>האי עשה</span> והאי <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>לא תעשה ועשה</span> ולא אתי עשה ודחי את לא תעשה ועשה ותו לא דחינן איסורא מקמי ממונא אלא לשלו מרובה משל חבירו מדרב יהודה אמר רב נפקא דאמר רב יהודה אמר רב<span class='tlm-sfr' data-chp='0515' data-rgl='4'> דברים טו </span> אפס כ


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף ל,ב גמרא
pgu: ל
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לא יהיה בך אביון</span> שלך קודם לשל כל אדם אלא לזקן ואינו לפי כבודו אמר רבה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>הכישה</span> חייב בה אביי הוה יתיב קמיה דרבה חזא להנך עיזי דקיימו שקל <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>קלא</span> ושדא בהו א``ל איחייבת בהו קום אהדרינהו איבעיא להו <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>דרכו להחזיר בשדה</span> ואין דרכו להחזיר בעיר <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מהו</span> מי אמרינן השבה מעליא בעינן וכיון דלאו דרכיה להחזיר בעיר לא לחייב או דלמא בשדה מיהת הוא דאיחייב ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>וכיון דאיחייב</span> ליה בשדה איחייב ליה בעיר תיקו אמר רבא כל שבשלו מחזיר בשל חבירו נמי מחזיר וכל שבשלו <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>פורק וטוען</span> בשל חבירו נמי פורק וטוען רבי ישמעאל ברבי יוסי הוה קאזיל באורחא פגע ביה ההוא גברא הוה דרי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>פתכא דאופי</span> אותבינהו <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>וקא מיתפח</span> א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>דלי לי</span> אמר ליה כמה שוין א``ל פלגא דזוזא יהיב ליה פלגא דזוזא ואפקרה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>הדר זכה בהו</span> הדר יהיב ליה פלגא דזוזא ואפקרה חזייה דהוה קא בעי למיהדר למזכיה בהו א``ל לכולי עלמא אפקרנהו ולך לא אפקרנהו ומי הוי הפקר כי האי גוונא והתנן בש``א הפקר לעניים הפקר וב``ה אומרים אינו הפקר עד שיהא הפקר לעניים ולעשירים כשמיטה אלא רבי ישמעאל ברבי יוסי לכולי עלמא אפקרינהו ובמלתא בעלמא הוא דאוקמיה והא רבי ישמעאל ברבי יוסי זקן ואינו לפי כבודו הוה ר' ישמעאל ברבי יוסי לפנים משורת הדין הוא דעבד דתני רב יוסף<span class='tlm-sfr' data-chp='0218' data-rgl='20'> שמות יח </span> והודעת להם <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>זה בית חייהם</span> את הדרך זו גמילות חסדים <אשר> ילכו זה ביקור חולים בה זו קבורה ואת המעשה זה הדין אשר יעשון זו לפנים משורת הדין:  אמר מר <אשר> ילכו זה ביקור חולים היינו גמילות חסדים לא נצרכה אלא לבן גילו דאמר מר בן גילו נוטל אחד מששים בחליו ואפי' הכי מבעי ליה למיזל לגביה בה זו קבורה היינו גמילות חסדים לא נצרכה אלא לזקן ואינו לפי כבודו אשר יעשון זו לפנים משורת הדין דאמר ר' יוחנן לא חרבה ירושלים אלא על שדנו בה דין תורה אלא דיני <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>דמגיזתא</span> לדיינו אלא אימא שהעמידו דיניהם על דין תורה ולא עבדו לפנים משורת הדין


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף ל,ב משנה
pgu: ל
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  אי זו היא אבידה מצא חמור או פרה רועין בדרך אין זו אבידה חמור וכליו הפוכין פרה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>רצה בין הכרמים</span> הרי זו אבידה החזירה וברחה החזירה וברחה אפי' ארבעה וחמשה פעמים חייב להחזירה שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='1'> דברים כב </span> השב תשיבם היה בטל מסלע <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>לא יאמר לו תן לי סלע</span> אלא נותן לו שכרו <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>כפועל</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>אם יש שם בית דין</span> מתנה בפני ב``ד אם אין שם ב``ד בפני מי יתנה שלו קודם


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף ל,ב גמרא
pgu: ל
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אטו כל הני דאמרינן לאו אבידה הוו אמר רב יהודה הכי קאמר אי זו היא <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>כלל</span> אבידה שהוא חייב בה מצא חמור ופרה רועין בדרך אין זו אבידה ו<span class='tlm-rsh' data-nro='6'>לא מיחייב</span> בה חמור וכליו הפוכים פרה ו<span class='tlm-rsh' data-nro='19'>רצה בין הכרמים</span> הרי זו אבידה ומיחייב בה <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>ולעולם</span> אמר רב יהודה אמר רב עד שלשה ימים היכי דמי אי בלילותא אפי' חדא שעתא נמי אי ביממא אפי' טובא נמי לא לא צריכא דהוה חזי לה בקדמתא וב<span class='tlm-rsh' data-nro='26'>חשכתא</span> תלתא יומי אמרינן איתרמויי אתרמי לה ונפקא טפי ודאי אבידה היא תניא נמי הכי מצא טלית וקרדו


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף לא,א גמרא
pgu: לא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ב<span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אסרטיא</span> ופרה רצה בין הכרמים הרי זו אבידה טלית בצד גדר קרדום בצד גדר ופרה רועה בין הכרמים אין זו אבידה ג' ימים זה אחר זה הרי זו אבידה ראה מים <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ששוטפין ובאין</span> הרי זה גודר בפניהם אמר רבא<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='3'> דברים כב </span> לכל אבידת אחיך לרבות אבידת קרקע א``ל רב חנניה לרבא תניא דמסייע לך ראה מים ששוטפין ובאין הרי זה גודר בפניהם א``ל אי משום הא לא תסייעי הכא במאי עסקינן בדאיכא עומרין אי דאיכא עומרין <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מאי למימרא</span> לא צריכא דאית בה עומרין דצריכי לארעא מהו דתימא כיון דצריכי לארעא כי גופה דארעא דמיין קמ``ל:  מצא חמור ופרה [וכו']:  הא גופה קשיא אמרת מצא חמור ופרה רועין בדרך אין זו אבידה רועין בדרך הוא דלא הוו אבידה הא רצה בדרך ורועה בין הכרמים הויא אבידה אימא סיפא חמור וכליו הפוכים ופרה רצה בין הכרמים הרי זו אבידה רצה בין הכרמים הוא דהויא אבידה הא רצה בדרך ורועה בין הכרמים אין זו אבידה אמר אביי<span class='tlm-sfr' data-chp='2736' data-rgl='33'> איוב לו </span> יגיד עליו ריעו תנא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>רועה בדרך</span> דלא הויא אבידה והוא הדין לרועה בין הכרמים תנא רצה בין הכרמים דהויא אבידה והוא הדין לרצה בדרך א``ל רבא אי יגיד עליו ריעו ליתני קילתא וכ``ש חמירתא ליתני רצה בדרך דהויא אבידה וכ``ש רצה בין הכרמים ולתני רועה בין הכרמים דלא הויא אבידה וכ``ש רועה בדרך אלא אמר רבא רצה ארצה לא קשיא הא דאפה לגבי דברא הא דאפה לגבי מתא רועה ארועה נמי לא קשיא כאן באבידת גופה כאן <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>באבידת קרקע</span> כי קתני רועה בדרך לא הויא אבידה הא רועה בין הכרמים הויא אבידה באבידת קרקע וכי קתני רצה בין הכרמים הויא אבידה הא רועה בין הכרמים לא הויא אבידה באבידת גופה דרצה בין הכרמים מסקבא ורועה בין הכרמים לא מסקבא ורועה בין הכרמים נהי דלא מסקבא תיפוק ליה משום אבידת קרקע <בדכותי> {בדגוי} ותיפוק ליה משום אבידת גופה דדלמא קטלו לה באתרא דמתרו והדר קטלי ודלמא אתרו בה אי אתרו בה ולא אזדהרו בה ודאי אבידה מדעת היא:  החזירה וברחה החזירה וברחה [וכו']:  א``ל ההוא מדרבנן לרבא אימא השב חדא זמנא תשיבם תרי זמני א``ל השב אפי' ק' פעמים משמע תשיבם אין לי אלא לביתו <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>לגינתו ולחורבתו מנין</span> ת``ל תשיבם מ``מ ה``ד אי דמינטרא פשיטא אי דלא מינטרא אמאי לעולם דמינטרא והא קמ``ל דלא בעינן <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>דעת בעלים</span> וכדר' אלעזר דאמר הכל צריכין דעת בעלים חוץ מהשבת אבידה שהתורה ריבתה השבות הרבה<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='7'> דברים כב </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>שלח</span> תשלח אימא שלח חדא זימנא תשלח תרי זמני א``ל שלח אפי' מאה פעמים משמע תשלח אין לי אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>לדבר הרשות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>לדבר מצוה מנין</span> ת``ל תשלח מ``מ א``ל ההוא מדרבנן לרבא ואימא<span class='tlm-sfr' data-chp='0319' data-rgl='17'> ויקרא יט </span> הוכח חדא זימנא תוכיח תרי זמני א``ל הוכח אפי' ק' פעמים משמע תוכיח אין לי אלא הרב לתלמיד תלמיד לרב מנין ת``ל הוכח תוכיח מ``מ<span class='tlm-sfr' data-chp='0223' data-rgl='5'> שמות כג </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>עזב תעזוב</span> עמו אין לי אלא בעליו עמו שאין בעליו עמו מנין ת``ל עזב תעזוב מ``מ <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>הקם תקים</span> עמו אין לי אלא בעליו עמו שאין בעליו עמו מנין ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='4'> דברים כב </span> הקם תקים מ``מ ולמה ליה למכתב פריקה ולמה ליה למיכתב טעינה צריכי דאי כתב רחמנא פריקה הוה אמינא משום דאיכא צער בעלי חיים ואיכא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>חסרון כיס</span> אבל טעינה דלאו צער בעלי חיים איכא ולא חסרון כיס איכא אימא לא ואי אשמעינן טעינה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>משום דבשכר</span> אבל פריקה דבחנם אימא לא צריכא ולר``ש דאמר אף טעינה בחנם מאי איכא למימר לר``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>לא מסיימי קראי</span> למה לי למכתב הני תרתי ו<span class='tlm-rsh' data-nro='19'>למה לי למכתב אבידה</span> צריכי דאי כתב רחמנא הני תרתי משום ד<span class='tlm-rsh' data-nro='20'>צערא דמרה</span> איתא צערא דידה איתא אבל אבידה דצערא דמרה איתא וצערא דידה ליתא אימא לא ואי אשמעינן אבידה משום דליתא למרה בהד


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף לא,ב גמרא
pgu: לא
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אבל הני תרתי דאיתא למרה בהדה אימא לא צריכא<span class='tlm-sfr' data-chp='0435' data-rgl='21'> במדבר לה </span> מות יומת המכה אין לי אלא במיתה הכתובה בו מנין <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>שאם אי אתה יכול להמיתו במיתה הכתובה בו</span> שאתה רשאי להמיתו בכל מיתה שאתה יכול להמיתו ת``ל מות יומת מ``מ<span class='tlm-sfr' data-chp='0513' data-rgl='16'> דברים יג </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>הכה תכה</span> אין לי אלא בהכאה הכתובה בהן מנין שאם אי אתה יכול להמיתן בהכאה הכתובה בהן שאתה רשאי להכותן בכל הכאה שאתה יכול ת``ל הכה תכה מ``מ<span class='tlm-sfr' data-chp='0524' data-rgl='13'> דברים כד </span> השב תשיב אין לי אלא שמשכנו ברשות ב``ד משכנו שלא ברשות ב``ד מנין ת``ל השב תשיב מ``מ<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='25'> שמות כב </span> חבל תחבול אין לי אלא שמשכנו ברשות משכנו שלא ברשות מנין ת``ל חבל תחבול מ``מ והני תרי קראי למה לי <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>חד לכסות יום וחד לכסות לילה</span><span class='tlm-sfr' data-chp='0515' data-rgl=' 11, 8'> דברים טו </span> פתח תפתח אין לי אלא לעניי עירך לעניי עיר אחרת מנין ת``ל פתח תפתח מכל מקום<span class='tlm-sfr' data-chp='0515' data-rgl='10'> דברים טו </span> נתן תתן אין לי אלא מתנה מרובה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מתנה מועטת מנין</span> ת``ל נתן תתן מ``מ<span class='tlm-sfr' data-chp='0515' data-rgl='14'> דברים טו </span> הענק תעניק <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אין לי אלא שנתברך הבית בגללו</span> מעניקים לא נתברך הבית בגללו מנין ת``ל הענק תעניק מ``מ ולר' אלעזר בן עזריה דאמר נתברך הבית בגללו מעניקין לו לא נתברך הבית בגללו אין מעניקין תעניק למה לי דברה תורה כלשון בני אדם<span class='tlm-sfr' data-chp='0515' data-rgl='8'> דברים טו </span> העבט תעביטנו אין לי אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>שאין לו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ואינו רוצה להתפרנס</span> אמר רחמנא תן לו דרך הלואה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>יש לו ואינו רוצה להתפרנס</span> מנין ת``ל תעביטנו מ``מ ולר``ש דאמר יש לו ואינו רוצה להתפרנס אין נזקקין לו תעביטנו למה לי דברה תורה כלשון בני אדם:  היה בטל מן הסלע לא יאמר לו תן לי סלע אלא נותן לו שכרו כפועל <בטל>:  <תנן> [תנא] נותן לו שכרו כפועל בטל <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מאי כפועל בטל</span> אמר אביי <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>כפועל בטל של אותה מלאכה דבטל מינה</span>:  אם יש שם ב``ד מתנה בפניהם:  איסור ורב ספרא עביד עיסקא בהדי הדדי אזל רב ספרא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>פלג</span> ליה בלא דעתיה דאיסור באפי בי תרי אתא לקמי' דרבה בר רב הונא א``ל זיל אייתי תלתא דפלגת קמייהו אי נמ


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף לב,א גמרא
pgu: לב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>תרי מגו תלתא</span> ואי נמי תרי סהדי דפלגת באפי בי תלתא א``ל מנא לך הא א``ל דתנן אם יש שם ב``ד מתנה בפניהם אין שם ב``ד בפני מי יתנה שלו קודם א``ל מי דמי התם דמפיק ממונא מהאי ומותיב להאי בעינן ב``ד אבל הכא דידיה שקלי <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>גילוי מילתא</span> בעלמא הוא בתרי סגי ליה תדע דתנן <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אלמנה</span> מוכרת שלא בפני ב``ד אמר ליה אביי ולאו מי אתמר עלה אמר רב יוסף בר מניומי אמר ר``נ אלמנה אינה צריכה ב``ד של מומחין אבל צריכה בית דין של הדיוטות


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף לב,א משנה
pgu: לב
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מצאה ברפת</span> אין חייב בה ברה``ר חייב בה ואם <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>היתה בבית הקברות</span> לא יטמא לה אם אמר לו אביו היטמא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>או שאמר לו אל תחזיר</span> לא ישמע לו פרק וטען פרק וטען אפילו ארבעה וחמשה פעמים חייב שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0223' data-rgl='5'> שמות כג </span> עזב תעזב <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>הלך וישב לו</span> ואמר הואיל ועליך מצוה אם רצונך לפרוק פרוק פטור שנאמר עמו אם היה זקן או חולה חייב מצוה מן התורה לפרוק <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אבל לא לטעון</span> ר``ש אומר אף לטעון רבי יוסי הגלילי אומר אם היה עליו יתר על משאו אין זקוק לו שנאמר תחת משאו משאוי שיכול לעמוד בו


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף לב,א גמרא
pgu: לב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>רפת שאמרו</span> אינה מתעה ואינה משמרת אינה מתעה מדקתני אינו חייב בה ואינה משמרת מדאיצטריך למיתני אינו חייב בה דאי סלקא דעתך משמרת השתא משכח לה אבראי מעייל לה לגואי משכח לה מגואי מבעיא אלא שמע מינה אינה משמרת שמע מינה:  <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מצאה ברפת</span> אינו חייב:  א``ר יצחק והוא שעומדת תוך לתחום מכלל דברשות הרבים ואפילו בתוך התחום נמי חייב איכא דמתני לה אסיפא ברה``ר חייב בה אמר רבי יצחק והוא שעומדת חוץ לתחום מכלל דברפת אפילו עומדת חוץ לתחום נמי אינו חייב בה:  בבית הקברות לא יטמא לה:  ת``ר מנין שאם אמר לו אביו היטמא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>או שאמר לו אל תחזיר</span> שלא ישמע לו שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0319' data-rgl='3'> ויקרא יט </span> איש אמו ואביו תיראו ואת שבתותי תשמרו <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אני ה'</span> כולכם חייבין בכבודי טעמא דכתב רחמנא את שבתותי תשמרו הא לאו הכי <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>הוה אמינא צייתא ליה</span> ואמאי האי עשה והאי לא תעשה ועשה ולא אתי עשה ודחי את לא תעשה ועשה איצטריך ס``ד אמינא הואיל והוקש כיבוד אב ואם לכבודו של מקום שנאמר כאן<span class='tlm-sfr' data-chp='0220' data-rgl='11'> שמות כ </span> כבד את אביך ואת אמך ונאמר להלן<span class='tlm-sfr' data-chp='2803' data-rgl='9'> משלי ג </span> כבד את ה' מהונך הלכך לציית ליה קמ``ל דלא לשמע ליה:  מצוה מן התורה לפרוק <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אבל לא לטעון</span>:  מאי אבל לא לטעון אילימא אבל לא לטעון כלל מאי שנא פריקה דכתיב עזב תעזב עמו טעינה נמי הכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='4'> דברים כב </span> הקם תקים עמו אלא מצוה מן התורה לפרוק בחנם ולא לטעון בחנם אלא בשכר ר``ש אומר אף לטעון בחנם תנינא להא דת``ר פריקה בחנם טעינה בשכר ר``ש אומר זו וזו בחנם מאי טעמייהו דרבנן דאי ס``ד כר``ש לכתוב רחמנא טעינה ולא בעי פריקה ואנא אמינא ומה טעינה דלית בה צער בעלי חיים וליכא חסרון כיס חייב פריקה דאית בה צער בעלי חיים וחסרון כיס לא כל שכן אלא למאי הלכתא כתביה רחמנא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>לומר לך פריקה בחנם</span> טעינה בשכר ורבי שמעון מאי טעמא משום ד<span class='tlm-rsh' data-nro='19'>לא מסיימי קראי</span> ורבנן אמאי לא מסיימי קראי הכא כתיב <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>רובץ תחת משאו</span> התם כתיב נופלין בדרך <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>דרמו אינהו וטעונייהו באורחא</span> משמע ורבי שמעון נופלין בדרך אינהו וטעונייהו עלוייהו משמע אמר רב


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף לב,ב גמרא
pgu: לב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מדברי שניהם</span> נלמד צער בעלי חיים דאורייתא ואפי' ר``ש לא קאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אלא משום דלא מסיימי קראי</span> אבל מסיימי קראי דרשי' ק``ו משום מאי <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>לאו משום צער בעלי חיים</span> דרשינן דלמא משום דאיכא חסרון כיס וה``ק ומה טעינה דלית בה חסרון כיס חייב פריקה דאית בה חסרון כיס לא כ``ש וטעינה אין בה חסרון כיס <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מי לא עסקינן</span> דאדהכי והכי בטיל משוקיה אי נמי אתו גנבי ושקלי כל מה דאיכא בהדיה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>תדע</span> דצער בעלי חיים דאורייתא דקתני סיפא ר' יוסי הגלילי אומר אם היה עליו יתר [על] משאו אין <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>זקוק לו</span> שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0223' data-rgl='5'> שמות כג </span> תחת משאו משאוי שיכול לעמוד בו לאו מכלל דת``ק סבר זקוק לו מאי טעמא לאו משום דצער בעלי חיים דאורייתא דלמא בתחת משאו פליגי דרבי יוסי סבר דרשינן תחת משאו משאוי שיכול לעמוד בו ורבנן סברי לא דרשינן תחת משאו תדע דצער בעלי חיים לאו דאורייתא דקתני רישא הלך וישב לו ואמר לו הואיל ועליך מצוה לפרוק פרוק פטור שנאמר עמו ואי סלקא דעתך צער בעלי חיים דאורייתא מה לי איתיה למריה בהדיה ומה לי כי ליתיה למריה בהדיה לעולם צער בעלי חיים דאורייתא מי סברת פטור פטור לגמרי ודלמא פטור בחנם וחייב בשכר וה``ק רחמנא כי איתיה למריה בהדיה עבד גביה בחנם וכי ליתיה למריה בהדיה עבד גביה בשכר ולעולם צער בעלי חיים דאורייתא <סימ``ן בהמ``ת בהמ``ת אוה``ב שונ``א רבצ``ן> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>לימא מסייע ליה</span> בהמת <עובד כוכבים> {גוי} <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מטפל בה</span> כבהמת ישראל אי אמרת בשלמא צער בעלי חיים דאורייתא משום הכי מטפל בה כבהמת ישראל אלא אי אמרת צער בעלי חיים לאו דאורייתא אמאי מטפל בה כבהמת ישראל התם משום איבה הכי נמי מסתברא דקתני אם היתה טעונה יין נסך אין זקוק לה אי אמרת בשלמא לאו דאורייתא משום הכי אין זקוק לה אלא אי אמרת דאורייתא אמאי אין זקוק לה ה``ק ולהטעינה יין נסך אין זקוק לה תא שמע בהמת <עובד כוכבים> {גוי} ומשאוי ישראל וחדלת ואי אמרת צער בעלי חיים דאורייתא אמאי וחדלת עזב תעזב מבעי ליה לעולם צער בעלי חיים דאורייתא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>התם בטעינה</span> אי הכי אימא סיפא בהמת ישראל ומשאוי <עובד כוכבים> {גוי} עזב תעזב ואי בטעינה אמאי עזב תעזב <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>משום צערא דישראל</span> אי הכי אפילו רישא נמי רישא בחמר <עובד כוכבים> {גוי} סיפא בחמר ישראל <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>מאי פסקת</span> סתמא דמלתא איניש בתר חמריה אזיל והא וחדלת ועזב תעזב בפריקה הוא דכתיבי א``ל הא מני רבי יוסי הגלילי היא דאמר צער בעלי חיים לאו דאורייתא ת``ש אוהב לפרוק ושונא לטעון מצוה בשונא כדי לכוף את יצרו ואי סלקא דעתך צער בעלי חיים דאורייתא הא עדיף ליה אפ``ה כדי לכוף את יצרו עדיף ת``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>שונא שאמרו</span> שונא ישראל ולא שונא <עובד כוכבים> {גוי} אי אמרת צער בעלי חיים דאורייתא מה לי שונא ישראל ומה לי שונא <עובד כוכבים> {גוי} מי סברת אשונא דקרא קאי <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>אשונא דמתניתין קאי</span> תא שמ


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף לג,א גמרא
pgu: לג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
 <span class='tlm-sfr' data-chp='0223' data-rgl='5'> שמות כג </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>רובץ</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ולא רבצן</span> רובץ ולא עומד תחת משאו <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ולא מפורק</span> תחת משאו משאוי שיכול לעמוד בו ואי אמרת צער בעלי חיים דאורייתא מה לי רובץ ומה לי רבצן ומה לי עומד הא מני ר' יוסי הגלילי היא דאמר צער בעלי חיים דרבנן ה``נ מסתברא דקתני תחת משאו משאוי שיכול לעמוד בו מאן שמעת ליה דאית ליה האי סברא רבי יוסי הגלילי ש``מ ומי מצית מוקמת לה כרבי יוסי הגלילי והא קתני סיפא תחת משאו ולא מפורק <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>מאי</span> לא מפורק אילימא לא מפורק כלל הא כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='4'> דברים כב </span> הקם תקים עמו אלא פשיטא לא מפורק בחנם אלא בשכר מאן שמעת ליה דאית ליה האי סברא רבנן לעולם ר' יוסי הגלילי היא ובטעינה סבר לה כרבנן ת``ר<span class='tlm-sfr' data-chp='0223' data-rgl='5'> שמות כג </span> כי תראה יכול אפי' מרחוק ת``ל כי תפגע אי כי תפגע יכול פגיעה ממש ת``ל כי תראה ואיזו היא ראייה שיש בה פגיעה שיערו חכמים אחד משבע ומחצה במיל וזה הוא ריס תנא ו<span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מדדה עמו</span> עד פרסה אמר רבה בר בר חנה ונוטל שכר


