# rshbvl

lvr: 42
pgn: 2
dfh: a
trm: שנים אוחזין בטלית
txt:
<span class='five'>שנים אוחזין בטלית. </span>דוקא אוחזין דשניהם מוחזקים בה ואין לזה כח בה יותר מזה שאילו היתה ביד אחד לבדו הוי אידך המוציא מחבירו ועליו להביא ראיה בעדים שהיא שלו ואינו נאמן זה ליטול בשבועה: 


lvr: 42
pgn: 2
dfh: a
trm: זה ישבע
txt:
<span class='five'>זה ישבע. </span>מפרש בגמרא <span class='mareimakom'>(דף ג.)</span> שבועה זו למה: 


lvr: 42
pgn: 2
dfh: a
trm: שאין לו בה פחות מחציה
txt:
<span class='five'>שאין לו בה פחות מחציה. </span>בגמרא <span class='mareimakom'>(דף ה:)</span> מפ' אמאי תקון כי האי לישנא בהך שבועה: 


lvr: 42
pgn: 2
dfh: a
trm: וזה אומר חציה שלי
txt:
<span class='five'>וזה אומר חציה שלי. </span>מודה הוא שהחצי של חבירו ואין דנין אלא על חציה הלכך זה האומר כולה שלי ישבע כו' כמשפט הראשון מה שהן דנין עליו נשבעין שניהם שאין לכל אחד בו פחות מחציו ונוטל כל אחד חציו: 


lvr: 42
pgn: 2
dfh: a
trm: היו שנים רוכבין כו'
txt:
<span class='five'>היו שנים רוכבין כו'. </span>לאשמועינן אתא דרכוב ומנהיג שניהם שוין לקנות בהמה מן ההפקר: 


lvr: 42
pgn: 2
dfh: a
trm: בזמן שהן מודין
txt:
<span class='five'>בזמן שהן מודין. </span>בגמרא <span class='mareimakom'>(דף ח.)</span> מפרש [דבהאי] אשמעינן דהמגביה מציאה לחבירו קנה חבירו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 42
pgn: 2
dfh: a
trm: ומצאתה דאתא לידיה משמע
txt:
<span class='five'>ומצאתה דאתא לידיה משמע. </span>ואפי' הכי אחיך ולא עובד כוכבים ולא תימא כי מיעט רחמנא עובד כוכבים היכא דלא אתאי לידיה דישראל לא מיחייב למטרח עלה ולאהדורה אבל אתא לידיה מיחייב להחזירה דאבידתו אסורה: 


lvr: 42
pgn: 2
dfh: a
trm: תנא לישנא דעלמא נקט
txt:
<span class='five'>תנא לישנא דעלמא נקט. </span>אי לא הדר תנא כולה שלי הוה אמינא מאי מצאתיה דקתני תנא לשון בני אדם אחז במשנתנו ולא לשון מקרא והרבה בני אדם קורין לה מציאה משעת ראיה: 


lvr: 42
pgn: 2
dfh: a
trm: בעלמא דקתני מצאתיה
txt:
<span class='five'>בעלמא דקתני מצאתיה. </span>בכ'מ ששנינו שהמוצא מציאה קנאה הוה אמינא דמציאה קני לה משעת ראיה דלא אשמעינן שום תנא דלא קני לה אלא בהגבהה להכי אשמעינן הכא ממשנה יתירה: 


lvr: 42
pgn: 2
dfh: a
trm: והא זה וזה קתני
txt:
<span class='five'>והא זה וזה קתני. </span>גבי מצאתיה תנא זה אומר וגבי כולה שלי קתני זה אומר ואי חדא הוא הכי אבעי ליה למתני זה אומר מצאתיה וכולה שלי: 


lvr: 42
pgn: 2
dfh: a
trm: במקח וממכר
txt:
<span class='five'>במקח וממכר. </span>קניתיה מיד פלוני ודוקא מקח וממכר הוא דאמרינן יחלוקו בשבועה דאיכא למימר שניהם קנאוה ולשניהם נתרצה המוכר אבל זה אומר אני ארגתיה וזה אומר אני ארגתיה לא יחלוקו דודאי חד מינייהו רמאי הוא ותהא מונחת עד שיבא אליהו:  דמורה


lvr: 42
pgn: 2
dfh: b
trm: אבל מקח וממכר דליכא למימר הכי
txt:
<span class='five'>אבל מקח וממכר דליכא למימר הכי. </span>ואע'ג שזה גם הוא נתן את המעות למוכר כדאוקמינן לקמן דנקט מתרוייהו חד מדעתיה וחד בע'כ וכשיחלוקו יטול זה חצי מעותיו וזה חצי מעותיו אפ'ה חסרון הוא אצלו דאי לא הוה צריך לה לא הוה מהדר אבתרה למזבנה וזה שבא לחלוק וליתן חצי דמים שלא כדין מחסרו: 


lvr: 42
pgn: 2
dfh: b
trm: ולחזי זוזי ממאן נקט
txt:
<span class='five'>ולחזי זוזי ממאן נקט. </span>נשאל את המוכר ממי קיבל דמיה דתניא בקדושין <span class='mareimakom'>(דף עג:)</span> נאמן בעל המקח לומר לזה מכרתי ולזה לא מכרתי ואע'ג דמסיים בד'א שמקחו בידו אבל אין מקחו בידו אינו נאמן שלא נתן לב לדבר כל כך להיות זכור מאחר ששניהם חזרו אחריו בפיסוק דמיה הא אוקימנא התם בדנקט זוזי מתרוייהו מחד מדעתיה ומחד בע'כ דכיון דלא עליה רמיא לאסהודי לא דק כולי האי להיות נזהר משהלכו מלפניו הי מדעתיה והי בע'כ אבל היכא דלא קיבל דמים אלא מחד מידכר דכיר ליה: 


lvr: 42
pgn: 2
dfh: b
trm: לא צריכא דנקט זוזי מתרוייהו
txt:
<span class='five'>לא צריכא דנקט זוזי מתרוייהו. </span>ה'ג ולא ידעינן מהי מדעתיה ומהי בעל כורחיה ולא גרסי' ולא ידע דאפי' ידע בזו אין המוכר נאמן משהלכו כדמוקי התם: 


lvr: 42
pgn: 2
dfh: b
trm: דלא כבן ננס
txt:
<span class='five'>דלא כבן ננס. </span>במסכת שבועות <span class='mareimakom'>(דף מה.)</span> גבי חנוני על פנקסו אלו ואלו באין לב'ד על מנת לישבע אחד מהם לשוא אמר בעל הבית לחנוני תן לבני חטים בדינר ועלי לשלם או לפועלים בסלע מעות שאני חייב בשכרם ועלי ליתן סלע הוא אומר נתתי והוא אומר לא נטלתי ושניהם תובעין את בעה'ב שניהם נשבעין ונוטלין מבעל הבית אמר בן ננס כיצד אלו ואלו באין לידי שבועת שוא אלא שניהם נוטלין בלא שבועה: 


lvr: 42
pgn: 2
dfh: b
trm: אימור בהדי הדדי אגבהוה
txt:
<span class='five'>אימור בהדי הדדי אגבהוה. </span>למציאה וכל אחד ואחד סבור אני הגבהתיה תחילה וכולה שלי וכי משתבע על חציה קושטא משתבע ולענין מקח וממכר נמי שמא לשניהם נתרצה: 


lvr: 42
pgn: 2
dfh: b
trm: כסומכוס
txt:
<span class='five'>כסומכוס. </span>בבבא קמא גבי שור שנגח את הפרה ונמצא עוברה בצדה <span class='mareimakom'>(דף מו.)</span>: 


lvr: 42
pgn: 2
dfh: b
trm:
אי אמרת בשלמא רבנן התם דלא תפסי תרוייהו אמור רבנן כו' הכא דתפסי תרוייהו פלגי בשבועה אלא אי אמרת סומכוס ומה התם דלא תפסי תרוייהו אמר סומכוס פלגי בלא שבועה הכא דתפסי תרוייהו לא כל שכן</span>: <span class='five'>תרוייהו תפסי

txt:
<span class='five'>אי אמרת בשלמא רבנן התם דלא תפסי תרוייהו אמור רבנן כו' הכא דתפסי תרוייהו פלגי בשבועה אלא אי אמרת סומכוס ומה התם דלא תפסי תרוייהו אמר סומכוס פלגי בלא שבועה הכא דתפסי תרוייהו לא כל שכן</span>: <span class='five'>תרוייהו תפסי. </span>ואין כאן מוציא מחבירו: 


lvr: 42
pgn: 2
dfh: b
trm: בשבועה פלגי לה
txt:
<span class='five'>בשבועה פלגי לה. </span>כיון דמחסר גוביינא במה שחבירו תופס דהאי תפיס בכולה והאי תפיס [בכולה] לא קים להו לרבנן להוציא ממון מחזקתו בכדי כדאמרינן התם לרבנן דבעי ראיה הצריכום שבועה: 


lvr: 42
pgn: 2
dfh: b
trm: שמא ושמא
txt:
<span class='five'>שמא ושמא. </span>כי התם דקתני נמצא עוברה בצדה ואין ידוע אם עד שלא ילדה נגחה אם משילדה נגחה ולא מת הולד מחמת הנגיחה אלא מאליו וכיון דכל חד שמא טעין ליכא למרמי עלייהו שבועה: 


lvr: 42
pgn: 2
dfh: b
trm: דרבה בר רב הונא
txt:
<span class='five'>דרבה בר רב הונא. </span>בפרק השואל לקמן <span class='mareimakom'>(דף ק.)</span>: 


lvr: 42
pgn: 2
dfh: b
trm: דררא דממונא
txt:
<span class='five'>דררא דממונא. </span>חסרון ממון שאם יפרע זה שלא כדין הוי חסרון ממון ואם נפטרנו שלא כדין נמצא זה חסר ולד פרתו: 


lvr: 42
pgn: 2
dfh: b
trm: ומה התם דאיכא דררא דממונא כו'
txt:
<span class='five'>ומה התם דאיכא דררא דממונא כו'. </span>איזה מהן שמפסיד החצי שלא כדין אתה מחסרו ממון:  ואיכא


lvr: 42
pgn: 3
dfh: a
trm: ואיכא למימר כוליה דמר
txt:
<span class='five'>ואיכא למימר כוליה דמר. </span>ועוד על כרחך או כוליה דמר או כוליה דמר אפילו הכי חולקין בלא שבועה: 


lvr: 42
pgn: 3
dfh: a
trm: דר' יוסי
txt:
<span class='five'>דר' יוסי. </span>לקמן בהמפקיד <span class='mareimakom'>(דף לז.)</span> שנים שהפקידו אצל אחד זה מנה וזה מאתים זה אומר מאתים שלי וזה אומר מאתים שלי וקאמר ת'ק נותן לזה מנה ולזה מנה והשאר יהא מונח עד שיבא אליהו אמר ר' יוסי א'כ מה הפסיד הרמאי ולמה יודה הרי קיבל את שלו אלא הכל יהא מונח ויפסיד הרמאי וה'נ יהא מונח: 


lvr: 42
pgn: 3
dfh: a
trm: הכא דאיכא למימר דחד מינייהו הוא
txt:
<span class='five'>הכא דאיכא למימר דחד מינייהו הוא. </span>ואין לחבירו חלק בה לא כל שכן דלית ליה יחלוקו: 


lvr: 42
pgn: 3
dfh: a
trm: מקח וממכר מאי איכא למימר
txt:
<span class='five'>מקח וממכר מאי איכא למימר. </span>הא אוקימנא דקיבל דמים מתרוייהו ואי הוה אמרינן יהא הטלית והדמים מונחים אית ליה פסידא לרמאי ויודה על האמת קודם שיפסיד: 


lvr: 42
pgn: 3
dfh: a
trm: התם היינו טעמא
txt:
<span class='five'>התם היינו טעמא. </span>דשניהם נשבעין ונוטלין דחנוני אומר לבעל הבית אנא שליחותא דידך עבדי ונתתי לפועלך ממון שצויתני: 


lvr: 42
pgn: 3
dfh: a
trm: לא מהימן לי
txt:
<span class='five'>לא מהימן לי. </span>איני מאמינו בשבועה אני אומר שהוא רשע ואין לי להאמין אדם בשבועה על כרחי אלא אם כן האמנתיו מתחילה להפקיד אצלו או להתנות עמו: 


lvr: 42
pgn: 3
dfh: a
trm: את הימנתיה
txt:
<span class='five'>את הימנתיה. </span>ואתה הוא שקילקלת ואין לי להפסיד בקלקולך שיהיו מעותי מונחין עד שיבא אליהו: 


lvr: 42
pgn: 3
dfh: a
trm: וישבע על השאר
txt:
<span class='five'>וישבע על השאר. </span>כדין מודה מקצת הטענה שאמרה תורה ישבע כדילפינן בשבועות <span class='mareimakom'>(דף לט:)</span> מכי הוא זה ואע'ג דזה לא הודה הרי יש עדים במקצת ולא תהא הודאת פיו גדולה לחייבו על השאר שבועה מהעדאת עדים: 


lvr: 42
pgn: 3
dfh: a
trm: דידיה הוא
txt:
<span class='five'>דידיה הוא. </span>שהרי מוחזק הוא בפנינו והרי הוא תובע את כולה וחבירו כופר את כולה שאומר כולה שלי ואף מה שאתה תפוס בידך ואנו מעידין אותו שיש לו בה מקצת ומחייבים את חבירו שבועה על השאר דהיינו חצי שעיכב לעצמו: 


lvr: 42
pgn: 3
dfh: a
trm: מאי לא תהא הודאת פיו גדולה מהעדאת עדים
txt:
<span class='five'>מאי לא תהא הודאת פיו גדולה מהעדאת עדים. </span>מהיכי תיתי לן למידק דתיסק אדעתין דתהא הודאת פיו גדולה מהעדאת עדים דאיצטריך לתנא למילף מק'ו דלא תהא הודאת פיו גדולה: 


lvr: 42
pgn: 3
dfh: b
trm: והאי בכוליה בעי דלודי כו'
txt:
<span class='five'>והאי בכוליה בעי דלודי כו'. </span>וכי תימא מגו דחשיד אממונא חשיד אשבועתא ולא נרמי עליה שבועתא לא חשיד אממונא לפי שברצונו היה מודה בכולו אלא שאין בידו לפרוע וסבר עד דהוי לי [זוזי] ופרענא ליה: 


lvr: 42
pgn: 3
dfh: b
trm: פיו אינו מחייבו קנס
txt:
<span class='five'>פיו אינו מחייבו קנס. </span>דילפינן <span class='mareimakom'>(ב'ק דף עה.)</span> מקראי דמודה בקנס פטור אשר ירשיעון אלהים פרט למרשיע את עצמו: 


lvr: 42
pgn: 3
dfh: b
trm: פיו מחייבו קרבן
txt:
<span class='five'>פיו מחייבו קרבן. </span>דכתיב והתודה אשר חטא והביא <span class='mareimakom'>(ויקרא ה)</span> : 


lvr: 42
pgn: 3
dfh: b
trm: עדים אין מחייבין אותו קרבן
txt:
<span class='five'>עדים אין מחייבין אותו קרבן. </span>אם  מכחישין אותו דכתיב <span class='mareimakom'>(שם ד)</span> או הודע אליו ולא שיודיעוהו אחרים: 


lvr: 42
pgn: 3
dfh: b
trm: והוא אומר לא [אכלתי]
txt:
<span class='five'>והוא אומר לא [אכלתי]. </span>פטור שהיה יכול לומר מזיד הייתי ויפטר מן הקרבן אף כשאמר לא אכלתי פטור דמה לו לשקר: 


lvr: 42
pgn: 3
dfh: b
trm: חומש ואשם
txt:
<span class='five'>חומש ואשם. </span>אם נשבע וכפר ממון והודה כתיב או מכל אשר ישבע עליו לשקר וגו' <span class='mareimakom'>(שם ה)</span> : 


lvr: 42
pgn: 3
dfh: b
trm: אינו בהכחשה ובהזמה
txt:
<span class='five'>אינו בהכחשה ובהזמה. </span>אם הודה לו במנה ובאו עדים והכחישוהו לומר אינך חייב לו כלום אינו נפטר בכך דהודאת בעל דין כמאה עדים: 


lvr: 42
pgn: 3
dfh: b
trm: שישנן בהכחשה ובהזמה
txt:
<span class='five'>שישנן בהכחשה ובהזמה. </span>שאם באו שנים עדים והכחישום או הזימום אין זה משלם ממון על פיהם: 


lvr: 42
pgn: 3
dfh: b
trm: מחייבו שבועה
txt:
<span class='five'>מחייבו שבועה. </span>טענו חבירו מנה לי בידך והוא אומר אין לך בידי כלום ועד אחד מעידו שהוא חייב לו הרי זה נשבע להכחיש את העד דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים יט)</span> לא יקום עד אחד באיש וגו' לכל עון ולכל חטאת הוא דאינו קם אבל לשבועה קם <span class='mareimakom'>(שבועות דף מ.)</span>: 


lvr: 42
pgn: 3
dfh: b
trm: מה לעד אחד
txt:
<span class='five'>מה לעד אחד. </span>כלומר היכי ילפת שבועה דשנים משבועה דעד אחד מה לעד אחד שכן על מה שהעד מעיד הוא נשבע להכחישו:  תאמר


lvr: 42
pgn: 4
dfh: a
trm: תאמר
txt:
<span class='five'>תאמר. </span>בשבועה דעדים שאינו נשבע על מה שהעידו אלא על מה שלא העידו ועל כפירתו הוא נשבע ולא אהעדאתן ומנין לך להחמיר כל כך: 


lvr: 42
pgn: 4
dfh: a
trm: מגלגול שבועה דעד אחד
txt:
<span class='five'>מגלגול שבועה דעד אחד. </span>אם נתחייב לו שבועה ע'י עד אחד כדאמרינן והיתה עליו טענה אחרת שלא היתה מוטלת עליו שבועה מגלגלין אותה עם שבועה זאת ונשבע על שניהן דגלגול שבועה דאורייתא היא דילפינן לה בקדושין <span class='mareimakom'>(דף כז:)</span> מואמרה האשה אמן אמן הרי שעל מה שלא העיד העד הוא משביעו: 


lvr: 42
pgn: 4
dfh: a
trm: שכן שבועה גוררת שבועה
txt:
<span class='five'>שכן שבועה גוררת שבועה. </span>עד לא חייבו שבועה אלא על מה שהעיד והשבועה גוררת שבועה תאמר בעדים הללו שהחמשים שהעידוהו הם מחייבין אותו לשלם ואין כאן שבועה לגרור על ידה שבועה על השאר: 


lvr: 42
pgn: 4
dfh: a
trm: לא הוחזק כפרן
txt:
<span class='five'>לא הוחזק כפרן. </span>על מה שכפר אינו מוחזק כפרן שמא לא כיחש שהעד אינו נאמן להכחישו ולהחזיקו כפרן: 


lvr: 42
pgn: 4
dfh: a
trm: תאמר בעדים
txt:
<span class='five'>תאמר בעדים. </span>שמאחר שכפר הכל והם העידו על החמשים הוחזק כפרן ולא נאמר נאמינהו על השבועה: 


lvr: 42
pgn: 4
dfh: a
trm: כשר לעדות
txt:
<span class='five'>כשר לעדות. </span>ולא אמרינן גזלן הוא והתורה אמרה <span class='mareimakom'>(שמות כג)</span> אל תשת רשע עד דכיון דמלוה להוצאה נתנה דלמא צריך להוציאה וסבר עד דהוה לי [זוזי] ופרענא ליה ואי מודינא ליה השתא יתבעני מיד אבל הכופר בפקדון אפי' על מקצת ובאו עדים והעידוהו פסול לעדות דמאי הוה ליה גבי פקדון לאשתמוטי נפשיה ושמא תאמר אבד ממנו ואשתמיט ליה עד דמשכח ליה לקמן בפירקין <span class='mareimakom'>(דף ה:)</span> מוקמינן בדאתו סהדי ואמרי ההיא שעתא בידיה נקיט ליה: 


lvr: 42
pgn: 4
dfh: a
trm: בתורת הזמה
txt:
<span class='five'>בתורת הזמה. </span>לשלם קנס דכאשר זמם דעד אחד שהוזם פטור ופיו גבי הודאה כל שכן דלא שייכא הזמה כלל: 


lvr: 42
pgn: 4
dfh: a
trm: תורת הזמה לא פריך
txt:
<span class='five'>תורת הזמה לא פריך. </span>אינה חשובה לו פירכא דכיון דעד אחד ישנו בהזמה ליבטל עדותו בעדות שני עדים אם הוה לן למימר בעדים משום דישנן בהזמה לא יחייבוהו שבועה הוה לן למימר נמי בעד אחד לא יחייבהו שבועה דהא ישנו בהזמה ליבטל עדותו ואי משום דאין משלם קנס אין בזו יפוי כח להאמין עדותו: 


lvr: 42
pgn: 4
dfh: a
trm: אלא דקאמר ותנא תונא
txt:
<span class='five'>אלא דקאמר ותנא תונא. </span>אם יש לך להשיב על דברי רבי חייא כך יש לך להשיב דקאמר ותנא תונא והביא ראיה לדבריו ממשנתינו מי דמי: 


lvr: 42
pgn: 4
dfh: a
trm: אי הוה ליה כו'
txt:
<span class='five'>אי הוה ליה כו'. </span>כגון אילו העידו העדים חמשים חייב וחמשים פרע בכה'ג לא הוה אמר ר' חייא דצריך לישבע על השאר: 


lvr: 42
pgn: 4
dfh: a
trm: אנן סהדי להאי
txt:
<span class='five'>אנן סהדי להאי. </span>דחציה שלו ולמה הצריכוהו חכמים שבועה ש'מ טעמא לאו משום מקצת הטענה הוא כר' חייא ואינה שבועה דאורייתא אלא תקנת חכמים שלא יהא כל אחד הולך כו': 


lvr: 42
pgn: 4
dfh: a
trm: חייב
txt:
<span class='five'>חייב. </span>לישבע על השאר ולא אמרינן הני דקמודי ליה בגוייהו הואיל ואיתנהו בעינייהו כמאן דנקיט להו דמי אלא כשאר מודה במקצת הוא וחייב: 


lvr: 42
pgn: 4
dfh: a
trm: ותנא תונא כו'
txt:
<span class='five'>ותנא תונא כו'. </span>קס'ד דלר' חייא טעמא דמתני' משום דאנן סהדי דמאי דתפיס דיליה הוא והוי כמנה לי בידך והלה אמר אין לך בידי כלום והעדים מעידים אותו שיש לו חמשים וכי אידך דר' חייא דמחייב ליה שבועה דאורייתא: 


lvr: 42
pgn: 4
dfh: a
trm: והא הכא
txt:
<span class='five'>והא הכא. </span>דהך העדאת עדים אנן סהדי דמאי דתפיס האי הילך הוא שהרי בפנינו הוא: 


lvr: 42
pgn: 4
dfh: a
trm: תקנת חכמים היא
txt:
<span class='five'>תקנת חכמים היא. </span>ולא משום העדאת עדים וכדפרכינן לעיל כי היכי דאנן סהדי להאי אנן סהדי להאי: 