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף לג,א משנה
pgu: לג
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  אבדתו ואבדת אביו אבדתו קודמת אבדתו ואבדת רבו שלו קודם אבדת אביו ואבדת רבו של רבו קודמת שאביו הביאו לעולם הזה ורבו <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>שלמדו חכמה</span> מביאו לחיי העולם הבא ואם אביו חכם של אביו קודמת היה אביו ורבו נושאין משאוי מניח את של רבו ואחר כך מניח את של אביו היה אביו ורבו בבית השבי פודה את רבו ואחר כך פודה את אביו ואם אביו חכם פודה את אביו ואח``כ פודה את רבו


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף לג,א גמרא
pgu: לג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מנא הני מילי</span> אמר רב יהודה אמר רב אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0515' data-rgl='4'> דברים טו </span> אפס כי <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>לא יהיה בך אביון</span> שלך קודם לשל כל אדם ואמר רב יהודה אמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>כל המקיים בעצמו כך</span> סוף בא לידי כך:  היה אביו ורבו נושאין משאוי וכו':  תנו רבנן רבו שאמרו רבו <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>שלמדו חכמה</span> ולא רבו שלמדו <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מקרא</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='10'>משנה</span> דברי ר``מ רבי יהודה אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>כל ש<span class='tlm-rsh' data-nro='23'>רוב חכמתו</span> הימנו</span> רבי יוסי אומר אפילו לא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>האיר עיניו</span> אלא במשנה אחת זה הוא רבו אמר רבא כגון רב סחורה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>דאסברן זוהמא ליסטרון</span> שמואל <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>קרע מאניה</span> עליה ההוא מרבנן דאסבריה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אחד יורד לאמת השחי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ואחד פותח <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>כיון</span></span> אמר עולא תלמידי חכמים שבבבל <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>עומדין זה מפני זה</span> וקורעין זה על זה ולענין אבדה במקום אביו אינן חוזרין אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>לרבו מובהק</span> קבעי מיניה רב חסדא מרב הונא תלמיד <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>וצריך לו רבו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>מאי</span> אמר ליה חסדא חסדא לא צריכנא לך את צריכת לי עד ארבעין שנין איקפדי אהדדי ולא עיילי לגבי הדדי יתיב רב חסדא ארבעין תעניתא משום דחלש דעתיה דרב הונא יתיב רב הונא ארבעין תעניתא משום דחשדיה לרב חסדא איתמר רב יצחק בר יוסף אמר ר' יוחנן הלכה כרבי יהודה רב אחא בר רב הונא אמר רב ששת הלכה כרבי יוסי ומי אמר רבי יוחנן הכי והאמר רבי יוחנן הלכה כסתם משנה <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>ותנן רבו שלמדו חכמה</span> מאי חכמה רוב חכמתו ת``ר העוסקין במקרא <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>מדה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>ואינה מדה</span> במשנה מדה ונוטלין עליה שכר <<span class='tlm-rsh' data-nro='26'>גמרא</span>> {תלמוד} אין לך מדה גדולה מזו ולעולם הוי רץ למשנה יותר מן <גמרא> {התלמוד} הא גופא קשיא אמרת <בגמרא> {בתלמוד} אין לך מדה גדולה מזו והדר אמרת ולעולם הוי רץ למשנה יותר מן <הגמרא> {התלמוד} אמר רבי יוחנ


id: 4202
lvr: 42
prk: 02
nru: דף לג,ב גמרא
pgu: לג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>בימי רבי נשנית משנה זו</span> שבקו כולא עלמא מתניתין ואזלו בתר <גמרא> {תלמודא} הדר דרש להו ולעולם הוי רץ למשנה יותר מן <הגמרא> {התלמוד} <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מאי דרוש</span> כדדריש רבי יהודה ברבי אלעאי מאי דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='1058' data-rgl='1'> ישעיהו נח </span> הגד <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>לעמי פשעם</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ולבית יעקב</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>חטאתם</span> הגד לעמי פשעם אלו תלמידי חכמים ששגגות נעשות להם כזדונות ולבית יעקב חטאתם אלו עמי הארץ שזדונות נעשות להם כשגגות והיינו דתנן ר' יהודה אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>הוי זהיר בתלמוד</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ששגגת תלמוד</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>עולה זדון</span> דרש ר' יהודה בר' אלעאי מאי דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='1066' data-rgl='5'> ישעיהו סו </span> שמעו דבר ה' החרדים אל דברו אלו תלמידי חכמים [אמרו] אחיכם אלו בעלי מקרא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>שנאיכם אלו בעלי משנה</span> מנדיכם אלו עמי הארץ שמא תאמר פסק סברם ובטל סיכוים ת``ל ונראה בשמחתכם שמא תאמר ישראל יבושו תלמוד לומר <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>והם יבושו</span> <עובדי כוכבים> {גוים} יבושו וישראל ישמחו:
<BR


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף לג,ב משנה
pgu: לג
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  המפקיד אצל חבירו בהמה או כלים ונגנבו או שאבדו שילם ולא רצה לישבע שהרי אמרו שומר חנם נשבע ויוצא נמצא הגנב משלם תשלומי כפל טבח ומכר משלם תשלומי ארבעה וחמשה למי משלם <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>למי שהפקדון אצלו</span> נשבע ולא רצה לשלם נמצא הגנב משלם תשלומי כפל טבח ומכר משלם תשלומי ארבעה וחמשה למי משלם לבעל הפקדון


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף לג,ב גמרא
pgu: לג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  למה ליה למתני בהמה ולמה ליה למתני כלים צריכי דאי תנא בהמה הוה אמינא בהמה הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>דמקני ליה כפילא</span> משום דנפיש טירחה לעיולה ולאפוקה אבל כלים דלא נפיש טירחייהו אימא לא מקני ליה כפילא ואי תנא כלים הוה אמינא כלים הוא דקמקני ליה כפילא משום <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>דלא נפיש כפלייהו</span> אבל בהמה דכי טבח ומכר משלם תשלומי ד' וה' אימא לא מקני ליה כפילא צריכא מתקיף לה רמי בר חמא <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>והא אין אדם מקנה דבר שלא בא לעולם</span> ואפילו לר``מ דאמר אדם מקנה דבר שלא בא לעולם ה``מ כגון פירות דקל <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>דעבידי דאתו</span> אבל הכ


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף לד,א גמרא
pgu: לד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מי יימר דמגנבא</span> ואם תמצי לומר דמגנבא מי יימר דמשתכח גנב ואי משתכח גנב מי יימר דמשלם דלמא מודי ומפטר אמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'><span class='tlm-rsh' data-nro='4'>נעשה כאומר לו</span></span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>לכשתגנב ותרצה ותשלמני</span> הרי פרתי קנויה לך מעכשיו מתקיף לה ר' זירא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אי הכי</span> אפי' גיזותיה וולדותיה נמי אלמה תניא חוץ מגיזותיה וולדותיה אלא אמר ר' זירא נעשה כאומר לו חוץ מגיזותיה וולדותיה ומאי <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>פסקא</span> סתמא דמלתא שבחא דאתא מעלמא עביד איניש דמקני שבחא דמגופה לא עביד איניש דמקני איכא דאמרי אמר רבא נעשה כאומר לו לכשתגנב ותרצה ותשלמני <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>סמוך לגניבתה קנויה לך</span> מאי בינייהו איכא בינייהו קושיא דרבי זירא אי נמי דקיימא באגם:  שילם ולא רצה לישבע [וכו']:  א``ר חייא בר אבא א``ר יוחנן לא שילם שילם ממש אלא כיון שאמר הריני משלם אע``פ שלא שילם תנן שילם ולא רצה לישבע שילם אין לא שילם לא אימא סיפא נשבע ולא רצה לשלם טעמא דלא רצה הא רצה אע``פ שלא שילם אלא מהא ליכא למשמע מינה תניא כותיה דר' יוחנן השוכר פרה מחבירו ונגנבה ואמר הלה הריני משלם ואיני נשבע ואח``כ נמצא הגנב משלם תשלומי כפל לשוכר אמר רב פפא שומר חנם כיון שאמר פשעתי <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מקנה ליה כפילא</span> דאי בעי פטר נפשיה בגניבה שומר שכר כיון שאמר נגנבה מקנה ליה כפילא דאי בעי פטר נפשיה בשבורה ומתה שואל שאומר הריני משלם <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>לא מקני ליה</span> כפילא במאי הוה ליה למפטר נפשיה במתה מחמת מלאכה מתה מחמת מלאכה לא שכיח איכא דאמרי אמר רב פפא שואל נמי כיון שאמר הריני משלם מקני ליה כפילא דאי בעי פטר נפשיה במתה מחמת מלאכה אמר ליה רב זביד הכי אמר אביי שואל עד שישלם מאי טעמא הואיל <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>וכל הנאה שלו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>בדיבורא</span> לא מקני ליה כפילא תניא כוותיה דרב זביד השואל פרה מחבירו ונגנבה וקידם השואל ושילם ואח``כ נמצא הגנב משלם תשלומי כפל לשואל ללישנא קמא דרב פפא ודאי לא הויא תיובתא ללישנא בתרא לימא תיהוי תיובתיה אמר לך רב פפא מי אלימא ממתניתין דקתני שילם ואוקימנא באמר הכא נמי באמר מי דמי התם לא קתני קידם הכא קתני קידם מאי קידם קידם ואמר הא מדקתני גבי שוכר ואמר וגבי שואל קידם ש``מ דוקא קתני מידי גבי הדדי תניא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>שיילינהו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>לתנאי</span> דבי רבי חייא ודבי ר' אושעיא ואמרי גבי הדדי תניין פשיטא אמר איני משלם וחזר ואמר הריני משלם הא קאמר הריני משלם אלא אמר הריני משל


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף לד,ב גמרא
pgu: לד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  וחזר ואמר איני משלם מאי מי אמרינן מהדר קא הדר ביה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>או דלמא</span> במלתיה קאי ודחויי הוא דקא מדחי ליה אמר הריני משלם ומת ואמרו בניו אין אנו משלמין מאי מי אמרינן מהדר קא הדרי בהו או דלמא במלתא דאבוהון קיימי ודחויי הוא דקא מדחו ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>שלמו בנים</span> מאי מצי אמר להו כי אקנאי כפילא לאבוכון <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>דעבד לי נייח נפשאי</span> לדידכו לא או דלמא לא שנא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>שילם לבנים</span> מאי מצו אמרי ליה כי אקני לך אבונא כפילא דעבדת ליה נייח נפשיה אבל אנן לדידן לא או דלמא לא שנא שלמו בנים לבנים מאי <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>שילם מחצה</span> מאי <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>שאל שתי פרות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ושילם</span> אחת מהן מאי שאל מן השותפין ושילם לאחד מהן מאי שותפין ששאלו ושילם אחד מהן מאי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>שאל מן האשה</span> ושילם לבעלה מאי <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אשה ששאלה</span> ושילם בעלה מאי תיקו אמר רב הונא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>משביעין אותו</span> שבועה שאינה ברשותו מאי טעמא חיישינן שמא עיניו נתן בה מיתיבי המלוה את חבירו על המשכון ואבד המשכון ואמר לו סלע הלויתיך עליו <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>שקל</span> היה שוה והלה אומר לא כי אלא סלע הלויתני עליו סלע היה שוה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'><span class='tlm-rsh' data-nro='22'>פטור</span></span> סלע הלויתיך עליו שקל היה שוה והלה אומר לא כי אלא סלע הלויתני עליו שלשה דינרים היה שוה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>חייב</span> סלע הלויתני עליו ב' היה שוה והלה אומר לא כי אלא סלע הלויתיך עליו סלע היה שוה פטור סלע הלויתני עליו שנים היה שוה והלה אומר לא כי אלא סלע הלויתיך עליו ה' דינרים היה שוה חייב מי נשבע מי שהפקדון אצלו שמא ישבע זה ויוציא הלה את הפקדון <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>אהייא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>אילימא אסיפא</span> ותיפוק ליה דשבועה גבי מלוה היא דהא קא מודי מקצת הטענה אלא אמר שמואל ארישא <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>מאי ארישא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>אסיפא דרישא</span> סלע הלויתיך עליו שקל היה שוה והלה אומר לא כי אלא סלע הלויתני עליו שלשה דינרין היה שוה חייב דשבועה גבי לוה הוא ואמור רבנן <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>לשתבע מלוה</span> שמא ישבע זה ויוציא הלה את הפקדון וא


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף לה,א גמרא
pgu: לה
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  איתא לדרב הונא כיון דמשתבע מלוה שאינה ברשותו היכי מצי מפיק לה אמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>שיש עדים שנשרפה</span> אי הכי מהיכא מייתי לה אלא אמר רב יוסף שיש עדים שנגנבה סוף סוף מהיכא מייתי לה ד<span class='tlm-rsh' data-nro='1'>טרח ומייתי לה</span> אי הכי כי משתבע מלוה נמי לטרח לוה וליתי בשלמא מלוה ידע מאן קא עייל ונפק בביתיה ואזיל וטרח ומייתי לה אלא לוה מי ידע מאן עייל ונפיק בביתיה דמלוה אביי אומר גזירה שמא יטעון ויאמר לו אחר שבועה מצאתיה רב אשי אמר זה נשבע <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>וזה נשבע</span> זה נשבע שאינה ברשותו וזה נשבע כמה היה שוה והכי קאמר מי נשבע תחילה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מלוה נשבע תחילה</span> שמא ישבע זה ויוציא הלה את הפקדון רב הונא בר תחליפא משמיה דרבא אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>רישא דסיפא</span> תיובתא לרב הונא סלע הלויתני עליו שתים היה שוה והלה אומר לא כי אלא סלע הלויתיך עליו סלע היה שוה פטור ואם איתא לדרב הונא מגו דמשתבע מלוה שאינה ברשותו לישתבע נמי <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אגילגול שבועה</span> כמה היה שוה אמר רב אשי אמריתה לשמעתא קמיה דרב כהנא ואמר לי <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>תהא במאמינו</span> ונהמניה לוה למלוה נמי בהא כמה הוה שוה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>לא קים ליה בגויה</span> ונהמניה מלוה ללוה דקים ליה בגויה לא מהימן ליה ומאי שנא לוה דמהימן ליה למלוה ומאי שנא מלוה דלא מהימן ליה ללוה לוה מקיים ביה במלוה<span class='tlm-sfr' data-chp='2811' data-rgl='3'> משלי יא </span> תומת ישרים תנחם מלוה מקיים ביה בלוה<span class='tlm-sfr' data-chp='2811' data-rgl='3'> משלי יא </span> וסלף בוגדים ישדם:  ההוא גברא דאפקיד <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>כיפי</span> גביה חבריה אמר ליה הב לי כיפי אמר ליה לא ידענא היכא אותבינהו אתא לקמיה דרב נחמן אמר ליה כל לא ידענא פשיעותא היא זיל שלים לא שילם אזל רב נחמן אגביה לאפדניה מיניה לסוף אישתכח כיפי ואיקור אמר רב נחמן הדרי כיפי למרייהו והדרא אפדנא למרה אמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>הוה יתיבנא</span> קמיה דרב נחמן <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ופרקין המפקיד הוה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ואמרי ליה שילם ולא רצה לישבע</span> ולא אהדר לי ושפיר עבד דלא אהדר לי מאי טעמא התם לא אטרחיה לבי דינא הכא אטרחיה לבי דינא למימרא דסבר רב נחמן <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>דשומא הדר</span> שאני התם <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>דשומא בטעות הוה</span> דקא הוה כיפי מעיקרא אמרי נהרדעי שומא הדר עד תריסר ירחי שתא ואמר אמימר אנא מנהרדעא אנא וסבירא לי שומא הדר לעולם והלכתא שומא הדר לעולם משום שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0506' data-rgl='18'> דברים ו </span> ועשית הישר והטוב פשיטא שמו ליה ל<span class='tlm-rsh' data-nro='24'>בעל</span> חוב ואזל איהו ושמה לבעל חוב דידיה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אמרינן</span> ליה לא עדיף את מגברא דאתית מיניה זבנה אורתא ויהבה במתנה ודאי <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>הני</span> מעיקרא <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>אדעתא דארעא נחות</span> ולאו אדעתא דזוזי נחות שמו לה לאשה ואינסיבא או שמו מינה דאשה ואינסיבא ומתה בעל בנכסי אשתו <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>לוקח הוי</span> לא מיהדר <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>ולא מהדרינן ליה</span> דאמר רבי יוסי בר חנינא <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>באושא התקינו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>האשה שמכרה בנכסי מלוג</span> בחיי בעלה ומתה ה<span class='tlm-rsh' data-nro='28'>בעל מוציא</span> מיד הלקוחו


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף לה,ב גמרא
pgu: לה
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אגביה איהו בחובו</span> פליגי בה רב אחא ורבינא חד אמר הדרה וחד אמר לא הדרה מאן דאמר לא הדרה סבר האי זביני מעליא היא דהא מדעתא דנפשיה אגביה ומאן דאמר הדרה סבר לא זביני מעליא הוא והאי דאגביה מדעתיה ולא אתא לדינא מחמת כיסופא הוא דאגביה ומאימת אכיל פירי רבה אמר מכי מטיא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אדרכתא</span> לידיה אביי אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>עדיו בחתומיו</span> זכין לו רבא אמר מכי שלימו ימי אכרזתא


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף לה,ב משנה
pgu: לה
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>השוכר פרה מחבירו</span> והשאילה לאחר ומתה כדרכה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ישבע השוכר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>שמתה כדרכה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>והשואל</span> ישלם לשוכר א``ר יוסי כיצד הלה עושה סחורה בפרתו של חבירו אלא תחזור פרה לבעלים


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף לה,ב גמרא
pgu: לה
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  א``ל רב אידי בר אבין לאביי מכדי שוכר במאי קני להאי פרה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>בשבועה</span> ונימא ליה משכיר לשוכר דל אנת ודל שבועתך ואנא משתעינא דינא בהדי שואל א``ל מי סברת שוכר בשבועה הוא דקא קני לה משעת מיתה הוא דקני ושבועה כדי <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>להפיס דעתו</span> של בעל הבית א``ר זירא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>פעמים שהבעלים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>משלמין</span> כמה פרות לשוכר היכי דמי אגרה מיניה מאה יומי והדר שיילה מיניה תשעין יומי הדר אגרה מיניה תמנן יומי והדר שיילה מיניה שבעין יומי ומתה בתוך ימי שאלתה דאכל שאלה ושאלה מיחייב חדא פרה א``ל רב אחא מדיפתי לרבינא מכדי חדא פרה היא עיילה ואפקה אפקה משכירות ועיילה לשאילה אפקה משאילה ועיילה לשכירות א``ל ומי איתא לפרה בעינא דנימא ליה הכי מר בר רב אשי אמר אין לו עליהן אלא שתי פרות חדא דשאלה וחדא דשכירות <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>שום שאלה אחת היא</span> ושום שכירות אחת היא דשאלה קני לגמרי דשכירות עבד בה ימי שכירותיה ומיהדר ליה למרה אמר ר' ירמיה פעמים ששניהם בחטא


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף לו,א גמרא
pgu: לו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  פעמים ש<span class='tlm-rsh' data-nro='0'>שניהם באשם</span> פעמים שהשוכר בחטאת והשואל באשם פעמים שהשוכר באשם והשואל בחטאת הא כיצד כפירת ממון אשם ביטוי שפתים חטאת פעמים ששניהם בחטאת כגון <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>שמתה כדרכה</span> ואמרו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>נאנסה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>שוכר ד<span class='tlm-rsh' data-nro='3'>בין כך ובין כך</span> מיפטר</span> פטור בחטאת שואל דבין כך ובין כך <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>חיובי מי<span class='tlm-rsh' data-nro='13'>חייב</span></span> בחטאת פעמים ששניהם באשם <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>כגון <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>שנגנבה</span></span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ואמרו מתה מחמת מלאכה</span> דתרוייהו קא כפרי ממונא דהא מיחייבי וקא פטרי נפשייהו שוכר בחטאת ושואל באשם כגון שמתה כדרכה ואמרו מתה מחמת מלאכה שוכר דבין כך ובין כך מיפטר פטור חייב בחטאת שואל דמיחייב במתה כדרכה וקא פטר נפשיה במתה מחמת מלאכה באשם שוכר באשם ושואל בחטאת כגון שנגנבה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ואמרו מתה כדרכה</span> שוכר הוא דמיחייב בגניבה ואבידה וקא פטר נפשיה במתה כדרכה באשם שואל דבין כך ובין כך חיובי מיחייב בחטאת מאי קמ``ל לאפוקי מדרבי אמי דאמר כל שבועה שהדיינים משביעים אותה אין חייבין עליה משום שבועת ביטוי שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl='4'> ויקרא ה </span> או נפש כי תשבע לבטא בשפתים כי תשבע מעצמה קמ``ל דלא כר' אמי אתמר שומר שמסר לשומר <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>רב אמר פטור</span> ור' יוחנן אמר חייב אמר אביי לטעמיה דרב לא מבעיא שומר חנם שמסר לשומר שכר דעלויי עלייה לשמירתו אלא אפילו שומר שכר שמסר לשומר חנם דגרועי גרעה לשמירתו פטור מאי טעמא דהא מסרה לבן דעת ולטעמיה דר' יוחנן לא מיבעיא שומר שכר שמסר לשומר חנם דגרועי גרעה לשמירתו אלא אפי' ש``ח שמסר לשומר שכר דעלויי עלייה לשמירתו חייב דא``ל אין רצוני שיהא פקדוני ביד אחר אמר רב חסדא הא דרב לאו בפירוש אתמר אלא מכללא דהנהו גינאי דכל יומא הוו מפקדי <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מרייהו</span> גבה דההיא סבתא יומא חד אפקדינהו לגבי חד מינייהו שמע קלא בי הלולא נפק אזל אפקדינהו לגבה דההיא סבתא אדאזל ואתא אגנוב מרייהו אתא לקמיה דרב ופטריה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>מאן דחזא</span> סבר משום שומר שמסר לשומר פטור ולא היא שאני התם דכל יומא נמי אינהו גופייהו גבה דההיא סבתא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>הוו מפקדי לה</span>ו יתיב ר' אמי וקאמר לה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>להא שמעתא</span> איתיביה ר' אבא בר ממל לר' אמי השוכר פרה מחבירו והשאילה לאחר ומתה כדרכה ישבע השוכר שמתה כדרכה והשואל משלם לשוכר ואם איתא לימא ליה אין רצוני שיהא פקדוני ביד אחר א``ל הכא במאי עסקינן בשנתנו לו <רשות הבעלים> [הבעלים רשות] להשאיל <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>אי הכי לבעלים בעי לשלומי</span> דאמרו ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>לדעתך</span> מתיב רמי בר חמא המפקיד מעות אצל חבירו צררן והפשילן לאחוריו מסרן לבנו ובתו הקטנים ונעל <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>בפניהם</span> שלא כראוי חייב שלא שמר כדרך השומרים טעמא דקטנים הא גדולים פטור אמאי נימא ליה אין רצוני שיהא פקדוני ביד אחר אמר רבא כל המפקי


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף לו,ב גמרא
pgu: לו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>על דעת אשתו ובניו</span> הוא מפקיד אמרי נהרדעי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>דיקא נמי</span> דקתני או שמסרן לבנו ובתו הקטנים חייב הא לבנו ולבתו הגדולים <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>פטור</span> מכלל דלאחרים לא שנא גדולים ולא שנא קטנים חייב דאם כן ליתני קטנים סתמא שמע מינה אמר רבא הלכתא שומר שמסר לשומר חייב לא מבעיא שומר שכר שמסר לשומר חנם דגרועי גרעה לשמירתו אלא אפילו שומר חנם שמסר לשומר שכר חייב מאי טעמא דאמר ליה את מהימנת לי <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>בשבועה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>האיך לא מהימן לי</span> בשבועה:  אתמר <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>פשע בה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ויצאת לאגם</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ומתה</span> כדרכה אביי משמיה דרבה אמר חייב רבא משמיה דרבה אמר פטור אביי משמיה דרבה אמר חייב כל דיינא דלא דאין כי האי דינא לאו דיינא הוא לא מבעיא למ``ד תחילתו בפשיעה וסופו באונס חייב דחייב אלא אפילו למ``ד פטור הכא חייב מ``ט דאמרינן הבלא דאגמא קטלה רבא משמיה דרבה אמר פטור כל דיינא דלא דאין כי האי דינא לאו דיינא הוא לא מיבעיא למ``ד תחילתו בפשיעה וסופו באונס פטור דפטור אלא אפילו למ``ד חייב הכא פטור מאי טעמא דאמרינן מלאך המות מה לי הכא ומה לי התם ומודי אביי דאי הדרא לבי מרה ומתה דפטור מ``ט דהא הדרא לה וליכא למימר הבלא דאגמא קטלה ומודי רבא כל היכא דאיגנבה גנב באגם ומתה כדרכה בי גנב דחייב מאי טעמא דאי שבקה מלאך המות בביתיה דגנבא הוה קיימא אמר ליה אביי לרבא לדידך דאמרת מלאך המות מה לי הכא ומה לי התם האי דאותביה ר' אבא בר ממל לרבי אמי ושני ליה בשנתנו לו בעלים רשות להשאיל ולימא ליה מלאך המות מה לי הכא ומה לי התם א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>לדידכו</span> דמתניתו אין רצוני שיהא פקדוני ביד אחר איכא לאותבה לההיא לדידי דאמינא אנת מהימנת לי בשבועה והאיך לא מהימן לי בשבועה ליכא לאותבה כלל מתיב רמי בר חמא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>העלה לראשי צוקין</span> ונפלה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>אין זה אונס</span> וחייב <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>הא מתה כדרכה</span> הרי זה אונס ופטור ואמאי לימא ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>אוירא</span> דהר קטלה אי נמי <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>אובצנא</span> דהר קטלה הכא במאי עסקינן שהעלה <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>למרעה שמן וטוב</span> אי הכי נפלה נמי שהיה לו <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>לתוקפה</span> ולא תקפה אי הכי אימא רישא <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>עלתה</span> לראשי צוקין ונפלה הרי זה אונס איבעי ליה למיתקפה לא צריכא <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>שתקפתו</span> ועלתה תקפתו וירדה:  אמר רבי יוסי כיצד הלה עושה סחורה בפרתו כו':  אמר רב יהודה אמר שמואל הלכה כרבי יוסי אמר ליה רב שמואל בר יהודה לרב יהודה אמרת לן משמיה דשמואל חלוק היה רבי יוס


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף לז,א גמרא
pgu: לז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אף בראשונה</span> הלכה כמותו או אין הלכה כמותו אמר ליה חלוק היה ר' יוסי אף בראשונה והלכה כמותו אף בראשונה אתמר נמי אמר ר' אלעזר חלוק היה ר' יוסי אף בראשונה והלכה כמותו אף בראשונה ור' יוחנן אמר מודה היה ר' יוסי בראשונה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>שכבר שילם</span> שילם אין לא שילם לא והאמר ר' חייא בר אבא א``ר יוחנן לא שילם שילם ממש אלא כיון שאמר הריני משלם אע``פ שלא שילם אימא מודה היה ר' יוסי בראשונה שכבר אמר הריני משלם


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף לז,א משנה
pgu: לז
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  אמר לשנים גזלתי לאחד מכם מנה ואיני יודע איזה מכם או אביו של אחד מכם הפקיד לי מנה ואיני יודע איזה הוא נותן לזה מנה ולזה מנה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>שהודה מפי עצמו</span> שנים שהפקידו אצל אחד זה מנה וזה מאתים זה אומר שלי מאתים וזה אומר שלי מאתים נותן לזה מנה ולזה מנה והשאר יהא מונח עד שיבא אליהו א``ר יוסי א``כ <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מה הפסיד הרמאי</span> אלא הכל יהא מונח עד שיבא אליהו וכן שני כלים אחד יפה מנה ואחד יפה אלף זוז זה אומר יפה שלי וזה אומר יפה שלי נותן את הקטן לאחד מהן ו<span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מתוך הגדול</span> נותן דמי קטן לשני והשאר יהא מונח עד שיבא אליהו א``ר יוסי א``כ מה הפסיד הרמאי אלא הכל יהא מונח עד שיבא אליהו


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף לז,א גמרא
pgu: לז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אלמא מספיקא מפקינן ממונא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ולא אמרינן</span> אוקי ממונא בחזקת מריה ורמינהי שנים שהפקידו אצל אחד זה מנה וזה מאתים זה אומר שלי מאתים וזה אומר שלי מאתים נותן לזה מנה ולזה מנה והשאר יהא מונח עד שיבא אליהו א``ל פקדון אגזל קא רמית גזל דעבד איסורא קנסוהו רבנן פקדון דלא עבד איסורא לא קנסוהו רבנן ורמי פקדון אפקדון ורמי גזל אגזל פקדון אפקדון דקתני <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>רישא</span> או אביו של אחד מכם הפקיד אצלי מנה ואיני יודע איזה הוא נותן לזה מנה ולזה מנה ורמינהי שנים שהפקידו וכו' אמר רבא רישא נעשה כמי שהפקידו לו בשני כריכות דהוה ליה למידק <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>סיפא</span> נעשה כמי שהפקידו לו בכרך אחד דלא הוה ליה למידק כגון דאפקידו תרוייהו בהדי הדדי בחד זימנא דאמר להו אנת גופייכו לא קפדיתו אהדדי אנא קפידנא ורמי גזל אגזל קתני הכא אמר לשנים גזלתי לאחד מכם מנה ואיני יודע איזה מכם או אביו של אחד מכם הפקיד לי מנה ואיני יודע איזהו נותן לזה מנה ולזה מנה ורמינהי גזל אחד מחמשה ואינו יודע איזה מהן גזל זה אומר אותי גזל וזה אומר אותי גזל מניח גזילה ביניהם ומסתלק דברי ר``ט אלמא מספיקא לא מפקינן ממונא ואמרינן אוקים ממונא בחזקת מריה וממאי דמתני' דהכא ר``ט היא דקתני עלה דההיא מודה ר``ט באומר לשנים גזלתי לאחד מכם מנה ואיני יודע איזה מכם שנותן לזה מנה ולזה מנה התם דקא תבעי ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>הכא בבא לצאת ידי שמים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>דיקא נמי</span> דקתני <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>שהודה מפי עצמו</span> שמע מינה אמר מר התם דקא תבעי ליה ו<span class='tlm-rsh' data-nro='15'>הלה מה טוען</span> רב יהודה אמר רב הלה שותק רב מתנה אמר רב הל


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף לז,ב גמרא
pgu: לז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>צווח</span> מ``ד הלה צווח אבל שתיקה כהודאה ומ``ד הלה שותק שתיקה דהכא לאו כהודאה הוא מצי אמר ליה האי דשתיקי לכל חד וחד דאמינא דלמא האי הוא אמר מר מניח גזילה ביניהם ומסתלק ושקלי לה כולהו ואזלי והאמר רבי אבא בר זבדא אמר רב כל ספק הינוח לכתחלה לא יטול <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ואם נטל לא יחזיר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אמר רב ספרא ויניח</span> א``ל אביי לרבא מי א``ר עקיבא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>לא זו הדרך</span> מוציאתו מידי עבירה עד שישלם גזילה לכל חד וחד אלמא מספיקא מפקינן ממונא ולא אמרי' אוקים ממונא בחזקת מריה ורמינהי <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>נפל הבית עליו ועל אמו</span> יורשי הבן אומרים האם מתה ראשונה ו<span class='tlm-rsh' data-nro='8'>יורשי האם</span> אומרים <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>הבן מת ראשון</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אלו ואלו</span> מודים שיחלוקו ואמר ר``ע מודה אני בזו שהנכסים בחזקתן אמר ליה התם <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>שמא ושמא</span> גזל אחד מחמשה ברי ושמא והא מתני' דהכא אמר לשנים גזלתי לאחד מכם מנה דשמא ושמא הוא וקתני נותן לזה מנה ולזה מנה וממאי דר``ע היא דקתני <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>עלה דההיא</span> מודה ר' טרפון באומר לשנים גזלתי לאחד מכם מנה ואיני יודע איזה מכם כו' למאן מודה <לאו> לר``ע בר פלוגתיה וממאי דשמא ושמא הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>חדא דלא קתני</span> תובעין אותו ועוד הא תני ר' חייא זה אומר איני יודע וזה אומר איני יודע הא אוקימנא לה בבא לצאת ידי שמים אמר ליה רבינא לרב אשי ומי אמר רבא כל בשתי כריכות הוה ליה למידק והאמר רבא ואי תימא רב פפא הכל מודים בשנים שהפקידו אצל רועה שמניח רועה ביניהן ומסתלק א``ל התם כשהפקידו בעדרו של רועה שלא מדעתו:  וכן שני כלים אחד יפה מנה ואחד יפה אלף זוז כו':  וצריכא דאי אשמועינן הך קמייתא בההיא קאמרי רבנן משום דליכא פסידא אבל בהא דאיכא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>פסידא דגדול</span> אימא מודו ליה לר' יוסי ואי אתמר בהא <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>בהא קאמר ר' יוסי</span> אבל בהך אימא מודי להו לרבנן צריכ


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף לח,א גמרא
pgu: לח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>והא טעמא דרבי יוסי משום הפסד הרמאי הוא</span> אלא תרוייהו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לרבנן איצטריך</span> ולא זו אף זו קתני


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף לח,א משנה
pgu: לח
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  המפקיד פירות אצל חבירו אפילו הן <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אבודין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>לא יגע בהן</span> רשב``ג אומר מוכרן בפני ב``ד מפני שהוא כמשיב אבידה לבעלים


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף לח,א גמרא
pgu: לח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  מאי טעמא אמר רב כהנא אדם רוצה ב<span class='tlm-rsh' data-nro='4'>קב שלו</span> מתשעה קבים של חבירו ורב נחמן בר יצחק אמר חיישינן שמא עשאן המפקיד תרומה ומעשר על מקום אחר <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מיתיבי</span> המפקיד פירות אצל חבירו הרי זה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>לא יגע בהן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>לפיכך</span> בעל הבית עושה אותן תרומה ומעשר על מקום אחר בשלמא לרב כהנא היינו דקתני לפיכך אלא לרב נחמן בר יצחק <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מאי לפיכך</span> הכי קאמר השתא דאמור רבנן לא נזבין דחיישינן לפיכך בעל הבית עושה אותן תרומה ומעשר על מקום אחר אמר רבה בר בר חנה א``ר יוחנן <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מחלוקת</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>בכדי חסרונן</span> אבל יותר מכדי חסרונן דברי הכל מוכרן בב``ד אדרב נחמן בר יצחק <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ודאי פליגא</span> אדרב כהנא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מי לימא פליגא</span> כי קאמר רב כהנא בכדי חסרונן קאמר והא רוצה בקב שלו מתשעה קבין של חבירו קאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>גוזמא</span> בעלמא מיתיבי לפיכך בעה``ב עושה אותן תרומה ומעשר על מקום אחר וליחוש דלמא הוו להו יותר מכדי חסרונן וזבנינהו וקא אכיל טבלים יותר מכדי חסרונן לא שכיח ואי משתכחי מאי מזבנינן להו וליחוש שמא עשאן בעל הבית תרומה ומעשר על מקום אחר כי מזבנינן נמי לכהנים <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>בדמי תרומה</span> מזבנינן להו ולרב נחמן בר יצחק נמי נזבנינהו לכהנים בדמי תרומה בהא פליגי דרבה בר בר חנה סבר יותר מכדי חסרונן לא שכיח מידי וכי משתכח <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>לקמיה הוא דהויא יתר מכדי חסרונן</span> אי עביד להו בעה``ב תרומה ומעשר על מקום אחר מקמיה דהוו להו יותר מכדי חסרונן עביד להו הלכך כי הוו להו יותר מכדי חסרונן נזבנינהו לכהנים בדמי תרומה ורב נחמן בר יצחק סבר יתר מכדי חסרונן משכח שכיח וכי הוו להו לאלתר הוא דהוו להו ואי אמרת נזבנינהו זימנין דקדים ומזבין להו וכי עביד להו בעל הבית תרומה ומעשר על מקום אחר לא ידע דזבנא וקא אכיל טבלים מיתיבי המפקיד פירות אצל חבירו והרקיבו יין והחמיץ שמן והבאיש דבש <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>והדביש</span> הרי זה לא יגע בהן דברי ר``מ וחכמים אומרים <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>עושה להם תקנה</span> ומוכרן בבית דין וכשהוא מוכרן מוכרן לאחרים ואינו מוכרן לעצמו כיוצא בו גבאי צדקה בזמן שאין להם עניים לחלק <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>פורטין</span> לאחרים ואין פורטין לעצמן גבאי <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>תמחוי</span> בזמן שאין להם עניים לחלק מוכרין לאחרים ואין מוכרין לעצמן קתני מיהת פירות והרקיבו <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>מאי לאו אפילו יתר מכדי חסרונן</span> לא בכדי חסרונן והא יין והחמיץ שמן והבאיש דבש והדביש דיתר מכדי חסרונן נינהו שאני הני <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>כיון דקם קם</span> שמן והבאיש דבש והדבי


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף לח,ב גמרא
pgu: לח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>למאי חזו</span> שמן חזי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לגלדאי</span> דבש לכתישא דגמלי וחכ``א עושה להם תקנה ומוכרן בב``ד מאי תקנתא עביד להו אמר רב אשי לקנקנים במאי קא מיפלגי דמר סבר <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>להפסד מרובה</span> חששו ל<span class='tlm-rsh' data-nro='6'>הפסד מועט</span> לא חששו ומר סבר אפילו להפסד מועט נמי חששו:  רשב``ג אומר ימכרם בבית דין מפני שהוא כמשיב אבידה לבעלים:  אתמר רבי אבא ברבי יעקב א``ר יוחנן הלכה כרשב``ג ורבא אמר רב נחמן הלכה כדברי חכמים והא אמרה ר' יוחנן חדא זמנא דאמר רבה בר בר חנה א``ר יוחנן כל מקום ששנה רבן שמעון בן גמליאל במשנתינו הלכה כמותו חוץ מ<span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ערב</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='8'>צידן</span> וראיה אחרונה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אמוראי נינהו</span> ואליבא דר' יוחנן מדרבן שמעון בן גמליאל נשמע דמורידין <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>קרוב</span> לנכסי שבוי מדרבנן נשמע דאין מורידין קרוב לנכסי שבוי וממאי דלמא עד כאן לא קאמר רבן שמעון בן גמליאל הכא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אלא משום דקא כליא קרנא</span> אבל התם הכי נמי דאין מורידין ועד כאן לא קאמרי רבנן הכא אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אי כרב כהנא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אי כרב נחמן בר יצחק</span> אבל התם הכי נמי דמורידין למימרא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>דתרי טעמי נינהו</span> והאמר רב יהודה אמר שמואל הלכה כרבן שמעון ב``ג ואמר שמואל מורידין קרוב לנכסי שבוי לאו משום דחד טעמא הוא לא תרי טעמי נינהו הכי נמי מסתברא דאמר רבא אמר רב נחמן הלכה כדברי חכמים ואמר רב נחמן מורידין קרוב לנכסי שבוי אלא ש``מ תרי טעמי נינהו שמע מינה אתמר שבוי שנשבה רב אמר אין מורידין קרוב לנכסיו שמואל אמר מורידין קרוב לנכסיו בששמעו בו שמת כ``ע לא פליגי דמורידין כי פליגי בשלא שמעו בו שמת רב אמר אין מורידין דלמא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>מפסיד להו</span> ושמואל אמר מורידין <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>כיון דאמר מר</span> שיימינן להו כאריס לא מפסיד להו מיתיבי ר``א אומר ממשמע שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='23'> שמות כב </span> וחרה אפי והרגתי אתכם יודע אני שנשותיהם אלמנות ובניהם יתומים אלא מה ת``ל והיו נשיכם וגו' מלמד שנשותיהם מבקשות לינשא ואין מניחין אותן ובניהן רוצים לירד לנכסי אביהן ואין מניחין אותן אמר רבא לירד ולמכור תנן <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>הוה עובדא בנהרדעא</span> ופשטה רב ששת מהא מתני' א``ל רב עמרם דלמא לירד ולמכור תנן א``ל דלמא מפומבדיתא את דמעיילין פילא בקופא דמחטא והא דומיא דנשותיהם [ובניהם] קתני מה התם כלל לא אף הכא נמי כלל לא ומורידין קרוב לנכסי שבוי תנאי היא דתניא היורד לנכסי שבוי אין מוציאין אותו מידו ולא עוד אלא אפי' שמע שממשמשין ובאין וקדם <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>ותלש</span> ואכל <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>הרי זה זריז</span> ונשכר <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>ואלו הן נכסי שבויין</span> הרי שהיה אביו או אחיו או אחד מן המורישין הלכו להם למדינת הים ושמעו בהן שמת היורד לנכסי נטושים מוציאין אותו מידו ואלו הן נכסי נטושים הרי שהיה אביו או אחיו או אחד מן המורישין הלכו להם למדינת הים ולא שמעו בהם שמת ואמר רבן שמעון בן גמליאל שמעתי שהנטושים כשבויין היורד לנכסי רטושים מוציאין אותו מידו ואלו הן נכסי רטושים הרי שהיה אביו או אחיו או אחד מן המורישין כאן ואינו יודע להיכן הלכו מאי שנא הנך דקרו להו נטושים ומאי שנא הני דקרו להו רטושי


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף לט,א גמרא
pgu: לט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  נטושים דבע``כ דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0223' data-rgl='11'> שמות כג </span> והשביעית תשמטנה ונטשתה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אפקעתא דמלכא</span> רטושים דמדעתן דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='1310' data-rgl='14'> הושע י </span> אם על בנים <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>רוטשה</span> תנא וכולם <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>שמין להם כאריס</span> אהייא אילימא אשבויין השתא זריז ונשכר הוה מאי דאשבח מיבעיא אלא ארטושים והא מוציאין אותן מידו קתני אלא אנטושים למאן אילימא לרבנן הא אמרי מוציאין אותו מידו אי רבן שמעון בן גמליאל הא אמר שמעתי שהנטושים כשבויין כשבויין ולא שבויין כשבויין דאין מוציאין אותן מידו ולא שבויין <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>דאילו התם זריז ונשכר</span> ואילו הכא שיימינן ליה כאריס ומאי שנא מהא דתנן המוציא הוצאות על <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>נכסי אשתו</span> הוציא הרבה ואכל קימעא קימעא ואכל הרבה מה שהוציא הוציא ומה שאכל אכל <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>הא לא דמיא</span> אלא להא <דתנן> [דאמר ר``י אמר רב חסדא] המוציא הוצאות על נכסי אשתו <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>קטנה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>כמוציא על נכסי אחר דמי</span> אלמא כיון <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>דלא סמכא דעתיה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>תקינו ליה רבנן</span> כי היכי דלא לפסדינהו הכא נמי תקינו ליה רבנן כי היכי דלא לפסדינהו <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>וכולן</span> שמין להם כאריס וכולן לאיתויי מאי לאיתויי הא דאמר רב נחמן אמר שמואל שבוי שנשבה מורידין קרוב לנכסיו <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>יצא לדעת אין מורידין</span> קרוב לנכסיו ורב נחמן דידיה אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>בורח הרי הוא כשבוי</span> בורח מחמת מאי אילימא <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>מחמת כרגא</span> היינו לדעת אלא בורח <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>מחמת מרדין</span> אמר רב יהודה אמר שמואל שבוי שנשבה והניח קמה לקצור ענבים לבצור תמרים לגדור זיתים למסוק בית דין יורדין לנכסיו ו<span class='tlm-rsh' data-nro='22'>מעמידין אפוטרופוס</span> וקוצר ובוצר וגודר ומוסק ואח``כ מורידין קרוב לנכסיו ולוקים אפוטרופא לעולם <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>אפוטרופא לדיקנני לא מוקמינן</span>:  אמר רב הונא <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>אין מורידין קטן לנכסי שבוי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>ולא קרוב</span> לנכסי קטן <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>ולא קרוב מחמת קרוב לנכסי קטן</span> אין מורידין קטן לנכסי שבוי דלמא מפסיד להו ולא קרוב מחמת קרוב לנכסי קטן <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>באחי מאימא</span> [ולא קרוב לנכסי קטן] כיון דלא מחי אתי לאחזוקי ביה אמר רבא שמע מיניה מדרב הונא אין מחזיקין בנכסי קט


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף לט,ב גמרא
pgu: לט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ואפילו הגדיל <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ולא אמרן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אלא באחי דאבא</span> אבל באחי דאמא לית לן בה ואחי דאבא נמי לא אמרן אלא ב<span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ארעתא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אבל בבתי לית לן בה</span> ובארעתא נמי לא אמרן אלא דלא עביד <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>עיטדא</span> אבל עביד עיטדא קלא אית לה ולא היא לא שנא אחי דאבא ו<span class='tlm-rsh' data-nro='6'>לא שנא אחי דאמא</span> לא שנא ארעתא ולא שנא בתי ולא שנא עביד עיטדא לא שנא לא עביד עיטדא לא מחתינן ההיא סבתא דהויא לה תלת בנתא אישתבאי איהי וחדא ברתא אידך תרתי בנתא שכיבא חדא מינייהו ושבקה ינוקא אמר אביי היכי נעביד לוקמינהו לנכסי <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>בידא דאחתא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>דלמא שכיבא סבתא</span> ואין מורידין קרוב לנכסי קטן נוקמינהו לנכסיה בידא דינוקא דלמא לא שכיבא סבתא ואין מורידין קטן לנכסי שבוי אמר אביי הלכך פלגא יהבינא לה לאחתא ואידך פלגא מוקמינן ליה אפוטרופא לינוקא רבא אמר מגו דמוקמינן אפוטרופא לפלגא מוקמינן ליה אפוטרופא לאידך פלגא לסוף <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>שמעו דשכיבא סבתא</span> אמר אביי תילתא יהבינן לה לאחתא ותילתא יהבינן ליה לינוקא ואידך תילתא יהבינן <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>דנקא</span> לאחתא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>ואידך דנקא</span> מוקמינן ליה אפוטרופא לינוקא רבא אמר מגו דמוקים אפוטרופא לדנקא מוקמינן נמי אפוטרופא לאידך דנקא מרי בר איסק <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אתא ליה אחא מבי חוזאי</span> א``ל פלוג לי אמר ליה לא ידענא לך אתא לקמיה דרב חסדא א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>שפיר קאמר לך</span> שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0142' data-rgl='8'> בראשית מב </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>ויכר יוסף את אחיו</span> והם לא הכירוהו מלמד שיצא בלא חתימת זקן ובא בחתימת זקן א``ל זיל אייתי סהדי דאחוה את אמר ליה אית לי סהדי ודחלי מיניה דגברא אלימא הוא א``ל לדידיה זיל אנת אייתי סהדי <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>דלאו אחוך הוא</span> א``ל דינא הכי המוציא מחבירו עליו הראיה א``ל הכי דיינינא לך ולכל אלימי דחברך אמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>סוף סוף אתו סהדי ולא מסהדי</span> א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>תרתי לא עבדי</span> לסוף אתו סהדי דאחוה הוא א``ל לפלוג לי נמי מפרדיסי <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>ובוסתני</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>דשתל</span> אמר ליה שפיר קאמר לך דתנן הניח בנים גדולים וקטנים והשביחו גדולים את הנכסים השביחו לאמצ


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף מ,א גמרא
pgu: מ
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>וכן אמר רבה השביחו לאמצע</span> א``ל אביי מי דמי התם גדולים גבי קטנים ידעי וקא מחלי הכא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מי ידע</span> דליחיל אגלגל מלתא ומטא לקמיה דרבי אמי אמר להו <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>גדולה מזו</span> אמרו שמין להם כאריס השתא דידיה לא יהבינן ליה אהדרוה <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>הא</span> לקמיה דרב חסדא אמר להו מי דמי התם ברשות נחית הכא לאו ברשות נחית <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ועוד</span> קטן הוא ואין מורידין קרוב לנכסי קטן אהדרוה לקמיה דרבי אמי אמר להו לא סיימוה קמי דקטן הוא