lvr: 42
pgn: 4
dfh: a
trm: אי אמרת בשלמא מדאורייתא חייב
txt:
<span class='five'>אי אמרת בשלמא מדאורייתא חייב. </span>כלומר גבי שבועה דאורייתא כגון בהודאה במקצת:  סלעים


lvr: 42
pgn: 4
dfh: b
trm: סלעים דינרין
txt:
<span class='five'>סלעים דינרין. </span>שטר שכתוב בו פלוני לוה מפלוני סלעין ולא פירש כמה וכן שטר שכתוב בו דינרין סתם: 


lvr: 42
pgn: 4
dfh: b
trm: אינו אלא כמשיב אבידה
txt:
<span class='five'>אינו אלא כמשיב אבידה. </span>מדהוה ליה למימר שתים והשטר מסייעו דכיון דלא פירש ניכרים הדברים ששנים היו לכך לא הוצרך לפרש דמיעוט סלעים ב' וכיון דאמר ג' משיב אבידה הוא וחכמים פטרו את משיב אבידה מן השבועה דתנן המוצא את המציאה לא ישבע וכו' <span class='mareimakom'>(גיטין דף מח:)</span>: 


lvr: 42
pgn: 4
dfh: b
trm: טעמא דאמר שלש
txt:
<span class='five'>טעמא דאמר שלש. </span>קס'ד השתא דמייתי תיובתא מדנקט פלוגתייהו בשלש וחמש ולא נקט ולוה אמר שתים ש'מ בשתים לא מחייב ליה רשב'א וכדמפרש ואזיל דכיון דכל הודאתו בשטר כתובה דשטר נמי שתים משמע וכל משמעות השטר הילך הוא שהרי הקרקעות משועבדים על כך אבל כי אמר שלש סלעים שלישי מלוה על פה הוא דלאו בשטר כתובה ואין הקרקעות משועבדים ולאו הילך הוא: ה'ג 


lvr: 42
pgn: 4
dfh: b
trm:
ושטרא דקמודה הילך הוא </span>ול'ג כיון דקמודה ביה דבלאו הודאתו נמי כל שטרי הילך הוא וה'פ ומאי דקמודה ביה דכתוב בשטר הילך הוא: <span class='five'>לאפוקי מדר'ע כו'

txt:
<span class='five'>ושטרא דקמודה הילך הוא </span>ול'ג כיון דקמודה ביה דבלאו הודאתו נמי כל שטרי הילך הוא וה'פ ומאי דקמודה ביה דכתוב בשטר הילך הוא: <span class='five'>לאפוקי מדר'ע כו'. </span>דאי תנא שתים לא הוה פליג ר'ע: 


lvr: 42
pgn: 4
dfh: b
trm: א'ה
txt:
<span class='five'>א'ה. </span>דבשתים נמי חייב אמאי תנא הואיל והודה מקצת הטענה ישבע רשב'א אומר אף זה ישבע מבעיא ליה ושמעינן דלא משיב אבידה חשיב ליה ומדנקט הואיל משמע דחיובא משום דגרם לעצמו שהודה במקצת דהשתא הוא דהויא הודאה משום דסלע שלישי לאו הילך הוא אבל שתים לא הוי הודאה משום הילך: 


lvr: 42
pgn: 4
dfh: b
trm: אלא לעולם כו'
txt:
<span class='five'>אלא לעולם כו'. </span>אלא אי אית לך לתרוצי תריץ הכי לעולם כדקאמרת הא שתים פטור וטעמא לאו משום הילך דהילך בעלמא חייב: 


lvr: 42
pgn: 4
dfh: b
trm: ושאני הכא דקא מסייע ליה שטרא
txt:
<span class='five'>ושאני הכא דקא מסייע ליה שטרא. </span>העדים החתומים על השטר מעידין כדבריו שלא היו אלא שתים ולכך לא פירשו מניינן הלכך א'צ שבועה: 


lvr: 42
pgn: 4
dfh: b
trm: אי נמי
txt:
<span class='five'>אי נמי. </span>להכי לא הוו שתים הודאה לחייבו שבועה לפי שהשטר אומר כן ושטר הוי שעבוד קרקעות וכשם שאין נשבעין על כפירת קרקעות כך הודאתן אינה מביאה לידי שבועה דקרקעות אמעוט מתורת שבועה במס' שבועות פ' שבועת הדיינין <span class='mareimakom'>(מב:)</span> אבל כי אמר מלוה חמש ולוה שלש איכא כפירה והודאה במה שאין כתוב בשטר: 


lvr: 42
pgn: 4
dfh: b
trm: ואלא קשיא לרבי חייא
txt:
<span class='five'>ואלא קשיא לרבי חייא. </span>דהא איכא למידק מינה דשתים פטור כדאמרינן דאי ס'ד כו': 


lvr: 42
pgn: 4
dfh: b
trm: חייב
txt:
<span class='five'>חייב. </span>אף על הקרקעות לישבע כדאמרינן לקמן שהנכסים שאין להן אחריות זוקקין את הקרקעות לישבע עליהן משנתחייב לישבע על המטלטלין זוקקין ומגלגלין עמהם שבועת קרקע: 


lvr: 42
pgn: 4
dfh: b
trm: תנינא
txt:
<span class='five'>תנינא. </span>בקדושין <span class='mareimakom'>(דף כו.)</span> הנכסים שאין להן אחריות זוקקין את הנכסים שיש להן אחריות לישבע עליהם: 


lvr: 42
pgn: 4
dfh: b
trm: הכא עיקר
txt:
<span class='five'>הכא עיקר. </span>שמשנה זו שנויה במסכת שבועות <span class='mareimakom'>(דף לח.)</span>: 


lvr: 42
pgn: 4
dfh: b
trm: אגב גררא נסבה
txt:
<span class='five'>אגב גררא נסבה. </span>דאיירי התם נכסים שאין להם אחריות נקנין עם נכסים שיש להן אחריות בכסף בשטר ובחזקה ואגב דאיירי דנקנין עמהם תנא בהדה זוקקין אותן לישבע עליהם:  למאי


lvr: 42
pgn: 5
dfh: a
trm: למאי איצטריך קרא למעוטי קרקע משבועה
txt:
<span class='five'>למאי איצטריך קרא למעוטי קרקע משבועה. </span>דילפינן לה מכלל ופרט בשבועות <span class='mareimakom'>(דף מב:)</span> ולקמן בפרק הזהב <span class='mareimakom'>(דף נז:)</span>: 


lvr: 42
pgn: 5
dfh: a
trm: אי נמי
txt:
<span class='five'>אי נמי. </span>להיכן דהודה בכלים דלאו הילך הוא ואשמועינן דאינו נשבע אכפירת (שעבוד) קרקעות: 


lvr: 42
pgn: 5
dfh: a
trm: ד' שומרין
txt:
<span class='five'>ד' שומרין. </span>שבועה האמורה בהן בשומר חנם שנגנבה הימנו ושומר שכר שנאנסה ובשואל שמתה מחמת מלאכה: 


lvr: 42
pgn: 5
dfh: a
trm: צריכין כפירה במקצת והודאה במקצת
txt:
<span class='five'>צריכין כפירה במקצת והודאה במקצת. </span>כפירה לא הויא אלא בכופר ממש או לא היו דברים מעולם או החזרתי לך הודאה לא הויא אא'כ הודה ממש שיש לו בידו שחייב להחזיר לו נמצא שאין חיוב שבועת השומרים באה אלא אם כן טען שלש פרות באחת כפר לו ובאחת הודה לו שישנה בידו והשלישית אומר לו נאנסה או אם שומר חנם הוא אומר לו בשלישית נגנבה דחייב עליה שבועה האמורה בפרשה <span class='mareimakom'>(שמות כב)</span> שלא שלח ידו במלאכת רעהו דאילו שבועה דכפירה אין זו שבועה האמורה בשומרים ובלאו כפירה נמי לא תחייביה שבועת שומרים דכתיב בשומר חנם כי הוא זה דמינה נפקא לן <span class='mareimakom'>(שבועות לט:)</span> שמודה במקצת וכפר במקצת ולאפוקי ממ'ד בבבא קמא בהגוזל [קמא] <span class='mareimakom'>(דף קז.)</span> עירוב פרשיות כתוב כאן וכי כתיב כי הוא זה לאו אשומר חנם דכתיב גביה קאי אלא אאם כסף תלוה ואשמועינן האי תנא דבשומרים נמי בעינן כפירה והודאה והשבועה האמורה בפרשה על פרה שלישית: 


lvr: 42
pgn: 5
dfh: a
trm: לרבי חייא קמייתא
txt:
<span class='five'>לרבי חייא קמייתא. </span>כלומר ת'ש לדרבי חייא קמייתא דאמר לעיל שלא תהא הודאת פיו גדולה מהעדאת עדים כו': 


lvr: 42
pgn: 5
dfh: a
trm: אשר יאמר וגו'
txt:
<span class='five'>אשר יאמר וגו'. </span>מודה לו במקצת מכלל דכופר במקצת וכתב בההוא לעיל מיניה ונקרב בעל הבית אל האלהים ודרשינן לקמן <span class='mareimakom'>(דף מא:)</span> ונקרב לשבועה: 


lvr: 42
pgn: 5
dfh: a
trm: ההוא
txt:
<span class='five'>ההוא. </span>מיבעי ליה להודאת מקצת דמחייבא עליה שבועה ואתיא העדאת עדים מינה בקל וחומר כדלעיל דליכא קרא יתירא דתדרוש מינה מיעוטא: 


lvr: 42
pgn: 5
dfh: a
trm: וחד להודאה ממין הטענה
txt:
<span class='five'>וחד להודאה ממין הטענה. </span>דבעינן שתהא הודאה ממין טענת כפירה שאם טענו סאה של חטים והודה לו בשעורים פטור: 


lvr: 42
pgn: 5
dfh: a
trm: והא גזלן הוא
txt:
<span class='five'>והא גזלן הוא. </span>וכי אמר רבי חייא במלוה אי נמי בפקדון שלא שלח בו יד ואבד ממנו דאיכא למימר אשתמוטי משתמיט: 


lvr: 42
pgn: 5
dfh: a
trm: לשכנגדו קאמינא
txt:
<span class='five'>לשכנגדו קאמינא. </span>אם שבועה מוטלת עליו נשבע שכנגדו ונוטל כדאמרינן בשבועות <span class='mareimakom'>(דף מד:)</span> שהחשוד על השבועה תקנו חכמים שכנגדו נשבע: 


lvr: 42
pgn: 5
dfh: a
trm: היסת
txt:
<span class='five'>היסת. </span>שבועה שהסיתו חכמים לכך להסיתו להודות וטעמא מפרש בשבועות <span class='mareimakom'>(דף מ:)</span> חזקה אין אדם טוען אא'כ יש לו בידו: 


lvr: 42
pgn: 5
dfh: b
trm: ותקנתא
txt:
<span class='five'>ותקנתא. </span>דכשכנגדו ישבע ויטול דהויא נמי תקנתא דמן התורה מי שעליו לשלם הוא ישבע ויפטר מן התשלומין ואין נשבע ונוטל מן התורה ואותן המנויין בשבועות <span class='mareimakom'>(דף מד:)</span> תקנת חכמים הן ולשבועה דאורייתא עבוד רבנן תקנתא אבל תקנתא לתקנתא לא עבדינן: 


lvr: 42
pgn: 5
dfh: b
trm: ותיפוק ליה דהוה ליה רועה
txt:
<span class='five'>ותיפוק ליה דהוה ליה רועה. </span>אדאביי קא מתמה דקשיא ליה והא גזלן הוא ותיפוק ליה דבלאו הך גזילה פסול לשבועה: 


lvr: 42
pgn: 5
dfh: b
trm: דידיה
txt:
<span class='five'>דידיה. </span>רועה בהמות שלו פסול דבשביל הנאתו רועה אותן בשדות אחרות אבל רועה בהמות העיר בשכר בשביל הנאת אחרים אינו חוטא להרעות עד שיגיע למרעה המופקר לכל: 


lvr: 42
pgn: 5
dfh: b
trm: דאי לא תימא הכי
txt:
<span class='five'>דאי לא תימא הכי. </span>דלא אמרינן על רועה בהמות דעלמא שהוא גזלן אנן חיותא לרועה היכי מסרינן: 


lvr: 42
pgn: 5
dfh: b
trm: על דאית ליה משתבע או על דלית ליה משתבע
txt:
<span class='five'>על דאית ליה משתבע או על דלית ליה משתבע. </span>הבא לישבע וליטול חציה צריך הוא לישבע שיש לו בה חציה או לישבע שאין לו בה פחות מחציה שמא אין לו בה כלום וכי משתבע שאין לו בה פחות מחציה באמת הוא נשבע שהרי אין לו כלום דבשלמא אם היה לו בה שליש או רביע והוא נשבע שאין לו בה פחות מחציה נשבע בשקר שהרי יש לו בה שליש שהוא פחות מחציה ואין לו בה חציה אבל כשאין לו בה כלום נשבע הוא באמת: 


lvr: 42
pgn: 5
dfh: b
trm: שבועה שיש לי בה
txt:
<span class='five'>שבועה שיש לי בה. </span>ואם תאמרו שמא שליש או רביע שבועה שאין לי חלק בה פחות מחציה: 


lvr: 42
pgn: 5
dfh: b
trm: מי יהבינן ליה כולה
txt:
<span class='five'>מי יהבינן ליה כולה. </span>הרי חבירו תופס בה ואם ישביעוהו על כולה הרי לעז לב'ד מאחר שכולה שלו והם אמרו יחלוקו: 


lvr: 42
pgn: 5
dfh: b
trm: ולדבריכם
txt:
<span class='five'>ולדבריכם. </span>שאין אתם מאמינים לי בכולה שבועה שיש לי בה ואין לי בה פחות מחציה: 


lvr: 42
pgn: 5
dfh: b
trm: ונימא מגו דחשיד אממונא חשיד כו'
txt:
<span class='five'>ונימא מגו דחשיד אממונא חשיד כו'. </span>אדרבי יוחנן פריך דאמר חשדוהו רבנן שמא ילך ותוקף בטליתו של חבירו ואומר שלי הוא אם חשוד הוא בכך חשוד הוא נמי לישבע: 


lvr: 42
pgn: 5
dfh: b
trm: דאמר רב אידי בר אבין הכופר במלוה
txt:
<span class='five'>דאמר רב אידי בר אבין הכופר במלוה. </span>שבאו עדים והחזיקוהו בכפרן שהעידוהו שהוא חייב לו: 


lvr: 42
pgn: 5
dfh: b
trm: בפקדון פסול לעדות
txt:
<span class='five'>בפקדון פסול לעדות. </span>דמאי אשתמוטי איכא הרי לא ניתן להוצאה ובעין הוא ואם אבד יטעון שאבד ויפטר: 


lvr: 42
pgn: 5
dfh: b
trm: ולימא מיגו דחשיד אממונא
txt:
<span class='five'>ולימא מיגו דחשיד אממונא. </span>דההוא דאמר לא היו דברים מעולם כופר בפקדון הוא וליכא למימר משתמיט: 


lvr: 42
pgn: 5
dfh: b
trm: חשיד נמי אשבועה דידה
txt:
<span class='five'>חשיד נמי אשבועה דידה. </span>דבשלמא אשבועת שומרין דההוא דקטעין נאנסה דחייביה רחמנא שבועה איכא למימר דלא חשיד אממונא אלא שמא פשע בשמירתה וחייב לשלם אונסיה וסבר עד דהוי לי זוזי ופרענא ליה אלא ההיא דכפירה הא ודאי כופר בפקדון הוא ומשקר והיכי משבעינן ליה עלה: 


lvr: 42
pgn: 5
dfh: b
trm: דההיא שעתא הוה גביה </span>ולא גרס ההיא שעתא דאשתבע: <span class='five'>דאמר רב הונא
txt:
<span class='five'>דההיא שעתא הוה גביה </span>ולא גרס ההיא שעתא דאשתבע: <span class='five'>דאמר רב הונא. </span>לקמן בהמפקיד גבי שילם ולא רצה לישבע אמר רב הונא אם בא לשלם משביעין אותו שבועה שאינה ברשותו חיישינן שמא עיניו נתן בה: 


lvr: 42
pgn: 5
dfh: b
trm: הא קא עבר בלא תחמוד
txt:
<span class='five'>הא קא עבר בלא תחמוד. </span>מה לי חשוד על לא תחמוד מה לי חשוד על לא תגזול נימא מיגו דחשיד עליה חשיד אשבועתא:  משביעין


lvr: 42
pgn: 6
dfh: a
trm: שניהם נשבעים
txt:
<span class='five'>שניהם נשבעים. </span>גבי חנוני על פנקסו וקשה לי אמאי שבקה למתני' דשבועות ומייתי לה מברייתא: 


lvr: 42
pgn: 6
dfh: a
trm: שלא שלחתי בה יד
txt:
<span class='five'>שלא שלחתי בה יד. </span>לעשות מלאכתו דאי שלח בה יד הוי גזלן עליה ומיחייב באונסיה ואפילו נאנסה ברשותיה היא קיימא ודידיה היא: 


lvr: 42
pgn: 6
dfh: a
trm: נימא
txt:
<span class='five'>נימא. </span>גבי שבועה שאינה ברשותי מיגו דחשיד אממונא שמא ברשותיה הוא וכופר בה חשיד נמי אשבועתא: 


lvr: 42
pgn: 6
dfh: a
trm: אביי אמר
txt:
<span class='five'>אביי אמר. </span>טעמא דמתני' לאו כדר' יוחנן דאי הוה חשיד לן אהולך ותוקף בטלית חבירו חנם הוה לן חשוד אשבועה אלא חיישינן שמא מלוה ישנה יש לו עליו על זה ומכיר בו ששכחה ויכפור בו והולך ותוקף בטליתו ונשבע שיש לו בה דמי חציה וטלית זו שלו דהא אפילו גלימא דעל כתפיה שעביד ליה: 


lvr: 42
pgn: 6
dfh: a
trm: ולא פרשי מספק ממונא
txt:
<span class='five'>ולא פרשי מספק ממונא. </span>אבל מודאי דממונא פרשי ומאן דלא פריש חשיד נמי אשבועתא: 


lvr: 42
pgn: 6
dfh: a
trm: יוצאה מתחת ידו של אחד מהם
txt:
<span class='five'>יוצאה מתחת ידו של אחד מהם. </span>יוצאה (לבדו) לפני ב'ד מתחת יד האחד שהוא לבדו אחוז בה ולא חבירו: 


lvr: 42
pgn: 6
dfh: a
trm: אפי' לסומכוס כו'
txt:
<span class='five'>אפי' לסומכוס כו'. </span>כלומר ואליבא דסומכוס דמיקל בחלוקה ולא מצריך אפי' שבועה איצטריך לאשמועינן דבכה'ג מודי סומכוס דאפי' בשבועה לא שקיל דהא לאו ממון המוטל בספק הוא: 


lvr: 42
pgn: 6
dfh: a
trm: דסרכא לאו כלום היא
txt:
<span class='five'>דסרכא לאו כלום היא. </span>ואין שור שחוט לפניך ולא דמי לנמצא עוברה בצדה <span class='mareimakom'>(ב'ק דף מו.)</span>: 


lvr: 42
pgn: 6
dfh: b
trm: ואמר ליה רב אושעיא לרבה </span>גרסינן: <span class='five'>לכפרי
txt:
<span class='five'>ואמר ליה רב אושעיא לרבה </span>גרסינן: <span class='five'>לכפרי. </span>שם מקום: 


lvr: 42
pgn: 6
dfh: b
trm: אחד בכור אדם
txt:
<span class='five'>אחד בכור אדם. </span>כגון שהפילה אמו לפניו ספק דבר הפוטר בבכורה ספק רוח הפילה והבא אחריו בכור: 


lvr: 42
pgn: 6
dfh: b
trm: המוציא מחבירו כו'
txt:
<span class='five'>המוציא מחבירו כו'. </span>קס'ד אם ביד ישראל הן הוי כהן מוציא מחבירו עליו הראיה ואם תקפה כהן ושתיק ישראל והדר צווח הוי ישראל מוציא מחבירו: 


lvr: 42
pgn: 6
dfh: b
trm: וכי לא תקפו
txt:
<span class='five'>וכי לא תקפו. </span>חמור כח הקדש לאוסרן בגיזה ועבודה ש'מ דאת'ל תקפו אין מוציאין אותו מידו הקדישה מקודשת: 


lvr: 42
pgn: 6
dfh: b
trm: לעולם אימא לך
txt:
<span class='five'>לעולם אימא לך. </span>גבי בכור דאפילו תקפו כהן מוציאין אותו מידו מסתמא בחזקת ישראל הן ולעולם הכהן קרוי מוציא מחבירו וטעמא דגיזה ועבודה לאו משום דיהא לכהן שום כח בהן דתפשוט מינה להיכא דאי תקפו אין מוציאין מידו הקדישה הוי הקדש אלא הכא משום איסור ספק גיזת קדשים וקדושה הבא מאליה שאני שאם בכור הוא מאליו קדוש ואיכא לספוקי בהכי אבל גבי מסותא דאין קדושה באה אלא על פיו של זה אימא לך דאפילו אם תמצי לומר תקפה אין מוציאין הקדישה בלא תקפה לא הוי הקדש דאין יכול להקדיש דבר שאינו ברשותו: 


lvr: 42
pgn: 6
dfh: b
trm: הספיקות
txt:
<span class='five'>הספיקות. </span>לקמן מפרש בספק פדיון פטר חמור דמפריש עליו טלה לאפקועי איסורא והוא לעצמו שאין צריך ליתנו לכהן שהמוציא מחבירו עליו הראיה ופדיון פטר חמור בר עשורי הוא אם יש לכהן י' פטרי חמורים שנפלו לו מבית אבי אמו ישראל מפריש עליהם עשרה שיין ומעשרן והן שלו הלכך ספק פדיון פטר חמור ביד ישראל נכנס לדיר עם שאר טלאים שלו להתעשר ואי נפקא בעשירי ליפוק: 


lvr: 42
pgn: 6
dfh: b
trm: ואי ס'ד
txt:
<span class='five'>ואי ס'ד. </span>יש לכהן צד זכייה בו נמצא זה אם יצא בעשירי פוטר ממונו בממונו של כהן: 


lvr: 42
pgn: 6
dfh: b
trm: אם בר חיובא הוא
txt:
<span class='five'>אם בר חיובא הוא. </span>אי האי גברא בר חיובא הוא לעשורי שפדיון זה לאו פדיון פטר חמור שלו הוא הרי יש לו י' טלאים וחייב לעשרן שפיר קמעשר: 


lvr: 42
pgn: 6
dfh: b
trm: אי לאו בר חיובא הוא
txt:
<span class='five'>אי לאו בר חיובא הוא. </span>שפדיון זה של כהן לא פטר ליה מידי דתשעה לאו בני עשורי נינהו: 


lvr: 42
pgn: 6
dfh: b
trm: לאו מילתא היא דאמרי
txt:
<span class='five'>לאו מילתא היא דאמרי. </span>דודאי סייעתא היא למר דאי הוה צד זכייה לכהן ביה מספק ואשתכח דכל הני טלאים ספק חייבים במעשר ספק אין חייבים מספיקא לא הוי צריך לעשורינהו כדקאמרת לעשורי ממה נפשך דכל ספק חייב ספק פטור לאו בני עשורי נינהו ואפילו היכא דאיכא למימר ממה נפשך: 