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף מ,א משנה
pgu: מ
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  המפקיד פירות אצל חבירו <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>הרי זה יוציא לו חסרונות</span> לחטים ול<span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אורז</span> תשעה חצאי קבין לכור לשעורין ול<span class='tlm-rsh' data-nro='10'>דוחן</span> תשעה קבין לכור לכוסמין ולזרע פשתן שלש סאין לכור <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>הכל לפי המדה</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='12'>הכל לפי הזמן</span> א``ר יוחנן בן נורי וכי מה אכפת להן לעכברין והלא אוכלות בין מהרבה ובין מקמעא אלא אינו יוציא לו חסרונות אלא לכור אחד בלבד רבי יהודה אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אם היתה מדה מרובה</span> אינו מוציא לו חסרונות מפני שמותירות


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף מ,א גמרא
pgu: מ
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אורז</span> טובא חסר אמר רבה בר בר חנה א``ר יוחנן באורז קלוף שנו:  לכוסמין ולזרע פשתן ג' סאין לכור <וכו'>:  א``ר יוחנן א``ר חייא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>זרע פשתן בגבעולין</span> שנו תניא נמי הכי לכוסמין ולזרע פשתן בגבעולין ולאורז שאינו קלוף שלשה סאין לכור:  <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>הכל לפי המדה</span> וכו':  תנא כן <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>לכל כור וכור</span> וכן לכל שנה ושנה:  א``ר יוחנן בן נורי וכו':  תניא אמרו לו לרבי יוחנן הרבה אובדות מהן הרבה מתפזרות מהן תנא בד``א שעירבן עם פירותיו אבל יחד לו קרן זוית אומר לו הרי שלך לפניך וכי עירבן עם פירותיו מאי הוי ליחזי לדידיה כמה הויין במסתפק מהם וליחזי כמה אסתפק דלא ידעי כמה אסתפק:  ר``י אומר אם היתה וכו':  כמה מדה מרובה אמר רבה בר בר חנה א``ר יוחנן עשרה כורין תניא נמי הכי כמה מדה מרובה עשרה כורין תני תנא קמיה דרב נחמן בד``א שמדד לו מתוך גורנו והחזיר לו מתוך גורנו אבל מדד לו מתוך גורנו והחזיר לו מתוך ביתו אינו יוציא לו חסרונות מפני שמותירות א``ל וכי <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>בשופטני</span> עסקינן דיהבי <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>בכיילא</span> רבא ושקלי בכיילא זוטא דלמא <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>בימות הגורן</span> קאמרת בד``א שמדד לו בימות הגורן והחזיר לו בימות הגורן אבל מדד לו בימות הגורן <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>והחזיר לו בימות הגשמים</span> אינו יוציא לו חסרון מפני שמותירות א``ל רב פפא לאביי א``כ <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>לפקע כדא</span> הוה עובדא ופקע כדא אבע``א משום <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>איצצא</span>


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף מ,א משנה
pgu: מ
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  יוציא לו שתות <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>ליין</span> ר``י אומר חומש יוציא לו שלשה לוגין שמן <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>למאה</span> לוג ומחצה שמרים לוג ומחצה בלע אם היה שמן מזוקק אינו יוציא לו שמרים אם היו קנקנים ישנים אינו יוציא לו בלע ר``י אומר אף המוכר שמן מזוקק לחבירו כל ימות השנה הרי זה מקבל עליו לוג ומחצה שמרים למאה


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף מ,א גמרא
pgu: מ
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ולא פליגי מר כי אתריה ומר כי אתריה באתריה דמר <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>חפו בקירא</span> ולא מייץ טפי באתריה דמר חפו ב<span class='tlm-rsh' data-nro='30'>כופרא</span> ומייץ טפי איבעית אימא משום <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>גרגישתא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>הא</span> מייצא טפי והא לא מייצא טפי <span class='tlm-rsh' data-nro='33'>באתריה דרב יהודה</span> רמו ארבעים ותמני כוזי בדנא <span class='tlm-rsh' data-nro='35'>אזיל דנא בשיתא</span> זוזי פריס רב יהודה שיתא שיתא בזוז


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף מ,ב גמרא
pgu: מ
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>דל תלתין ושיתא</span> בשיתא פשו ליה תריסר <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>דל ת<span class='tlm-rsh' data-nro='31'>מני</span>א שתותי</span> פשו להו ארבעה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>והאמר שמואל המשתכר</span> אל ישתכר יותר על שתות <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>איכא גולפי ושמריא</span> אי הכי נפיש ליה טפי משתות איכא טרחיה ו<span class='tlm-rsh' data-nro='5'>דמי ברזנייתא</span>:  אם היה שמן מזוקק אינו יוציא לו שמרים [וכו']:  והא אי אפשר דלא בלע אמר רב נחמן <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>במזופפין</span> שנו אביי אמר אפילו תימא שלא במזופפין <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>כיון דטעון טעון</span>:  ר``י אומר אף המוכר שמן מזוקק לחבירו כל ימות השנה הרי זה מקבל עליו לוג ומחצה שמרים למאה:  אמר אביי <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>כשתמצא לומר</span> לדברי ר``י <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מותר לערב שמרים</span> לדברי חכמים <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אסור לערב שמרים</span> לדברי רבי יהודה מותר לערב שמרים והיינו טעמא דמקבל דאמר ליה אי בעי לערובי לך מי לא ערבי לך השתא נמי קביל ולימא ליה אי ערבת ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>הוה מזדבן</span> לי השתא מאי אעביד ליה לחודיה לא מזדבן לי בבעל הבית עסקינן דניחא ליה בצילא ולימא ליה מדלא ערבית לי אחולי אחלת לי רבי יהודה לטעמיה דלית ליה מחילה דתנן מכר לו את ה<span class='tlm-rsh' data-nro='15'>צמד</span> לא מכר לו את הבקר מכר לו את הבקר לא מכר לו את הצמד ר``י אומר הדמים מודיעין כיצד אמר לו מכור לי צמדך במאתים זוז <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>הדבר ידוע</span> שאין הצמד במאתים זוז <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>וחכמים אומרים אין הדמים ראיה</span> לדברי חכמים אסור לערב שמרים והיינו טעמא דלא מקבל דא``ל אי בעית לערובי מי הוה שרי לך השתא נמי לא מקבילנא א``ל רב פפא לאביי אדרבה איפכא מסתברא לדברי חכמים מותר לערב שמרים והיינו טעמא דלא מקבל דא``ל מדלא ערבת לי אחולי אחלית לי לדברי רבי יהודה אסור לערב שמרים והיינו טעמא דמקבל דאמר ליה אי בעי לערובי לא שרי לי לערובי לך קבולי לא מקבלת <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>זבון וזבין תגרא איקרי</span> תנא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>אחד הלוקח ואחד המפקיד ל<span class='tlm-rsh' data-nro='21'>פקטים</span></span> מאי לפקטים אילימא כי היכי דלוקח לא מקבל פקטים מפקיד נמי לא מקבל פקטים ולימא ליה פקטך מאי איעביד להו אלא כי היכי דמפקיד מקבל פקטים לוקח נמי מקבל פקטים ומי מקבל לוקח פקטים והתניא ר``י אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>לא אמרו שמן עכור אלא למוכר</span> בלבד שהרי לוקח מקבל עליו לוג ומחצה שמרים בלא פקטים לא קשיא הא דיהיב ליה זוזי בתשרי וקא שקיל מיניה בניסן <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>כי מדה דתשרי</span> הא דיהיב ליה זוזי בניסן וקא שקיל מיניה בניסן כי מדה דניסן


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף מ,ב משנה
pgu: מ
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  המפקיד חבית אצל חבירו ולא יחדו לה בעלים מקום וטלטלה ונשתברה אם מתוך ידו נשברה <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>לצורכו</span> חייב <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>לצורכה</span> פטור <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>אם משהניחה</span> נשברה בין לצורכו בין לצורכה פטור יחדו לה הבעלים מקום וטלטלה ונשברה בין מתוך ידו ובין משהניחה לצורכו חייב לצורכה פטור


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף מ,ב גמרא
pgu: מ
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  הא <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>מני</span> רבי ישמעאל היא דאמר לא בעינן דעת בעלים דתניא הגונב טלה מן העדר וסלע מן הכיס למקום שגנב יחזיר דברי רבי ישמעאל רבי עקיבא אומ


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף מא,א גמרא
pgu: מא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>צריך דעת בעלים</span> אי רבי ישמעאל מאי איריא לא יחדו אפילו יחדו נמי לא מיבעיא קאמר לא מיבעיא יחדו דמקומה הוא אלא אפילו לא יחדו דלאו מקומה הוא לא בעינן דעת בעלים אימא סיפא יחדו לה הבעלים מקום וטלטלה ונשברה בין מתוך ידו בין משהניחה לצרכו חייב לצרכה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>פטור</span> אתאן לר``ע דאמר בעינן דעת בעלים אי ר``ע מאי איריא יחדו אפילו לא יחדו נמי לא מיבעיא קאמר לא מיבעיא לא יחדו דלאו מקומה הוא אלא אפילו יחדו נמי דמקומה הוא בעינן דעת בעלים רישא רבי ישמעאל וסיפא ר``ע אין דא``ר יוחנן מאן דמתרגם לי חבית אליבא דחד תנא מובלנא מאניה בתריה לבי מסותא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>תרגמה רבי יעקב</span> בר אבא קמיה דרב שנטלה על מנת לגוזלה תרגמה ר' נתן בר אבא קמיה דרב שנטלה ע``מ לשלוח בה יד במאי קמיפלגי ב<span class='tlm-rsh' data-nro='5'><span class='tlm-rsh' data-nro='14'>שליחות יד</span></span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'><span class='tlm-rsh' data-nro='15'>צריכה חסרון</span></span> מאן דאמר לגוזלה קסבר שליחות יד צריכה חסרון ומ``ד לשלוח בה יד קסבר שליחות יד אינה צריכה חסרון מתקיף לה רב ששת <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מידי נטלה קתני</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>טלטלה קתני</span> אלא אמר רב ששת הכא במאי עסקינן כגון שטלטלה להביא עליה גוזלות וקא סבר שואל שלא מדעת גזלן הוי וכולה רבי ישמעאל היא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>וסיפא שהניחה במקום שאינה מקומה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ור' יוחנן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>הניחה במקומה משמע</span> איתמר רב ו<span class='tlm-rsh' data-nro='26'>לוי</span> חד אמר שליחות יד צריכה חסרון וחד אמר שליחות יד אינה צריכה חסרון תסתיים דרב הוא דאמר שליחות יד אינה צריכה חסרון דתניא רועה שהיה רועה עדרו והניח עדרו ובא לעיר ובא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>זאב</span> וטרף ובא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>ארי</span> ודרס פטור הניח מקלו ותרמילו עליה חייב והוינן בה משום דהניח מקלו ותרמילו עליה חייב <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>הא שקלינהו</span> אמר ר``נ אמר רבה בר אבוה אמר רב בעודן עליה וכי עודן עליה מאי הוי <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>הא לא משכה</span> ואמר רב שמואל בר רב יצחק אמר רב שהכישה במקל ורצתה לפניו <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>והא לא חסרה</span> אלא לאו ש``מ קסבר שליחות יד אינה צריכה חסרון אימא <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>שהכחישה</span> במקל <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>דיקא נמי</span> דקתני שהכישה במקל ש``מ ומדרב סבר שליחות יד צריכה חסרון לוי סבר שליחות יד אינה צריכה חסרון מאי טעמא דלוי א``ר יוחנן משום ר' יוסי בן נהוראי משונה שליחות יד האמורה בשומר שכר משליחות יד האמורה בשומר חנ


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף מא,ב גמרא
pgu: מא
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ואני אומר</span> אינה משונה ומאי משונה לא תאמר שליחות יד בשומר שכר ותיתי משומר חנם ומה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>שומר חנם שפטור</span> בגנבה ואבדה שלח בה יד חייב שומר שכר שחייב בגנבה ואבידה לא כל שכן למאי הלכתא כתבינהו רחמנא לומר לך שליחות יד אינה צריכה חסרון ואני אומר אינה משונה כר' אלעזר דאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>דא ודא אחת היא</span> מאי דא ודא אחת משום דאיכא למפרך מה לשומר חנם שכן משלם תשלומי כפל בטוען טענת גנב ומאן דלא פריך סבר <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>קרנא בלא שבועה עדיפא מכפילא בשבועה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>רבא אמר</span> לא תאמר שליחות יד לא בשומר חנם ולא בשומר שכר <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ותיתי משואל</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מה שואל</span> דלדעת בעלים קא עביד שלח בה יד חייב <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>שומר חנם ושומר שכר</span> לא כל שכן למה נאמר חדא לומר לך שליחות יד אין צריכה חסרון <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ואידך</span> שלא תאמר דיו לבא מן הדין להיות כנדון מה שואל בבעלים פטור אף שומר חנם ושומר שכר בבעלים פטור ולמאן דאמר שליחות יד צריכה חסרון הני תרתי שליחות יד למה לי חדא שלא תאמר דיו לבא מן הדין להיות כנדון ואידך לכדתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='7'> שמות כב </span> ונקרב בעל הבית אל האלהים <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>לשבועה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>אתה אומר</span> לשבועה או אינו אלא לדין נאמרה שליחות יד למטה ונאמרה שליחות יד למעלה מה להלן לשבועה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>אף כאן לשבועה</span>


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף מב,א משנה
pgu: מב
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  המפקיד מעות אצל חברו <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>צררן</span> והפשילן לאחוריו או שמסרם לבנו ולבתו הקטנים ונעל בפניהם שלא כראוי חייב שלא שימר כדרך השומרים ואם שימר כדרך השומרים פטור


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף מב,א גמרא
pgu: מב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  בשלמא כולהו שלא שימר כדרך השומרים אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>צררן</span> והפשילן לאחוריו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>מאי הוה ליה למיעבד</span> אמר רבא א``ר יצחק אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0514' data-rgl='25'> דברים יד </span> וצרת הכסף בידך אע``פ שצרורין יהיו בידך וא``ר יצחק לעולם יהא כספו של אדם <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מצוי בידו</span> שנאמר וצרת הכסף בידך וא``ר יצחק לעולם ישליש אדם את מעותיו שליש בקרקע ושליש בפרקמטיא ושליש <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>תחת ידו</span> וא``ר יצחק <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אין הברכה</span> מצויה אלא בדבר הסמוי מן העין שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0528' data-rgl='8'> דברים כח </span> יצו ה' אתך את הברכה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>באסמיך</span> תנא דבי רבי ישמעאל אין הברכה מצויה אלא בדבר <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>שאין העין שולטת בו</span> שנאמר יצו ה' אתך את הברכה באסמיך ת``ר ההולך למוד את גורנו אומר יהי רצון מלפניך ה' אלהינו שתשלח ברכה במעשה ידינו התחיל למוד אומר ברוך השולח ברכה בכרי הזה מדד ואח``כ בירך הרי זה תפילת שוא לפי שאין הברכה מצויה לא בדבר השקול ולא בדבר המדוד ולא בדבר המנוי אלא בדבר הסמוי מן העין שנאמר יצו ה' אתך את הברכה באסמיך אמר שמואל כספים אין להם שמירה אלא בקרקע אמר רבא ומודי שמואל בערב שבת בין השמשות דלא אטרחוהו רבנן ואי שהא למוצאי שבת שיעור למקברינהו ולא קברינהו מחייב ואי צורבא מרבנן הוא סבר דלמא מיבעי ליה זוזי לאבדלתא והאידנא דשכיחי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>גשושאי</span> אין להן שמירה אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>בשמי קורה</span> והאידנא דשכיחי <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>פרומאי</span> אין להם שמירה אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ביני אורבי</span> אמר רבא ומודה שמואל בכותל <אי נמי בין הקרנות> והאידנא דשכיחי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>טפוחאי</span> אין להן שמירה אלא בטפח הסמוך לקרקע או בטפח הסמוך לשמי קורה א``ל רב אחא בריה דרב יוסף לרב אשי התם תנן חמץ שנפלה עליו מפולת <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>הרי הוא כמבוער</span> רשב``ג אומר כל שאין הכלב יכול לחפש אחריו ותנא כמה חפישת הכלב ג' טפחים <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>הכא מאי</span> מי בעינן שלשה טפחים או לא אמר ליה התם <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>משום ריחא</span> בעינן ג' טפחים הכא משום איכסויי מעינא לא בעינן ג' טפחים וכמה אמר רפרם <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>מסיכרא</span> טפח ההוא גברא דאפקיד זוזי גבי חבריה אותבינהו ב<span class='tlm-rsh' data-nro='19'>צריפא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>דאורבני</span></span> איגנוב אמר רב יוסף אע``ג דלענין גנבי נטירותא היא לענין נורא פשיעותא היא הוה <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>תחלתו בפשיעה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>וסופו באונס</span> חייב ואיכא דאמרי אע``ג דלענין נורא פשיעותא היא לענין גנבי נטירותא היא ותחלתו בפשיעה וסופו באונס פטור והילכתא תחלתו בפשיעה וסופו באונס חייב ההוא גברא דאפקיד זוזי גבי חבריה א``ל הב לי זוזאי א``ל לא ידענא היכא אותבינהו אתא לקמיה דרבא א``ל כל לא ידענא פשיעותא היא זיל שלים ההוא גברא דאפקיד זוזי גבי חבריה <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>אשלמינהו</span> לאימיה ואותבינהו ב<span class='tlm-rsh' data-nro='25'>קרטליתא</span> ואיגנוב אמר רבא היכי נדיינו דייני להאי דינא נימא ליה לדידיה זיל שלים אמ


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף מב,ב גמרא
pgu: מב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  כל המפקיד על דעת אשתו ובניו הוא מפקיד <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>נימא לה לאימיה</span> זילי שלימי אמרה לא אמר לי דלאו דידיה נינהו דאקברינהו נימא ליה אמאי לא אמרת לה אמר כ``ש דכי אמינא לה דדידי נינהו טפי מזדהרא בהו אלא אמר רבא משתבע איהו דהנהו זוזי אשלמינהו לאימיה ומשתבעא אימיה דהנהו זוזי אותבינהו בקרטליתא ואיגנוב ופטור ההוא אפוטרופא דיתמי דזבן להו תורא ליתמי ומסריה לבקרא לא הוו ליה ככי ושיני למיכל ומית אמר רמי בר חמא היכי נדיינו דייני להאי דינא נימא ליה לאפוטרופא זיל שלים אמר אנא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>לבקרא מסרתיה</span> נימא ליה לבקרא זיל שלים אמר אנא בהדי תורי אוקימתיה אוכלא שדאי ליה לא הוה ידעינן דלא אכל מכדי בקרא שומר שכר דיתמי הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>איבעי ליה לעיוני</span> אי איכא פסידא דיתמי הכי נמי והכא במאי עסקינן דליכא פסידא דיתמי דאשכחוהו למריה דתורא ושקול יתמי זוזי מיניה אלא מאן קא טעין מריה דתורא קטעין איבעי ליה לאודוען מאי מודעינן ליה מידע ידע דמקח טעות הוי ב<span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ספסירא</span> דזבן מהכא ומזבין להכא הלכך מישתבע איהו דלא הוה ידע <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ומשלם בקרא דמי בשר בזול</span> ההוא גברא דאפקיד <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>כשותא</span> גבי חבריה הוה ליה לדידיה נמי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>כריא</span> דכשותא א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>לסרסיה</span> מהאי רמי אזל רמא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מאידך</span> אמר רב עמרם היכי נדיינו דייני להאי דינא נימא ליה לדידיה זיל שלים אמר אנא אמרי ליה מהאי רמי נימא ליה לסרסיה זיל שלים אמר לא א``ל מהאי רמי ומהאי לא תירמי ואי דשהא שיעור לאיתויי ליה ולא אייתי ליה גלי אדעתיה דניחא ליה בדלא שהא סוף סוף מאי פסידא איכא והא קא משתרשי ליה א``ר סמא בריה דרבא דהוה שיכרא <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>חלא</span> רב אשי אמר בכיס


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף מג,א משנה
pgu: מג
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>המפקיד מעות</span> אצל שולחני אם צרורין לא ישתמש בהן לפיכך אם אבדו אינו חייב באחריותן <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מותרין</span> ישתמש בהן לפיכך אם אבדו חייב באחריותן אצל בעל הבית בין צרורין ובין מותרין לא ישתמש בהן לפיכך אם אבדו אינו חייב באחריותן חנוני כבעל הבית דברי ר``מ ר' יהודה אומר חנוני כשולחני


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף מג,א גמרא
pgu: מג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>משום דצרורין לא ישתמש בהן</span> אמר רב אסי אמר רב יהודה בצרורין וחתומין שנו רב מרי אמר בקשר משונה איכא דאמרי בעי רב מרי קשר משונה מאי תיקו:  <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מותרין</span> ישתמש בהן כו':  אמר רב הונא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ואפילו נאנסו</span> והא אבדו קתני כדרבה דאמר רבה נגנבו בלסטין מזויין אבדו שטבעה ספינתו בים ורב נחמן אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>נאנסו לא</span> אמר ליה רבא לר``נ לדידך דאמרת נאנסו לא אלמא לא הוי שואל עלייהו אי שואל לא הוי שומר שכר נמי לא הוי א``ל בהא מודינא לך <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>דהואיל ונהנה מהנה</span> בההוא הנאה דאי מיתרמי ליה זבינא דאית בה רווחא זבן בהו הוי עלייהו שומר שכר איתיביה רב נחמן לרב הונא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>המפקיד מעות</span> אצל שולחני אם צרורין לא ישתמש בהן <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>לפיכך אם הוציא</span> לא מעל הגזבר ואם מותרין ישתמש בהן לפיכך אם הוציא מעל הגזבר <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ואי אמרת אפילו נאנסו</span> מאי איריא הוציא אפילו לא הוציא נמי אמר ליה הוא הדין אע``ג דלא הוציא ו<span class='tlm-rsh' data-nro='12'>איידי דתנא רישא הוציא</span> תנא סיפא נמי הוציא


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף מג,א משנה
pgu: מג
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  השולח יד בפקדון בית שמאי אומרים <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ילקה בחסר <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>וביתר</span></span> ובית הלל אומרים כשעת הוצאה ר``ע אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>כשעת התביעה</span>


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף מג,א גמרא
pgu: מג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אמר רבה האי מאן דגזל חביתא דחמרא מחבריה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מעיקרא</span> שויא זוזא השתא שויא ארבעה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>תברה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>או שתייה</span> משלם ארבעה איתבר ממילא משלם זוזא מאי טעמא כיון <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>דאי איתה</span> הדרא למרה בעינא ההיא שעתא דקא שתי ליה או דקא תבר לה קא גזל מיניה ותנן כל הגזלנין משלמין כשעת הגזילה איתבר ממילא משלם זוזא מ``ט השתא לא עביד לה ולא מידי אמאי קא מחייבת ליה אההיא שעתא דגזלה ההיא שעתא זוזא הוא דשויא תנן בית הלל אומרים כשעת הוצאה מאי כשעת הוצאה אילימא כשעת הוצאה מן העולם <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>ובמאי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>אי בחסר</span> מי איכא למ``ד והא תנן כל הגזלנין משלמין כשעת הגזילה ואי ביתר היינו ב``