lvr: 42
pgn: 6
dfh: b
trm: קפץ אחד מן המנויין כו'
txt:
<span class='five'>קפץ אחד מן המנויין כו'. </span>היה מעשר טלאים והתחיל למנות כשהיו יוצאים בפתח הדיר ועד שלא הגיע לעשרה קפץ אחד מן המנויין לתוך הדיר ואינו מכירו: 


lvr: 42
pgn: 6
dfh: b
trm: כולם פטורין
txt:
<span class='five'>כולם פטורין. </span>בין אותן שיצאו בין אותן שבתוך הדיר ואפילו הן אלף שיצאו פטורין (שהם) מנין הראוי שכשמנאן היה המנין ראוי להשלים ולבא לכלל מעשר ואמרינן בבכורות והכי מייתינן לה מנין הראוי פוטר ואותן שבתוך הדיר פטורין משום זה המעורב דכל אשר יעבור תחת השבט אמר רחמנא ולא שעבר כבר וכל חד מינייהו ספק כבר עבר הוא: 


lvr: 42
pgn: 6
dfh: b
trm: ואי ס'ד ספיקא
txt:
<span class='five'>ואי ס'ד ספיקא. </span>דאיכא למימר ממה נפשך בעי לעשורי שמא יעשה כתורה וכמצוה נעשרינהו להנך דבתוך הדיר ממה נפשך כל י' שיוצאין אם מעשר שלהן בר חיוב וכראוי הוא כגון שלא יצא אותו הקופץ לתוכן שפיר קא מעשר: 


lvr: 42
pgn: 6
dfh: b
trm: במנין הראוי
txt:
<span class='five'>במנין הראוי. </span>שכשמנה א' ב' ג' היו בדיר טלאים הרבה שהיו ראוין להשלים ופוטרין מניינו: 


lvr: 42
pgn: 6
dfh: b
trm: מנין הראוי פוטר
txt:
<span class='five'>מנין הראוי פוטר. </span>היה לו י' טלאים ומנה חמש ומת אחד מן שאינו מנוין המנוין פטורין ושאינן מנוין מצטרפין לגורן אחר שיולדו לו טלאים עד שיגיע זמן הגורן ויצטרפם עם אלו אבל המנוין פטורין במנין הראוי ויליף לה מאשר יעבור ולא שכבר עבר דמשעבר תחת השבט ולא עלה בידו לעשר שוב אינו מעבירו פעם אחרת כשיולדו לו טלאים לצרף עמהם:  אלא


lvr: 42
pgn: 7
dfh: a
trm: עשירי ודאי
txt:
<span class='five'>עשירי ודאי. </span>הצריך הכתוב לעשר ולא הצריך לעשר את הספק וכל עשירי שבכאן ספק הן שאפי' יצא הפטור בחמישי שוב אין העשירי קרוי עשירי אלא תשיעי שהפטור אינו מן המנין: 


lvr: 42
pgn: 7
dfh: a
trm: ספק פדיון פטר חמור
txt:
<span class='five'>ספק פדיון פטר חמור. </span>טלה שהופרש על ספק פטר חמור שאפילו הוא פטר חמור ודאי אין בטלה זה של פדיון משום קדושה: 


lvr: 42
pgn: 7
dfh: a
trm: עובדא הוה בי רב חסדא ורב חסדא בי רב הונא
txt:
<span class='five'>עובדא הוה בי רב חסדא ורב חסדא בי רב הונא. </span>מעשה היה ובא לפני רב חסדא ורב חסדא הביאו לפני רב הונא: 


lvr: 42
pgn: 7
dfh: a
trm: שאינו יכול להוציאו כו'
txt:
<span class='five'>שאינו יכול להוציאו כו'. </span>והאי נמי דחזינן ליה דאין יכול להוציאו בדיינין שאין לו ראיה בדבר אין הקדישו קדוש: 


lvr: 42
pgn: 7
dfh: a
trm: מקרקעי
txt:
<span class='five'>מקרקעי. </span>דכל היכא דאיתיה ברשות מרי' קיימא דקרקע אינה נגזלת ושפיר פשיטנא מהא דאי הוה ליה ראיה עלה הקדישו הקדש: 


lvr: 42
pgn: 7
dfh: a
trm: דכמאן דפסיק דמי
txt:
<span class='five'>דכמאן דפסיק דמי. </span>וקנייה מקנה והמכר נקנה בו ללוקח ודוקא נקט שלש על שלש דכלי בעינן דכתיב <span class='mareimakom'>(רות ד)</span> נעלו ובציר משלש אצבעות לאו בגד הוא כדאשכחן גבי טומאה: 


lvr: 42
pgn: 7
dfh: a
trm: ומשיחה
txt:
<span class='five'>ומשיחה. </span>שקשור בה בידו אם יש כח באותו חוט שיכול לנתקו לגט מידה ולהביאו אצלו: 


lvr: 42
pgn: 7
dfh: a
trm: יתקיים השטר בחותמיו
txt:
<span class='five'>יתקיים השטר בחותמיו. </span>קס'ד דהכי קאמר אם השטר כשר שיקיימוהו חותמיו לומר כתב ידינו הוא הרי הוא בחזקתו: 


lvr: 42
pgn: 7
dfh: a
trm: נפל השטר ליד הדיין
txt:
<span class='five'>נפל השטר ליד הדיין. </span>משמע דהכי קאמר אם מצאו דיין לא יוציאו אותו עולמית מיד דיין ולקמן פריך מאי שנא דיין מאינשי דעלמא: 


lvr: 42
pgn: 7
dfh: a
trm: במקוים
txt:
<span class='five'>במקוים. </span>שכתוב בו הנפק שיצא כבר בב'ד והעידו עדים על חתימת ידן וכותבין הדיינין בו שטרא דנן נפק קדמנא ואסהידו פלוני ופלוני על חתימת ידייהו ואשרנוהו וקיימנוהו כדחזי: 


lvr: 42
pgn: 7
dfh: a
trm: כולי עלמא לא פליגי דיחלוקו
txt:
<span class='five'>כולי עלמא לא פליגי דיחלוקו. </span>דכי אמרינן דיתקיים השטר בחותמיו לא למגבי מלוה כולו קאמר אלא למגבי פלגיה ופלוגתייהו כשאינו מקוים רבי סבר אף על פי שהלוה מודה ליה שכתב שטר זה ולוה לו מעות צריך המלוה לקיימו בחותמיו ואפילו השטר בידו נאמן הלוה לומר פרעתיך דכל זמן שאינו מקוים מאן קמשוי ליה שטרא לוה שמודה לו שכתבו הא אמר דפריע אבל משהשטר מוחזק על פי עדיו אין הלוה נאמן לומר פרעתי הלכך זה ששניהם מוחזקים אי מקיים ליה מלוה בעדות ומשוי ליה שטר מעליא אין הלוה נאמן באמירתו אלא על ידי חזקה זה שאדוק בו והרי הוא כשאר מציאה ופליג: 


lvr: 42
pgn: 7
dfh: b
trm: ורבי יוסי לא חייש לפירעון
txt:
<span class='five'>ורבי יוסי לא חייש לפירעון. </span>דמאן דמהדרי ליה שטר פרוע לאלתר זהיר ביה לקורעו ולא משהי ליה: 


lvr: 42
pgn: 7
dfh: b
trm: צררי אתפסה
txt:
<span class='five'>צררי אתפסה. </span>מעות צרורות או כספים מסר לה ליחוד כתובתה כשנשאה או לאחר מכאן שלא יטריחוה יורשים אם תתאלמן: 


lvr: 42
pgn: 7
dfh: b
trm: לעולם איפוך קמייתא
txt:
<span class='five'>לעולם איפוך קמייתא. </span>ודקשיא לך דרבנן אדרבנן לא תיקשי דטעמייהו דרבנן בכתובה לאו משום דחיישינן לפירעון דמאן דפרע ואהדר ליה שטרא לאלתר קרע ליה אלא משום דחיישינן לשתי כתובות שמא חזר וכתב לה כתובה אחרת שניה לאחר שנפלה זאת מידה ואין הבעל מודה דקתני לאו באומר פרעתי אלא באומר אל תחזרו לה שיש בידה אחרת ותוציא על יורשי שטר אחר שטר: 


lvr: 42
pgn: 7
dfh: b
trm: מחלוקת
txt:
<span class='five'>מחלוקת. </span>האי יחלוקו דקאמר ר'ש [ב'ג] דמשמע חולקין בשוה כך שמעתי משום ר' יצחק ב'ר מנחם ונראה בעיני: 


lvr: 42
pgn: 7
dfh: b
trm: ושניהם אדוקים בתורף
txt:
<span class='five'>ושניהם אדוקים בתורף. </span>כלומר או שניהם אדוקין בתורף ותורף גילוי של שטר מקום הלוה והמלוה והמעות והזמן טופס שאר כל לשון השטר: 


lvr: 42
pgn: 7
dfh: b
trm: זה נוטל כו'
txt:
<span class='five'>זה נוטל כו'. </span>דמאי דתפיס דידיה הוא כדקתני לעיל זה נוטל עד מקום שידו מגעת כו' ולקמן מפרש למאי מיבעי ליה: 


lvr: 42
pgn: 7
dfh: b
trm: שטרא דאית ביה זמן כמה שוה
txt:
<span class='five'>שטרא דאית ביה זמן כמה שוה. </span>דתורף עדיף מטופס דאית ביה מקום הזמן דאילו שם המלוה והלוה והמעות כתובין אף בטופס שצריך לחזור מעניינו של שטר בשיטה אחרונה והוא עיקר כדתנן <span class='mareimakom'>(ב'ב דף קסה:)</span> כתוב בו [מלמעלה מנה ומלמטה מאתים] מלמעלה מאתים ומלמטה מנה הכל הולך אחר התחתון אבל זמן לא מיהדר ואי משום חתימת עדים דהוא תחת הטופס הא אית ליה לרשב'ג מודה בשטר שכתבו אין צריך לקיימו והאי מודה שכתבו הוא:  דחזיא


lvr: 42
pgn: 8
dfh: a
trm: זאת אומרת
txt:
<span class='five'>זאת אומרת. </span>מתני' דקתני שנים שהגביהו מציאה קנאוה ויחלוקו וכשמגביה מגביה לדעת שיקנה בה חבירו חציה ש'מ המגביה מציאה כו' ולקמיה פריך דיוקא דרמי בר חמא מהיכא מאיזו בבא ממשנתנו הוא למד כן: 


lvr: 42
pgn: 8
dfh: a
trm: לעולם אימא לך לא קנה חבירו
txt:
<span class='five'>לעולם אימא לך לא קנה חבירו. </span>היכא דמגביה לא נתכוין לקנות בה כלום וטעמא אמר לקמן <span class='mareimakom'>(דף י.)</span> דהוי תופס לבעל חוב במקום כו': 


lvr: 42
pgn: 8
dfh: a
trm: והכא
txt:
<span class='five'>והכא. </span>דקתני במתניתין שנים שהגביהו מציאה קנו מגו דזכי לנפשיה זכי נמי לחבריה: 


lvr: 42
pgn: 8
dfh: a
trm: תדע
txt:
<span class='five'>תדע. </span>דאפי' אמר לא קנה חבירו היכא דהגביה כולה לדעת חבירו הכא דהגביה לעצמו ולחבירו קני משום מגו: 


lvr: 42
pgn: 8
dfh: a
trm: פטור
txt:
<span class='five'>פטור. </span>המשלח פטור מלשלם כפל דקי'ל אין שליח לדבר עבירה להתחייב שולחו אלא שליח דדברי הרב ודברי התלמיד דברי מי שומעין: 


lvr: 42
pgn: 8
dfh: a
trm: ואילו שותפין שגנבו
txt:
<span class='five'>ואילו שותפין שגנבו. </span>והאחד הוציאה מרשות בעלים לדעתו ולדעת חבירו אמרינן בבבא קמא <span class='mareimakom'>(דף עח:)</span> דחייבין: 


lvr: 42
pgn: 8
dfh: a
trm: השתא דאמרת מגו
txt:
<span class='five'>השתא דאמרת מגו. </span>דזכי לנפשיה כו' חרש ופקח שהגביהו מציאה קנאוה אע'פ שהגבהה של חרש אינה הגבהה לקנות אלא מפני דרכי שלום כדתנן <span class='mareimakom'>(גיטין דף נט:)</span> חרש שוטה וקטן יש בהן גזל מפני דרכי שלום אפילו הכי אמר מגו דזכי לנפשיה כו': 


lvr: 42
pgn: 8
dfh: a
trm: בשלמא חרש קני דקא מגבה לה בן דעת
txt:
<span class='five'>בשלמא חרש קני דקא מגבה לה בן דעת. </span>לראשה השני לצורך שניהם וראשו של צד חרש לגבי חרש מיהא הויא הגבהה כדתקון ליה מפני דרכי שלום אלא פקח במאי קני לגבי פקח הוי ראשה שהגביה החרש כמונח על גבי קרקע דהגבהה דחרש לא קניא אלא מדרכי שלום בעלמא: 


lvr: 42
pgn: 8
dfh: a
trm: ומאי מגו
txt:
<span class='five'>ומאי מגו. </span>איכא למימר הכא דקאמר השתא דאמרת מגו אמרינן מגו וחרש אמאי קני הא לא זכי פקח לנפשיה דנימא דזכי נמי לחבריה ולא הויא הגבהה דפקח הגבהה: 


lvr: 42
pgn: 8
dfh: a
trm: הא קאמר כולה שלי ואנא אגבהתיה
txt:
<span class='five'>הא קאמר כולה שלי ואנא אגבהתיה. </span>והיאך נאמר לא יקנה לא זה ולא זה ויבא אחר ויטלנה והלא כל אחד טוען אני הגבהתיה ואין כאן מגביה מציאה לחבירו ומה יש לו להשיב בשלמא האי שכנגדו המוחזק בה כמוהו אמר לא הגבהת אתה כי אם אני אבל אחר מן השוק מה יטעון: 


lvr: 42
pgn: 8
dfh: a
trm: ממשנה יתירה
txt:
<span class='five'>ממשנה יתירה. </span>אמרינן דהמגביה מציאה כו' ומשום הכי אמרינן יחלוקו דאמרינן שניהם הגביהוה והוה ליה כל אחד מגביה מציאה לו ולחבירו וקני דאי משום דלא ידעינן הי מינייהו משקר והוה ליה ממון המוטל בספק וחולקין בשבועה משום שלא יהא כל אחד ואחד הולך ותוקף כדאמרינן לעיל <span class='mareimakom'>(דף ג.)</span> הא שמענא ליה מרישא: 


lvr: 42
pgn: 8
dfh: a
trm: אלא לאו במציאה
txt:
<span class='five'>אלא לאו במציאה. </span>ואיצטריך לאשמועינן שאין אחר יכול לחוטפה דמגביה מציאה לחבירו קנה חבירו: 


lvr: 42
pgn: 8
dfh: a
trm: ורבא אמר לך
txt:
<span class='five'>ורבא אמר לך. </span>בעלמא היכא דלא נתכוין המגביה לזכות בה לא קנה חבירו ומשנה יתירה דמתניתין אשמועינן המגביה מציאה לו ולחבירו קנה אף חבירו דמגו דזכי לנפשיה זכי נמי לחבריה:  שמעית


lvr: 42
pgn: 8
dfh: b
trm: שמעית מיניה דמר שמואל תרתי
txt:
<span class='five'>שמעית מיניה דמר שמואל תרתי. </span>שמעתי ממנו שני דברים דין רכוב ודין מנהיג בחד אמר לי קני ובחד אמר לי לא קני ולא ידענא כו': 


lvr: 42
pgn: 8
dfh: b
trm: אי נימא רכוב לחודיה
txt:
<span class='five'>אי נימא רכוב לחודיה. </span>שאין אחר מנהיג עמו ובא אחד מן השוק וחוטפו ממנו בפנינו ומושכה לקנותה וכן מנהיג ואין רכוב עמו ובא אחד וחוטפו ממנו בפנינו לקנותה וקאמר שמואל בחד מינייהו דלא קני ומאן דחטף שפיר חטף ומבעיא ליה לרב יהודה בהי מינייהו: 


lvr: 42
pgn: 8
dfh: b
trm: מנהיג לחודיה מי איכא למאן דאמר דלא קני
txt:
<span class='five'>מנהיג לחודיה מי איכא למאן דאמר דלא קני. </span>הא משיכה היא זו ובהמה נקנית במשיכה ומאי תיבעי ליה לרב יהודה אי ודאי אמר שמואל בחד מינייהו דלא קני ברכוב הוא דקאמר דקסבר משיכה בעינן שתעקור יד ורגל כדאמרינן בקדושין <span class='mareimakom'>(דף כב:)</span>: 


lvr: 42
pgn: 8
dfh: b
trm: אלא רכוב במקום מנהיג
txt:
<span class='five'>אלא רכוב במקום מנהיג. </span>שניהם באים לפנינו זה רכוב וזה מנהיג זה אומר כולה שלי וזה אומר כולה שלי אמר שמואל חד קני ומבעיא ליה לרב יהודה היכא דאיתנהו לתרוייהו הי עדיף רכוב עדיף דהא תפיס בה וכי אמרינן משיכה קני היכא דליכא רכוב אבל במקום רכוב לא: 


lvr: 42
pgn: 8
dfh: b
trm: או דלמא מנהיג עדיף דקאזלא מחמתיה
txt:
<span class='five'>או דלמא מנהיג עדיף דקאזלא מחמתיה. </span>והיא הגדולה בקנין: למאן אי לר'מ כו' עד לרבנן לא גרס: 


lvr: 42
pgn: 8
dfh: b
trm: ומדאפיך שמואל כו'
txt:
<span class='five'>ומדאפיך שמואל כו'. </span>ש'מ סבירא לשמואל רכוב לאו מידי מעשה עביד ומשום דיחיד ורבים הלכה כרבים אפכה למתני' לאוקמא פטורא כרבנן: הכי גרסינן 


lvr: 42
pgn: 8
dfh: b
trm:
שמע מינה ס'ל לשמואל רכוב לחודיה לא קני </span>ולא גרס לרבנן: <span class='five'>והא זמנין סגיאין אמרת

txt:
<span class='five'>שמע מינה ס'ל לשמואל רכוב לחודיה לא קני </span>ולא גרס לרבנן: <span class='five'>והא זמנין סגיאין אמרת. </span>להא שמעתין נחזי אנן: 


lvr: 42
pgn: 8
dfh: b
trm: אברא
txt:
<span class='five'>אברא. </span>אמת הוא אמר לי נחזי אנן וזכור אני שאמרתי לו היכי תפשוט מר רכוב מיושב בקרון: 


lvr: 42
pgn: 8
dfh: b
trm: מוסירה אינה קונה
txt:
<span class='five'>מוסירה אינה קונה. </span>במציאה עד שיוליכנה ותעקור יד ורגל ואע'ג דבמכירה קני כדתנן <span class='mareimakom'>(קדושין דף כה:)</span> בהמה גסה נקנית במסירה לגבי מציאה לא קני כדאמרינן טעמא לקמן בשמעתין: 


lvr: 42
pgn: 8
dfh: b
trm: איכא דאמרי
txt:
<span class='five'>איכא דאמרי. </span>רב יוסף משמיה דנפשיה קאמר נחזי אנן וא'ל אביי היכי תפשוט רכוב כו': 


lvr: 42
pgn: 8
dfh: b
trm: אי נימא ר'מ
txt:
<span class='five'>אי נימא ר'מ. </span>דאמר היושב בקרון סופג את הארבעים ומתני' יחידאה היא ולית הלכתא כוותיה: 


lvr: 42
pgn: 8
dfh: b
trm: אלא לאו רבנן
txt:
<span class='five'>אלא לאו רבנן. </span>ואשמועינן דביושב הוא דפטור אבל רכוב לא ותיובתא לרב יהודה דפשט רוכב מיושב: 


lvr: 42
pgn: 8
dfh: b
trm: במנהיג ברגליו
txt:
<span class='five'>במנהיג ברגליו. </span>דקנייה במשיכה שבועט בה ברגליו והולכת מחמתו כדרך רוכבי סוסים: 


lvr: 42
pgn: 8
dfh: b
trm: תרי גווני מנהיג
txt:
<span class='five'>תרי גווני מנהיג. </span>דאי אשמועינן בשני מנהיגים דיחלוקו לא היינו יודעים להאי מהו דתימא כו': חמור דרכו בהנהגה וגמל דרכו במשיכה:  במדה


lvr: 42
pgn: 9
dfh: a
trm: אי הכי
txt:
<span class='five'>אי הכי. </span>דלתנא קמא איפכא קני אמאי קתני משיכה בגמל והנהגה בחמור ליערבינהו וכו' מושכין ומנהיגין: 


lvr: 42
pgn: 9
dfh: a
trm: איכא חד צד דלא קני
txt:
<span class='five'>איכא חד צד דלא קני. </span>להכי לא מצי למתני בתרוייהו משיכה והנהגה ותנא הכי מושכין בגמל ומנהיגין בחמור או שהיה אחד מושך ואחד מנהיג באחד מהן אותו שדרכו בשניהם: 


lvr: 42
pgn: 9
dfh: a
trm: ש'מ רכוב קני
txt:
<span class='five'>ש'מ רכוב קני. </span>שלא במקום מנהיג וכיון דשלא במקום מנהיג קני כוליה במקום מנהיג פלגי: 


lvr: 42
pgn: 9
dfh: a
trm: בשלמא רכוב
txt:
<span class='five'>בשלמא רכוב. </span>מצית למימר דקנה בהגבהת חבירו שהגביה ראשו השני מן הקרקע דקא מגבה לה בן דעת: 


lvr: 42
pgn: 9
dfh: a
trm: אלא תפוס במוסירה במאי קני
txt:
<span class='five'>אלא תפוס במוסירה במאי קני. </span>פלגא והלא ראשה השני מונח במקומו והגבהת הפקר לא קניא עד דעקר לכוליה: 


lvr: 42
pgn: 9
dfh: a
trm: האי מאי
txt:
<span class='five'>האי מאי. </span>דקא אמרת הגבהת תופס במוסירה לא הויא הגבהה לדידיה והויא הגבהה לאחריני אפילו אם תימצי לומר כו': 


lvr: 42
pgn: 9
dfh: a
trm: הואיל ויכול
txt:
<span class='five'>הואיל ויכול. </span>התפוס במוסירה למושכו בכח וינתק מראש החמור ויביאנו אצלו דהואיל וראש החמור גבוה נוח להביאה אצלו בנתיקה אחת: 


lvr: 42
pgn: 9
dfh: a
trm: חציה על גב העמוד
txt:
<span class='five'>חציה על גב העמוד. </span>דכיון דבמקום גבוה הוא האוחזה בראשה השני נוח לו לנתק ולהביאה אצלו דלא מחסר הגבהה: 


lvr: 42
pgn: 9
dfh: a
trm: הכי נמי דקמא קני
txt:
<span class='five'>הכי נמי דקמא קני. </span>דמכי אגבהה קניא כולה משום דיכול לנתקה אם כן יש חילוק בשנים שהגביהו מציאה זה מכאן וזה מכאן בין מקום גבוה למקום נמוך דהיכא דשני ראשיה מונחים בקרקע אין הגבהת של ראשון קונה כולה שאין יכול לנתקו ולהביאו אצלו מתוך שהוא ארוך ומונח בקרקע כל מה שהוא נותקו ומושכו אחריו נגרר הוא על גבי קרקע והיכא דאחד מראשיה גבוה כגון בראש החמור או על גבי עמוד המגביה תחלה ראש שעל גבי קרקע קונה כולה ואנן לא אשכחן תנא דמפליג: 


lvr: 42
pgn: 9
dfh: a
trm: רכוב בשדה
txt:
<span class='five'>רכוב בשדה. </span>בהמה של מציאה קונה אבל לא בעיר וטעמא מפרש לקמיה ומנהיג אף בעיר קנה וכ'ש בשדה ש'מ רכוב לחודיה קני כו': 


lvr: 42
pgn: 9
dfh: b
trm: ואי אדם חשוב הוא
txt:
<span class='five'>ואי אדם חשוב הוא. </span>אין דרכו להנהיג בהמה ברגליו ודרך כבוד לרכוב עליה אף בסמטא שאין בני אדם שם וכן אשה שאין בה כח לאחוז הבהמה פן תינתק הימנה: 


lvr: 42
pgn: 9
dfh: b
trm: ואי איניש זילא הוא קני
txt:
<span class='five'>ואי איניש זילא הוא קני. </span>שדרכו לרכוב לפני כל אף בלא דוחק לפי שאינו צנוע אבל אדם בינוני כגון שאינו חשוב בעושר ואינו בוש להוליך בהמה ברגליו אין דרכו לרכוב בסמטא בעיר משום צניעות: 


lvr: 42
pgn: 9
dfh: b
trm: משוך בהמה זו על מנת לקנות כלים שעליה
txt:
<span class='five'>משוך בהמה זו על מנת לקנות כלים שעליה. </span>במקח וממכר ומוכר לו את הכלים ולא את הבהמה: 


lvr: 42
pgn: 9
dfh: b
trm: מי קני כלים
txt:
<span class='five'>מי קני כלים. </span>במשיכה דבהמה עם הבהמה דמדקא מבעיא לך במוכר כלים בלא בהמה מכלל דבמוכר שניהם פשיטא לך דמקני בהמה קני כלים משום תורת חצר דקיימא לן חצרו של אדם קונה לו ובהמתו כחצרו והא חצר מהלכת היא וחצר מהלכת לא שמעינן דתקני דכי אתרבאי <span class='mareimakom'>(גיטין דף עז.)</span> מאם המצא תמצא בידו גגו חצרו וקרפיפו אתרבאי דלא נייד והוי משתמר: 


lvr: 42
pgn: 9
dfh: b
trm: וכי תימא כשעמדה
txt:
<span class='five'>וכי תימא כשעמדה. </span>לאחר שעקרה ידה ורגלה ונקנית לו הבהמה במשיכה עמדה ולא הלכה ונקנו כלים בעמידתה דקנה לו חצרו: 


lvr: 42
pgn: 9
dfh: b
trm: כל שאילו מהלך לא קנה כו'
txt:
<span class='five'>כל שאילו מהלך לא קנה כו'. </span>כלומר כיון דראויה היא לילך לאו דומיא דחצר היא ואין קונה בתורת חצר: 


lvr: 42
pgn: 9
dfh: b
trm: בכפותה
txt:
<span class='five'>בכפותה. </span>היא דפשיטא ליה  דדומיא דחצר הוא קני וכל היכא דאמרינן בגמרא והאמר רבא כל שאילו מהלך לא קני כו' מהכא קאמרי ליה: 


lvr: 42
pgn: 9
dfh: b
trm: ה'נ דלא הוי גיטא
txt:
<span class='five'>ה'נ דלא הוי גיטא. </span>והאנן תנן במס' גיטין <span class='mareimakom'>(דף עז.)</span> זרק לה גיטה לתוך חיקה או לתוך קלתה הרי זו מגורשת: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 42
pgn: 9
dfh: b
trm: לא אמר כלום
txt:
<span class='five'>לא אמר כלום. </span>דאפילו אמרי' המגביה מציאה לחבירו לא קנה חבירו כיון דיהבה ליה קנייה ממה נפשך אי קנייה קמא דלא מתכוין להקנות לחבירו הא יהבה ניהליה במתנה ואי לא קנייה קמא משום דלא היה מתכוין לקנות הויא ליה הפקר עד דמטא לידיה דהאי וקנייה האי במאי דעקרה מידיה דקמא לשם קנייה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 42
pgn: 9
dfh: b
trm: מי שליקט את הפאה
txt:
<span class='five'>מי שליקט את הפאה. </span>אדם בעלמא שאינו בעל שדה דאי בבעל שדה לא אמר ר' אליעזר זכה דליכא למימר מיגו דזכי לנפשיה דאפילו הוא עני מוזהר הוא שלא ללקט פאה משדה שלו כדאמר בשחיטת חולין <span class='mareimakom'>(דף קלא:)</span> לא תלקט לעני להזהיר עני על שלו: 


lvr: 42
pgn: 9
dfh: b
trm: ותנן
txt:
<span class='five'>ותנן. </span>המגביה מציאה לחבירו לא קנה חבירו ולא אמרינן מגו דאי הוה בעי הוה זכי לנפשיה זכי נמי לחבריה כי מגבה לה כולה לשם חבירו דתנן היה רוכב כו': 


lvr: 42
pgn: 9
dfh: b
trm: ואמר אני זכיתי בה
txt:
<span class='five'>ואמר אני זכיתי בה. </span>קס'ד אני רוצה לזכות בה עכשיו קאמר ומודה הוא שמתחילה הגביה לשם חבירו וקתני זכה בה אלמא לא קנה חבירו: 


lvr: 42
pgn: 9
dfh: b
trm: אי אמרת בשלמא מעני לעני מחלוקת
txt:
<span class='five'>אי אמרת בשלמא מעני לעני מחלוקת. </span>דאמרי רבנן לא אמרינן מגו דזכי לנפשיה זכי נמי לחבריה אלא היכא דהגביה לדעת שניהם כגון שנים שהגביהו מציאה דאמר בה לעיל <span class='mareimakom'>(דף ח.)</span> גבי בזמן שהם מודים חולקים בלא שבועה דטעמא משום מגו דזכי בהגבהה זו לנפשיה זכי נמי לחבריה אבל מגו דאי בעי הוה זכי לנפשיה זכי לחבריה לא אמרינן:  מתני'


lvr: 42
pgn: 10
dfh: a
trm: מתני' רבנן היא
txt:
<span class='five'>מתני' רבנן היא. </span>ואשמועינן רישא דהיכא דזכי ביה איהו אמרינן מגו וסיפא אשמועינן דהיכא דלא זכי ביה איהו מגו דאי בעי זכי לא אמרי': 


lvr: 42
pgn: 10
dfh: a
trm: דאמר תחילה
txt:
<span class='five'>דאמר תחילה. </span>האי אני זכיתי בה דקאמר תחילה קאמר ליה מתחילה הגבהתיה לצורכי ולא לצרכך ולעולם המגביה מציאה לחבירו קנה חבירו דומיא דמעני לעני: 


lvr: 42
pgn: 10
dfh: a
trm: מדקתני סיפא כו'
txt:
<span class='five'>מדקתני סיפא כו'. </span>ואי תחילה דסיפא לאו משעת הגבהה קאמר אלא אני זכיתי תחילה קודם שנתתיה לך נתכוונתי לזכות בה: 


lvr: 42
pgn: 10
dfh: a
trm: למה לי
txt:
<span class='five'>למה לי. </span>למיתנא בה תחילה פשיטא דאפי' לא אמר תחילה בפירוש מסתמא תחילה קאמר דמי מצי למימר אני זוכה בה עכשיו והלא אינה בידו: 


lvr: 42
pgn: 10
dfh: a
trm: אלא לאו הא קמ'ל
txt:
<span class='five'>אלא לאו הא קמ'ל. </span>דרישא דמתני' דקתני זכה בה בדאמר תחילה ואשמועינן סיפא דאם משנתנה לו טען לו אותה טענה ואמר אני הגבהתיה מתחילה לצורכי לא אמר כלום דגלי דעתיה כשנתנה לו דאדעתיה דהאי אגבהה: 


lvr: 42
pgn: 10
dfh: a
trm: סיפא
txt:
<span class='five'>סיפא. </span>דלא אפשר בלא תחילה אמר אני זכיתי תחילה קודם שנתתיה לך לא אמר כלום דגלי דעתיה כשנתנה לו דאדעתא דהאי אגבהה ורישא דלא אמר תחילה ואפילו הכי זכה בה: 


lvr: 42
pgn: 10
dfh: a
trm: הוי תופס לבעל חוב במקום שחב לאחרים
txt:
<span class='five'>הוי תופס לבעל חוב במקום שחב לאחרים. </span>כאדם הבא מאליו ותופס ממון חבירו בשביל חוב שיש לאחר עליו ובא לקדם עד שלא יתפסנו בעל חוב אחר ונמצא תופס זה חב בתפיסתו זאת את הנושים האחרים: 


lvr: 42
pgn: 10
dfh: a
trm: חב לאחרים
txt:
<span class='five'>חב לאחרים. </span>מפסיד את האחרים כמו אין חבין לאדם <span class='mareimakom'>(כתובות דף יא.)</span>: 


lvr: 42
pgn: 10
dfh: a
trm: לא קנה
txt:
<span class='five'>לא קנה. </span>כדאמר בכתובות דלאו כל כמיניה להיות קופץ מאליו וחב לאלו מאחר שלא עשאו אותו הנושה שליח לתפוס: 


lvr: 42
pgn: 10
dfh: a
trm: נכש עמי היום
txt:
<span class='five'>נכש עמי היום. </span>דלא נשכר עמו אלא לניכוש ועידור וכשהגביה המציאה אין זה ממלאכת בעל הבית וקנאה פועל והוא ינכה לו משכרו שכר פעולת ניכוש ועידור כל שעת הגבהה: 


lvr: 42
pgn: 10
dfh: a
trm: אמר לו עשה עמי מלאכה היום
txt:
<span class='five'>אמר לו עשה עמי מלאכה היום. </span>כל מלאכה שהוא עושה מלאכת בעל הבית היא וקנה בעל הבית אלמא המגביה מציאה לחבירו קנה חבירו: 


lvr: 42
pgn: 10
dfh: a
trm: כי הדר ביה טעמא אחרינא הוא
txt:
<span class='five'>כי הדר ביה טעמא אחרינא הוא. </span>הא דאמר דכי הדר ביה הרשות בידו לאו משום דעד השתא לאו כיד בעל הבית הוא אלא טעמא אחרינא הוא שאינו שלו כעבד שאם בא לעזוב לו שכרו מכאן ואילך ולחזור בו יחזור בו: 


lvr: 42
pgn: 10
dfh: a
trm: ואם תאמר משנתינו
txt:
<span class='five'>ואם תאמר משנתינו. </span>דקתני אני זכיתי בה זכה בה ומשמע לן אני זוכה בה עכשיו זכה בה ואע'פ שהגביה לצורך חבירו היינו טעמא משום דקתני ואמר לחבירו תנה לי ולא אמר זכה אתה לי בהגבהתך נמצא שלא עשאו שליח להקנות בהגבהתה עד שעת נתינה והרי קודם נתינה הדר בו זה משליחותו: 


lvr: 42
pgn: 10
dfh: a
trm: בנפילה ניחא ליה דנקני
txt:
<span class='five'>בנפילה ניחא ליה דנקני. </span>לא נתכוין לקנות בתורת תקנת חכמים כסבור שנפילתו יפה לו:  ה'ג


lvr: 42
pgn: 10
dfh: b
trm: כי תקון ליה רבנן בעלמא
txt:
<span class='five'>כי תקון ליה רבנן בעלמא. </span>כגון בסמטא שהוא רשות לכל אדם או ברה'ר או בצידי רשות הרבים והיא הפקר לרבים למשוך לתוכה הצריכין לצאת מן הדחק: 


lvr: 42
pgn: 10
dfh: b
trm: לא תקון ליה רבנן
txt:
<span class='five'>לא תקון ליה רבנן. </span>שהרי אין לאדם שם ד' אמות מיוחדות שהרבה חברים יש לו בתוכה עומדים אצלו: 


lvr: 42
pgn: 10
dfh: b
trm: קטנה אין לה חצר
txt:
<span class='five'>קטנה אין לה חצר. </span>אם זרק לה בעלה גט תוך חצרה לא קנתה לה חצרה להתגרש בו וכן אם היתה עומדת ברה'ר וזרקו לה גט בארבע אמותיה ואע'ג דגדולה מיגרשה כדתנן <span class='mareimakom'>(גיטין דף עח.)</span> הזורק גט לאשתו בתוך ביתה כו' היתה עומדת ברה'ר וזרקו לה קרוב לה מגורשת כו': 


lvr: 42
pgn: 10
dfh: b
trm: משום ידה אתרבאי
txt:
<span class='five'>משום ידה אתרבאי. </span>דכתיב ונתן בידה וידה רשותה משמע כדכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר כא)</span> ויקח את כל ארצו מידו: 


lvr: 42
pgn: 10
dfh: b
trm: כי היכי דאית לה יד
txt:
<span class='five'>כי היכי דאית לה יד. </span>דמשיודעת לשמור את גיטה מגורשת דלא מיעט רחמנא אלא שוטה דמשלחה והיא חוזרת: 


lvr: 42
pgn: 10
dfh: b
trm: משום שליחות איתרבאי
txt:
<span class='five'>משום שליחות איתרבאי. </span>מדרבי רחמנא שליחות לאדם כדתניא <span class='mareimakom'>(קידושין דף מא.)</span> ושלח מלמד שהאיש עושה שליח ושלחה מלמד שהאשה עושה שליח אתרבאי נמי חצרה דהויא לה כשלוחה: 


lvr: 42
pgn: 10
dfh: b
trm: וכי היכי דשליחות לית לה
txt:
<span class='five'>וכי היכי דשליחות לית לה. </span>דתנן שאין הקטן עושה שליח דכי כתיב שליחות בין בגיטין בין בפסח איש כתיב בענין: 


lvr: 42
pgn: 10
dfh: b
trm: א'כ מצינו תורת שליחות לדבר עבירה
txt:
<span class='five'>א'כ מצינו תורת שליחות לדבר עבירה. </span>לומר שלוחו כמותו וחייב השולח במעשה השליח: 


lvr: 42
pgn: 10
dfh: b
trm: בר חיובא הוא
txt:
<span class='five'>בר חיובא הוא. </span>שאף הוא מוזהר על הדבר התם פטור השולח דאמרינן ליה דברי הרב ודברי התלמיד דברי מי שומעין ולא היה לו לעשות: 


lvr: 42
pgn: 10
dfh: b
trm: דלאו בני חיובא נינהו
txt:
<span class='five'>דלאו בני חיובא נינהו. </span>לשלם כדתנן הם שחבלו באחרים פטורין <span class='mareimakom'>(ב'ק פז.)</span>: 


lvr: 42
pgn: 10
dfh: b
trm: וקדש לי אשה גרושה
txt:
<span class='five'>וקדש לי אשה גרושה. </span>ומשעת קידושין עובר משום לא יקחו אשה אינה באזהרת לא תקיפו לפי שאינה בבל תשחית פאת זקנך כדאמר בקדושין <span class='mareimakom'>(ד' לה:)</span> והמקיף את הקטן חייב שהמקיף באזהרה כניקף דכתיב לא תקיפו אחד הניקף ואחד המקיף במשמע במס' [נזיר] <span class='mareimakom'>(דף נז:)</span> וקטן דנקט משום דסתמא גדול לא שביק לאקופי נפשיה: 


lvr: 42
pgn: 10
dfh: b
trm: תלמוד לומר ונתן מכל מקום
txt:
<span class='five'>תלמוד לומר ונתן מכל מקום. </span>מדלא כתיב ובידה יתנהו דרוש ונתן אוכתב לה ונתן אלמא משום ידה אתרבאי דאי משום שליחות הא כבר כתיבא הכא כדתניא (ושלח) [ושלחה] מלמד שהאשה עושה שליח בקדושין בפרק ב' <span class='mareimakom'>(דף מא.)</span>:  ילפינן


lvr: 42
pgn: 11
dfh: a
trm: ומר סבר לא ילפינן
txt:
<span class='five'>ומר סבר לא ילפינן. </span>ממונא מאיסורא וגבי ממונא חצר מאם המצא אתרבאי ואיכא למימר דשליחות הוא  ומשום דאין שליח לדבר עבירה אצטריך למכתב התם: 


lvr: 42
pgn: 11
dfh: a
trm: מר אמר חדא כו'
txt:
<span class='five'>מר אמר חדא כו'. </span>ר'ש בן לקיש אמר לענין מציאה ורבי יוחנן לענין גט אי נמי מר אמר קטן ומר אמר קטנה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 42
pgn: 11
dfh: a
trm: אחר צבי שבור
txt:
<span class='five'>אחר צבי שבור. </span>דהוא דומיא דמציאה שאינו יכול לרוץ ומשתמר בתוך השדה אם לא יטלוהו אחרים: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 42
pgn: 11
dfh: a
trm: עומר שיש לי בשדה
txt:
<span class='five'>עומר שיש לי בשדה. </span>שהנחתיו שם מדעתי וסמכתי על הפועלים שיביאוהו ופועלים שכחוהו: 


lvr: 42
pgn: 11
dfh: a
trm: אלא לאו הכי קאמר בשדה שכוח מעיקרו כו'
txt:
<span class='five'>אלא לאו הכי קאמר בשדה שכוח מעיקרו כו'. </span>בעוד האיש בשדה עומר השכוח מעיקרו ששכחו הוא תחילה לפועל הוי שכחה אבל זכור שהניחו שם מדעתו ולבסוף שכחו על ידי פועלים לא הוי שכחה: 


lvr: 42
pgn: 11
dfh: a
trm: אבל בעיר
txt:
<span class='five'>אבל בעיר. </span>משנכנס לעיר אפילו זכור ולבסוף שכח הוי שכחה דליתיה גביה כו' והכי קא נסיב ליה תנא לתלמודיה יכול לא יהא שכחה ת'ל בשדה ושכחת בעודך בשדה הוא דבעינן דשכחתיה אתה ולא בעיר לא בעינן ושכחת שאף שכחת פועלים עושה אותה שכחה: 


lvr: 42
pgn: 11
dfh: a
trm: דלמא גזירת הכתוב היא
txt:
<span class='five'>דלמא גזירת הכתוב היא. </span>דמשמע דבשדה יהא שכחה אבל משבא בעל הבית לעיר אין שכחתו ושכחת פועלים כלום והכי קאמר יכול יהא שכחה ת'ל כו': 


lvr: 42
pgn: 11
dfh: a
trm: שלפניו אין שכחה
txt:
<span class='five'>שלפניו אין שכחה. </span>בשכחת הקוצר קאי יחיד שהתחיל לקצור מראש השורה ושכח לפניו ולאחריו שלאחריו הוי שכחה שלפניו לא הוי שכחה: 


lvr: 42
pgn: 11
dfh: a
trm: עישור שאני עתיד למוד
txt:
<span class='five'>עישור שאני עתיד למוד. </span>נזכר שלא עישר מעשרותיו והוקשה לו ומיהר לעשרן באשר הוא שם: 


lvr: 42
pgn: 11
dfh: a
trm: נתון ליהושע
txt:
<span class='five'>נתון ליהושע. </span>לרבי יהושע בר חנניא שהיה עמו בספינה והוא לוי ונוטל מעשר ראשון כדאמרי' בערכין <span class='mareimakom'>(דף יא:)</span> מעשה בר' יהושע שהלך לסייע את ר' יוחנן בן גודגדא בהגפת דלתות אמר לו חזור בך שאתה מן המשוררים ואני מן המשוערים ומשורר ששיער במיתה:  ומקומו


lvr: 42
pgn: 11
dfh: b
trm: ומקומו מושכר לו
txt:
<span class='five'>ומקומו מושכר לו. </span>וקבל ממנו שם שכר המקום דהכי קתני סיפא נתקבלו זה מזה שכר וכל כך למה כדי לקנות מעשר שתהא חצרו קונה לו לפי שהמטלטלין אין קונין אלא או במשיכה או חצרו תקנה לו: 


lvr: 42
pgn: 11
dfh: b
trm: מטלטלי אגב מקרקעי הקנה להם
txt:
<span class='five'>מטלטלי אגב מקרקעי הקנה להם. </span>ולאו משום דתקני להם מקומם בתורת חצר שאפילו הקנה להן חצר אחרת שאינן בתוכה קנוי נמי כדתנן <span class='mareimakom'>(קדושין דף כו.)</span> נכסים שאין להן אחריות נקנין עם נכסים שיש להן אחריות בכסף משנתן הכסף בשביל הקרקע והמטלטלין או אפילו קרקע במכר ומטלטלין במתנה נקנין המטלטלין בקנין הקרקע בלא משיכה כדילפינן בקדושין <span class='mareimakom'>(שם)</span> מויתן להם אביהם מתנות רבות לכסף ולזהב עם ערים  בצורות אשר ביהודה: 


lvr: 42
pgn: 11
dfh: b
trm: אינה חשובה ממון
txt:
<span class='five'>אינה חשובה ממון. </span>דתהא נקנית בחליפין דליכא למימר כי קנה ליה ר'ג להאי סודר אקנייה חליפין דידיה בכל מקום שהן דכיון דאין לו בהן אלא טובת הנאה שבידו לתתו לכל מי שירצה אין זו חשובה ממון לחול על זו קנין חליפין: 


lvr: 42
pgn: 11
dfh: b
trm: אינה ממון לקנות על גבי קרקע
txt:
<span class='five'>אינה ממון לקנות על גבי קרקע. </span>בקנין שהקרקע נקנה בו אלא אפקורי בעלמא אפקר גבייהו וכי אוגר להו מקום קנתה לו חצרו בתורת חצר כשאר הפקר: 


lvr: 42
pgn: 11
dfh: b
trm: ולא היא
txt:
<span class='five'>ולא היא. </span>מהאי דכי לא היה להן סודר לאו ראיה היא למילף מינה דאין טובת הנאה נקנית בחליפין ועל גבי קרקע דשפיר איכא למימר מטלטלי אגב קרקעי הקנה להן ודקשיא לך לקנינהו בחליפין: 


lvr: 42
pgn: 11
dfh: b
trm: נתינה כתיבא בהו
txt:
<span class='five'>נתינה כתיבא בהו. </span>כדכתיב <span class='mareimakom'>(דברים כו)</span> ונתתה ללוי זה מעשר ראשון לגר ליתום ולאלמנה זה מעשר עני לפיכך אסור להקנותן בסודר דדרך מקח הוא שזה נותן לו כליו תחתיהן ונראה זה כמוכרן לו: 


lvr: 42
pgn: 11
dfh: b
trm: רב פפא אמר
txt:
<span class='five'>רב פפא אמר. </span>לעולם בתורת חצר קנאו ואפילו הכי לא תקשי לעולא דהא דלא בעינן הכא עומד בצד השדה משום דדעת אחרת מקנה אותן שרבן גמליאל הקנה להן מטלטלין שהיו לו בחצר שלהן ולא מהפקירא קנו ונוחה מתנה זו לקנות ואע'ג דאין עומד בצד השדה: 