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף מג,ב גמרא
pgu: מג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אלא פשיטא כשעת הוצאה מבית בעלים</span> לימא רבה דאמר כבית שמאי אמר לך רבה ביתר כולי עלמא לא פליגי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>כי פליגי בחסר</span> ב``ש סברי <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>שליחות יד אינה צריכה חסרון</span> וכי חסר ברשותא דידיה חסר וב``ה סברי שליחות יד צריכה חסרון וכי חסר ברשותא דמריה חסר <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>הא דאמר רבא</span></span> שליחות יד אינה צריכה חסרון לימא רבא דאמר כב``ש אלא הכא במאי עסקינן כגון שטלטלה להביא עליה גוזלות ובשואל שלא מדעת קא מיפלגי ב``ש סברי שואל שלא מדעת גזלן הוי וכי חסר ברשותא דידיה חסר וב``ה סברי שואל שלא מדעת שואל הוי וכי חסר ברשותא דמרה חסר אלא הא דאמר רבא שואל שלא מדעת לרבנן גזלן הוי לימא רבא דאמר כב``ש אלא הכא בשבח של גזילה קמיפלגי ב``ש סברי שבח גזילה דנגזל הוי ובית הלל סברי שבח גזילה דגזלן הוי ובפלוגתא דהני תנאי דתניא הגוזל את הרחל גזזה וילדה משלם אותה ואת גיזותיה ואת ולדותיה דברי ר``מ ר' יהודה אומר גזילה חוזרת בעיניה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>דיקא נמי</span> דקתני ב``ש אומרים ילקה בחסר וביתר וב``ה אומרים כשעת הוצאה ש``מ:  ר``ע אומר כשעת התביעה:  אמר רב יהודה אמר שמואל הלכה כר' עקיבא ומודה ר``ע במקום שיש עדים מ``ט דאמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl='24'> ויקרא ה </span> לאשר הוא לו יתננו ביום אשמתו וכיון דאיכא עדים מההוא שעתא הוא דאי<span class='tlm-rsh' data-nro='18'>חייב</span> ליה אשמה א``ל ר' אושעיא לרב יהודה ר' אתה אומר כן הכי א``ר אסי אמר ר' יוחנן חלוק היה ר``ע אפי' במקום שיש עדים מ``ט דאמר קרא לאשר הוא לו יתננו ביום אשמתו ובי דינא הוא דקא מחייבי ליה אשמה א``ל ר' זירא לר' אבא בר פפא כי אזלת <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>להתם</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אקיף</span> אסולמא דצור ועול לגביה דר' יעקב בר אידי ובעי מיניה אי שמיעא ליה לר' יוחנן הלכה כר``ע או אין הלכה כר``ע א``ל הכי אמר ר' יוחנן הלכה כרבי עקיבא לעולם מאי לעולם אמר רב אשי שלא תאמר הני מילי היכא דליכא עדים אבל היכא דאיכא עדים לא ואי נמי דאהדרה לדוכתה ואיתברא לאפוקי מדרבי ישמעאל דאמר לא בעינן דעת בעלים קא משמע לן דבעינן דעת בעלים ורבא אמר הלכה כבית הלל


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף מג,ב משנה
pgu: מג
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>החושב לשלוח יד</span> בפקדון בית שמאי אומרים <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>חייב</span> ובית הלל אומרים אינו חייב עד שישלח בו יד שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='7'> שמות כב </span> אם לא שלח ידו במלאכת רעהו <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>הטה את החבית</span> ונטל הימנה רביעית <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>ונשברה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>אינו משלם אלא רביעית</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>הגביהה ונטל</span> הימנה רביעית ונשברה משלם דמי כולה


id: 4203
lvr: 42
prk: 03
nru: דף מד,א גמרא
pgu: מד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  מנהני מילי דתנו רבנן<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='8'> שמות כב </span> על כל דבר פשע בית שמאי אומרים מלמד שחייב על המחשבה כמעשה ובית הלל אומרים אינו חייב עד שישלח בו יד שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='7'> שמות כב </span> אם לא שלח ידו במלאכת רעהו אמרו להן ב``ש לב``ה והלא כבר נאמר על כל דבר פשע אמרו להן ב``ה לב``ש והלא כבר נאמר אם לא שלח ידו במלאכת רעהו א``כ מה תלמוד לומר על כל דבר פשע שיכול אין לי אלא הוא אמר לעבדו ולשלוחו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>מנין</span> תלמוד לומר על כל דבר פשע:  הטה את החבית כו':  אמר רבה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>לא שנו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אלא נשברה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אבל החמיצה</span> משלם את כולה מאי טעמא גירי דידיה הוא דאהנו לה:  הגביהה ונטל הימנה כו':  אמר שמואל לא נטל נטל ממש אלא כיון שהגביהה ליטול אע``פ שלא נטל לימא קא סבר שמואל שליחות יד אינה צריכה חסרון אמרי לא שאני הכא דניחא ליה דתיהוי הא חבית כולה בסיס להא רביעית בעי רב אשי הגביה ארנקי ליטול הימנה דינר מהו חמרא הוא דלא מינטר אלא אגב חמרא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אבל זוזא מינטר</span> או דלמא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>שאני נטירותא דארנקי</span> מנטירותא דדינר תיקו:
<BR


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף מד,א משנה
pgu: מד
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  הזהב <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>קונה את הכסף</span> והכסף אינו קונה את הזהב הנחשת קונה את הכסף והכסף אינו קונה את הנחשת <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מעות הרעות</span> קונות את היפות והיפות אינן קונות את הרעות <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אסימון</span> קונה את המטבע והמטבע אינו קונה את אסימון מטלטלין קונין את המטבע מטבע אינו קונה את המטלטלין <זה הכלל> כל המטלטלים קונין זה את זה כיצד משך הימנו פירות ולא נתן לו מעות אינו <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>יכול לחזור בו</span> נתן לו מעות ולא משך הימנו פירות יכול לחזור בו אבל אמרו מי שפרע מאנשי דור המבול ומדור הפלגה הוא עתיד להפרע ממי שאינו עומד בדבורו רבי שמעון אומר כל שהכסף בידו ידו על העליונה


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף מד,א גמרא
pgu: מד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  מתני ליה רבי לרבי שמעון בריה הזהב <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>קונה את הכסף</span> א``ל רבי שנית לנו בילדותיך הכסף קונה את הזהב ותחזור ותשנה לנו בזקנותיך הזהב קונה את הכסף בילדותיה מאי סבר ובזקנותיה מאי סבר בילדותיה סבר דהבא דחשיב הוי טבעא כספא דלא חשיב הוי פירא וקני ליה פירא לטבעא בזקנותיה סבר כספ


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף מד,ב גמרא
pgu: מד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>דחריף</span> הוי טבעא דהבא דלא חריף הוי פירא וקני ליה פירא לטבעא אמר רב אשי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>כילדותיה מסתברא</span> מדקתני הנחשת קונה את הכסף <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אי אמרת בשלמא</span> כספא לגבי דהבא פירא הוי היינו דקא תני הנחשת קונה את הכסף דאע``פ דלגבי דהבא פירא הויא לגבי נחשת טבעא הוי אלא אי אמרת כספא לגבי דהבא טבעא הוי השתא לגבי דהבא דחשיב מיניה אמרת טבעא הוי לגבי נחשת דאיהו חשיב ואיהו חריף מבעיא איצטריך סלקא דעתך אמינא הני פריטי באתרא דסגיי אינהו חריפי טפי מכספא אימא טבעא הוי קמ``ל כיון דאיכא דוכתא דלא סגי ביה פירא הוי ואף ר' חייא סבר דהבא טבעא הוי דרב <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אוזיף דינרי</span> מברתיה דר' חייא לסוף אייקור דינרי אתא לקמיה דרבי חייא א``ל זיל שלים לה טבין ותקילין <span class='tlm-rsh' data-nro='7'><span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אי אמרת בשלמא דהבא טבעא הוי</span></span> שפיר אלא אי אמרת פירא הוי <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>הוה ליה סאה בסאה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ואסור</span> רב <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>דינרי הוו ליה</span> וכיון דהוו ליה דינרי נעשה כאומר לה הלויני עד שיבא בני או עד שאמצא מפתח אמר רבא האי תנא סבר דהבא טבעא הוי דתניא פרוטה שאמרו אחד משמונה באיסר האיטלקי למאי נפקא מינה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>לקדושי אשה</span> איסר אחד מעשרים וארבעה בדינר של כסף למאי נפקא מינה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>למקח וממכר</span> דינר של כסף אחד מעשרים וחמשה בדינר של זהב למאי נפקא מינה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>לפדיון הבן</span> אי אמרת בשלמא טבעא הוי <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>משער תנא במידי דקיץ</span> אלא אי אמרת פירא הוי משער תנא במידי דאוקיר וזיל זימנין דמהדר ליה כהנא וזימנין דמוסיף ליה איהו לכהנא אלא שמע מינה טבעא הוי ש``מ <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>תנן התם</span> בית שמאי אומרים <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>לא יעשה אדם סלעין דינרי זהב</span> ובית הלל מתירין ר' יוחנן וריש לקיש חד אמר מחלוקת בסלעים על דינרין דב``ש סברי כספא טבעא ודהבא פירא ו<span class='tlm-rsh' data-nro='18'>טבעא אפירא לא מחללינן</span> וב``ה סברי כספא פירא ודהבא טבעא ופירא אטבעא מחללינן <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>אבל פירות</span> על דינרין <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>דברי הכל מחללינן</span> מ``ט מידי דהוה אכסף לב``ה כסף לב``ה אע``ג דכספא לגבי דהבא פירא הוי <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>לגבי פירא טבעא הוי</span> זהב נמי לב``ש אע``ג דדהבא לגבי כספא פירא הוי לגבי פירא טבעא הוי וחד אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>אף בפירות על דינרין מחלוקת</span> ולמ``ד אף בפירות על דינרין מחלוקת אדמיפלגי בסלעין על דינרין לפלוג בפירות על דינרין אי איפלוג בפירות על דינרין <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>הוה אמינא</span> ה``מ בפירות על דינרין אבל בסלעין על דינרין מודו להן בית הלל לבית שמאי דדהבא לגבי כספא פירא הוי ולא מחללינן קמ``ל תסתיים דרבי יוחנן הוא דאמר אין מחללין דאמר רבי יוחנ


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף מה,א גמרא
pgu: מה
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אסור ללוות דינר בדינר דינר דמאי אילימא דינר של כסף בדינר של כסף לגבי נפשיה מי איכא למ``ד לאו טבעא הוי אלא פשיטא דינר של זהב בדינר של זהב ולמאן אי לב``ה הא אמרי טבעא הוי אלא לאו לב``ש וש``מ ר' יוחנן הוא דאמר אין מחללינן לא לעולם אימא לך ר' יוחנן הוא דאמר מחללינן ושאני הלואה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>כיון דלענין מקח וממכר שויוהו רבנן כי פירא</span> דאמרינן איהו ניהו דאוקיר וזיל לגבי הלואה נמי פירא הוי ה``נ מסתברא דכי אתא רבין א``ר יוחנן אע``פ שאמרו אסור ללוות דינר בדינר אבל מחללין מעשר שני עליו ש``מ ת``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>הפורט סלע ממעות מעשר שני</span> ב``ש אומרים בכל הסלע מעות וב``ה אומרים בשקל כסף בשקל מעות השתא לב``ש לגבי פריטי מחללינן <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לגבי דהבא מיבעיא</span> שאני פריטי באתרא דסגיין חריפי לישנא אחרינא אמרי לה רבי יוחנן וריש לקיש חד אמר מחלוקת בסלעין על דינרים דב``ש סברי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>הכסף</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>כסף ראשון</span> ולא כסף שני וב``ה סברי <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>הכסף כסף ריבה</span> ואפילו כסף שני אבל פירות על דינרין דברי הכל מחללינן דאכתי כסף ראשון הוא וחד אמר אף בפירות על דינרין נמי מחלוקת ולמ``ד סלעין על דינרין מחלוקת <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אדמיפלגי בסלעין על דינרין</span> לפלגי בסלעין על סלעין אי אפלגי בסלעין על סלעין <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>הוה אמינא</span> ה``מ בסלעין על סלעין אבל בסלעין על דינרין מודו להו ב``ה לב``ש דדהבא לגבי כספא פירא הוי ולא מחללינן קמ``ל ת``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>הפורט סלע של מעשר שני בירושלים</span> ב``ש אומרים בכל הסלע מעות וב``ה אומרים בשקל כסף בשקל מעות השתא כספא לגבי פריטי מחללינן ולא אמרינן כסף ראשון ולא כסף שני לגבי דהבא דחשיב מיניה מי אמרינן כסף ראשון ולא כסף שני אמר רבא ירושלים קמותבת שאני ירושלים דכתיב ביה<span class='tlm-sfr' data-chp='0514' data-rgl=''> דברים יד </span> ונתתה הכסף בכל אשר תאוה נפשך בבקר ובצאן תא שמע הפורט סלע ממעות מעשר שני <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>בית שמאי אומרים</span> בכל הסלע מעות וב``ה אומרים בשקל כסף בשקל מעות אלא דכולי עלמא הכסף כסף ריבה ואפילו כסף שני אלא אי איתמר דרבי יוחנן ור' שמעון בן לקיש הכי איתמר חד אמר מחלוקת בסלעין על דינרין דב``ש סברי גזרינ


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף מה,ב גמרא
pgu: מה
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>שמא ישהה עליותיו</span> דזימנין דלא מלו זוזי בדינרא ולא מסיק ובית הלל סברי לא גזרינן שמא ישהה עליותיו דכי לא מלו נמי בדינרא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אסוקי מסיק להו</span> אבל בפירות על דינרין דברי הכל מחללינן דכיון דמרקבי לא משהי להו וחד אמר אפילו בפירות על דינרין נמי מחלוקת בשלמא להך לישנא דאמרת דמדאורייתא משרא שרי ורבנן הוא דגזרו ביה היינו דקתני יעשה ולא יעשה אלא להך לישנא דאמרת דמדאורייתא פליגי מחללינן ולא מחללינן מבעי ליה קשיא איתמר רב ולוי חד אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מטבע נעשה חליפין</span> וחד אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אין מטבע נעשה חליפין</span> אמר רב פפא מ``ט דמ``ד אין מטבע נעשה חליפין <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>משום דדעתיה אצורתא</span> וצורתא עבידא דבטלא תנן <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>הזהב</span> קונה את הכסף מאי לאו בחליפין וש``מ מטבע נעשה חליפין לא בדמים אי הכי <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>הזהב קונה</span> [את] הכסף מחייב מבעי ליה תני הזהב מחייב <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>הכי נמי מסתברא</span> מדקתני סיפא הכסף אינו קונה את הזהב אי אמרת בשלמא בדמים היינו דאמרינן דהבא פירא וכספא טבעא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>וטבעא פירא לא קני</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אלא אי אמרת</span> בחליפין <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>תרוייהו לקנו</span> אהדדי ועוד תניא הכסף אינו קונה את הזהב כיצד מכר לו עשרים וחמשה דינר של כסף בדינר של זהב אע``פ שמשך את הכסף לא קנה עד שימשוך את הזהב אי אמרת בשלמא בדמים משום הכי לא קני אלא אי אמרת בחליפין נקני אלא מאי בדמים אי הכי אימא רישא הזהב קונה את הכסף כיצד מכר לו דינר של זהב בעשרים וחמשה דינר של כסף כיון שמשך את הזהב נקנה כסף בכל מקום שהוא אי אמרת בשלמא בחליפין היינו דקתני נקנה כסף בכל מקום שהוא אלא אי אמרת בדמים האי נקנה כסף בכל מקום שהוא נתחייב גברא מיבעי ליה אמר רב אשי לעולם בדמים ומאי בכל מקום שהוא כמות שהוא כדאמר ליה אי אמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>מארנקי חדשה</span> יהבינא לך לא מצי יהיב ליה מארנקי ישנה אע``ג דעדיפי מינייהו מ``ט דאמר ליה לישנן קא בעינא להו אמר רב פפא אפילו למ``ד אין מטבע נעשה חליפין מיעבד הוא דלא עביד חליפין <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>אקנויי מיקנו בחליפין</span> מידי דהוה אפירא לרב נחמן פירא לרב נחמן לאו אע``ג דאינהו לא עבדי חליפין אקנויי מקנו בחליפין טבעא נמי לא שנא מיתיבי היה עומד בגורן <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>ואין בידו מעות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>אומר לחבירו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>הרי פירות הללו</span> נתונים לך במתנ


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף מו,א גמרא
pgu: מו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>וחוזר ואומר</span> הרי הן מחוללין על מעות שיש לי בבית <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>טעמא דאין בידו מעות</span> הא אם יש בידו מעות ליקני להו לאידך במשיכה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ופריק</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>דהכי עדיף</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>דהוה ליה</span> נכרי ואי אמרת מטבע נקנה בחליפין ניקנו ליה מעות להיאך אגב סודר ולפרוק דלית ליה סודר ו<span class='tlm-rsh' data-nro='5'>נקנינהו נהליה אגב קרקע</span> דלית ליה קרקע והא עומד בגורן קתני בגורן שאינו שלו ואיכפל תנא לאשמועינן גברא ערטילאי דלית ליה ולא כלום אלא לאו שמע מינה אין מטבע נקנה בחליפין שמע מינה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ואף רב פפא הדר ביה</span> כי הא דרב פפא הוו ליה תריסר אלפי דינרי בי חוזאי אקנינהו לרב שמואל בר אחא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אגב אסיפא דביתיה</span> כי אתא נפק לאפיה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>עד תווך</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>וכן אמר עולא</span> אין מטבע נעשה חליפין וכן אמר רב אסי אין מטבע נעשה חליפין וכן אמר רבה בר בר חנה אמר רבי יוחנן אין מטבע נעשה חליפין איתיביה רבי אבא לעולא הרי שהיו חמריו ופועליו <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>תובעין אותו</span> בשוק ואמר לשולחני <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>תן לי בדינר מעות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ואפרנסם</span> ואני אעלה לך יפה דינר וטריסית ממעות שיש לי בביתי אם יש לו מעות <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>מותר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>ואם לאו אסור</span> ואי סלקא דעתך אין מטבע נעשה חליפין הויא ליה הלואה ואסור אשתיק א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>דלמא</span> אידי ואידי <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>בפרוטטות</span> שנו דליכא עלייהו טבעא ואידי ואידי פירא הוו ומש``ה נקנו בחליפין א``ל אין דיקא נמי דקתני יפה דינר וטריסי' <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>ולא קתני דינר יפה</span> וטריסי' ש``מ רב אשי אמר לעולם בדמים ובפרוטטות כיון דאית ליה נעשה כאומר הלויני עד שיבא בני או עד שאמצא מפתח ת``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>כל הנעשה דמים באחר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>כיון שזכה זה נתחייב זה בחליפין</span> כל הנעשה דמים באחר מאי ניהו מטבע ושמע מינה מטבע נעשה חליפין אמר רב יהודה ה``


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף מו,ב גמרא
pgu: מו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>כל הנישום דמים באחר</span> כיון שזכה זה נתחייב זה בחליפין ה``נ מסתברא מדקתני סיפא כיצד החליף שור בפרה או חמור בשור שמע מינה ולמאי דסליק אדעתיה מעיקרא מטבע מאי כיצד <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>הכי קאמר ופירי נמי</span> עבדי חליפין כיצד החליף שור בפרה או חמור בשור הניחא לרב ששת דאמר פירי עבדי חליפין אלא לר``נ דאמר כלי אין אבל פירי לא עבדי חליפין מאי כיצד הכי קאמר יש דמים שהן כחליפין <span class='tlm-rsh' data-nro='6'><span class='tlm-rsh' data-nro='7'>כיצד החליף דמי שור בפרה</span></span> או דמי חמור בשור מאי טעמיה דרב נחמן סבר לה כרבי יוחנן דאמר דבר תורה מעות קונות <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ומפני מה אמרו משיכה קונה</span> גזירה שמא יאמר לו נשרפו חטיך בעלייה ומלתא דשכיחא גזרו ביה רבנן מלתא דלא שכיחא לא גזרו ביה רבנן <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ולריש לקיש דאמר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>משיכה מפורשת מן התורה</span> הניחא אי סבר לה כרב ששת מתרץ לה כרב ששת <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אלא אי סבר לה כרב נחמן דאמר</span> פירי לא עבדי חליפין <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ומטבע</span> לא קני היכי מתרץ לה על כרחך כרב ששת מתרץ לה תנן כל המטלטלין קונין זה את זה ואמר ריש לקיש ואפילו כיס מלא מעות בכיס מלא מעות <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>תרגמא רב אחא</span> בדינר אנקא ואניגרא אחד שפסלתו מלכות ואחד שפסלתו מדינה וצריכא דאי אשמועינן פסלתו מלכות משום <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>דלא סגי כלל</span> אבל פסלתו מדינה דסגי ליה במדינה אחריתי אימא אכתי מטבע הוא ואין מטבע נ<span class='tlm-rsh' data-nro='22'>קנה</span> בחליפין ואי אשמועינן פסלתו מדינה משום דלא סגי ליה לא בצנעא ולא בפרהסיא אבל פסלתו מלכות דסגי ליה בצנעא אימא אכתי מטבע הוא ואין מטבע נקנה בחליפין צריכא אמר רבה אמר רב הונא <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>מכור לי באלו</span> קנ


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף מז,א גמרא
pgu: מז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ויש לו עליו אונאה קנה אף על גב ד<span class='tlm-rsh' data-nro='25'>לא</span> משך דכיון דלא קפיד קנה דכי חליפין דמי ויש לו עליו אונאה דמכור לי באלו קאמר ליה רב אבא אמר רב הונא מכור לי באלו קנה ואין לו עליו אונאה פשיטא דמים ואין מקפיד עליהן הא קאמרינן דקני דכחליפין דמו <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>חליפין ומקפיד עליהן</span> מאי אמר רב אדא בר אהבה תא שמע הרי שהיה תופש פרתו ועומד ובא חבירו ואמר לו <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>פרתך למה</span> לחמור אני צריך יש לי חמור שאני נותן לך פרתך בכמה בכך וכך חמורך בכמה בכך וכך משך בעל החמור את הפרה ולא הספיק בעל הפרה למשוך את החמור עד שמת החמור לא קנה בעל החמור את הפרה שמע מינה חליפין ומקפיד עליהן לא קנה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אמר רבא אטו חליפין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>בשופטני עסקינן</span> דלא קפדי אלא כל חליפין מיקפד קפדי וקנה והכא במאי עסקינן דאמר ליה חמור בפרה וטלה ומשך את הפרה ועדיין לא משך את הטלה דלא הוה ליה משיכה מעליא אמר מר מכור לי באלו קנה ויש לו עליו אונאה לימא סבר רב הונא מטבע נעשה חליפין לא רב הונא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>סבר לה כרבי יוחנן</span> דאמר דבר תורה מעות קונות ומפני מה אמרו משיכה קונה גזירה שמא יאמר לו נשרפו חטיך בעלייה מלתא דשכיחא גזרו בה רבנן ומלתא דלא שכיחא לא גזרו בה רבנן אמר ליה מר הונא בריה דרב נחמן לרב אשי <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אתון הכי מתניתו לה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אנן</span> הכי מתנינן לה וכן אמר רב הונא אין מטבע נעשה חליפין <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>במה קונין</span> רב אמר בכליו של קונה דניחא ליה לקונה דלהוי מקנה קונה כי היכי דלגמר ולקני ליה ולוי אמר בכליו של מקנה כדבעינן למימר לקמן אמר ליה רב הונא מדסקרתא לרבא וללוי דאמר בכליו של מקנה הא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>קא קני ארעא אגב גלימא</span> אם כן הוו ליה נכסים שיש להן אחריות ונקנין עם נכסים שאין להן אחריות ואנן איפכא תנן <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>נכסים שאין להן אחריות נקנין עם נכסים שיש להן אחריות</span> אמר ליה אי הוה לוי הכא הוה מפיק לאפך פולסי דנורא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>מי סברת</span> גלימא מקנה ליה בההיא הנאה דקא מקבל מיניה גמר ואקני ליה כתנאי<span class='tlm-sfr' data-chp='2904' data-rgl='7'> רות ד </span> וזאת לפנים בישראל על הגאולה ועל התמורה <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>לקיים כל דבר</span> שלף איש נעלו ונתן לרעהו <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>גאולה זו מכירה</span> וכן הוא אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0327' data-rgl='20'> ויקרא כז </span> לא יגאל תמורה <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>זו חליפין</span> וכן הוא אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0327' data-rgl='10'> ויקרא כז </span> לא יחליפנו ולא ימיר אותו לקיים כל דבר שלף איש נעלו ונתן לרעהו מי נתן למי בועז נתן לגואל רבי יהודה אומר גואל נתן לבועז תנא קונין בכלי אע``פ שאין בו שוה פרוטה אמר רב נחמן <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>לא שנו</span> אלא בכלי <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>אבל בפירי</span> לא רב ששת אמר אפילו בפירות מאי טעמא דרב נחמן אמר קרא נעלו נעל אין מידי אחרינא לא מאי טעמיה דרב ששת אמר קרא לקיים כל דבר לרב נחמן נמי הכתיב לקיים כל דבר <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>ההוא לקיים כל דבר</span> דנקנין במנעל ורב ששת נמי הכתיב נעלו אמר לך רב ששת מה נעלו דבר <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>המסויים</span> אף כל דבר המסויים לאפוקי חצי רמון וחצי אגוז דלא אמר רב ששת בריה דרב אידי כמאן כתבינן האידנא במנא דכשר למקניא ביה במנא לאפוקי מדרב ששת דאמר קונין בפירות דכשר לאפוקי מדשמואל דאמר קוני