lvr: 42
pgn: 11
dfh: b
trm: והוא שרץ אחריהן
txt:
<span class='five'>והוא שרץ אחריהן. </span>הצבי מהלך והגוזלות מדדין ומתניתין דקתני זכתה לו שדהו כגון שהיה יכול לרוץ אחריהן ומגיען קודם שיצאו משדהו: ה'ג 


lvr: 42
pgn: 11
dfh: b
trm: ובעי ר' ירמיה במתנה היאך
txt:
<span class='five'>ובעי ר' ירמיה במתנה היאך. </span>אם היו צבי וגוזלות של אדם אחד והם בתוך שדה חבירו ונותנן בעליהן לבעל שדה במתנה היאך הדין מי בעינן והוא שרץ אחריהן ומגיען ואי לא לא קני ומצי נותן למיהדר ביה או לא: 


lvr: 42
pgn: 11
dfh: b
trm: קבלה מיניה ר' אבא
txt:
<span class='five'>קבלה מיניה ר' אבא. </span>להך בעיא מר' ירמיה דשפיר דק שיש חילוק בין מתנה להפקר ובמתנה אע'פ כו': 


lvr: 42
pgn: 11
dfh: b
trm: ואמר עולא
txt:
<span class='five'>ואמר עולא. </span>במסכת גיטין <span class='mareimakom'>(דף עז:)</span> גבי הזורק גט לאשתו בתוך ביתה או בתוך חצרה: 


lvr: 42
pgn: 11
dfh: b
trm: מה גט
txt:
<span class='five'>מה גט. </span>דכי איתה בצד חצרה ולא ניחא לה למקנייה אפילו הכי קנייה לה חצרה אמרינן דאי איתה אין אי לא לא: 


lvr: 42
pgn: 11
dfh: b
trm: אלא אמר רב אשי
txt:
<span class='five'>אלא אמר רב אשי. </span>לא תתלי טעמא משום דאיתה בעל כרחה אלא גבי מתנה היינו טעמא דלא בעינן עומד אצלה דכיון דמידה אתרבאי לא גרעה משלוחה להיטיב לה ואילו שלוחה שקיבל לה מתנה מי לא קני לה ואפילו אין עומדת בצדו חצרה נמי לא שנא הלכך גבי מתנה דזכות הוא לה אנן סהדי דניחא לה שתהא שלוחה וקנייא לה כשליח אבל גבי גט דחוב הוא לה לא ניחא לה שתהא שלוחה הלכך כי עומדת בצדה על כרחה ידה היא וידה קניא גבי גט על כרחה ואי לא לאו ידה הוא ולא שלוחה הוא טעמא דיש חילוק בין גט למתנה ואף על גב דתרוייהו דעת אחרת מקנה אותן משום דהך חצר אף על גב דאתרבאי משום יד כדאמרן לעיל <span class='mareimakom'>(דף י:)</span> לא גרעה משליחות דאי נמי לא אתרבאי מונתן בידה הוי נפקא לן חצר משליחות וכי אצטריך לרבויי משום יד משום קטן וקטנה דלתנהו בתורת שליחות אצטריך וכל היכא דאיתיה לשליחות איתיה לדין חצר הלכך גבי גט דחוב הוא לה אין חבין כו' כלומר אין אדם יכול לעשות שליח לחוב אדם שלא מדעתו וחצרו נמי לאו בתורת שליחות מצית לאתויי דתתגרש שלא מדעתה הלכך בגט לא תרבייה אלא משום יד ומה ידה דסמוכה לה אף חצירה בסמוכה לה:  גבי


lvr: 42
pgn: 12
dfh: a
trm: גבי מתנה דזכות הוא לו זכין לו לאדם שלא בפניו
txt:
<span class='five'>גבי מתנה דזכות הוא לו זכין לו לאדם שלא בפניו. </span>ושלא מדעתו  דאנן סהדי דניחא ליה שתהא שלוחו הלכך כי ליתיה בצד חצרו דליכא לדמויי לידה דאינה סמוכה לה תיפוק לה זכייתה משליחותה כי היכי דשלוחו זוכה לו שלא בפניו חצרו נמי זוכה לו שלא בפניו ומיהו גבי מציאה כי ליתיה גבה דלא נפקא זכייתה משום יד ליכא לרבויי משליחות דגבי שליחות איכא דעת השולח או דעת שליח אבל חצר ליכא לא דעת שולח ולא דעת שליח הלכך בעינן  דעת אחרת מקנה אותו: 


lvr: 42
pgn: 12
dfh: a
trm: כמונח דמי
txt:
<span class='five'>כמונח דמי. </span>וקנאו בעל הבית הראשון או לאו כמונח דמי להכי בעי אויר שאין סופו לנוח בתוך הבית כמונח דמי דאילו אויר שהיה סופו לנוח בתוך הבית פשיטא לן דאפילו קדם איש אחר וקלטה בתוך האויר לא קנה דמשנכנס לאויר קנאו בעל הבית דתנן במסכת גיטין <span class='mareimakom'>(דף עט.)</span> היתה עומדת בראש הגג וזרק לה גט כיון שנכנס לאויר הגג הרי זו מגורשת הוא למעלה והיא למטה כיון שיצא מרשות הגג נמחק או נשרף הרי זו מגורשת: 


lvr: 42
pgn: 12
dfh: a
trm: ואינו מגיען
txt:
<span class='five'>ואינו מגיען. </span>אלמא מתגלגלים ויוצאין הן ואין סופן לנוח וקאמר דקנה ליה שדהו: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 42
pgn: 12
dfh: a
trm: מציאת בנו ובתו הקטנים כו'
txt:
<span class='five'>מציאת בנו ובתו הקטנים כו'. </span>בנו קטן בגמרא מפרש מ'ט בתו הקטנה בכתובות <span class='mareimakom'>(דף מו:)</span> ילפינן לה מקראי דקטנה ואף נערה כל שבח נעוריה לאביה: 


lvr: 42
pgn: 12
dfh: a
trm: מציאת עבדו ושפחתו הכנענים שלו
txt:
<span class='five'>מציאת עבדו ושפחתו הכנענים שלו. </span>שהרי גופו קנוי לו עולמית כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כה)</span>  והתנחלתם וכו': 


lvr: 42
pgn: 12
dfh: a
trm: מציאת עבדו ושפחתו העברים
txt:
<span class='five'>מציאת עבדו ושפחתו העברים. </span>בגמ' פריך לא יהא אלא פועל דאמרינן לעיל <span class='mareimakom'>(דף י.)</span> מציאתו לבעל הבית: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 42
pgn: 12
dfh: a
trm: מפני מה אמרו מציאת קטן לאביו
txt:
<span class='five'>מפני מה אמרו מציאת קטן לאביו. </span>בשלמא בתו ואשתו טעמא מפרש להו במקומן בכתובות אלא בנו טעמא מאי: 


lvr: 42
pgn: 12
dfh: a
trm: ילקט בנו אחריו
txt:
<span class='five'>ילקט בנו אחריו. </span>מותר לבנו של פועל אם עני הוא ללקוט אחר אביו את לקט הנושר אבל אם קבל הפועל את השדה למחצה לשליש ולרביע עשיר הוא והרי הוא כבעל הבית בשדה זה ולא ילקט בנו אחריו לפי שלקט בנו לאביו: 


lvr: 42
pgn: 12
dfh: a
trm: ונפקא מינה
txt:
<span class='five'>ונפקא מינה. </span>מדר' יוסי הא אתא לאשמועינן דהחמירו חכמים בתקנתן כגזל גמור להוציאו בדיינין וכיון דמדאורייתא לית ליה זכייה נמצא אביו גוזל את העניים: 


lvr: 42
pgn: 12
dfh: a
trm: אלא אמר אביי
txt:
<span class='five'>אלא אמר אביי. </span>רבי יוסי נמי כתנא דידן ס'ל דקטן לית ליה זכייה וגבי לקט היינו טעם דכיון דיש לו לפועל זה בנים ואשה עניים עצמן מייאשי מלקט שלה לפיכך עשאוה כשדה שהלכו בו הנמושות דתנן <span class='mareimakom'>(פיאה פ'ח מ'א)</span> מאימתי כל אדם מותרין בלקט משילכו בו הנמושות לקוטי בתר לקוטי דמההיא שעתא מסחו עניים דעתייהו מיניה והכא נמי מסחו דעתייהו כו':  עשו


lvr: 42
pgn: 12
dfh: b
trm: עשו את שאינו זוכה כזוכה
txt:
<span class='five'>עשו את שאינו זוכה כזוכה. </span>אע'פ שאין לקטן זכייה במקום אחר כאן עשאוהו כזוכה: 


lvr: 42
pgn: 12
dfh: b
trm: אדר' חייא בר אבא
txt:
<span class='five'>אדר' חייא בר אבא. </span>דאמר אף גדול שיש לו זכייה אם סמוך הוא על שולחן אביו מציאתו לאביו משום איבה אבל אינו סמוך על שולחן אביו אפילו הוא קטן מציאתו שלו: 


lvr: 42
pgn: 12
dfh: b
trm: לא יהא אלא פועל
txt:
<span class='five'>לא יהא אלא פועל. </span>לא יהא עבדו אלא שכיר בעלמא תנינא דמציאתו לבעל הבית בזמן שלא פירש לו לאיזו מלאכה שכרו ועבד זה כשקנאו רבו לסתם מלאכה קנאו: 


lvr: 42
pgn: 12
dfh: b
trm: שאין רבו רוצה לשנותו
txt:
<span class='five'>שאין רבו רוצה לשנותו. </span>הלכך לא ניחא ליה שיגביה לו מציאה דמציאה מעולה בדמיה משכר ביטול מלאכתו לא שכיחא הלכך אי אתרמי ואשכח שלו הוא וישלם לרבו שכר ביטולו: 


lvr: 42
pgn: 12
dfh: b
trm: דאקפי אגמא בכורי
txt:
<span class='five'>דאקפי אגמא בכורי. </span>שצף הנהר חוץ לגדותיו וצפו הדגים שם וכשיבשו המים היוצאים נמצאו שם דגים הרבה דאקפי תרגום של הציף כדמתרגמינן ויצף הברזל וקפא ברזלא <span class='mareimakom'>(מלכים ב ו)</span> : 


lvr: 42
pgn: 12
dfh: b
trm: מקל וחומר
txt:
<span class='five'>מקל וחומר. </span>בפרק קמא דקדושין <span class='mareimakom'>(דף טז.)</span> מה סימנין שאין מוציאין מרשות האב מוציאין מרשות האדון כדילפינן ויצאה חנם אלו ימי בגרות אין כסף אלו ימי נערות מיתת האב שמוציאה מרשות האב שאינו מוריש לבניו מה שזכתה לו תורה בבתו שיהא מעשה ידיה לאחין כדילפינן <span class='mareimakom'>(כתובות דף מג.)</span> והתנחלתם אותם לבניכם ולא בנותיכם לבניכם אינו דין שמוציאה מרשות האדון: 


lvr: 42
pgn: 12
dfh: b
trm: ולאו איתותב רבי שמעון בן לקיש
txt:
<span class='five'>ולאו איתותב רבי שמעון בן לקיש. </span>בקדושין <span class='mareimakom'>(שם)</span>: 


lvr: 42
pgn: 12
dfh: b
trm: לאפוקי דרבה
txt:
<span class='five'>לאפוקי דרבה. </span>לאפוקי שאינו של רבה אלא של אביה וקרי ליה שלהן משום דאב מינה קזכי: 


lvr: 42
pgn: 12
dfh: b
trm: חייב במזונותיה
txt:
<span class='five'>חייב במזונותיה. </span>ומשום הכי אצטריך לאשמועינן דמציאתה שלה דטעמא מאי אמור רבנן מציאת האשה כו': <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 42
pgn: 13
dfh: a
trm: בשטרי הקנאה
txt:
<span class='five'>בשטרי הקנאה. </span>שמקנה לו נכסיו מהיום בין ילוה בין לא ילוה יגבה מהן לאותו זמן מהיום: 


lvr: 42
pgn: 13
dfh: a
trm: אי הכי
txt:
<span class='five'>אי הכי. </span>דבשטרי דלאו הקנאה לא עבידי דכתבי אלא אם כן ראו הלואת המעות מתניתין דקתני כו': 


lvr: 42
pgn: 13
dfh: a
trm: אביי אמר
txt:
<span class='five'>אביי אמר. </span>הא דתנן כותבין שטר ללוה בלא מלוה אפילו בשטר דלאו הקנאה נמי ואי נמי אתי למיטרף מהאידנא והוא לא לוה עד תשרי לא שלא כדין הוא דעדיו בחתומיו זכין לו מיום שחתמוהו זכין לו השעבוד ואפילו לא הלוה המעות עד תשרי ולהכי מוקי ליה אביי בהאי טעמא משום דקשיא ליה כיון דאמרת כו' אבל השתא דתנן כותבין חיישינן דלמא כתב ללות ולא לוה ולקמיה פריך אמאי לא יחזיר הרי זכו ליה עדיו בחתומיו ושפיר טריף: 


lvr: 42
pgn: 13
dfh: a
trm: דייתיקי
txt:
<span class='five'>דייתיקי. </span>צואת שכיב מרע ולשון דייתיקי דא תיקו זאת תיקום דדברי שכיב מרע ככתובין וכמסורין דמי: 


lvr: 42
pgn: 13
dfh: a
trm: הני מילי היכא דמטא שטר לידיה
txt:
<span class='five'>הני מילי היכא דמטא שטר לידיה. </span>ואפילו לאחר זמן זכו לו חותמיו לגבות מזמן הכתוב בו ואי קשיא הא דתנן <span class='mareimakom'>(שביעית פ'י מ'ה)</span> שטרי חוב המוקדמין פסולין והמאוחרין כשרין במאי מוקי לה אביי תריץ במוקדמת כתיבתן לחתימתן ולהכי פסולין שבא לטרוף משעת כתיבה א'נ שכתבו וחתמוהו בתשרי והם כתבו בתוכו ניסן שהוא ראש השנה לשטרות: 


lvr: 42
pgn: 13
dfh: a
trm: מוקי
txt:
<span class='five'>מוקי. </span>מתניתין בדלאו אקנייתא ולהכי לא יחזיר כדקאמר איתרע ליה וחיישי' דלמא אקרי וכתב והוה ליה מוקדם ולכן הופקר להשליכו: 


lvr: 42
pgn: 13
dfh: a
trm: לפרעון ולקנוניא
txt:
<span class='five'>לפרעון ולקנוניא. </span>שמא פרעו ומן הלוה נפל והא דקא מודה לא פרעתי עצה היא ביניהם של רמאות לטרוף את הלקוחות שלקחו ממנו קרקע שלא באחריות ויחלקו ביניהם: 


lvr: 42
pgn: 13
dfh: a
trm: לא חיישינן לפרעון
txt:
<span class='five'>לא חיישינן לפרעון. </span>בשטר הנמצא ואפילו אין חייב מודה דאם איתא דפרעיה מקרע הוה קרע ליה דאמר שמואל לקמן <span class='mareimakom'>(דף טז:)</span> המוצא שטר הקנאה בשוק יחזיר לבעלים וכ'ש כשחייב מודה מהאי טעמא גופיה דמיום פריעתו הוא קורעו הלכך ליכא למיחש לאחר זמן לקנוניא מתני' במאי מוקי לה: 


lvr: 42
pgn: 13
dfh: a
trm: הניחא כו'
txt:
<span class='five'>הניחא כו'. </span>ואי קשיא על כרחך לא סבירא ליה כאביי דאי כאביי ס'ל מאי איריא שטר הקנאה הא לאביי אין חילוק בין זה לזה דאפילו דלאו הקנאה נמי יחזיר הואיל ושמואל לא חייש לפרעון לאו פירכא הוא דמודה אביי בדלא מטא שטרא לידיה כדאמרן הלכך איכא למימר כתב ללות ולא לוה לגמרי ולא מטא לידיה מעולם: 


lvr: 42
pgn: 13
dfh: a
trm: שמואל מוקי לה כשאין חייב מודה
txt:
<span class='five'>שמואל מוקי לה כשאין חייב מודה. </span>בכתיבת השטר שאומר לוה לא כתבתי ומזויף הוא וא'ת יתקיים בחותמיו כיון שנפל אתרע ליה ואמרינן מפני שפסול היה לא נזהר ומהמנינן ליה להאי:  אינו


lvr: 42
pgn: 13
dfh: b
trm: אינו גובה לא מנכסים משועבדים ולא מבני חורין
txt:
<span class='five'>אינו גובה לא מנכסים משועבדים ולא מבני חורין. </span>אם אין הלוה מודה דשטרא דלא שעבד בה נכסים לאו שטרא הוא והוה כמלוה על פה ושאין עליה עדים: 


lvr: 42
pgn: 13
dfh: b
trm: ורבנן סברי
txt:
<span class='five'>ורבנן סברי. </span>להא מיהא הוי שטרא שתהא כמלוה על פה בעדים הלכך גבי מבני חרי ולהכי לא יחזיר דכיון דנפל אתרע ליה ואמרינן מזויף הוא כדקאמר לוה: 


lvr: 42
pgn: 13
dfh: b
trm: ממשעבדי נמי גבי
txt:
<span class='five'>ממשעבדי נמי גבי. </span>כדמפרש לקמן אחריות טעות סופר הוא וחיישינן לפרעון ולקנוניא: 


lvr: 42
pgn: 14
dfh: a
trm: ומשני חדא הוא דחד טעמא הוא
txt:
<span class='five'>ומשני חדא הוא דחד טעמא הוא. </span>טעם אחד הזקיקו לרבי אלעזר לומר את שתיהן דמשום דקאמר מחלוקת דמתניתין בשאין חייב מודה הוזקק לומר שאינו גובה אפילו מבני חורין וכיון דהוצרך לסיים אבל כשחייב מודה דברי הכל יחזיר הוזקק לומר לא חיישינן לקנוניא: 


lvr: 42
pgn: 14
dfh: a
trm: ולא חיישינן לפרעון
txt:
<span class='five'>ולא חיישינן לפרעון. </span>אפילו אין חייב מודה דאם איתא דפרעיה מקרע הוה קרע ליה והכא קתני אע'פ ששניהם מודים כו': 


lvr: 42
pgn: 14
dfh: a
trm: וכ'ש בשאינו מודה
txt:
<span class='five'>וכ'ש בשאינו מודה. </span>והא לא קשיא לר' אלעזר דהוא אמר בשאין חייב מודה לא יחזיר שום שטר הראוי לגבות דהאי דקאמר ר' מאיר יחזיר משום דלאו בר גבייה הוא: 


lvr: 42
pgn: 14
dfh: a
trm: אחריות טעות סופר הוא
txt:
<span class='five'>אחריות טעות סופר הוא. </span>כשאינו כתוב בשטר סופר הוא שטעה אבל זה לא לוה לו מעותיו בלא אחריות נכסים דלא שדי אינש זוזי בכדי: 


lvr: 42
pgn: 14
dfh: a
trm: שבח שפר ושעבוד צריך לימלך
txt:
<span class='five'>שבח שפר ושעבוד צריך לימלך. </span>הסופר צריך לימלך במוכר שדה לחבירו לישאל הימנו אם יקבל עליו לכתוב בשטר המכירה שהוא שיעבד לו נכסיו למכירה זו שאם יבא בעל חובו ויטרפנה מן הלוקח שיגבה לוקח זה הקרן והשבח שהשביח בה לפני טירפא משפר עידית שבנכסים ואם לא נמלך בו לא יכתוב שיש מוכר שאין מקבל עליו אחריות ואף אם קבל על הקרן לא קבל על השבח ואף אם קבל על שניהם לא קבל להגבותו מן העידית אלא מן הבינונית אלמא לאו טעות סופר הוא דאיכא למימר אמליך ביה ולא קבל עליה: 


lvr: 42
pgn: 14
dfh: a
trm: בשטרי הלואה
txt:
<span class='five'>בשטרי הלואה. </span>טעות סופר הוא כיון דלא אכיל פירות ולא מתהני מידי לא שדי זוזי בכדי לאוזפיה בלא אחריות וזה ימכור נכסיו וכשיבא לגבות לא ימצא כלום: 


lvr: 42
pgn: 14
dfh: a
trm: עביד אינש דזבין ארעא ליומא
txt:
<span class='five'>עביד אינש דזבין ארעא ליומא. </span>לספק יום אחד שמא לא יטרפוה ממנו ואם יטרפוה שמא לזמן מרובה ואוכל בתוך כך פירות הרבה: 


lvr: 42
pgn: 14
dfh: a
trm: לאשתעויי דינא בהדיה
txt:
<span class='five'>לאשתעויי דינא בהדיה. </span>דבע'ח ולסלקו מעל שמעון בכל טענה שיוכל לטעון ולומר פרעתיך כך וכך או כך וכך יש לי עליך תביעה ואני מעכב חוב זה תחתיו: 


lvr: 42
pgn: 14
dfh: a
trm: ולא מצי
txt:
<span class='five'>ולא מצי. </span>בע'ח למימר ליה לאו בעל דברים דידי את בדבר זה קרקע שמעון אני נוטל אם יש לך תביעה עלי העמידני בדין: 


lvr: 42
pgn: 14
dfh: a
trm: עסיקין
txt:
<span class='five'>עסיקין. </span>עוררין כמו התעשקו עמו <span class='mareimakom'>(בראשית כו)</span> :  יכול


lvr: 42
pgn: 14
dfh: b
trm: אינו יכול לחזור בו
txt:
<span class='five'>אינו יכול לחזור בו. </span>ואפילו לא נתן מעות שהקרקע נקנית בחזקה והמעות על זה מלוה: 


lvr: 42
pgn: 14
dfh: b
trm: איכא דאמרי אפילו באחריות נמי
txt:
<span class='five'>איכא דאמרי אפילו באחריות נמי. </span>אע'ג דסוף סוף עליה הדר אין יכול לחזור בו שהמוכר מעכב עליו ולא מצי אמר הוא הואיל וסופך לשלם לי מעותי השתא דבידי אעכבם: 


lvr: 42
pgn: 14
dfh: b
trm: דאמר ליה אחוי טרפך ואשלם לך
txt:
<span class='five'>דאמר ליה אחוי טרפך ואשלם לך. </span>כשיעמידוך ויזכו בדין ויכתוב לך הדיין שטר טורף עלי שבדין טרפוה ממך בשבילי בא ואשלם לך וכל כמה דלא עמדת בדין איני ירא מהם: 


lvr: 42
pgn: 14
dfh: b
trm: ויש לו שבח
txt:
<span class='five'>ויש לו שבח. </span>אם זה השביח את הקרקע בזבל או בגדר קודם שהוציא נגזל מידו גובה לוקח מן המוכר שבח ואם תאמר הנגזל יתן השבח שהרי השיבו קרקע משובחת כגון שגזלה משובחת והכסיפה ביד הגזלן: 


lvr: 42
pgn: 14
dfh: b
trm: כיון דלית ליה קרקע
txt:
<span class='five'>כיון דלית ליה קרקע. </span>הואיל ואין קרקע זו שלו נמצא שאין כאן שום מכר והמעות מלוה אצלו וכשמשלם יותר ממה שנטל מחזי כרבית: 


lvr: 42
pgn: 14
dfh: b
trm: אין ולאו
txt:
<span class='five'>אין ולאו. </span>תחילה אמר אין וחזר ואמר לאו רפוי היה הדבר בידו שלא היה יודע טעמו של דבר יפה: 


lvr: 42
pgn: 14
dfh: b
trm: למזון האשה והבנות
txt:
<span class='five'>למזון האשה והבנות. </span>תנאי כתובה שמקבל עליו את תהא יתבא בביתי ומיתזנא מנכסי וכן הבנות בנן נוקבן דיהוו ליכי מינאי אינון יהון יתבן בביתי ומיתזנן מנכסי עד דתלקחן לגוברין אין מוציאין לאחד מכל אלו מנכסים משועבדים: 


lvr: 42
pgn: 14
dfh: b
trm: מפני תיקון העולם
txt:
<span class='five'>מפני תיקון העולם. </span>שאם אתה אומר יטרפו לקוחות על כך אין לך אדם שלוקח שדה מחבירו דהא אין לך אדם שאין חוב זה מוטל עליו ודבר שאין לו קצבה היא ואכילת פירות ושבח קרקעות נמי דבר שאינו ידוע הוא ואין הלקוחות יודעין להזהר בכך: 


lvr: 42
pgn: 14
dfh: b
trm: מאי לאו בלוקח שדה מגזלן
txt:
<span class='five'>מאי לאו בלוקח שדה מגזלן. </span>והשביחה ובא נגזל וטרפה חוזר לוקח וגובה קרן מן המוכר אפילו מנכסים משועבדים שמכר זה אחר מכירה זו דשטרו של זה קודם שכתב בו אחריות והשבח מנכסים בני חורין ולא ממשועבדים מפני תיקון העולם שהשבח לא היה קצוב בשעת מכירה כשקיבל עליו אחריות אלמא אית ליה ללוקח שבח מגזלן: 


lvr: 42
pgn: 14
dfh: b
trm: לא בבעל חוב
txt:
<span class='five'>לא בבעל חוב. </span>שטרפה בעל חוב ממנו בשביל חובו ולא גזולה היתה דההיא ודאי אית ליה שבחא דמכירה מעלייתא היא כל זמן שלא טרפה ממנו שאם פרע המוכר מעותיו לבע'ח הרי הוא מסולק מן הלקוחות הלכך כי משלם ליה יותר ממה שקיבל השתא הוא דהדר זבין מיניה קרקע המכורה לו ולא מחזי כשכר מעותיו: 


lvr: 42
pgn: 14
dfh: b
trm: לאכילת פירות
txt:
<span class='five'>לאכילת פירות. </span>ס'ד הא מיירי בשדה שטרפוה מליאה פירות מיד הלוקח וחוזר לוקח לגבות מן המוכר ואי בשטרפה בעל חוב מי אית ליה לבע'ח פירות גמורין המחוברין בקרקע ואינן צריכין לקרקע כלום שיכול לטורפן: 


lvr: 42
pgn: 14
dfh: b
trm: בגוזל ונגזל
txt:
<span class='five'>בגוזל ונגזל. </span>וכגון שגזלה עם פירותיה ומכרה אי נמי גזלה בלא פירות ומכרה לאחר ועשה בה פירות וטוען נגזל ארעאי אשבח ומיהו היציאה שהוציא הלוקח ישלם לו הנגזל שהרי מתוך כך הושבחה יותר ואם אין השבח יותר אלא היציאה יתירה נותן לו יציאה שיעור שבח ודיו: 


lvr: 42
pgn: 14
dfh: b
trm: והשביחה
txt:
<span class='five'>והשביחה. </span>והרי היא בדין יוצאה מתחת ידו של לוקח אלמא אית ליה שבחא ללוקח מגזלן: 


lvr: 42
pgn: 14
dfh: b
trm: שגזל שדה מחבירו ומכרה לאחר והשביח
txt:
<span class='five'>שגזל שדה מחבירו ומכרה לאחר והשביח. </span>ונעשה פירות גמורין ונגזל לוקחה עם פירותיה ואינו נותן אלא יציאה דקאמר ארעאי אשבח וקתני דלוקח חוזר וגובה מגזלן מן המחוררין: 


lvr: 42
pgn: 14
dfh: b
trm: אמר רבא כו'
txt:
<span class='five'>אמר רבא כו'. </span>האי כשהוא גובה לאו בלוקח קאמר דבשלא מכרה עסקינן וגובה את הקרן דקאמר בנגזל וא'ת קרן אמאי גובה מנכסים משועבדים הרי קרקע לפניו כגון שחפר בה בורות דאפחתה משוייה:  שנטלוה


lvr: 42
pgn: 15
dfh: a
trm: שנטלוה מסיקין
txt:
<span class='five'>שנטלוה מסיקין. </span>אנסים עכו'ם נטלוה מן הגזלן ומחמתו ותנן בבבא קמא <span class='mareimakom'>(דף קטז:)</span> הגוזל שדה מחבירו ונטלוה מסיקין אם מחמת הגזלן חייב להעמיד לו שדה אחר והרי היא יוצאה מתחת ידו דקתני בנטילת מסיקין הוא: 


lvr: 42
pgn: 15
dfh: a
trm: בין לרבה בין לרבא
txt:
<span class='five'>בין לרבה בין לרבא. </span>דמוקמי גביית קרן מן הגזלן בנגזל הא מלוה על פה הוא ולא טרפא ממשעבדי: 


lvr: 42
pgn: 15
dfh: a
trm: כשעמד בדין
txt:
<span class='five'>כשעמד בדין. </span>קודם שמכר נכסיו וכיון דחייבוהו ב'ד אית ליה קלא והוה ליה כמלוה בשטר: 


lvr: 42
pgn: 15
dfh: a
trm: אמליך
txt:
<span class='five'>אמליך. </span>כשאתה כותב שטר המלך במוכר אם יקבל עליו להגבות ללוקח משפר נכסיו קרנא ושבחא ופרי אם יטרפוה ממנו: 


lvr: 42
pgn: 15
dfh: a
trm: כגון שיש לו קרקע
txt:
<span class='five'>כגון שיש לו קרקע. </span>לגזלן זה שמגבהו ללוקח קרקע ולא מעות דהשתא לא מחזי כרבית: 


lvr: 42
pgn: 15
dfh: a
trm: ואשפי
txt:
<span class='five'>ואשפי. </span>אשקיט ודומה לו על הר נשפה דמתרגם על טורא שליוא <span class='mareimakom'>(ישעיהו יג)</span> : 


lvr: 42
pgn: 15
dfh: a
trm: אינון ועמליהון ושבחיהון
txt:
<span class='five'>אינון ועמליהון ושבחיהון. </span>וכיון דעל מוכר הדר גבי שבחא בעל חוב מלוקח וחוזר הלוקח על המוכר: 


lvr: 42
pgn: 15
dfh: a
trm: יפה ויפה
txt:
<span class='five'>יפה ויפה. </span>בדבר זה דכיון דלא הדר גבי ליה לא מפסיד ליה במידי דלא אפסדיה לבעל חוב דבשלמא גופה של קרקע א'ל אמאי (זבנתיה) מאין אגבה חובי אבל שבחא א'ל מאי אפסדתיך: 


lvr: 42
pgn: 15
dfh: a
trm: בלוקח מגזלן
txt:
<span class='five'>בלוקח מגזלן. </span>דנגזל ודאי טריף שבחא דאמר ליה ארעאי אשבח אבל בעל חוב כל כמה דלא טרפה לה לאו דידיה הוא וברשותא דלוקח אשבח: 


lvr: 42
pgn: 15
dfh: a
trm: קשיא רישא וסיפא
txt:
<span class='five'>קשיא רישא וסיפא. </span>דקתני בע'ח נותן את היציאה ולשמואל בעל חוב גובה השבח ואינו נותן כלום:  המגיע


lvr: 42
pgn: 15
dfh: b
trm: המגיע לכתפים
txt:
<span class='five'>המגיע לכתפים. </span>קרוב ליקצר אלא שעדיין צריכין לקרקע הוי להו כפירות גמורין ואין בעל חוב גובה אותו בלא יציאה: 


lvr: 42
pgn: 15
dfh: b
trm: והא מעשים בכל יום
txt:
<span class='five'>והא מעשים בכל יום. </span>דיני טורפי מקח באין לפני שמואל ומגבי לבעל חוב כל השבח עם הקרקע ואפילו מגיע לכתפים כל זמן שצריכין לקרקע: 


lvr: 42
pgn: 15
dfh: b
trm: הא
txt:
<span class='five'>הא. </span>דקתני נוטל יציאה מבעל חוב דלא מסיק ביה בעל חוב במוכר שיעור ארעא ושבחא הלכך יהיב בעל חוב ללוקח שבחיה ומסליק ליה והאי דנקט למלתיה בלשון יציאה ולא תנא נוטל כנגד החוב מבעל הקרקע והמותר מבע'ח לאשמועינן היא גופא אתא דהיכא דיציאה יתירה על השבח אין לו אלא יציאה שיעור שבח: 


lvr: 42
pgn: 15
dfh: b
trm: הניחא למאן דאמר כו'
txt:
<span class='five'>הניחא למאן דאמר כו'. </span>פלוגתא היא בכתובות <span class='mareimakom'>(דף צא:)</span>: 


lvr: 42
pgn: 15
dfh: b
trm: שפיר
txt:
<span class='five'>שפיר. </span>דמצי למימר דהיכא דיש קרקע מותר על החוב עם השבח מסלק ליה ללוקח בזוזי על כרחו דלוקח ולא מצי אמר לוקח הב לי מן ארעא שיעור שבחי דאמר כוליה דידי ואת ירדת בה שלא ברשות: 


lvr: 42
pgn: 15
dfh: b
trm: דשוייא נהליה
txt:
<span class='five'>דשוייא נהליה. </span>לוה לבעל חוב אפותיקי להא ארעא והכל מודים בזו דאי הוה ליה זוזי ללוקח לא הוה מצי מסלק ליה: 


lvr: 42
pgn: 15
dfh: b
trm: בין לרב דאמר כו'
txt:
<span class='five'>בין לרב דאמר כו'. </span>כלומר היכי מצינן לומר טעמא דרב משום דגמר ונתן לשום פקדון וטעמא דשמואל משום דגמר ונתן לשום מתנה ואי הוה דעתיה לחד מהנך היכי הוה נחית להאי ארעא לעובדה ולאכול פירותיה על כרחיה סבור היה שיהא המכר קיים ולא היה בקי בדין וטעמא דפלוגתא דרב ושמואל טעם אחרינא הוא: 


lvr: 42
pgn: 15
dfh: b
trm: לרב דאמר פקדון פקדון
txt:
<span class='five'>לרב דאמר פקדון פקדון. </span>כלומר אליבא דרב מפרשינן דהאי מימר אמר זוזי נהוו פקדון ולשמואל מפרשינן דהאי אמר זוזי נהוו מתנה: 


lvr: 42
pgn: 15
dfh: b
trm: אמר ליה
txt:
<span class='five'>אמר ליה. </span>לא מצי לאפוקה שכשמכר מכר לו כל זכות שתבא לידו וכשלקחה לא לקחה אלא כדי שתהא מקוים ביד הלוקח: 


lvr: 42
pgn: 15
dfh: b
trm: דלא ליקרייה גזלנא
txt:
<span class='five'>דלא ליקרייה גזלנא. </span>שלא יחרפנו לוקח זה כשיוציאנה נגזל מידו ויקראנו גזלן לכך חוזר להעמיד ממכרו: 


lvr: 42
pgn: 16
dfh: a
trm: הא מית
txt:
<span class='five'>הא מית. </span>לוקח ומי יחרפנו עוד הלכך לא נתכוון לזה אלא להעמידה בידו בחייו ולא לאחר מותו מ'ד כו': 


lvr: 42
pgn: 16
dfh: a
trm: זבנה אורתה
txt:
<span class='five'>זבנה אורתה. </span>אם קודם שלקח מן הבעלים חזר ומכרה לאיש אחר לבד מן הראשון או הורישה לאחד מבניו או יהבה במתנה ואחר כך לקחה האי ודאי איגלי דעתיה דלאו לאוקמי קמיה לוקח ראשון בעי ולא ניחא לי' דליקום בהימנותי' שהרי מכרה לשני: 


lvr: 42
pgn: 16
dfh: a
trm: ירושה ממילא הויא
txt:
<span class='five'>ירושה ממילא הויא. </span>והא ליכא למימר ניחא ליה דליקו בהימנותיה דהא לא טרח אבתרה דנימא גלי דעתיה דניחא ליה דליקו הלכך הוי כיורש דעלמא וחוזר ותובעה ונותן מעות ללוקח: 


lvr: 42
pgn: 16
dfh: a
trm: גבייה בחובו
txt:
<span class='five'>גבייה בחובו. </span>לאחר שגזלה ומכר לו ובא לו אצל נגזל ואמר לו הגבה לי בחובי קרקע שגזלתיך: 


lvr: 42
pgn: 16
dfh: a
trm: אי אית ליה ארעא אחריתי
txt:
<span class='five'>אי אית ליה ארעא אחריתי. </span>לנגזל שיכול לגבות חובו ממנה ואמר ליה בזו שגזלתי אני חפץ הא טרח אבתרה ואמרינן לאוקמה קמיה לוקח בעי: 


lvr: 42
pgn: 16
dfh: a
trm: ועד אימת
txt:
<span class='five'>ועד אימת. </span>יקחנה מבעלים הראשונים דאמרינן דמשום דניחא ליה דליקו בהימנותיה לקחה: 


lvr: 42
pgn: 16
dfh: a
trm: עד שעת העמדה בדין
txt:
<span class='five'>עד שעת העמדה בדין. </span>עד שיטרפוה מן הלוקח ויעמידהו בדין אבל משעמד ברשעו עד שעת העמדה בדין גלי אדעתיה דלא מהימן הוא ואם לקחה אחרי כן לאו לאוקמיה קמיה לוקח בעי: 


lvr: 42
pgn: 16
dfh: a
trm: עד דמטא אדרכתא לידיה
txt:
<span class='five'>עד דמטא אדרכתא לידיה. </span>עד שיחייבוהו ב'ד לפרוע ללוקח מעותיו ועמד במרדו עד שכתבו פסק דין ונתנו ללוקח על נכסיו של גזלן שבכ'מ שימצאם יחזיק בהן והיינו תשעי' יום לאחר שעמד בדין כדאמרי' בהגוזל [בתרא] <span class='mareimakom'>(ב'ק דף קיב:)</span>: 


lvr: 42
pgn: 16
dfh: a
trm: עד דמתחלן יומא דאכרזתא
txt:
<span class='five'>עד דמתחלן יומא דאכרזתא. </span>לאחר שמצא זה קרקע משל גזלן ובא לב'ד והן מכריזין שכל מי שרוצה לקנות קרקע יבא ויקחנה כדאמרי' בערכין <span class='mareimakom'>(דף כא:)</span> שום היתומין שלשים יום : 


lvr: 42
pgn: 16
dfh: a
trm: הא גברא והא תיובתא
txt:
<span class='five'>הא גברא והא תיובתא. </span>הרי אדם גדול וכמוהו תשובתו דקתני לא אמר כלום ולכשיירש לא קנה לוקח כיון דההיא שעתא לאו דידיה הוו נכסי אביו ולא אמרינן מה מכר לו ראשון לשני כל זכות שתבא לידו: 


lvr: 42
pgn: 16
dfh: a
trm: לא סמכא דעתיה
txt:
<span class='five'>לא סמכא דעתיה. </span>דלוקח דקאמר מי יימר שירש מאביו כלום שמא ימכור אביו נכסיו בחייו: 


lvr: 42
pgn: 16
dfh: a
trm: אינה צריכה לפנים
txt:
<span class='five'>אינה צריכה לפנים. </span>אינה צריכה כדי לתרצה להכניסה לפני בני הישיבה שאין בהן יודע לפרקה ותשובת הגאונים פורשין לגנאי דליכא קושיא מעליא אל תעלוה לגיו: 


lvr: 42
pgn: 16
dfh: a
trm: משום כבוד אביו
txt:
<span class='five'>משום כבוד אביו. </span>כשהיה אביו גוסס וצריך מעות לקבורתו ולתכריכין מוזהר לכבוד אביו שלא לשהותו בבזיון:  משום


lvr: 42
pgn: 16
dfh: b
trm: משום כדי חייו
txt:
<span class='five'>משום כדי חייו. </span>מה שתעלה מצודתי היום תקנו חכמים שיהיו דבריו קיימין שמא צריך הוא למזונות דבר מועט אבל מה שתעלה מצודתי כל חדש או כל שנה אין שם משום כדי חייו: 


lvr: 42
pgn: 16
dfh: b
trm: בשדה סתם
txt:
<span class='five'>בשדה סתם. </span>שדה שאני לוקח ולא אמר זו דסמכא דעתיה דמקבל מתנה לסמוך עליו שיקח שדה ויתננה לו שהרבה שדות מצויות ליקח אבל אמר לו שדה זו לא סמכא דעתיה דמקבל מתנה ולא האמינו דנימא ניחא ליה דליקו בהימנותיה ולא מסתבר כוותיה דרב בהא: 


lvr: 42
pgn: 16
dfh: b
trm: והא אשה כשדה זו דמיא
txt:
<span class='five'>והא אשה כשדה זו דמיא. </span>דיש באלו שאין בידו להביא עצמו לכלל קדושין כאשר אין ביד זה לכוף את בעל השדה למוכרה לו דעבד ושפחה אין בידם לשחרר עצמם ואין ביד אשה להמית את בעלה או אחותה ואמר רבי מאיר דלכשיבאו לכלל קדושין מקודשת היא למפרע: 


lvr: 42
pgn: 16
dfh: b
trm: כל מעשה ב'ד
txt:
<span class='five'>כל מעשה ב'ד. </span>קס'ד שטר שכתב בו הנפק שנתקיים בב'ד אלמא כיון דליכא למיחש לשמא לא לוה שהרי אין מקיימין את השטר אלא בפני בעל דין כדאמרינן בהגוזל <span class='mareimakom'>(ב'ק דף קיב:)</span> לפרעון לא חיישינן: 


lvr: 42
pgn: 16
dfh: b
trm: בשטרי חלטאתא
txt:
<span class='five'>בשטרי חלטאתא. </span>שטר שכתבו ב'ד למוציא שטר על חבירו וחייבוהו לשלם ולא שילם וירדו לנכסיו ושמו לבעל חוב אחד מהם ונתנו לו שטר שעל פי ב'ד באה לו: 


lvr: 42
pgn: 16
dfh: b
trm: אדרכתא
txt:
<span class='five'>אדרכתא. </span>שלא מצאו לו עכשיו נכסים וכתבו לו שירדוף לחזור על נכסיו ואם ימצא יגבה. אדרכתא לשון רודף ומשיג כמו פרסה בחלא ולא אדרכיה <span class='mareimakom'>(כתובות דף ס:)</span> ולשון המקרא כתרו את בנימין הרדיפוהו מנוחה הדריכוהו <span class='mareimakom'>(שופטים כ)</span> : 


lvr: 42
pgn: 16
dfh: b
trm: אפסיד אנפשיה
txt:
<span class='five'>אפסיד אנפשיה. </span>אם פרע ולא קרע השטר ואם דחהו לומר אבד היה לו לומר כתוב לי שטר מיד שאתה חוזר ומוכרה לי: 


lvr: 42
pgn: 16
dfh: b
trm: דמדינא ארעא לא בעי למיהדר
txt:
<span class='five'>דמדינא ארעא לא בעי למיהדר. </span>טעם נותן לדבריו שראוי לכתוב שטר מכירה עליה שקנויה לו לחלוטין ומדינא לא בעי למיהדר בפדיון אם לא מדעתו: 


lvr: 42
pgn: 16
dfh: b
trm: מרישא דקא זבין
txt:
<span class='five'>מרישא דקא זבין. </span>כלומר אין זה פדיון אלא תחילת קניין כאילו שלו היתה לפיכך הכותב שטר מכירה עליה אינו טועה והיה לו לזה לתבוע שטר מכירה הואיל ודחהו מלהחזיר לו שטר של ב'ד: 


lvr: 42
pgn: 16
dfh: b
trm: אי נמי אפשיטי דספרא זייר ליה
txt:
<span class='five'>אי נמי אפשיטי דספרא זייר ליה. </span>שעל הלוה ליתן שכר הסופר ופעמים שאין לו מעות ללוה בשעת הלואה והמלוה נותן לו שכר לכתיבת השטר וכשפרעו מעכב השטר בידו עד שיפרע השכר: 


lvr: 42
pgn: 16
dfh: b
trm: זייר
txt:
<span class='five'>זייר. </span>לשון עוצר כמו מעצרת' זיירא <span class='mareimakom'>(ע'ז דף ס.)</span> ובלשון המקרא ויזר את הגזה <span class='mareimakom'>(שופטים ו)</span> : 


lvr: 42
pgn: 16
dfh: b
trm: ירמיה ברי </span>גרסינן: <span class='five'>שהוחזק
txt:
<span class='five'>ירמיה ברי </span>גרסינן: <span class='five'>שהוחזק. </span>לוה זה כפרן פעם אחרת לפיכך אין נאמן לומר פרעתי ובההיא תנן יחזיר: 


lvr: 42
pgn: 17
dfh: a
trm: אינו נאמן
txt:
<span class='five'>אינו נאמן. </span>לישבע אלא שכנגדו נשבע ונוטל דכיון דתחילתו הוצרך לתובעו לדין אין דרכו למהר לפרוע עד שיפסקו דינו פסק גמור: 


lvr: 42
pgn: 17
dfh: a
trm: והעדים מעידים אותו שלא פרע
txt:
<span class='five'>והעדים מעידים אותו שלא פרע. </span>בפנינו תבעו לפרוע לו ע'פ ב'ד ולא פרעו הואיל ובפניהם העיז לעבור ע'פ ב'ד אינו נאמן שוב לומר פרעתיו שלא בעדים: 


lvr: 42
pgn: 17
dfh: a
trm: הוחזק כפרן לאותו ממון
txt:
<span class='five'>הוחזק כפרן לאותו ממון. </span>שאין נאמן עוד עליו לומר החזרתי ופרעתי עד שיפרע בעדים: 


lvr: 42
pgn: 17
dfh: a
trm: לא הוחזק כפרן
txt:
<span class='five'>לא הוחזק כפרן. </span>ונשבע שפרעו ואע'פ שלא פרעו מיד כשתבעו בפני עדים ואין זה מעיז בב'ד דכיון דלא פסקו לו פסק גמור נשמט ממנו סבר כו': 


lvr: 42
pgn: 17
dfh: a
trm: כשנתחייב שבועה בב'ד
txt:
<span class='five'>כשנתחייב שבועה בב'ד. </span>דכיון דתבעו בעדים לקיים דברי ב'ד ולא אבה אינו נאמן לומר עוד קיימתי אחרי כן: 


lvr: 42
pgn: 17
dfh: a
trm: אבל חייב עצמו שבועה
txt:
<span class='five'>אבל חייב עצמו שבועה. </span>שאמר לו אשבע לך ותבעו בעדים ולא אבה ואחר כך אמר נשבעתי נאמן ואע'ג דקמי עדים דחייה: 