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף מז,ב גמרא
pgu: מז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ב<span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מרוקא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>למקניא</span> לאפוקי מדלוי דאמר בכליו של מקנה קמ``ל למקניא ולא לקנויי <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ביה</span> רב פפא אמר למעוטי מטבע ורב זביד ואיתימא רב אשי אמר למעוטי איסורי הנאה איכא דאמרי ביה אמר רב פפא למעוטי מטבע דכשר אמר רב זביד ואיתימא רב אשי למעוטי איסורי הנאה אבל מוריקא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>לא אצטריך</span>:  אסימון קונה את המטבע וכו':  מאי אסימון אמר רב מעות <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>הניתנות בסימן</span> לבית המרחץ מיתיבי אין מחללין מעשר שני על אסימון ולא על מעות הניתנות בסימן לבית המרחץ מכלל דאסימון לאו מעות הניתנות בסימן לבית המרחץ וכי תימא פרושי קמפרש והא לא תנא הכי מחללין מעשר שני על אסימון דברי רבי דוסא וחכמים אומרים אין מחללין ושוין שאין מחללין על מעות הניתנות בסימן לבית המרחץ אלא אמר רבי יוחנן מאי אסימון <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>פולסא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ואזדא רבי יוחנן לטעמיה</span> דאמר ר' יוחנן רבי דוסא ורבי ישמעאל אמרו דבר אחד רבי דוסא הא דאמרן רבי ישמעאל מאי היא דתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0514' data-rgl='25'> דברים יד </span> וצרת הכסף בידך לרבות כל דבר הנצרר ביד דברי רבי ישמעאל רבי עקיבא אומר לרבות כל דבר שיש עליו צורה:  כיצד משך הימנו פירות ולא נתן לו מעות אינו יכול לחזור בו וכו':  אמר ר' יוחנן דבר תורה מעות קונות ומפני מה אמרו משיכה קונה גזירה שמא יאמר לו נשרפו חטיך בעלייה סוף סוף מאן דשדא דליקה בעי שלומי אלא גזירה שמא תפול דליקה באונס אי מוקמת להו ברשותיה מסר נפשיה טרח ומציל ואי לא לא מסר נפשיה טרח ומציל ריש לקיש אמר משיכה מפורשת מן התורה מאי טעמא דריש לקיש אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0325' data-rgl='14'> ויקרא כה </span> וכי תמכרו ממכר לעמיתך או קנה מיד עמיתך דבר הנקנה מיד ליד ורבי יוחנן אמר מיד למעוטי קרקע דלית בה אונאה וריש לקיש א``כ לכתוב קרא וכי תמכרו ממכר מיד עמיתך אל תונו או קנה למה לי שמע מינה למשיכה ור' יוחנן או קנה מאי עביד ליה מיבעי ליה לכדתניא וכי תמכרו ממכר אל תונו אין לי אלא שנתאנה לוקח נתאנה מוכר מנין תלמוד לומר או קנה אל תונו וריש לקיש <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>תרתי גמר מיניה</span> תנן ר``ש אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>כל שהכסף בידו</span> ידו על העליונה מוכר הוא דמצי הדר ביה לוקח לא מצי הדר ביה אי אמרת בשלמא מעות קונות משום הכי מוכר מצי הדר ביה לוקח לא מצי הדר ביה אלא אי אמרת מעות אינן קונות לוקח נמי ליהדר ביה אמר לך ריש לקיש אליבא דרבי שמעון לא קאמינא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>כי קאמינא אליבא דרבנן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>בשלמא לריש לקיש</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>היינו דאיכא בין ר' שמעון לרבנן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אלא לרבי יוחנן</span> מאי איכא בין ר``ש לרבנן איכא בינייהו דרב חסדא דאמר רב חסדא כדרך שתקנו משיכה במוכרין כך תקנו משיכה בלקוחות ר``ש לית ליה דרב חסדא רבנן אית להו דרב חסדא תנן אבל אמרו מי שפרע מדור המבול הוא עתיד ליפרע ממי שאינו עומד בדיבורו אי אמרת בשלמא מעות קונות משום הכי קאי באבל אלא אי אמרת מעות אינן קונות אמאי קאי באבל משום דברים ובדברים מי קאי באבל והתני


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף מח,א גמרא
pgu: מח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  רבי שמעון אומר אף על פי שאמרו טלית קונה דינר זהב <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ואין דינר זהב קונה טלית</span> מכל מקום כך הלכה אבל אמרו מי שפרע מאנשי דור המבול ומאנשי דור הפלגה ומאנשי סדום ועמורה וממצרים בים הוא עתיד ליפרע ממי שאינו עומד בדיבורו והנושא ונותן בדברים לא קנה והחוזר בו <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אין רוח חכמים נוחה הימנו</span> ואמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אנו אין לנו</span> אלא אין רוח חכמים נוחה הימנו דברים ואיכא בהדייהו מעות <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>קאי באבל</span> דברים וליכא בהדייהו מעות לא קאי באבל אמר רבא קרא ומתניתא מסייע ליה לריש לקיש קרא דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl='21'> ויקרא ה </span> וכחש בעמיתו בפקדון או ב<span class='tlm-rsh' data-nro='7'>תשומת יד</span> או בגזל או <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>עשק</span> את עמיתו תשומת יד אמר רב חסדא כגון שיחד לו כלי להלואתו עשק א``ר חסדא כגון <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>שיחד לו כלי לעשקו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>וכי אהדריה קרא</span> כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl='5'> ויקרא ה </span> והיה כי יחטא ואשם והשיב את הגזלה אשר גזל או את העושק אשר עשק או את הפקדון אשר הפקד אתו ואילו תשומת יד לא אהדריה מאי טעמא לאו משום דמחסרא משיכה אמר ליה רב פפא לרבא אימא מעושק הוא דהדר קרא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>הכא במאי עסקינן</span> כגון שנטלו ממנו וחזרו והפקידו אצלו היינו פקדון תרי גוני פקדון <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אי הכי</span> תשומת יד נמי ליהדריה ולוקמיה כגון שנטלו הימנו וחזר והפקידו אצלו אי אהדריה קרא לא תיובתא ולא סייעתא השתא דלא אהדריה קרא מסייע ליה ותשומת יד לא אהדריה קרא והתניא אמר ר' שמעון מנין ליתן את האמור ל<span class='tlm-rsh' data-nro='20'><span class='tlm-rsh' data-nro='28'>מעל</span></span>ה למטה דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl='24'> ויקרא ה </span> או מכל אשר ישבע עליו לשקר ואמר רב נחמן אמר רבה בר אבוה אמר רב לרבות תשומת יד להישבון <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>בהדיא מיהא לא אהדריה קרא</span> מתניתא מנלן דתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>נתנה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>לבלן</span> מעל ואמר רב דוקא בלן הוא דלא מחסרא משיכה אבל מידי אחריתא דמחסרא משיכה לא מעל עד דמשיך והתניא נתנה לספר מעל וספר הא בעי לממשך תספורת הכא במאי עסקינן בספר <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>נכרי</span> דלאו בר משיכה הוא תניא נמי הכי נתנה לספר או לספן או לכל בעלי אומנות לא מעל עד דמשך <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>קשיין אהדדי</span> אלא לאו ש``מ כאן בספר נכרי כאן בספר ישראל ש``מ <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>וכן אמר רב נחמן</span> דבר תורה מעות קונות <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>ובדקה לוי במתניתיה</span> ואשכח נתנה לסיטון מע


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף מח,ב גמרא
pgu: מח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אלא קשיא</span> לריש לקיש אמר לך ריש לקיש הא מני <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ר' שמעון היא</span>:  אבל אמרו מי שפרע כו':  איתמר אביי אמר אודועי <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מודעינן ליה</span> רבא אמר מילט לייטינן ליה אביי אמר אודועי מודעינן ליה דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='27'> שמות כב </span> ונשיא בעמך לא תאור רבא אמר מילט לייטינן ליה דכתיב בעמך <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>בעושה מעשה עמך</span> אמר רבא מנא אמינא לה דר' חייא בר יוסף יהבו ליה זוזי אמלחא לסוף <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אייקר מלחא</span> אתא לקמיה דרבי יוחנן אמר ליה זיל הב להו ואי לא קביל עליך מי שפרע ואי אמרת אודועי מודעינן ליה רבי חייא בר יוסף <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>בר אודועי הוא</span> ואלא מאי מילט לייטינן ליה רבי חייא בר יוסף אתי לקבולי עליה לטותא דרבנן אלא רבי חייא בר יוסף <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ערבון</span> הוא דיהבי ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>הוא סבר כנגדו הוא קונה</span> ואמר ליה ר' יוחנן כנגד כולו הוא קונה אתמר ערבון רב אומר כנגדו הוא קונה ורבי יוחנן אמר כנגד כולו הוא קונה מיתיבי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>הנותן ערבון</span> לחבירו ואמר לו אם אני חוזר בי ערבוני מחול לך והלה אמר לו אם אני אחזור בי אכפול לך ערבונך נתקיימו התנאים דברי רבי יוסי <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>רבי יוסי לטעמיה דאמר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אסמכתא קניא</span> ר' יהודה אומר דיו שיקנה כנגד ערבונו אמר ר' שמעון בן גמליאל במה דברים אמורים <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>בזמן שאמר לו ערבוני יקון</span> אבל מכר לו בית או שדה באלף זוז ופרע לו מהם חמש מאות זוז קנה ומחזיר לו את השאר אפילו לאחר כמה שנים <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>מאי לאו</span> הוא הדין למטלטלין בדסתמא קני להו לכולהו לא מטלטלין בדסתמא לא קני <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ומאי שנא</span> קרקע דבכספא קני ליה ממש קני ליה לכולה מטלטלי דלא קני אלא לקבולי מי שפרע <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>לא קני ליה כוליה</span> לימא כתנאי המלוה את חבירו על המשכון ונכנסה השמיטה אע``פ שאינו שוה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>אלא פלג</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>אינו משמט</span> דברי רבן שמעון בן גמליאל ר' יהודה הנשיא אומר אם היה משכון כנגד הלואתו אינו משמט ואם לאו משמט מאי אינו משמט דקאמר רשב``ג <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>אילימא</span> כנגדו <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>מכלל דר' יהודה הנשיא</span> סבר להך פלגא נמי משמ


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף מט,א גמרא
pgu: מט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אלא</span> משכון דנקיט למה ליה אלא לאו שמע מיניה מאי אינו משמט דקאמר רבן שמעון בן גמליאל <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אינו משמט בכולו</span> ומאי משמט דקאמר רבי יהודה הנשיא להך פלגא דלא נקיט עליה משכון ובהא קמיפלגי דרבן שמעון בן גמליאל סבר כנגד כולו הוא קונה ורבי יהודה הנשיא סבר כנגדו הוא קונה לא מאי אינו משמט דקאמר רבן שמעון בן גמליאל להך פלגא דנקיט עליה משכון מכלל דרבי יהודה הנשיא סבר להך פלגא דנקיט עליה משכון נמי משמט אלא משכון דנקיט למה ליה לזכרון דברים בעלמא רב כהנא יהבו ליה זוזי אכיתנא לסוף אייקר כיתנא אתא לקמיה דרב אמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>במאי דנקיטת זוזי הב להו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ואידך</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>דברים נינהו</span> ודברים אין בהן משום מחוסרי אמנה דאיתמר דברים רב אמר אין בהן משום מחוסרי אמנה ורבי יוחנן אמר יש בהם משום מחוסרי אמנה מיתיבי רבי יוסי ברבי יהודה אומר מה תלמוד לומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0319' data-rgl='36'> ויקרא יט </span> הין צדק והלא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>הין בכלל איפה</span> היה אלא לומר לך שיהא הן שלך צדק ולאו שלך צדק אמר אביי ההוא שלא ידבר אחד בפה ואחד בלב מיתיבי ר' שמעון אומר אף על פי שאמרו טלית קונה דינר זהב ואין דינר זהב קונה טלית מכל מקום כך הלכה אבל אמרו מי שפרע מאנשי דור המבול ומאנשי דור הפלגה הוא עתיד ליפרע ממי שאינו עומד בדיבורו <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>תנאי היא</span> דתנן מעשה ברבי יוחנן בן מתיא שאמר לבנו צא ושכור לנו פועלים הלך ופסק להם מזונות וכשבא אצל אביו אמר לו בני אפילו אתה עושה להם כסעודת שלמה בשעתו לא יצאת ידי חובתך עמהם שהן בני אברהם יצחק ויעקב אלא עד שלא יתחילו במלאכה צא ואמור להם על מנת שאין לכם עלי אלא פת וקטנית בלבד ואי ס``ד דברים יש בהן משום מחוסרי אמנה היכי אמר ליה זיל הדר בך שאני התם דפועלים גופייהו <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>לא סמכא דעתייהו</span> מאי טעמא מידע ידעי דעל אבוה סמך אי הכי אפילו התחילו במלאכה נמי התחילו במלאכה ודאי סמכי דעתייהו אמרו <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מימר אמר קמיה</span> דאבוה וניחא ליה ו<span class='tlm-rsh' data-nro='14'>מי אמר רבי יוחנן הכי</span> והאמר רבה בר בר חנה אמר רבי יוחנן האומר לחבירו מתנה אני נותן לך <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>יכול לחזור בו</span> יכול פשיטא אלא מותר לחזור בו אמר רב פפא ומודה רבי יוחנן במתנה מועטת דסמכא דעתייהו <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>הכי נמי</span> מסתברא דאמר רבי אבהו אמר רבי יוחנן ישראל שאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>לבן לוי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>כור מעשר יש לך בידי</span> בן לוי רשאי לעשותו <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>תרומת מעשר</span> על מקום אחר אי אמרת בשלמא לא מצי למיהדר ביה <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>משום הכי רשאי</span> אלא אי אמרת מצי למיהדר ביה אמאי רשאי אישתכח דקא אכיל טבלים הכא במאי עסקינן כגון שנטלו ממנו וחזר והפקידו אצלו אי הכי אימא סיפא נתנו לבן לוי אחר <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>אין לו עליו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>אלא תרעומת</span> ואי סלקא דעתך כגון שנטלו ממנו וחזר והפקידו אצלו אמאי אין לו עליו אלא תרעומת כיון דמשכיה ממונא אית ליה גביה אלא לאו שמע מינה בדלא נטלו שמע מינה ההוא גברא דיהיב זוזי אשומשמי לסוף אייקר שומשמי הדרו בהו ואמרו ליה לית לן שומשמי שקול זוזך לא שקיל זוזיה איגנוב אתו לקמיה דרבא אמר ליה כיון דאמרי לך שקול זוזך ולא שקלית לא מבעיא שומר שכר דלא הוי אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>אפילו שומר חנם נמי לא הוי</span> אמרו ליה רבנן לרבא והא בעי לקבולי עליה מי שפרע אמר להו הכי נמי אמר רב פפי אמר לי רבינא לדידי אמר לי ההוא מרבנן ורב טבות שמיה ואמרי לה רב שמואל בר זוטרא שמיה דאי הוו יהבי ליה כל חללא דעלמא לא הוי קא משני בדבוריה <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>בדידי הוה עובדא</span> ההוא יומא אפניא דמעלי שבתא הוה והוה יתיבנא ואתא ההוא גברא וקאי אבבא אמר לי אית לך שומשמי לזבונ


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף מט,ב גמרא
pgu: מט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אמרי ליה לא אמר לי ליהוו הנך זוזי בפקדון גבך דהא חשכה לי אמרי ליה הא ביתא קמך אותבינהו בביתא ואיגנוב אתא לקמיה דרבא אמר ליה כל הא ביתא קמך לא מיבעיא שומר שכר דלא הוי אלא אפילו שומר חנם נמי לא הוי אמרי ליה והא אמרו [ליה] רבנן לרבא איבעי ליה לקבולי עליה מי שפרע ואמר לי לא היו דברים מעולם:  רבי שמעון אומר כל שהכסף בידו ידו על העליונה וכו':  תניא אמר ר``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אימתי</span> בזמן שהכסף והפירות ביד מוכר אבל כסף ביד מוכר ופירות ביד לוקח אינו יכול לחזור בו <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מפני שכספו בידו</span> בידו ביד מוכר הוא אלא מפני שדמי כספו בידו <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>פשיטא</span> אמר רבא הכא במאי עסקינן כגון שהיתה עלייה של לוקח <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מושכרת ביד מוכר</span> טעמא מאי תקינו רבנן משיכה גזירה שמא יאמר לו נשרפו חיטיך בעלייה הכא ברשותיה דלוקח נינהו אי נפלה דליקה באונס איהו טרח ומייתי לה ההוא גברא דיהיב זוזי אחמרא לסוף שמע דקא בעי למנסביה דבי <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>פרזק</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>רופילא</span> אמר ליה הב לי זוזי לא בעינא חמרא אתא לקמיה דרב חסדא אמר ליה כדרך שתיקנו משיכה במוכרין <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>כך תיקנו משיכה</span> בלקוחות


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף מט,ב משנה
pgu: מט
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>האונאה ארבעה כסף</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מעשרים וארבעה כסף לסלע</span> שתות למקח <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>עד מתי מותר להחזיר</span> עד כדי שיראה לתגר או לקרובו הורה רבי טרפון בלוד האונאה שמונה כסף מעשרים וארבע כסף לסלע שליש למקח <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ושמחו תגרי לוד</span> אמר להם כל היום מותר לחזור אמרו לו יניח לנו רבי טרפון במקומינו וחזרו לדברי חכמים


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף מט,ב גמרא
pgu: מט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אתמר רב אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>שתות מקח שנינו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>ושמואל אמר שתות מעות נמי שנינו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>שוי שיתא בחמשא</span> שוי שיתא בשבעה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>כולי עלמא</span> לא פליגי דבתר מקח אזלינן ואונאה הויא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>כי פליגי שוי חמשא בשיתא</span> ושוי שבעה בשיתא לשמואל דאמר בתר מעות אזלינן <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>אידי ואידי</span> אונאה הוי לרב דאמר בתר מקח אזלינן שוי חמשא בשיתא ביטול מקח הויא שוי שבעה בשיתא מחילה הויא ושמואל אמר כי אמרינן מחילה וביטול מקח היכא דליכא שתות משני צדדים אבל היכא דאיכא שתות מצד אחד אונאה הויא תנן האונאה ד' כסף <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מעשרים וארבעה כסף לסלע</span> שתות למקח מאי לאו דזבין שוי עשרים בעשרין וארבעה ושמע מינה שתות מעות נמי שנינו לא דזבין שוי עשרים וארבעה בעשרים מי נתאנה מוכר אימא סיפא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>עד מתי מותר להחזיר</span> בכדי שיראה לתגר או לקרובו ואמר רב נחמן <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>לא שנו</span> אלא לוקח אבל מוכר לעולם חוזר אלא דזבין שוי עשרים וארבעה בעשרין ותמניא תנן הורה רבי טרפון בלוד האונאה שמונה כסף מעשרים וארבעה כסף לסלע שליש למקח מאי לאו דזבין שוי שיתסרי בעשרים וארבעה וש``מ שליש מעות נמי שנינו לא דזבין שוי עשרים וארבעה בשיתסר מי נתאנה מוכר אימא סיפא אמר להם כל היום מותר לחזור וא``ר נחמן לא שנו אלא לוקח אבל מוכר לעולם חוזר אלא דזבין שוי כ``ד בתלתין ותרין <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>תניא כוותיה דשמואל</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>מי שהוטל עליו</span> ידו על העליונה כיצד מכר לו שוה ה' בו' מי נתאנה לוקח יד לוקח על העליונה רצה אומר תן לי מעותי או תן לי מה שאוניתני מכר ל


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף נ,א גמרא
pgu: נ
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>שוה שש בחמש</span> מי נתאנה מוכר יד מוכר על העליונה רצה אומר לו תן לי מקחי או תן לי מה שאוניתני איבעיא להו פחות משתות לרבנן <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לאלתר הויא מחילה</span> או בכדי שיראה לתגר או לקרובו ואם תמצי לומר בכדי שיראה לתגר או לקרובו מאי איכא בין שתות לפחות משתות <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>איכא דאילו שתות</span> ידו על העליונה רצה חוזר רצה קונה ומחזיר אונאה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ואילו פחות משתות</span> קנה ומחזיר אונאה מאי תא שמע <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>חזרו לדברי חכמים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>סברוה</span> פחות משליש לר' טרפון כפחות משתות לרבנן דמי <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אי אמרת בשלמא</span> פחות משתות לרבנן בכדי שיראה לתגר או לקרובו ולרבי טרפון כל היום <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>משום הכי חזרו</span> אלא אי אמרת פחות משתות לרבנן לאלתר הויא מחיל


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף נ,ב גמרא
pgu: נ
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ולרבי טרפון נמי לאלתר הויא מחילה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אמאי חזרו</span> בדר' טרפון ניחא להו טפי דמאי דרבנן קא משוו להו אונאה לר' טרפון הויא מחילה מי סברת פחות משליש לרבי טרפון כפחות משתות לרבנן דמי לא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>משתות ועד שליש לרבי טרפון</span> כשתות עצמה לרבנן דמי <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אי הכי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>במאי שמחו</span> מעיקרא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>תפשוט</span> דבטול מקח לרבנן לעולם חוזר דכיון דאמר להו רבי טרפון הויא אונאה שמחו <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>כי אמר להו כל היום חזרו</span> דאי סלקא דעתך דבטול מקח לרבנן בכדי שיראה לתגר או לקרובו במאי שמחו שמחו בשתות עצמה דלרבי טרפון מחילה ולרבנן אונאה איבעיא להו בטול מקח לרבנן לעולם חוזר או דלמא בכדי שיראה לתגר או לקרובו ואם תמצא לומר בכדי שיראה לתגר או לקרובו מה איכא בין שתות ליתר על שתות איכא דאילו שתות מי שנתאנה חוזר ואילו יתר על שתות שניהם חוזרין מאי ת``ש חזרו לדברי חכמים אי אמרת בשלמא בטול מקח לרבנן בכדי שיראה לתגר או לקרובו ולר' טרפון כל היום <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>משום הכי חזרו</span> אלא אי אמרת בטול מקח לרבנן לעולם חוזר אמאי חזרו בדרבי טרפון ניחא להו טפי דקא משוי להו אונאה כל היום ותו לא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>בטול מקח לא שכיח</span> אמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>הלכתא פחות משתות נקנה מקח</span> יותר על שתות בטול מקח <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>שתות קנה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ומחזיר אונאה</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='19'><span class='tlm-rsh' data-nro='21'>זה וזה</span></span> בכדי שיראה לתגר או לקרובו תניא כותיה דרבא אונאה פחות משתות נקנה מקח <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>יתר על שתות בטל מקח</span> שתות קנה ומחזיר אונאה דברי רבי נתן רבי יהודה הנשיא אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>יד <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>מוכר</span> על העליונה</span> רוצה אומר לו תן לי מקחי או תן לי מה שאניתני וזה וזה בכדי שיראה לתגר או לקרובו:  עד מתי מותר להחזיר כו':  אמר רב נחמן <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>לא שנו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>אלא לוקח</span> אבל מוכר לעולם חוזר נימא מסייע ליה חזרו לדברי חכמים אי אמרת בשלמא מוכר לעולם חוז