lvr: 42
pgn: 17
dfh: a
trm: עביד איניש דמקרי ואמר
txt:
<span class='five'>עביד איניש דמקרי ואמר. </span>לא אעשה מה שלא חייבוני ב'ד אלא אני בעצמי ואין זו סרבנות וחרטה אלא דחייה בעלמא: 


lvr: 42
pgn: 17
dfh: a
trm: שכבר נמחל שעבודו
txt:
<span class='five'>שכבר נמחל שעבודו. </span>משפרע מלוה ראשונה ועל האחרונה לא נכתב והויא לה מלוה על פה וטורף לקוחות שלא כדין דאין מלוה על פה גובה מן הלקוחות: 


lvr: 42
pgn: 17
dfh: a
trm: תיפוק ליה
txt:
<span class='five'>תיפוק ליה. </span>דאפילו נכתב על מלוה זו אחרונה וכתוב בו יום מוקדם כזה הוה ליה השטר מוקדם: 


lvr: 42
pgn: 17
dfh: a
trm: דלא שכיחי [אינשי] דפרעי [ביומיה] קאמינא
txt:
<span class='five'>דלא שכיחי [אינשי] דפרעי [ביומיה] קאמינא. </span>הלכך לא חיישינן למידי דלא שכיח ואי אתרמי הוצרכו לומר דאין חוזר ולוה בו: 


lvr: 42
pgn: 17
dfh: a
trm: ומפסדי לי
txt:
<span class='five'>ומפסדי לי. </span>למטרף לקוחות משום דשטרי חוב המוקדמין פסולין דכיון דהאי דאוקמא הכי לית ליה עדיו בחתומיו זכין לו אף זה מן המוקדמין: 


lvr: 42
pgn: 17
dfh: a
trm: מאי איכא דטריף לקוחות
txt:
<span class='five'>מאי איכא דטריף לקוחות. </span>מה טרפא יש בזה שלא יהא בשטר שיחזור ויכתוב לו והלא שניהם ביום אחד הלכך בשטר שנמחל שעבודו לא שביק: 


lvr: 42
pgn: 17
dfh: a
trm: הטוען אחר מעשה ב'ד
txt:
<span class='five'>הטוען אחר מעשה ב'ד. </span>דבר שהוא תנאי ב'ד כגון כתובה ומזון האשה והבנות הטוען ואמר פרעתי שלא בעדים לא אמר כלום:  במקום


lvr: 42
pgn: 17
dfh: b
trm: במקום שאין כותבין כתובה
txt:
<span class='five'>במקום שאין כותבין כתובה. </span>אלא סומכין על תנאי ב'ד ותגבה לעולם עד שיוציא הבעל שובר דגט שמעיד שגירשה הוא מוכיח שחייב הוא לה כתובה: 


lvr: 42
pgn: 17
dfh: b
trm: לא גביא
txt:
<span class='five'>לא גביא. </span>אי משום דחיישינן דלמא הדרא ומפקא כתובה וגביא זימנא אחריתי א'נ משום דאי בעי אמר פרעתיה: 


lvr: 42
pgn: 17
dfh: b
trm: לאו מלתא היא דאמרי
txt:
<span class='five'>לאו מלתא היא דאמרי. </span>דבמקום שכותבין שטר כתובה יכול לטעון פרעתי דאם כן אלמנה מן האירוסין דאף במקום שכותבין אין כותבין מן האירוסין: 


lvr: 42
pgn: 17
dfh: b
trm: גובה את הכל
txt:
<span class='five'>גובה את הכל. </span>בין כתובה של תנאי ב'ד דהיינו מנה לאלמנה ומאתיים לבתולה בין תוספת: 


lvr: 42
pgn: 18
dfh: a
trm: ולא מטמא לה
txt:
<span class='five'>ולא מטמא לה. </span>אם כהן הוא דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כא)</span> כי אם לשארו והיינו אשתו והאי לאו שארו הוא דלא באו עדיין לידי קירוב בשר: 


lvr: 42
pgn: 18
dfh: a
trm: ולא מטמאה לו
txt:
<span class='five'>ולא מטמאה לו. </span>לאו משום כהונה קאמר דאין כהנות מוזהרות על הטומאה דכתיב <span class='mareimakom'>(שם)</span> בני אהרן אלא אינה זקוקה לטמא לו לא כהנת ולא ישראלית שמצוה להתעסק בשבעה מתי מצוה האמורים בפרשה דכתיב לה יטמא ותניא לה יטמא מצוה ואם לא רצה מטמאין אותו על כרחו ומעשה ביוסף הכהן כו' בתורת כהנים : 


lvr: 42
pgn: 18
dfh: a
trm: מתה אינו יורשה
txt:
<span class='five'>מתה אינו יורשה. </span>דירושת הבעל נפקא לן משארו הקרוב אליו ממשפחתו וירש אותה וגו' בב'ב <span class='mareimakom'>(דף קיא:)</span> והא לאו שארו הוא: 


lvr: 42
pgn: 18
dfh: a
trm: אלא אביי
txt:
<span class='five'>אלא אביי. </span>דאמר לעיל לאו מילתא היא דאמרי מגופא דמתני' דהוציאה גט משום דהיא גופא קשיא ליה הדר ביה: 


lvr: 42
pgn: 18
dfh: a
trm: דאי ס'ד
txt:
<span class='five'>דאי ס'ד. </span>דטעמא לאו משום דאין טוענין אחר מעשה ב'ד הוא אלא משום דגט היינו כתובה: 


lvr: 42
pgn: 18
dfh: a
trm: אטו כל דמגבי בבי דינא מגבי לה
txt:
<span class='five'>אטו כל דמגבי בבי דינא מגבי לה. </span>וכי כל הפורע חוב בא לב'ד במקום שפרע לה לא היו ב'ד שיכתבו לו כן: 


lvr: 42
pgn: 18
dfh: a
trm: נותנין
txt:
<span class='five'>נותנין. </span>ואפילו נמצא לזמן מרובה משנפל ולא חיישינן שמא גט אחר הוא ששמותיהן שוין ומאדם אחר נפל: 


lvr: 42
pgn: 18
dfh: a
trm: מצאו לאלתר
txt:
<span class='five'>מצאו לאלתר. </span>התם <span class='mareimakom'>(גיטין כז:)</span> מפרש כדי שתעבור שיירא ותשרה ובתוך כך ליכא למימר משיירא שעברה שם נפל שהרי לא שהה שיעור שתחנה: 


lvr: 42
pgn: 18
dfh: a
trm: ואפילו במקום כו'
txt:
<span class='five'>ואפילו במקום כו'. </span>לאו רבה קא מסיק אלא גמרא הוא דקאמר לן דכי אמר רבה במקום שהשיירות מצויות לא אמר אלא כשהוחזקו בעיר אחת שנכתב בה הגט שנים ששמותיהן שוין ושמות נשותיהן שוות: 


lvr: 42
pgn: 18
dfh: a
trm: בי דינא דרב הונא
txt:
<span class='five'>בי דינא דרב הונא. </span>במקום שהוא יושב ודן ומתוך שהכל רגילין אצלו לדון הוי ליה מקום שהשיירות מצויות שם:  חיישינן


lvr: 42
pgn: 18
dfh: b
trm: חיישינן לשני שוירי
txt:
<span class='five'>חיישינן לשני שוירי. </span>אע'פ שבא אחד לפנינו ואמר ממני נפל ופלוני היה משלחו לאשתו ויודעין אנו שאין שם בשוירי שני אנשים ששמותיהן שוין חיישינן שמא שוירי אחרת יש ויש בה יוסף בן שמעון אחר: 


lvr: 42
pgn: 18
dfh: b
trm: ואמר ליה רב חסדא לרבה </span>גרסינן: <span class='five'>כל מעשה ב'ד הרי זה יחזיר
txt:
<span class='five'>ואמר ליה רב חסדא לרבה </span>גרסינן: <span class='five'>כל מעשה ב'ד הרי זה יחזיר. </span>כל מילתא דאתא לב'ד לקיים דליכא למיחש לנמלך עליהן שלא ליתנן הרי זה יחזיר וזה מקוים בב'ד היה ולכך הובא שם: 


lvr: 42
pgn: 18
dfh: b
trm: היכא דמזבני כיתנא
txt:
<span class='five'>היכא דמזבני כיתנא. </span>דשיירות מצויות שם לבא ולקנות ואהדריה משום דלא הוחזקו שני יוסף בן שמעון בעיר שנכתב בה ולא חיישינן לומר יש עיר אחרת ששמה כזו: 


lvr: 42
pgn: 18
dfh: b
trm: ואיכא דאמרי היכא דתרו כיתנא
txt:
<span class='five'>ואיכא דאמרי היכא דתרו כיתנא. </span>במי המשרה שם נמצא הגט ומאי כשמעתיה שהוחזקו שני יוסף בן שמעון באותה עיר שנכתב בה ואכשריה דבמקום שנמצא בו לא היו שיירות מצויות: 


lvr: 42
pgn: 18
dfh: b
trm: דמתניתין אלימא ליה לאקשויי
txt:
<span class='five'>דמתניתין אלימא ליה לאקשויי. </span>משום דהיא עיקר ויש תימה כשסותרות זו את זו וצריך לחזר שיתיישבו דאילו ברייתא יש לומר אינה עיקר רבי לא שנאה רבי חייא מניין לו: 


lvr: 42
pgn: 18
dfh: b
trm: ולעולם כדקיימא לן כשנמצא לאלתר
txt:
<span class='five'>ולעולם כדקיימא לן כשנמצא לאלתר. </span>ואם לאו פסול שמא אינו של זה אבל ברייתא ליכא לשנויי הכי דכיון דתנא בהדיא יחזיר לאשה הוה ליה לפלוגי בין לאלתר בין לזמן מרובה דלא דמיא למתניתין דהתם לא יחזיר תנא ומדוקיא הוה דייק יחזיר היכא דאמר תנו וכיון דלא תנא יחזיר לא הוה ליה לפלוגי: 


lvr: 42
pgn: 18
dfh: b
trm: ר' ירמיה אמר
txt:
<span class='five'>ר' ירמיה אמר. </span>הא דקתני יחזיר כגון דאמרי עדים החתומין בו מעולם לא חתמנו כו': 


lvr: 42
pgn: 18
dfh: b
trm: ודוקא בצד אות פלונית
txt:
<span class='five'>ודוקא בצד אות פלונית. </span>דהוה ליה סימן מובהק ואפילו אם תימצי לומר גבי חזרת אבידה בסימנין דאיבעיא לן לקמן <span class='mareimakom'>(דף כז.)</span> דאורייתא או דרבנן אפילו פשטת סימנין דרבנן יש לסמוך על סימן מובהק כזה למשרי אשת איש דאורייתא: 


lvr: 42
pgn: 18
dfh: b
trm: מספקא ליה לרב אשי סימנין
txt:
<span class='five'>מספקא ליה לרב אשי סימנין. </span>שמחזירין בהן אבידה אי דאורייתא היא ואפילו באיסור דאורייתא סמכינן אסימן כל דהו: 


lvr: 42
pgn: 18
dfh: b
trm: אי דרבנן
txt:
<span class='five'>אי דרבנן. </span>ודוקא באבידה שהפקר ב'ד הפקר אבל במידי דאיסורא לא סמכינן ואי קשיא נימא הכי קסבר סימנין דרבנן ונפשוט בעיין דלקמן לאו פירכא היא דמנלן דפשיטא ליה אי נמי מספקא ליה אית עליה למיסר מספיקא:  אירכס


lvr: 42
pgn: 19
dfh: a
trm: ואי טביעות עין
txt:
<span class='five'>ואי טביעות עין. </span>חשיבא לכו אית לי בגויה טביעות עינא מכירו אני בכתב ידי הסופר והעדים מדת ארכו ורחבו כאדם המכיר את חבירו בטביעת עין שטבע בו ואין בו סימן: 


lvr: 42
pgn: 19
dfh: a
trm: ולא נתן עד תשרי
txt:
<span class='five'>ולא נתן עד תשרי. </span>וכל זמן שלא נתן היה לו לאכול ולמכור פירי נכסי מלוג שלה שתקנו חכמים לבעל לאכול פירות של נכסי מלוג אשתו שנפלו לה לירושה: 


lvr: 42
pgn: 19
dfh: a
trm: שפיר
txt:
<span class='five'>שפיר. </span>יש לה לטרוף כל מה שמכר משעת כתיבה והא פלוגתא במס' גיטין בפ' שני <span class='mareimakom'>(דף יז:)</span>: 


lvr: 42
pgn: 19
dfh: a
trm: אתי לוקח ותבע
txt:
<span class='five'>אתי לוקח ותבע. </span>אי אתיא למיטרף מסיק אדעתיה לתבוע אייתי ראיה אימת מטא גיטא לידך בזמנא קמא: 


lvr: 42
pgn: 19
dfh: a
trm: הניחא למ'ד כו'
txt:
<span class='five'>הניחא למ'ד כו'. </span>פלוגתא בפ'ק דגיטין <span class='mareimakom'>(דף יב:)</span>: 


lvr: 42
pgn: 19
dfh: a
trm: זכות הוא לעבד
txt:
<span class='five'>זכות הוא לעבד. </span>טובה היא אצלו שמתירו בקהל וכיון דזכות הוא איכא לתרוצי דמשעה שנכתב זוכה בשחרור דלכי מטא שטר גט לידיה נעשה בן חורין למפרע משעת חתימה: 


lvr: 42
pgn: 19
dfh: a
trm: חוב הוא לעבד
txt:
<span class='five'>חוב הוא לעבד. </span>חובתו הוא שיוצא מתחת רבו כלומר הפסד הוא לו שאם עבד כהן הוא פוסלו מן התרומה ואם של ישראל אוסרו בשפחה כנענית דזילא ליה ושכיחא ליה ופריצא ליה: 


lvr: 42
pgn: 19
dfh: a
trm: מאי איכא למימר
txt:
<span class='five'>מאי איכא למימר. </span>דהשתא ליכא למימר עדיו בחתומיו  חבין לו דאין חבין לאדם שלא בפניו: 


lvr: 42
pgn: 19
dfh: a
trm: דא תהא למיקם
txt:
<span class='five'>דא תהא למיקם. </span>שטר זה יהיה לקום ולהיות בכל הכתוב בו דדברי שכיב מרע ככתובין וכמסורין דמי: 


lvr: 42
pgn: 19
dfh: a
trm: מהיום ולאחר מיתה
txt:
<span class='five'>מהיום ולאחר מיתה. </span>גוף הקרקע קנוי לו מן היום ואין לו עוד רשות למוכרה וליתנה ולהורישה והפירות אינו אוכל כל ימי חייו אלא לאחר מיתה: 


lvr: 42
pgn: 19
dfh: a
trm: ואי לא לא קני
txt:
<span class='five'>ואי לא לא קני. </span>בתמיה כל שכן דאם יהיב ליה גוף ופירות במעכשיו דקני טפי סתם מתנת שכיב מרע לא קניא לו אלא לאחר מיתה דמחמת מיתה הוא מצווה: 


lvr: 42
pgn: 19
dfh: a
trm: לא יחזיר
txt:
<span class='five'>לא יחזיר. </span>שמא כתבה לזה ולא מסר לו ולא זכה בקרקע וחזר וכתב לאחר ומסר לו השטר וזכה בו ובא לחזור בו מן השני ורוצה לתת לראשון וחפץ שימסרו לו שטר זה שיוציאנה בבית דין ונמצא זמן שטר של זה קודם לשטרו של שני ויוציאנה מידו בדין:  הא


lvr: 42
pgn: 19
dfh: b
trm: הא בבריא
txt:
<span class='five'>הא בבריא. </span>שהיה שטר מתנת בריא דלא כתיב ביה כדקציר ורמי בערסיה כדין שכותבין בשטרי מתנות שכיב מרע: 


lvr: 42
pgn: 19
dfh: b
trm: דבר מהדר הוא
txt:
<span class='five'>דבר מהדר הוא. </span>שיכול לחזור במתנתו אם כתב שני שטרות השני זוכה שהרי חזר בו מראשון: 


lvr: 42
pgn: 19
dfh: b
trm: בבריא
txt:
<span class='five'>בבריא. </span>כגון שהיה השטר זה הנמצא מתנת בריא שהוא זכה לשטר המאוחר לו שאינו יכול לחזור במתנתו: 


lvr: 42
pgn: 19
dfh: b
trm: דאי יהבתיה לאיניש אחרינא לית ליה פסידא
txt:
<span class='five'>דאי יהבתיה לאיניש אחרינא לית ליה פסידא. </span>בשטרא דכתבת השתא דמאן דקדים שטריה זכה: 


lvr: 42
pgn: 19
dfh: b
trm: קמא זכה
txt:
<span class='five'>קמא זכה. </span>מאחר ששני השטרות יצאו משמך הקודם זכה שמתנת בריא הם והשתא דאוקימנא טעמא דלא יחזיר משום דלמא כתבה להאי ואמליך ולא יהבה ליה והדר כתבה לאיניש אחרינא ליכא למרמי אמתנות ולא תידוק מתני' גבי מתנות הא אמר תנו נותנין דכי נמי אמר תנו שייך למימר טעמא דלא יחזיר משום שאני אומר כתובין היו ונמלך עליהן שלא לתנן והדר כתבה לאיניש אחרינא וגבי דייתקאות ע'כ אם אמר תנו נותנין אם הוא קיים דהא תלה תנא דידן טעמא משום שאני אומר נמלך עליהן שלא לתנן ואי נמי הכי הוה דנמלך השתא אם אמר תנו נותנין דליכא למיחש למידי וה'ק מצא דייתיקי או מתנה לא יחזיר שאני אומר כו' והיכא דאמר תנו [אי] שייך למימר לא יחזיר משום טעמא דשאני אומר כגון מתנת בריא או בשכיב מרע ומת ובריה קאמר תנו שמעי' ממתני' דלא יחזיר ולא דייקינן האמר תנו נותנין והיכא דלא שייך למימר שאני אומר כגון בשכיב מרע שלא מת מחליו דייקינן האמר תנו דבטל שאני אומר הלכך נותנין: 


lvr: 42
pgn: 19
dfh: b
trm: בטובת הנאה
txt:
<span class='five'>בטובת הנאה. </span>כלומר בזול לפי שנותן מעותיו בספק שאם תמות היא יירשנה בעלה ויפסיד מי שלקחה ואם ימות בעלה או יגרשנה יהיה לוקח במקומה ויגבה כתובתה ושוב לא היה לבעלה לפרוע לה הכתובה אלא ללוקח ושובר שנכתב בשמה אינו כלום: 


lvr: 42
pgn: 19
dfh: b
trm: ומפיק לשובר
txt:
<span class='five'>ומפיק לשובר. </span>שכתוב בניסן ויקדום לשטרו של לוקח ויחזיק הבעל בקרקע המיוחדת לכתובתה שלא כדין:  ש'מ


lvr: 42
pgn: 20
dfh: a
trm: איתא לדשמואל
txt:
<span class='five'>איתא לדשמואל. </span>דאמר המוכר שטר חוב לחבירו וחזר המוכר הזה ומחלו מחול הוא אצל הלוה הלכך אם מכרה זו כתובתה באייר דהיינו שטר חוב וחזרה ומחלתה לבעל בתשרי מחול ושפיר טריף בעל: 


lvr: 42
pgn: 20
dfh: a
trm: בששטר כתובה יוצא מתחת ידה
txt:
<span class='five'>בששטר כתובה יוצא מתחת ידה. </span>שמביאה לפנינו דליכא למיחש לשמא מכרה בטובת הנאה שאילו מכרתה היתה מוסרת הכתובה ביד הלוקח: 


lvr: 42
pgn: 20
dfh: a
trm: לשתי כתובות
txt:
<span class='five'>לשתי כתובות. </span>שמא שני שטרי כתובה היו לה [ויש] לחוש שמא מסרה אחד ללוקח ובאה לחזור בה ולמחול אצל בעלה ומוסרת לו שובר המוקדם לשטרו של לוקח אלא ודאי איתא לדשמואל ומתוך שבידה למחול שטר כתובה לבעלה עכשיו לא חיישינן לשמא כתבה ליתן בניסן כו': 


lvr: 42
pgn: 20
dfh: a
trm: ועוד
txt:
<span class='five'>ועוד. </span>אי נמי זבנתה בטובת הנאה לית לן למיחש לשמא כתבה לשובר בניסן ולא קבלה עד תשרי דאי נמי הכי הוה כי מטא שובר לידיה בתשרי זוכה למפרע בו מזמן חתימתו ולא הוה ממכרה שבנתיים כלום ושובר בזמן הכתוב בו טורף ואביי לטעמיה כו': <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 42
pgn: 20
dfh: a
trm: מיאונין
txt:
<span class='five'>מיאונין. </span>קטנה יתומה שהשיאוה אמה ואחיה לדעתה יוצאה ממנו במיאון ואינה צריכה גט אלא אומרת בפני שלשה אי אפשי בפלוני בעלי וכותבין לה ב'ד שטר שמיאנה בפניהם להיות לה עדות שמותרת לינשא: 


lvr: 42
pgn: 20
dfh: a
trm: הרי זה יחזיר
txt:
<span class='five'>הרי זה יחזיר. </span>דליכא למיחש לשמא נמלך דהא ב'ד לא כתבום אלא בדבר מקויים ולפרעון נמי ליכא למיחש דבהני שטרות לא שייך בהו פרעון כדאמרינן לעיל <span class='mareimakom'>(ד' טז:)</span> ואפילו למ'ד שומא הדר איהו דאפסיד אנפשיה: 


lvr: 42
pgn: 20
dfh: a
trm: או שמצא תכריך של שטרות
txt:
<span class='five'>או שמצא תכריך של שטרות. </span>בכרך או באגודה ובגמרא מפרש מאי חפיסה ודלוסקמא ותכריך ואגודה: 


lvr: 42
pgn: 20
dfh: a
trm: הרי זה יחזיר
txt:
<span class='five'>הרי זה יחזיר. </span>דדבר שיש בו סימן הוא כדמפרש בגמרא שהכלי סימן כשיאמרו הבעלים בכלי כך וכך מצאת אותם וכן תכריך ואגודה הרי זה יחזיר דדבר שיש בו סימן הוא כדמפרש בגמ': 


lvr: 42
pgn: 20
dfh: a
trm: מצא שטר בין שטרותיו ואין יודע מה טיבו
txt:
<span class='five'>מצא שטר בין שטרותיו ואין יודע מה טיבו. </span>אצלו אם הלוה הפקידו אצלו או המלוה או שמא מקצתו פרוע ומסרוהו לו להיות שליש ביניהם ושכח: 


lvr: 42
pgn: 20
dfh: a
trm: ואם יש עמהן סמפון
txt:
<span class='five'>ואם יש עמהן סמפון. </span>מילי מילי קתני המוצא בין שטרותיו שובר שנכתב על אחד משטרותיו: 