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף נא,א גמרא
pgu: נא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>משום הכי חזרו</span> אלא אי אמרת מוכר נמי כלוקח דמי מאי נפקא להו מינה כי היכי דעבדי ליה רבנן תקנתא ללוקח הכי נמי עבדי ליה רבנן תקנתא למוכר תגרי לוד לא שכיח דטעו אושפזיכניה דרמי בר חמא זבין חמרא וטעה אשכחיה דהוה עציב א``ל אמאי עציבת א``ל זביני חמרא וטעאי א``ל זיל הדר בך אמר ליה הא שהאי לי יותר מכדי שאראה לתגר או לקרובי שדריה לקמיה דרב נחמן א``ל לא שנו אלא לוקח אבל מוכר לעולם חוזר מאי טעמא לוקח מקחו בידו כל היכא דאזיל מחוי ליה ואמרי ליה אי טעה אי לא טעה מוכר דלא נקט מקחיה בידיה עד דמיתרמי ליה זבינתא כזבינתיה וידע אי טעה ואי לא טעה ההוא גברא דהוה נקט <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ורשכי</span> לזבוני <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>קרי שיתא</span> ושויא חמשא ואי הוו יהבי ליה חמשא ופלגא הוה שקיל אתא ההוא גברא ואמר אי יהיבנא ליה חמשא ופלגא הויא מחילה אתן ליה שיתא ואתבעיה לדינא אתא לקמיה דרבא א``ל לא שנו אלא בלוקח מן התגר אבל בלוקח <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מבעל הבית</span> אין לו עליו אונאה ההוא גברא דהוה נקיט <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>כיפי</span> לזבוני קרי שתין ושוי חמשין ואי הוו יהבי ליה חמשין וחמשא הוה שקיל אתא ההוא גברא ואמר אי יהיבנא ליה חמשין וחמשא הויא מחילה אתן ליה שיתין ואתבעיה לדינא אתא לקמיה דרב חסדא א``ל לא שנו אלא בלוקח מן התגר אבל בלוקח מן בעל הבית אין לו עליו אונאה א``ל רב דימי ישר וכן אמר רבי אלעזר ישר והא אנן תנן כשם שאונאה להדיוט כך אונאה לתגר מאן הדיוט לאו בעל הבית אמר רב חסדא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>בצדרייתא</span> אבל מאני תשמישתיה דיקירי עליה לא מזבין להו אי לאו בדמי יתירי


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף נא,א משנה
pgu: נא
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  אחד הלוקח ואחד המוכר יש להן אונאה כשם שאונאה להדיוט כך אונאה לתגר ורבי יהודה אומר אין אונאה לתגר <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מי שהוטל עליו</span> ידו על העליונה רצה אומר לו <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>תן לי מעותי</span> או תן לי מה שאניתני


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף נא,א גמרא
pgu: נא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  מנהני מילי דת``ר<span class='tlm-sfr' data-chp='0325' data-rgl='14'> ויקרא כה </span> וכי תמכרו ממכר לעמיתך אל תונו אין לי אלא שנתאנה לוקח נתאנה מוכר מנין תלמוד לומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0325' data-rgl='14'> ויקרא כה </span> או קנה אל תונו ואיצטריך למכתב לוקח ואיצטריך למכתב מוכר <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>דאי כתב רחמנא מוכר</span> משום <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>דקים ליה בזבינתיה</span> אבל לוקח דלא קים ליה בזבינתיה אימא לא אזהריה רחמנא בלא תונו ואי כתב רחמנא לוקח משום דקא קני דאמרי אינש זבנית קנית אבל מוכר דאבודי קא מוביד דאמרי אינשי <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>זבין אוביד</span> אימא לא אזהריה רחמנא בלא תונו צריכא:  רבי יהודה אומר אין אונאה לתגר:  משום שהוא תגר אין לו אונאה אמר רב נחמן אמר רב בתגר <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ספסר</span> שנו מאי טעמא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מידע ידע זבינתיה כמה שויא</span> ואחולי אחיל גביה והאי דזבנא הכי משום דאתרמיא ליה זבינתא אחריתי והשתא מיהא קא הדר ביה רב אשי אמר מאי אין לתגר אונאה אינו בתורת אונאה שאפילו פחות מכדי אונאה חוזר <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>תניא כוותיה דרב נחמן</span> רבי יהודה אומר תגר אין לו אונאה מפני שהוא בקי:  <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מי שהוטל עליו</span> ידו על העליונה וכו':  מני מתניתין לא רבי נתן ולא רבי יהודה הנשיא אי רבי נתן מתניתין <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>קתני רצה</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='21'><span class='tlm-rsh' data-nro='24'>ברייתא</span></span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>לא קתני רצה</span> אי רבי יהודה הנשיא מתניתין קתני לוקח ברייתא <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>קתני מוכר</span> <סימן ז``ב ר``ש> אמר רבי אלעזר <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>אונאה זו</span> איני יודע מי שנאה רבה אמר לעולם רבי נתן היא <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>ותני נמי בברייתא</span> רצה רבא אמר לעולם ר' יהודה הנשיא היא ומאי דשייר במתניתין קא מפרש בברייתא אמר רב אשי <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>דיקא נמי</span> דקתני אחד הלוקח ואחד המוכר ומפרש ליה ללוקח שמע מינה שיוריה שייריה למוכר שמע מינה איתמר האומר לחבירו על מנת שאין לך עלי אונאה רב אמר יש לו עליו אונאה ושמואל אמר אין לו עליו אונאה לימא רב דאמר כרבי מאיר ושמואל דאמר כרבי יהודה דתניא האומר לאשה הרי את מקודשת לי על מנת שאין לך עלי שאר כסות ועונה הרי זו מקודשת ותנאו בטל דברי ר``מ רבי יהודה אומר בדבר שבממון תנאו קיים אמר לך רב אנא דאמרי אפי' לר' יהודה עד כאן לא קאמר ר' יהודה התם אלא דידעה וקא מחל


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף נא,ב גמרא
pgu: נא
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אבל הכא <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מי ידע</span> דמחיל ושמואל אמר אנא דאמרי אפילו לר``מ עד כאן לא קאמר ר``מ התם אלא דודאי קא עקר אבל הכא מי יימר דקא עקר מידי אמר רב ענן לדידי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מפרש</span>א לי מיניה דמר שמואל האומר לחבירו על מנת שאין לך עלי אונאה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'><span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אין לו עליו אונאה</span></span> ע``מ <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>שאין בו אונאה</span> הרי יש בו אונאה מיתיבי הנושא והנותן באמנה והאומר לחבירו ע``מ שאין לך עלי אונאה אין לו עליו אונאה לרב דאמר אנא דאמרי אפילו לר' יהודה הא מני אמר אביי מחוורתא רב אמר כר``מ ושמואל דאמר כר' יהודה רבא אמר לא קשיא כאן ב<span class='tlm-rsh' data-nro='8'>סתם</span> כאן במפרש דתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>במה דברים אמורים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>בסתם</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אבל במפרש</span> מוכר שאמר ללוקח חפץ זה שאני מוכר לך במאתים יודע אני בו שאינו שוה אלא מנה על מנת שאין לך עלי אונאה אין לו עליו אונאה וכן לוקח שאמר למוכר חפץ זה שאני לוקח ממך במנה יודע אני בו ששוה מאתים ע``מ שאין לך עלי אונאה אין לו עליו אונאה ת``ר הנושא והנותן באמנה הרי זה לא יחשב את הרע באמנה ואת היפה בשוה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אלא או זה וזה באמנה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>או זה וזה בשוה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>ונותן לו שכר כתף שכר גמל</span> שכר פונדק שכר עצמו אינו נוטל שכבר נתן לו שכרו משלם שכרו משלם מהיכא קא יהיב ליה אמר רב פפא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>בצדרויי</span> דיהבי ארבע למאה


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף נא,ב משנה
pgu: נא
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>כמה תהא הסלע חסירה</span> ולא יהא בה אונאה ר``מ אומר ארבע איסרות <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>איסר לדינר</span> ור' יהודה אומר ארבע פונדיונות פונדיון לדינר ור``ש אומ


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף נב,א משנה
pgu: נב
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>שמונה פונדיונות</span> שני פונדיונים לדינר עד מתי מותר להחזיר <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>בכרכים</span> עד כדי שיראה לשולחני <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>בכפרים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>עד ערבי שבתות</span> אם היה מכירה אפי' לאחר שנים עשר חדש מקבלה הימנו <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ואין לו עליו אלא תרעומת</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ונותנה</span> למעשר שני ואינו חושש שאינו אלא נפש רעה


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף נב,א גמרא
pgu: נב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ורמינהי עד כמה תהא הסלע חסירה ויהיה בה אונאה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אמר רב פפא</span> לא קשיא תנא דידן קא חשיב ממטה למעלה תנא ברא קא חשיב מלמעלה למטה מאי שנא בסלע דפליגי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ומאי שנא בטלית</span> דלא פליגי אמר רבא מאן תנא טלית ר``ש היא אביי אמר טלית עד שתות מחיל איניש דאמרי אינשי <span class='tlm-rsh' data-nro='15'><span class='tlm-rsh' data-nro='17'>עשיק</span> לגביך</span> ושוי לכרסיך סלע <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>כיון דלא סגי ליה</span> לא מחיל גופא עד כמה תהא הסלע חסירה ויהא בה אונאה ר``מ אומר ארבעה איסרות איסר לדינר ר' יהודה אומר ד' פונדיונות פונדיון לדינר ר``ש אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>שמונה פונדיונות</span> שני פונדיון לדינר יתר על כן מוכרה בשויה עד כמה תיפחת ויהא רשאי לקיימה <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>בסלע עד שקל</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>בדינר עד רובע</span> פחות מכן איסר אסור <להוציאה> הרי זה <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>לא ימכרנה</span> לא לתגר <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>ולא לחרם</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>ולא להרג</span> מפני <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>שמרמין בה את אחרים</span> אלא יקבנה ויתלנה בצואר בנו או בצואר בתו אמר מר בסלע עד שקל בדינר עד רובע מאי שנא בסלע עד שקל ומאי שנא בדינר עד רובע אמר אביי מאי רובע דקתני נמי <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>רובע שקל</span> אמר רבא דיקא נמי דקא תני רובע ולא קתני רביע ש``מ <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>למה ליה למתלייה לדינר בשקל</span> מלתא אגב אורחיה קמ``ל דאיכא דינר <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>דאתי משקל</span> מסייע ליה לר' אמי דא``ר אמי דינר הבא משקל <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>מותר לקיימו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>דינר הבא מסלע אסור לקיימו</span>:  פחות מכן איסר אסור <להוציא'>:  <span class='tlm-rsh' data-nro='33'>מאי קאמר</span> אמר אביי הכי קאמר פחתה סלע יותר מכדי אונאה איסר אסור אמר ליה רבא אי הכי אפילו משהו נמי אלא אמר רבא פחתה סלע איסר לדינר אסור וסתמא כר``מ תנן התם סלע שנפסלה והתקינה שיהא שוקל בה משקלות טמאה עד כמה תיפחת ויהא רשאי לקיימה לסלע שני דינרים פחות מכן <span class='tlm-rsh' data-nro='37'>יקוץ</span> יתר על כן מאי אמר רב הונא פחות מכן יקוץ יתר על כן יקוץ רבי אמי אמר פחות מכן יקוץ <span class='tlm-rsh' data-nro='38'>יתר על כן יקיים</span> מיתיב


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף נב,ב גמרא
pgu: נב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'><span class='tlm-rsh' data-nro='1'>יתר על כן</span> מוכרה בשויה</span> מאי לאו שפחתה יותר מכדי אונאתה לא יתירה דאכתי לא פחתה בכדי אונאתה מוכרה בשויה מיתיבי עד כמה תיפחת ויהא רשאי לקיימה בסלע עד שקל מאי לאו דפחית פורתא פורתא לא דנפיל לנורא ואפחות בחדא זימנא אמר מר יקבנה ויתלנה בצואר בנו או בצואר בתו ורמינהי לא יעשנה משקל בין משקלותיו ולא יזרקנה בין <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>גרוטותיו</span> ולא יקבנה ויתלנה בצואר בנו ובצואר בתו אלא או ישחוק או יתוך או יקוץ או יוליך לים המלח אמר ר' אלעזר ואמרי לה רב הונא אמר ר' אלעזר לא קשיא כאן <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>באמצע</span> כאן מן הצד:  עד מתי מותר להחזיר בכרכים עד שיראה לשולחני בכפרים עד ערבי שבתות:  מאי שנא בסלע <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>דמפליג</span> ומאי שנא בטלית דלא מפליג אמר אביי כי תנן נמי מתני' בטלית בכרכין תנן רבא אמר טלית כל איניש קים ליה בגוה סלע כיון דלאו כל איניש קים ליה בגוה אלא שולחני הלכך בכרכים דאיכא שולחני עד שיראה לשולחני בכפרים דליכא שולחני עד ערבי שבתות <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>דסלקין לשוקא</span>:  ואם היה מכירה אפי' לאחר שנים עשר חדש כו':  היכא אי בכרכין הא אמרת עד שיראה לשולחני אי בכפרים הא אמרת עד ערבי שבתות אמר רב חסדא מידת חסידות שנו כאן אי הכי אימא סיפא אין לו עליו אלא תרעומת <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>למאן</span> אי לחסיד לא קבולי ליקבלה מיניה ולא תרעומת תיהוי ליה ואלא להאיך דקבלה מיניה ולבתר דמקבלה מיניה תרעומת תיהוי ליה ה``ק הא אחר אע``פ שאין מקבלה הימנו אין לו עליו אלא תרעומת:  ונותנה למעשר שני ואינו חושש שאינו אלא נפש רעה:  אמר רב פפא ש``מ האי מאן דמוקים אזוזי מיקרי נפש רעה והני מילי הוא דסגי להו <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>מסייע ליה</span> לחזקיה דאמר חזקיה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>בא לפורטה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>פורטה בשויה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>בא לחללה</span> מחללה <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>ביפה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>מאי קאמר</span> הכי קאמר אע``פ כשבא לפורטה פורטה בשויה כשהוא מחללה מחללה ביפה למימרא דסבר חזקיה <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>דמזלזלינן</span> במעשר שני והאמר חזקיה מעשר שני <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>שאין בו שוה פרוטה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>אומר הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='34'>וחומש</span>ו</span> מחולל על מעות הראשונות לפי שאי אפשר לו לאדם לצמצם מעותיו מאי ביפה <span class='tlm-rsh' data-nro='29'><span class='tlm-rsh' data-nro='30'>בתורת יפה</span></span> <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>דתרי זילי לא מזלזלינן ביה</span> גופא אמר חזקיה מעשר שני שאין בו שוה פרוטה אומר הוא וחומשו מחולל על מעות הראשונות לפי שאי אפשר לו לאדם לצמצם מעותיו מיתיבי התרומה וה<span class='tlm-rsh' data-nro='32'>ביכורים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='33'>חייבין עליהן מיתה</span> וחומ


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף נג,א גמרא
pgu: נג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ואסורים לזרים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>והן נכסי כהן</span> ועולים באחד ומאה וטעונין רחיצת ידים <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>והערב שמש</span> הרי אלו בתרומה ובכורים מה שאין כן במעשר מאי מה שאין כן במעשר לאו מכלל דמעשר בטיל ברובא ואם איתא דחזקיה הוה ליה דבר שיש לו מתירין וכל דבר שיש לו מתירין אפי' באלף לא בטיל וממאי דמה שאין כן במעשר דבטיל ברובא דלמא לא בטיל כלל לא מצית אמרת הכי <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>דלגבי תרומה</span> חומרי דתרומה קתני קולי דתרומה לא קתני והא קא תני והן נכסי כהן לא סלקא דעתך דתניא בהדיא מעשר שני בטיל ברובא ובאיזה מעשר שני אמרו במעשר שאין בו שוה פרוטה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ושנכנס לירושלים ויצא</span> ואם איתא לדחזקיה ליעבד ליה לדחזקיה וניחל ליה על מעות הראשונות <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>דלא פריק</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'><span class='tlm-rsh' data-nro='12'>וניתי</span> מעשר</span> דאית ליה ונצטרפינהו <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>דאורייתא ודרבנן לא מצטרפי</span> וניתי דמאי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>דלמא אתי לאתויי ודאי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>וניתי שתי פרוטות</span> ונחלל עלייהו מעשר בפרוטה ומחצה ונחלל האי על היאך יתירא מי סברת פרוטה ומחצה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>תפסה שתי פרוטות</span> לא פרוטה תפסה פרוטה ו<span class='tlm-rsh' data-nro='19'>חצי פרוטה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>לא תפסה</span> הדר הויא ליה דאוריית' ודרבנן ודאורייתא ודרבנן לא מצטרפי ונייתי איסר דלמא אתי לאתויי פרוטות ושנכנס לירושלים ויצא ואמאי וליהדר ונעייליה בשנטמא ונפרקיה דאמר ר' אלעזר מנין למעשר שני שנטמא שפודין אות


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף נג,ב גמרא
pgu: נג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אפילו בירושלים שנא'<span class='tlm-sfr' data-chp='0514' data-rgl='24'> דברים יד </span> כי לא תוכל שאתו ואין שאת אלא אכילה שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0143' data-rgl='27'> בראשית מג </span> וישא משאת מאת פניו אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>בלקוח</span> בכסף מעשר שני לקוח בכסף מעשר נמי ליפרקיה דתנן הלקוח בכסף מעשר שני שנטמא יפדה כרבי יהודה דאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>יקבר</span> אי רבי יהודה מאי איריא יצא אפילו לא יצא נמי <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אלא לעולם בטהור</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מאי יצא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>דנפול מחיצות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>והאמר רבא</span> מחיצה לאכול דאורייתא מחיצות לקלוט דרבנן וכי גזרו רבנן כי איתנהו למחיצות כי ליתנהו למחיצות לא גזרו רבנן לא פלוג רבנן בין איתנהו למחיצות בין ליתנהו למחיצות רב הונא בר יהודה אמר רב ששת חדא קתני מעשר שני שאין בו שוה פרוטה שנכנס לירושלים ויצא אמאי <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>וניהדר ונעייליה וניכליה</span> דנפול מחיצות ונפרקיה האמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מחיצה לאכול דאורייתא מחיצה לקלוט דרבנן</span> וכי גזרו רבנן כי איתנהו למחיצות כי ליתנהו למחיצות לא גזרו רבנן לא פלוג רבנן אי הכי מאי איריא אין בו שוה פרוטה אפילו יש בו נמי לא מיבעיא קאמר לא מיבעיא יש בו דקלטן ליה מחיצות אבל אין בו אימא לא קלטו ליה מחיצות קא משמע לן ת``ר<span class='tlm-sfr' data-chp='0327' data-rgl='13'> ויקרא כז </span> אם גאל יגאל איש ממעשרו ממעשרו ולא כל מעשרו פרט למעשר שני שאין בו שוה פרוטה איתמר רב אמי אמר אין בו רב אסי אמר אין בחומשו רבי יוחנן אמר אין בו רבי שמעון בן לקיש אמר אין בחומשו מיתיבי מעשר שני שאין בו שוה פרוטה דיו שיאמר הוא וחומשו מחולל על מעות הראשונות בשלמא למאן דאמר אין בחומשו היינו דקתני דיו דאע``ג דבדידיה אית ביה כיון דבחומשיה ליכא שפיר אלא למ``ד אין בו מאי דיו קשיא איבעיא להו <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>חומשא מלגיו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>או חומשא מלבר</span> אמר רבינא תא שמע <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>הבעלים אומרים בעשרים</span> וכל אדם בעשרים הבעלים קודמין <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>מפני שמוסיפין חומש</span> אמר אחד הרי עלי בעשרים ואח


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף נד,א גמרא
pgu: נד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>הבעלים נותנין</span> עשרים ושש עשרים ושנים הבעלים נותנין עשרים ושבע בעשרים ושלש הבעלים נותנין עשרים ושמונה בעשרים וארבע הבעלים נותנין עשרים ותשע <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>עשרים וחמש הבעלים נותנין שלשים</span> לפי שאין מוסיפין חומש על עילוי של זה שמע מינה חומשא מלבר ש``מ כתנאי<span class='tlm-sfr' data-chp='0327' data-rgl='27'> ויקרא כז </span> ויסף חמישיתו <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>עליו</span> שיהא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>הוא וחומשו חמשה</span> דברי רבי יאשיה ר' יונתן אומר חמישיתו חומשו של קרן איבעיא להו <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>חומש מעכב</span> או אינו מעכב ד' בד' פריק ו<span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אכנפשיה</span> מוסיף חומש אלמא חומש לא מעכב <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>או דלמא ארבעה בחמשה פריק</span> וחומש מעכב אמר רבינא ת``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>הדמאי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אין לו חומש</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ואין לו ביעור</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>הא קרן יש לו</span> מאי טעמא קרן דמעכב בדאורייתא איתא בדרבנן חומש דלא מעכב בדאורייתא ליתא בדרבנן לימא כתנאי נתן את הקרן ולא נתן את החומש רבי אליעזר אומר יאכל רבי יהושע אומר לא יאכל א``ר נראין דברי רבי אליעזר <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>בשבת</span> ודברי רבי יהושע בחול מדאמר נראין דברי רבי אליעזר בשבת מכלל דפליגי אפילו בחול מדאמר נראין דברי רבי יהושע בחול מכלל דפליגי אפילו בשבת מאי לאו בהא סברא קמיפלגי דרבי אליעזר סבר חומש לא מעכב ור' יהושע סבר חומש מעכב אמר רב פפא לא דכולי עלמא חומש לא מעכב והכא בחיישינן לפשיעותא קמיפלגי מר סבר חיישינן לפשיעותא ומר סבר לא חיישינן לפשיעותא אמר ר' יוחנן הכל מודים בהקדש שחילל <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>הואיל וגזברין תובעין אותו</span> בשוק ובהקדש לא פליגי והתניא נתן את הקרן ולא נתן לו את החומש ר' אליעזר אומר חילל וחכמים אומרים לא חילל א``ר נראין דברי ר' אליעזר בהקדש ודברי חכמים במעשר מדאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>נראין דברי רבי אליעזר בהקדש</span> מכלל דפליג אפילו במעשר מדקאמר נראין דברי חכמים במעשר מכלל דאינהו פליגי אפי' בהקדש אלא אי אתמר הכי אתמר א``ר יוחנן הכל מודים בשבת בהקדש שחילל חדא דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='1058' data-rgl='13'> ישעיהו נח </span> וקראת לשבת עונג ועוד הואיל וגזברין תובעין אותו בשוק אמר רמי בר חמא <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>הרי אמרו</span> הקדש אינו מתחלל על הקרקע דרחמנא אמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0327' data-rgl='23'> ויקרא כז </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>ונתן הכסף</span> וקם לו חומשו מהו שיתחלל על הקרקע <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>תרומה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>אינה משתלמת</span> אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>מן החולין</span> דרחמנא אמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0322' data-rgl='14'> ויקרא כב </span> ונתן לכהן את הקדש דבר הראוי להיות קדש חומשה מהו שישתלם <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>שלא מן החולין</span> מעשר אין מתחלל על האסימון דרחמנא אמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0514' data-rgl='25'> דברים יד </span> וצרת הכסף בידך לרבות כל דבר שיש עליו צורה חומשו מהו שיתחלל על האסימון אתגלגל מלתא ומטא לקמיה דרבא אמר להו אמר קרא עליו לרבות חומשו כמותו אמר רבינא אף אנן נמי תנינא הגונב תרומה <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>ולא <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>אכלה</span></span> משלם תשלומי כפל <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>דמי תרומה</span> אכלה משלם שני קרנים וחומש קרן וחומש מן החולין <span class='tlm-rsh' data-nro='33'>והקרן</span> דמי תרומ


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף נד,ב גמרא
pgu: נד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ש``מ חומשו כמותו ש``מ אמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>גבי גזל כתיב</span><span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl='24'> ויקרא ה </span> וחמישיתיו יוסף עליו <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ותנן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>נתן לו את הקרן</span> ונשבע לו על החומש הרי זה מוסיף חומש על חומש <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>עד שיתמעט הקרן</span> פחות משוה פרוטה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>גבי תרומה</span> כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0322' data-rgl='14'> ויקרא כב </span> איש כי יאכל קדש בשגגה ויסף חמישיתו עליו ותנן האוכל תרומה בשוגג משלם קרן וחומש אחד האוכל ואחד השותה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ואחד הסך</span> אחד תרומה טהורה ואחד תרומה טמאה משלם חומשה וחומשא דחומשא ואילו <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>גבי מעשר</span> לא מכתב כתיב ולא מיתנא תנא ולא איבעויי איבעיא לן <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>גבי הקדש</span> כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0327' data-rgl='15'> ויקרא כז </span> ואם המקדיש יגאל את ביתו ויסף חמישית כסף ערכך <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ותנן הפודה את הקדשו מוסיף חומש</span> חומשא תנן חומשא דחומשא לא תנן <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>מאי</span> גבי תרומה כתיב ויסף גבי קדש נמי הא כתיב ויסף <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>או דלמא</span> גבי תרומה כתיב ויסף אי שקלת ליה לוי``ו דויסף ושדית ליה על חמישיתו הוה ליה חמישיתיו גבי הקדש כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0327' data-rgl=' 13, 15, 19, 27'> ויקרא כז </span> ויסף חמישית אע``ג דכי שקלת ליה לוי``ו דויסף ושדית ליה על חמישית סוף סוף הוה ליה חמישיתו ותיפוק ליה דהוה ליה הקדש שני ואמר רבי יהושע בן לוי אהקדש ראשון מוסיף חומש על הקדש שני אין מוסיף חומש אמר ליה רב פפי לרבינא הכי אמר רבא חומש כתחילת הקדש דמי מאי הוי עלה אמר רב טביומי משמיה דאביי אמר קרא ויסף חמישית כסף ערכך מקיש חומשו לכסף ערכו מה כסף ערכו מוסיף חומש אף כסף חומשו נמי מוסיף חומש גופא א``ר יהושע בן לוי על הקדש ראשון מוסיף חומש ועל הקדש שני אין מוסיף חומש אמר רבא מ``ט דרבי יהושע בן לוי אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0327' data-rgl='15'> ויקרא כז </span> ואם המקדיש יגאל את ביתו המקדיש ולא <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>המתפיס</span> תני תנא קמיה דרבי אלעזר<span class='tlm-sfr' data-chp='0327' data-rgl='27'> ויקרא כז </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>ואם בבהמה הטמאה</span> ופדה בערכך מה בהמה טמאה מיוחדת שתחילתה הקדש <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>וכולה לשמים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>ומועלין בה</span> אף כל שתחילתה הקדש וכולה לשמים מועלין בה אמר ליה ר' אלעזר לתנא בשלמא כולה לשמים למעוטי קדשים קלים כיון דאית להו לבעלים בגוייהו לית בהו מעילה אלא תחילת הקדש למעוטי מאי תחילת הקדש הוא דאית ביה מעילה סוף הקדש לית ביה מעילה <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>דלמא לענין חומש קאמרת</span> וכרבי יהושע בן לוי אמר ליה אין הכי קאמינא אמר ליה רב אשי לרבינא בהמה טמאה בתחילת הקדש אית


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף נה,א גמרא
pgu: נה
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>באמצע הקדש ליתא</span> אמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לפי שאינה בסוף הקדש</span> אמר ליה רב אחא מדיפתי לרבינא באמצע הקדש מיהא איתא ולוסיף נמי חומש אמר ליה הרי הוא כסוף הקדש <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מה סוף הקדש</span> אינו מוסיף חומש אף אמצע הקדש אינו מוסיף חומש אמר ליה רב זוטרא בריה דרב מרי לרבינא מאי חזית דמדמית ליה לסוף הקדש נדמייה לתחילת הקדש א``ל מסתברא לסוף הקדש הו``ל לדמויי שכן נתפס מנתפס אדרבה לתחילת הקדש הוה ליה לדמויי שכן דבר שיש אחריו קדושה מדבר שיש אחריו קדושה כדאמר רבא<span class='tlm-sfr' data-chp='0306' data-rgl=''> ויקרא ו </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>העולה</span> עולה ראשונה ה``נ הטמאה טמאה ראשונה תניא כוותיה דריב``ל פרה זו תחת פרה של הקדש טלית זו תחת טלית של הקדש <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>הקדשו פדוי</span> ויד הקדש על העליונה פרה זו בחמש סלעים תחת פרה של הקדש טלית זו בחמש סלעים תחת טלית של הקדש הקדשו פדוי על הקדש ראשון מוסיף חומש <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>על הקדש שני</span> אין מוסיף חומש


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף נה,א משנה
pgu: נה
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>האונאה ארבעה כסף</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>והטענה שתי כסף</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>וההודאה שוה פרוטה</span> חמש פרוטות הן ההודאה שוה פרוטה והאשה מתקדשת בשוה פרוטה והנהנה בשוה פרוטה מן ההקדש מעל והמוצא שוה פרוטה חייב להכריז והגוזל את חבירו שוה פרוטה ונשבע לו יוליכנו אחריו אפילו למדי


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף נה,א גמרא
pgu: נה
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  תנינא חדא זימנא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>האונאה ארבעה כסף</span> מעשרים וארבעה כסף לסלע שתות למקח הטענה שתי כסף <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>וההודאה שוה פרוטה</span> אצטריכא ליה הא נמי תנינא שבועת הדיינין הטענה שתי כסף וההודאה שוה פרוטה סיפא אצטריכא ליה דקתני חמש פרוטות הן:  חמש פרוטות הן וכו':  וליתני נמי האונאה פרוטה אמר רב כהנא זאת אומרת <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אין אונאה לפרוטות</span> ולוי אמר יש אונאה לפרוטות וכן תני לוי במתניתיה חמש פרוטות הן האונאה פרוטה וההודאה פרוטה וקידושי אשה בפרוטה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>וגזל בפרוטה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>וישיבת הדיינין בפרוטה</span> ותנא דידן מאי טעמא לא קתני ישיבת הדיינין תנא ליה גזל ומי לא תני גזל וקתני אבידה הנך אצטריכא ליה גזל הגוזל מחבירו שוה פרוטה ונשבע לו יוליכנו אחריו ואפילו למדי אבידה המוצא אבידה שוה פרוטה חייב להכריז ואע``ג דזל ולוי מאי טעמא לא תני אבידה בפרוטה תנא ליה גזל ומי לא קתני גזל וקתני ישיבת הדיינין ישיבת הדיינין אצטריכא ליה לאפוקי מדרב קטינא דא``ר קטינא ב``ד נזקקין אפילו לפחות משוה פרוטה ולוי מ``ט לא קתני הקדש בחולין קמיירי בקדשי' לא קמיירי אלא תנא דידן דקא מיירי בקדשים נתני מעשר בפרוטה כמאן דאמר אין בחומשו פרוטה וליתני חומש מעשר בפרוטה בקרנא קא מיירי בחומש לא קא מיירי גופא אמר רב קטינא ב``ד נזקקין אפילו לפחות משוה פרוטה מתיב רבא<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl='16'> ויקרא ה </span> ואת אשר חטא מן הקדש ישל


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף נה,ב גמרא
pgu: נה
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  לרבות פחות משוה פרוטה להישבון לקדש אין אבל להדיוט לא אלא אי אתמר הכי אתמר אמר רב קטינא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אם הוזקקו בית דין לשוה פרוטה</span> גומרין אפילו לפחות משוה פרוטה תחילת הדין בעינן פרוטה גמר דין לא בעינן פרוטה


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף נה,ב משנה
pgu: נה
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  חמשה חומשין הן אלו הן <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>האוכל תרומה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ותרומת מעשר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ותרומת מעשר של דמאי</span> והחלה והבכורים <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מוסיף חומש</span> והפודה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>נטע רבעי</span> ומעשר שני <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>שלו</span> מוסיף חומש הפודה את <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>הקדשו</span> מוסיף חומש <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>הנהנה</span> שוה פרוטה מן ההקדש מוסיף חומש והגוזל את חבירו שוה פרוטה ונשבע לו מוסיף חומש


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף נה,ב גמרא
pgu: נה
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אמר רבא קשיא ליה לר' אלעזר תרומת מעשר של דמאי וכי <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>עשו חכמים חיזוק</span> לדבריהם כשל תורה אמר רב נחמן אמר שמואל הא מני ר``מ היא דאמר עשו חכמים חיזוק לדבריהם כשל תורה דתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>המביא גט ממדינת הים</span> נתנו לה ולא אמר לה בפני נכתב ובפני נחתם <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>יוציא</span> והולד ממזר דברי ר``מ וחכ``א אין הולד ממזר כיצד יעשה יטלנו ממנה ויחזור ויתננו לה בפני שנים ויאמר לה בפני נכתב ובפני נחתם ולרבי מאיר משום דלא אמר לה בפני נכתב ובפני נחתם יוציא והולד ממזר אין ר``מ לטעמיה דאמר רב המנונא משמיה דעולא אומר היה ר' מאיר כל המשנה ממטבע שטבעו חכמים בגיטין יוציא והולד ממזר מתיב רב ששת <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מחללין אותו</span> כסף על כסף נחושת על נחושת כסף על נחושת ו<span class='tlm-rsh' data-nro='16'>נחושת על הפירות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>ויחזור ויפדה את הפירות</span> דברי רבי מאיר וחכ``א יעלו פירות ויאכלו בירושלים ומי מחללינן כסף על נחושת והא תנן סלע של מעשר שני ושל חולין <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>שנתערבו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>מביא בסלע מעות</span> ואומר כל מקום שישנה סלע של מעשר שני מחוללת על מעות הללו <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>ובורר את היפה שבהן</span> ומחללו עלי


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף נו,א גמרא
pgu: נו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מפני שאמרו</span> מחללין אותו כסף על נחשת מדוחק לא שיקיים כן אלא שחוזר ומחללן על הכסף <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>קתני מיהת</span> מחללין מדוחק מדוחק אין שלא מדוחק לא אמר רב יוסף אע``פ שמיקל רבי מאיר בפדיונו <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מחמיר הוא באכילתו</span> דתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>לא התירו למכור דמאי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אלא לסיטון בלבד</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ובעל הבית</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>בין כך ובין כך</span> צריך לעשר דברי ר' מאיר וחכ``א אחד הסיטון ואחד בעל הבית מוכר ושולח לחבירו ונותן לו במתנה ואינו חושש מתיב רבינא הלוקח <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>מן הנחתום</span> מעשר מן החמה על הצוננת ומן הצוננת על החמה ואפי' מדפוסים הרבה דברי ר``מ בשלמא מן הצוננת על החמה כדרבי אילעאי דא``ר אילעאי מנין לתורם מן הרעה על היפה שתרומתו תרומה שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0418' data-rgl='32'> במדבר יח </span> ולא תשאו עליו חטא בהרימכם את חלבו ממנו אם אינו קדש נשיאת חטא למה מכאן לתורם מן הרעה על היפה שתרומתו תרומה אלא אפי' מדפוסים הרבה ליחוש דלמא אתי לאפרושי מן החיוב על הפטור ומן הפטור על החיוב אמר אביי ר' אלעזר שפיר קא קשיא ליה ושמואל לא שפיר קא משני ליה דקשיא ליה לר' אלעזר מיתה דבידי שמים <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ומשני ליה שמואל</span> מיתת ב``ד דלמא שאני מיתת בית דין דחמירא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ורב ששת</span> לא שפיר קא מותיב ליה דקאמרי אינהו מיתה ומותיב רב ששת לאו דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0512' data-rgl='17'> דברים יב </span> לא תוכל לאכול בשעריך ולמאי דמותיב רב ששת רב יוסף שפיר קא משני ליה אלא רבינא עד דמותיב מנחתום לסייע ליה מ<span class='tlm-rsh' data-nro='18'>פלטר</span> דתנן הלוקח מן הפלטר מעשר מן כל דפוס ודפוס דברי ר``מ <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>אלא מאי אית לך למימר</span> פלטר מתרי תלתא גברא זבין <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>נחתום נמי</span> מחד גברא הוא זבין רבא אמר שמואל שפיר קא משני ליה שם מיתה בעולם


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף נו,א משנה
pgu: נו
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>אלו דברים שאין להם אונאה</span> העבדים ו<span class='tlm-rsh' data-nro='23'>השטרות</span> והקרקעות <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>וההקדשות</span> אין להן תשלומי כפל <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>ולא תשלומי ארבעה וחמשה</span> שומר חנם <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>אינו נשבע</span> ונושא שכר <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>אינו משלם</span> רבי שמעון אומ


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף נו,ב משנה
pgu: נו
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  קדשים שהוא חייב באחריותן <span class='tlm-rsh' data-nro='1'><span class='tlm-rsh' data-nro='8'>יש להן אונאה</span></span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ושאינו חייב באחריותן</span> אין להן אונאה רבי יהודה אומר אף המוכר ס``ת בהמה ומרגלית אין להם אונאה אמרו לו לא אמרו <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אלא</span> את אלו


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף נו,ב גמרא
pgu: נו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  מנהני מילי דתנו רבנן<span class='tlm-sfr' data-chp='0325' data-rgl='14'> ויקרא כה </span> וכי תמכרו ממכר לעמיתך או קנה מיד עמיתך <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>דבר הנקנה מיד ליד</span> יצאו קרקעות שאינן מטלטלים יצאו עבדים <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>שהוקשו לקרקעות</span> יצאו שטרות דכתיב וכי תמכרו ממכר שגופו מכור וגופו קנוי יצאו שטרות שאין גופן מכור ואין גופן קנוי ואינן עומדין <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אלא</span> לראיה שבהם <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מכאן אמרו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>המוכר שטרותיו לבשם</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>יש להם אונאה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>פשיטא</span> לאפוקי מדרב כהנא דאמר אין אונאה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>לפרוטות</span> קמ``ל יש אונאה לפרוטות הקדשות אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0325' data-rgl=''> ויקרא כה </span> אחיו אחיו ולא הקדש מתקיף לה רבה בר ממל כל היכא דכתיב ידו <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ידו ממש הוא</span> אלא מעתה דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0421' data-rgl='26'> במדבר כא </span> ויקח את כל ארצו מידו הכי נמי דכל ארעא בידיה הוה נקיט לה אלא מרשותו <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>הכא נמי מרשות</span>ו וכל היכא דכתיב ידו לאו ידו ממש הוא והתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='3'> שמות כב </span> אם המצא תמצא בידו <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אין לי</span> אלא ידו גגו חצירו וקרפיפו מנין ת``ל אם המצא תמצא מ``מ טעמא דכתב רחמנא אם המצא תמצא הא לאו הכי הוה אמינא כל היכא דכתב ידו ידו ממש הוא ותו תניא ונתן בידה אין לי אלא ידה גגה חצירה וקרפיפה מנין ת``ל ונתן מ``מ טעמא דכתב רחמנא ונתן הא לאו הכי הו``א כל היכא דכתב ידו ידו ממש אלא כל ידו ידו ממש הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>ושאני התם</span> דליכא למימר הכי אלא ברשותו בעי רבי זירא שכירות יש לו אונאה או אין לו אונאה ממכר אמר רחמנא אבל לא שכירות או דלמא לא שנא אמר ליה אביי מי כתיב ממכר לעולם ממכר סתמא כתיב והאי נמי ביומיה מכירה היא בעי רבא חטין וזרען בקרקע מהו יש להם אונאה או אין להם אונאה כמאן דשדיין בכדא דמיין ויש להם אונאה או דלמא בטלינהו על גב ארעא היכי דמי אילימא דאמר איהו <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>שדאי</span> בה שיתא ואתו סהדי ואמרי דלא שדא בה אלא חמשה והאמר רבא כל דבר שבמדה ושבמשקל ושבמנין אפילו פחות מכדי אונאה <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>חוזר</span> אלא דאמר איהו שדאי בה כדאבעי לה ואיגלאי מילתא דלא שדא בה כדאבעי לה יש להם אונאה או אין להם אונאה כמאן דשדי בכדא דמיין ויש להם אונאה או דלמא <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>בטלינהו אגב ארעא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>נשבעין עליהן</span> או אין נשבעין עליהן כמאן דשדיין בכדא דמיין ונשבעין עליהן או דלמא בטלינהו אגב ארעא ואין נשבעין עליהן <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>עומר מתירן</span> או אין עומר מתירן היכי דמי אי דאשרוש <span class='tlm-rsh' data-nro='25'><span class='tlm-rsh' data-nro='27'>תנינא</span></span> אי דלא אשרוש תנינא דתנן אם השרישו קודם לעומר עומר מתירן ואם לאו אסורין עד שיבא עומר הבא לא צריכא <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>דחצדינהו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>וזרעינהו קודם לעומר</span> ואתא ליה עומר וחליף עילוייהו ולא אשרוש קודם לעומ


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף נז,א גמרא
pgu: נז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  מהו למינקט ומיכל מינייהו כמאן דשדיין בכדא דמי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ושרינהו עומר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>או דלמא בטלינהו אגב ארעא</span> תיקו אמר רבא אמר רב חסא בעי רבי אמי אונאה אין להם <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ביטול מקח</span> יש להם או אין להן אמר ר``נ הדר אמר רב חסא פשיט ר' אמי אונאה אין להם ביטול מקח יש להם ר' יונה אמר אהקדשות ר' ירמיה אמר אקרקעות ותרוייהו משמיה דר' יוחנן אמרו אונאה אין להם ביטול מקח יש להן מ``ד אהקדשות כ``ש אקרקעות מ``ד אקרקעות <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אבל אהקדשות לא</span> כדשמואל דאמר שמואל הקדש שוה מנה שחיללו על שוה פרוטה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מחולל</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>תנן התם</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אם היה קודש בעל מום</span> יצא לחולין וצריך לעשות לו דמים א``ר יוחנן <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>יצא לחולין דבר תורה</span> וצריך לעשות לו דמים מדבריהם ור``ל אמר אף צריך לעשות לו דמים מן התורה במאי עסקינן אילימא בכדי אונאה בהא לימא ר``ל צריך לעשות לו דמים דבר תורה והתנן אלו דברים שאין להם אונאה הקרקעות והעבדים והשטרות וההקדשות אלא ביטול מקח בהא לימא רבי יוחנן צריך לעשות לו דמים מדבריהם והא``ר יונה אהקדשות ורבי ירמיה אמר אקרקעות ותרוייהו משמיה דר' יוחנן אמרי אונאה אין להם ביטול מקח יש להם לעולם בביטול מקח <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>ואיפוך</span> דרבי יוחנן לר``ל ודר``ל לרבי יוחנן במאי קמיפלגי בדשמואל דאמר שמואל הקדש שוה מנה שחיללו על שוה פרוטה מחולל מר אית ליה דשמואל <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ומר לית ליה דשמואל</span> איבעית אימא דכולי עלמא אית להו דשמואל והכא בהא קמיפלגי מר סבר <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>שחיללו אין</span> לכתחלה לא ומר סבר אפילו לכתחלה איבעית אימא <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>לעולם בכדי אונאה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>ולא תיפוך</span> ובדרב חסדא קמיפלגי דאמר מאי אין להם אונאה אינן בתורת אונא


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף נז,ב גמרא
pgu: נז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  דאפי' פחות מכדי אונאה חוזר מיתיבי רבית ואונאה להדיוט <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ואין רבית ואונאה להקדש</span> מי אלימא ממתניתין דאוקימנא בתורת אונאה ה``נ רבית ו<span class='tlm-rsh' data-nro='1'>דין אונאה להדיוט</span> ואין רבית ודין אונאה להקדש אי הכי היינו דקתני סיפא זה חומר בהדיוט מבהקדש ארבית ליתני נמי זה חומר בהקדש מבהדיוט <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אאונאה</span> הכי השתא בשלמא זה חומר בהדיוט מבהקדש ותו לא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אלא הקדש זה חומר ותו לא</span> רבית דהקדש היכי דמי אילימא דאוזפיה גזבר מאה במאה ועשרים <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>והלא מעל</span> הגזבר וכיון שמעל הגזבר יצאו מעותיו לחולין <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>והוו להו דהדיוט</span> אמר רב הושעיא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>הכא במאי עסקינן</span> כגון שקיבל עליו לספק סלתות מארבע ועמדו משלש כדתניא המקבל עליו לספק סלתות מארבע ועמדו משלש מספק מארבע משלש ועמדו מארבע מספק מארבע שיד הקדש על העליונה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>רב פפא אמר</span> הכא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>באבני בנין</span> המסורות לגזבר עסקינן כדשמואל <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>דאמר שמואל בונין בחול</span> ואח``כ מקדישין:  אין בהן תשלומי כפל <וכו'>:  מנהני מילי דת``ר<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='8'> שמות כב </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>על כל דבר פשע</span> כלל על שור על חמור על שה על שלמה פרט על כל אבדה אשר יאמר חזר וכלל כלל ופרט וכלל אי אתה דן אלא כעין הפרט מה הפרט מפורש דבר המטלטל וגופו ממון אף כל דבר המטלטל וגופו ממון יצאו קרקעות שאינן מטלטלין יצאו עבדים שהוקשו לקרקעות יצאו שטרות שאע``פ שמטלטלין אין גופן ממון הקדשות אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl=''> שמות כב </span> רעהו רעהו ולא הקדש:  ולא תשלומי ד' וה' <וכו'>:  מאי טעמא תשלומי ד' וה' אמר רחמנא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ולא תשלומי שלשה וארבעה</span>:  שומר חנם אינו נשבע <וכו'>:  מנהני מילי דת``ר<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='6'> שמות כב </span> כי יתן איש אל רעהו כלל כסף או כלים פרט <וגונב מבית האיש> [לשמור] חזר וכלל כלל ופרט וכלל אי אתה דן אלא כעין הפרט מה הפרט מפורש דבר המטלטל וגופו ממון אף כל דבר המטלטל וגופו ממון יצאו קרקעות שאינן מטלטלין יצאו עבדים שהוקשו לקרקעות יצאו שטרות שאע``פ שמטלטלין אין גופן ממון הקדשות אמר קרא רעהו רעהו ולא של הקדש:  נושא שכר אינו משלם <וכו'>:  מנהני מילי דת``ר<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='6'> שמות כב </span> כי יתן איש אל רעהו כלל חמור או שור או שה פרט וכל בהמה לשמור חזר וכלל כלל ופרט וכלל אי אתה דן אלא כעין הפרט מה הפרט מפורש דבר המטלטל וגופו ממון אף כל דבר המטלטל וגופו ממון יצאו קרקעות שאינן מטלטלין יצאו עבדים שהוקשו לקרקעות יצאו שטרות שאע``פ שמטלטלין אין גופן ממון הקדשות אמר קרא רעהו רעהו ולא של הקדש:  שומר חנם אינו נשבע וכו':  ורמינהו בני העיר ששלחו את <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>שקליהן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>ונגנבו</span> או שאבדו אם משנתרמה התרומ


id: 4204
lvr: 42
prk: 04
nru: דף נח,א גמרא
pgu: נח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  נשבעין לגזברין <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ואם לאו</span> נשבעין לבני העיר ובני העיר שוקלין אחרים תחתיהן <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>נמצאו</span> או <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>שהחזירום</span> הגנבים <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אלו ואלו שקלים הם</span> ואין עולין להם לשנה הבאה אמר שמואל <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>הכא בנושא שכר עסקינן</span> ונשבעין ליטול שכרן אי הכי נשבעין לגזברין לבני העיר מבעי ליה אמר רבה נשבעין לבני העיר במעמד גזברין כי היכי דלא נחשדינהו ואי נמי כי היכי דלא לקרו להו פושעים והא נגנבו או שאבדו קתני ושומר שכר בגניבה ואבידה חיובי מיחייב <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>והכא נמי נהי דשלומי לא משלמי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אגרייהו מיהא לפסיד</span> אמר רבה נגנבו בלסטין מזויין אבדו שטבעה ספינתו בים רבי יוחנן אמר הא מני ר``ש היא דאמר קדשים <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>שחייב באחריות</span>ן <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>יש להן אונאה</span> ונשבעין עליהם התינח עד שלא נתרמה התרומה משנתרמה התרומה קדשים שאינו חייב באחריותן נינהו דתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>תורמין על האבוד</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ועל הגבוי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ועל העתיד לגבות</span> אלא א``ר אלעזר שבועה זו תקנת חכמים היא שלא יהו בני אדם מזלזלים בהקדשות:  נושא שכר אינו משלם:  רמי ליה רב יוסף בר חמא לרבה תנן נושא שכר אינו משלם ורמינהי השוכר את הפועל <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>לשמור את הפרה</span> לשמור את התינוק לשמור את הזרעים <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>אין <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>נותנין לו שכר שבת</span></span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>לפיכך אין אחריות שבת עליו</span> היה <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>שכיר שבת</span> שכיר חדש שכיר שנה <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>שכיר שבוע</span> נותנין לו שכר שבת לפיכך אחריות שבת עליו מאי לאו לשלם לא להפסיד שכרו אי הכי רישא דקתני אין אחריות שבת עליו הכי נמי דלהפסיד שכרו ומי אית ליה שכר שבת והא קתני אין נותנין לו שכר שבת אשתיק א``ל מידי שמיע לך בהא א``ל הכי אמר רב ששת <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>בשקנו מידו</span> וכן א``ר יוחנן בשקנו מידו:  ר``ש אומר קדשים שחייב באחריותן יש להן אונאה ושאינו חייב באחריותן אין להן אונאה:  <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>תני תנא</span> קמיה דר' יצחק בר אבא קדשים שחייב באחריותן חייב שאני קורא בהן<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl='21'> ויקרא ה </span> בה' וכחש ושאינו חייב באחריותן פטור שאני קורא בהן בעמיתו וכחש אמר ליה כלפי ליי