lvr: 42
pgn: 20
dfh: a
trm: יעשה מה שבסמפון
txt:
<span class='five'>יעשה מה שבסמפון. </span>והשטר בחזקת פרוע ואע'פ שהיה לשובר הזה להיות מונח ביד הלוה אמרינן האמינו הלוה ואומר מחר תנה לי ושכח: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 42
pgn: 20
dfh: a
trm: זה בורר לו אחד
txt:
<span class='five'>זה בורר לו אחד. </span>כשבוררין להן דיינין כותבין להן זה בירר לו את פלוני וזה בירר לו את פלוני שלא יוכלו לחזור בהן: 


lvr: 42
pgn: 20
dfh: b
trm: חיישינן לשני שוירי
txt:
<span class='five'>חיישינן לשני שוירי. </span>אע'פ שבשוירי הידוע לנו אין בה שני יוסף בן שמעון שמא יש שוירי אחרת שיש שם יוסף בן שמעון ושם נכתב ומשליח אחר נפל: 


lvr: 42
pgn: 20
dfh: b
trm: הרי זה יחזיר
txt:
<span class='five'>הרי זה יחזיר. </span>דכיון דלא הוחזקו שני יוסף בן שמעון בעיר אחת לעיר אחרת שאינה ידועה לנו לא חיישינן: 


lvr: 42
pgn: 20
dfh: b
trm: כרוכין זה בזה
txt:
<span class='five'>כרוכין זה בזה. </span>וזהו סימן שהבעלים נותנים בהם זה יכריז מציאה שטרות מצאתי וזה יאמר שלי הם ושלשה הן כרוכין הן זה בזה: 


lvr: 42
pgn: 20
dfh: b
trm: ש'מ קשר סימן
txt:
<span class='five'>ש'מ קשר סימן. </span>שיש קשרים שאינן דומין זה לזה ויאמר כך וכך הוא עשוי דאי לא תימא הכי מאי סימנא איכא הכא ותפשוט מינה בעלמא דקשר סימן ובעיא בעלמא היא ומשני מהכא לא תפשוט דתני רבי חייא ג' כרוכין זה בזה הוא אגודה דכרך הוי סימן דכולי עלמא כרכי שטרא שטרא לעצמו וקושרין אותן יחד וזה כרך שלשתן יחד: 


lvr: 42
pgn: 20
dfh: b
trm: שטרי מכריז
txt:
<span class='five'>שטרי מכריז. </span>שטרות מצאתי וזה צריך שיאמר כך וכך היו וכרוכין היו הלכך דוקא תלתא אבל תרי מידע ידיע דמיעוט שטרות שתים ואין מנין סימן: 


lvr: 42
pgn: 20
dfh: b
trm: סמפון
txt:
<span class='five'>סמפון. </span>שובר המבטל שטר וכל דבר המבטל דבר קרי סמפון כדאמר גבי קדושי אשה ומכירת עבד שהמום קרוי סמפון מפני שמבטל את המקח: 


lvr: 42
pgn: 20
dfh: b
trm: ספרא אתרמי ליה
txt:
<span class='five'>ספרא אתרמי ליה. </span>וסבר אם יבא בעל חובי לפרעני ואני אין שטרי עכשיו בידי ואם לא יהא שובר מוכן לי לא יפרע כלום: 


lvr: 42
pgn: 20
dfh: b
trm: אפי' כתוב בכתב ידו
txt:
<span class='five'>אפי' כתוב בכתב ידו. </span>שיש לומר אם לא שנפרע למה ליה למהר ולכתוב לפני פרעון הואיל ויודע לכתוב: 


lvr: 42
pgn: 20
dfh: b
trm: בין שטרותיו קרועים
txt:
<span class='five'>בין שטרותיו קרועים. </span>והוא אינו קרוע לפיכך סומכין על השובר שמקום השטר מוכיח על השובר שהוא אמת שאם לא נפרע לא היה נותן השטר אצל השטרות קרועין כך שמעתי ולי נראה שנמצא השובר בין השטרות קרועין הלכך איכא למימר שנתקבל החוב והשובר הזה אין צריך למלוה הזה אלא ללוה והלוה שכח ביד זה לפיכך נתנו זה עם השטרות שאין צריכין לו דאי ס'ד מלוה כתבו להיות מוכן לו כשירצה לוה לפרעו לא נתנו עם שטרות שאין צריכין לו: 


lvr: 42
pgn: 20
dfh: b
trm: נמצא בין שטרותיו
txt:
<span class='five'>נמצא בין שטרותיו. </span>מתני' היא בגט פשוט <span class='mareimakom'>(ב'ב דף קעב.)</span> שני יוסף בן שמעון בעיר אחת ונמצא שובר לאדם אחד בין שטרותיו וכתוב בו שטרו של יוסף בן שמעון שבידי פרוע הוא והיה לו שני שטרות על שניהם: 


lvr: 42
pgn: 20
dfh: b
trm: שטרות שניהם פרועין
txt:
<span class='five'>שטרות שניהם פרועין. </span>שכל אחד יכול לומר על שלי נכתב שובר ובבבא בתרא פרכינן בלא שובר נמי הא תנן אין אחד יכול להוציא שטר חוב עליהם ומוקמינן ליה במשולשין בשטר ואין משולשין בשובר והא הכא דיוצא מתחת יד מלוה הוא: 


lvr: 42
pgn: 20
dfh: b
trm: שבועה שלא פקדנו אבא
txt:
<span class='five'>שבועה שלא פקדנו אבא. </span>משנה היא בשבועות <span class='mareimakom'>(דף מה.)</span> יתומין מן היתומין לא יפרעו אלא בשבועה ומהו שבועתן שבועה שלא פקדנו אבא בצואת מיתה ושלא אמר לנו קודם לכן ושלא מצינו שובר בין שטרותיו של אבא על שטר זה שיהא פרוע הא אם מצאו סמכינן עליה: 


lvr: 42
pgn: 20
dfh: b
trm: יתקיים בחותמיו
txt:
<span class='five'>יתקיים בחותמיו. </span>קא ס'ד אם אמר מלוה לא נפרעתי ותדע שהרי לא מסרתי לידך יתקיים בחותמיו ע'פ חותמיו יתקיים אם החותמיו מעידין שחתמוהו אין המלוה נאמן אבל כל כמה דלא מקיים מהימן דמאן מפיק ליה מלוה ומלוה הא אמר פסול הוא:  דשיילינן


lvr: 42
pgn: 21
dfh: a
trm: דשיילינן להו
txt:
<span class='five'>דשיילינן להו. </span>אם ראו הפרעון ואם לאו נאמן המלוה לומר שלא נכתב אלא להיות מוכן לכשיפרע: 


lvr: 42
pgn: 21
dfh: a
trm: דהא הימניה מלוה לשליש
txt:
<span class='five'>דהא הימניה מלוה לשליש. </span>דעל כרחך אין כותב שובר אלא מלוה והוא מסרו ליד השליש:  הדרן עלך שנים אוחזין 


lvr: 42
pgn: 21
dfh: a
trm: מעות מפוזרות
txt:
<span class='five'>מעות מפוזרות. </span>הואיל ואין להם סימן ניכר איאושי מיאש והוו להו הפקר וזהו טעם כולם: 


lvr: 42
pgn: 21
dfh: a
trm: כריכות
txt:
<span class='five'>כריכות. </span>עומרים קטנים כמו מאלמים אלומים ומתרגמינן בירושל' מכרכן כריכן <span class='mareimakom'>(בראשית לז)</span> : 


lvr: 42
pgn: 21
dfh: a
trm: ממדינתן
txt:
<span class='five'>ממדינתן. </span>כמות שהן גזוזות כשאר כל גיזת המדינה לאפוקי הבאות מבית האומן כדקתני סיפא: 


lvr: 42
pgn: 21
dfh: a
trm: במכנשתא דבי דרי
txt:
<span class='five'>במכנשתא דבי דרי. </span>בשעת אסיפת גרנות וכאן דשן בעליהן ונשאו את העיקר ונותרו אלו: 


lvr: 42
pgn: 21
dfh: b
trm: יאוש שלא מדעת
txt:
<span class='five'>יאוש שלא מדעת. </span>דבר שסתמו יאוש לכשידע שנפל ממנו וכשמצאו עדיין לא ידעו הבעלים שנפל מהן: 


lvr: 42
pgn: 21
dfh: b
trm: דמיאש לבסוף
txt:
<span class='five'>דמיאש לבסוף. </span>לאחר שמצאו זה וכללא דיאוש כגון דאמר ווי ליה לחסרון כיס דגלי דעתיה שנואש מהן: 


lvr: 42
pgn: 21
dfh: b
trm: זוטו של ים
txt:
<span class='five'>זוטו של ים. </span>מקומות בשפת הים שדרך הים לחזור לאחוריו י' פרסאות או חמשה עשר פרסאות פעמיים ביום ושוטף מה שמוצא שם והולך זוטו לשון גודל ושירוע בלשון יווני כמו שכתבו הזקנים לתלמי המלך ואל אצילי ואל זאטוטי <span class='mareimakom'>(מגילה דף ט.)</span>: 


lvr: 42
pgn: 21
dfh: b
trm: סבי דאזלי אתיגרא
txt:
<span class='five'>סבי דאזלי אתיגרא. </span>זקנים עניים הולכים על משענתם בנחת ורואין כל שבולת ושבולת ולשון נמושות כמו לא ימושו <span class='mareimakom'>(ישעיהו נט)</span> שממשמשין והולכים: 


lvr: 42
pgn: 21
dfh: b
trm: לקוטי בתר לקוטי
txt:
<span class='five'>לקוטי בתר לקוטי. </span>לשון נמושות כמו לא ימיש <span class='mareimakom'>(שמות יג)</span> שנוטלין ומשין הכל מלפניהם: 


lvr: 42
pgn: 21
dfh: b
trm: נהי
txt:
<span class='five'>נהי. </span>דלגבי עניים דהכא הוי יאוש מדעת שראו שהלכו בה הנמושות ונתיאשו אלא עניים דעיר אחרת עדיין לא ידעי והיאך מותרין בו אלא משום כיון דלכי ידעי מיאשי הוי יאוש משעה שהלכו בו ובהיתר באו ליד זה: 


lvr: 42
pgn: 21
dfh: b
trm: מותרות משום גזל
txt:
<span class='five'>מותרות משום גזל. </span>אע'ג דכי נפל לא ידע כיון דלכי ידע מיאש מהשתא הוי יאוש כרבא: 


lvr: 42
pgn: 21
dfh: b
trm: דקתני בזיתים ובחרובין אסור
txt:
<span class='five'>דקתני בזיתים ובחרובין אסור. </span>וסלקא דעתך משום דלא עבידי דנתרי וליכא למימר ידע דאיאש ואע'ג דלכי ידע מיאש לא הוי יאוש מהשתא: 


lvr: 42
pgn: 21
dfh: b
trm: חזותו מוכיח עליו
txt:
<span class='five'>חזותו מוכיח עליו. </span>מראיתו ניכר של מי הוא הלכך מריה לכי ידע דנפיל לא מיאש דמימר אמר כולי עלמא ידעי דדידי נינהו ולא הפקר הן ולא שקלי להו: 


lvr: 42
pgn: 21
dfh: b
trm: עם נפילתה נמאסת
txt:
<span class='five'>עם נפילתה נמאסת. </span>הלכך כיון דידיע דנתרא מעיקרא מיאש משום מאיסותא דמכי נפלה לא חשיבא עליה ומפקר לה: 


lvr: 42
pgn: 22
dfh: a
trm: הרי אלו כו'
txt:
<span class='five'>הרי אלו כו'. </span>ה'ג הרי אלו שלו מפני שנתיאשו הבעלים דכל שטיפת נהר כקורות עצים ואבנים הבעלים ידעו בה מיד דיש לה קול: 


lvr: 42
pgn: 22
dfh: a
trm: הא סתמא
txt:
<span class='five'>הא סתמא. </span>הא אם היתה אבידה אחרת שאין לנו לומר שידעו הבעלים לא הויא של מוצאה קשיא לרבא: 


lvr: 42
pgn: 22
dfh: a
trm: כשיכול להציל
txt:
<span class='five'>כשיכול להציל. </span>ודכוותה במציאה אחרת דבר שיש בו סימן דיכול ליתן סימן וליטול מודינא בה דחייב להחזיר: 


lvr: 42
pgn: 22
dfh: a
trm: ע'י הדחק
txt:
<span class='five'>ע'י הדחק. </span>ואם לא ימהר להציל לא יצילו הלכך אין מרדפין אפקורי אפקרינהו דהא ידעו ולא הצילו: 


lvr: 42
pgn: 22
dfh: a
trm: לא הוה ידע
txt:
<span class='five'>לא הוה ידע. </span>אלמא כיון דלכי ידע דניחא ליה אמרינן מעיקרא נמי ניחא ליה ולענין יאוש נמי כיון דלכי ידע מייאש מעיקרא נמי הוי יאוש: 


lvr: 42
pgn: 22
dfh: a
trm: אתם גם אתם
txt:
<span class='five'>אתם גם אתם. </span>כן תרימו גם אתם מהכא נפקא לן שלוחו של אדם כמותו לתרומה שהשליח שתרם תרומתו תרומה וכיון דשליחות מהכא נפקא לן על כרחך שלוחכם דומיא דאתם בעינן: 


lvr: 42
pgn: 22
dfh: a
trm: אם נמצאו יפות כו'
txt:
<span class='five'>אם נמצאו יפות כו'. </span>אלמא גלי דעתיה דניחא ליה ה'נ גלי דעתיה דניחא ליה במה שנתן לנו: 


lvr: 42
pgn: 22
dfh: b
trm: אינן בכי יותן
txt:
<span class='five'>אינן בכי יותן. </span>ולא אמרינן כיון דהשתא ניחא מהני האי דעתא למעיקרא ותיהוי הכשר וקשיא לרבא: 


lvr: 42
pgn: 22
dfh: b
trm: ואיסורא דומיא דהיתירא
txt:
<span class='five'>ואיסורא דומיא דהיתירא. </span>כיון דמחד קרא ילפינן מצויה אצל כל אדם שיחזור ושאינה מצויה יזכה בה איתקושי אתקוש להדדי זו לאיסורא וזו להיתירא: 


lvr: 42
pgn: 22
dfh: b
trm: אף איסורא
txt:
<span class='five'>אף איסורא. </span>דמצויה אצל כל אדם לא חילק בין אין סימן דכי ידע מיאש ליש סימן דלכי ידע לא מיאש וכי היכי דיש סימן אסירא כי אין סימן נמי אסירא היכא דאיכא למימר לא ידע דנפלה קודם שבאת ליד זה: 


lvr: 42
pgn: 22
dfh: b
trm: יע'ל קג'ם
txt:
<span class='five'>יע'ל קג'ם. </span>סימני הלכות הן יאוש שלא מדעת דהכא עד זומם למפרע הוא נפסל בסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף כז.)</span> לחי העומד מאיליו בעירובין <span class='mareimakom'>(דף טו.)</span> קדושין שלא נמסרו לביאה בקדושין <span class='mareimakom'>(דף נא.)</span> גלוי דעתא בגיטא בגיטין <span class='mareimakom'>(דף לד.)</span> מומר אוכל נבילות להכעיס פסול לענין עדות בסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף כז.)</span>: 


lvr: 42
pgn: 22
dfh: b
trm: היכי אכלינן להו
txt:
<span class='five'>היכי אכלינן להו. </span>הא לא מיאש והא דנקט למיבעי בעיא מאחר דאיתותב רבא קשיא לי דבלא איתותב רבא איכא למיבעי דהא מודה רבא בכל דבר שחזותו מוכיח עליו חוץ מן התאנה מפני שנמאסת עם נפילתה ונראה בעיני דלא נקט לה אלא להרבות בחומר איסור כלומר מאחר דאיתותב אפילו בדבר שאין בו סימן כ'ש שאלו אסורין שיש בהן סימן: 


lvr: 42
pgn: 22
dfh: b
trm: באגא בארעא דיתמי לא מחזקינן
txt:
<span class='five'>באגא בארעא דיתמי לא מחזקינן. </span>אין עלינו להחזיק כל הבקעה בחזקת הקרקע של יתומין ולאסור כל התמרים משום ספק קרקע של יתומים אלא הולכין אחר הרוב: 


lvr: 42
pgn: 22
dfh: b
trm: כרכתא מאי
txt:
<span class='five'>כרכתא מאי. </span>דקלים הכרוכין ומוקפין בגדר של אבנים סביב שאין שקצים ורמשים נכנסין שם: 


lvr: 42
pgn: 22
dfh: b
trm: לא הוי סימן
txt:
<span class='five'>לא הוי סימן. </span>שאין בעליו סומך לתת בו סימן מימר אמר נשחת הסימן בדריסת הרגלים: 


lvr: 42
pgn: 22
dfh: b
trm: ברה'י
txt:
<span class='five'>ברה'י. </span>כגון בשדה זרועה שאין רוב בני אדם דורכין בה ויש מיעוט שהולכין בה: ה'ג 


lvr: 42
pgn: 22
dfh: b
trm: אי דלית בהו סימן ברה'י מאי מכריז
txt:
<span class='five'>אי דלית בהו סימן ברה'י מאי מכריז. </span>כלומר כי מכריז זה מצא אבידה מאי מכריז שיוכל ליתן האובד סימן בה: 


lvr: 42
pgn: 22
dfh: b
trm: מכריז מקום
txt:
<span class='five'>מכריז מקום. </span>ואינו מכריז שם האבידה אלא שם המקום מי שאבדה ממנו אבידה במקום פלוני יבא ויאמר מה איבד וזה בא ואומר אבדתי שם חפץ פלוני: 


lvr: 42
pgn: 23
dfh: a
trm: הא של בעל הבית חייב להכריז
txt:
<span class='five'>הא של בעל הבית חייב להכריז. </span>ואע'ג דבהדיא תני לה במתניתין איידי דנקט לאותביה מרישא כריכות ברשות הרבים דאותיב מינה לרבא נקט נמי לאותוביה לרבה מדוקי' דרישא: 


lvr: 42
pgn: 23
dfh: a
trm: אין מעבירין על האוכלין
txt:
<span class='five'>אין מעבירין על האוכלין. </span>המוצא אוכלין בדרך אין רשאי לעבור עליהם ולהניחם שם הלכך לא נדרסו שמי שמצאן ראשון הגביהן: 


lvr: 42
pgn: 23
dfh: a
trm: אין מעבירין על האוכלין
txt:
<span class='five'>אין מעבירין על האוכלין. </span>לאו לשון דריסה הוא אלא כמו אין מעבירין על המצות <span class='mareimakom'>(יומא דף לג.)</span>: 


lvr: 42
pgn: 23
dfh: a
trm: חיישי לכשפים
txt:
<span class='five'>חיישי לכשפים. </span>סבורים שמחמת כשפים הונחו לשם כדי להכשיל הדורסים עליהן ונהי נמי דאין מגביהין אותם מיהו לא דרסי עליהן משום כשפים: 


lvr: 42
pgn: 23
dfh: a
trm: הוי סימן
txt:
<span class='five'>הוי סימן. </span>דאמרינן לשם סימן נתנו שם ולא נפל מאליו ודבר שיש בו סימן הוא ואפילו הכי פליגי רבנן ואמרי הרי אלו שלו משום דקסברי מעבירין על האוכלין והוה ליה סימן העשוי לידרס: 


lvr: 42
pgn: 23
dfh: a
trm: ומעבירין על האוכלין
txt:
<span class='five'>ומעבירין על האוכלין. </span>ואפילו הכי ככרות של בעל הבית חייב להכריז דסימן העשוי לידרס הוי סימן ועיגול היינו טעמא דסימן הבא מאיליו לאו סימן הוא ור'י סבר הוי סימן: 


lvr: 42
pgn: 23
dfh: a
trm: ורבה אמר לך כו'
txt:
<span class='five'>ורבה אמר לך כו'. </span>והכא היינו טעמא דר'י משום דאין מעבירין על האוכלין ות'ק הכי נמי אית ליה אין מעבירין ומשום הכי ככרות של בעל הבית חייב להכריז וטעמייהו בעיגול משום דסימן הבא מאיליו הוא ור'י סבר הוי סימן: 


lvr: 42
pgn: 23
dfh: a
trm: ברשות היחיד אי דרך נפילה הרי אלו שלו
txt:
<span class='five'>ברשות היחיד אי דרך נפילה הרי אלו שלו. </span>דליכא למימר מקום הוי סימן דהא לא ידע היכא נפיל מיניה: 


lvr: 42
pgn: 23
dfh: a
trm: אי דרך הינוח נוטל ומכריז
txt:
<span class='five'>אי דרך הינוח נוטל ומכריז. </span>מקום ולא יניחם שם שמא ימצאם עכו'ם ויטלם ושמא שכחום הבעלים: 


lvr: 42
pgn: 23
dfh: a
trm: אבל בדבר שיש בו סימן כו'
txt:
<span class='five'>אבל בדבר שיש בו סימן כו'. </span>רבא לטעמיה דאמר סימן העשוי לידרס הוי סימן:  במנינא


lvr: 42
pgn: 23
dfh: b
trm: או דדפקא
txt:
<span class='five'>או דדפקא. </span>צואר שמעתי ומשום רבי יצחק בר' מנחם שמעתי דדפקא פלנק'ן מקום שדופק כשהוא יגע: 


lvr: 42
pgn: 23
dfh: b
trm: חתיכות דג חייב להכריז
txt:
<span class='five'>חתיכות דג חייב להכריז. </span>קא ס'ד כשאין בהן סימן והחתיכה גופה סימן או מאצל הראש או מן הזנב: 


lvr: 42
pgn: 23
dfh: b
trm: ברשום
txt:
<span class='five'>ברשום. </span>חביותיהם של חרס היו וגפין אותם במגופת חרס ושורקין טיט סביב לדבק המגופה שלא יצא ריח היין ובימי שבט או ניסן שמוכרין בעלי בתים חביות לחנווני כעשר או כט'ו יחד נוטלין מגופותיהם וטועמין את היין וחוזר וסותמו וטח בו טיט סביב המגופה והוא קרוי רושם ונושאן החנווני לביתו ומתניתין בחבית רשומה והיינו סימן שיש רושמין ויש שנושאין אותה פתוחה למוכרה מיד: 


lvr: 42
pgn: 23
dfh: b
trm: ופרכינן מכלל דברייתא
txt:
<span class='five'>ופרכינן מכלל דברייתא. </span>דקתני הרי אלו שלו בפתוחה קתני בתמיה פשיטא דהא אבידה מדעת היא שהניחה פתוחה וכל שקצים ורמשים ונחשים שותים הימנה: 


lvr: 42
pgn: 23
dfh: b
trm: קודם שנפתחו האוצרות
txt:
<span class='five'>קודם שנפתחו האוצרות. </span>שעדיין לא הגיע זמן מוכרי החביות ויחיד בעלמא הוא דעביד הוי רושם סימן: 


lvr: 42
pgn: 23
dfh: b
trm: ברקתא דנהרא
txt:
<span class='five'>ברקתא דנהרא. </span>והיין בא לעיר בספינה והלוקחין מפנין הספינה ומניחו על שפת הנהר ונושאין אחת אחת ופעמים ששוכח: 


lvr: 42
pgn: 23
dfh: b
trm: מחסם
txt:
<span class='five'>מחסם. </span>לשון לא תחסום <span class='mareimakom'>(דברים כה)</span> מגמגם בדבר ולבו נוקפו: 


lvr: 42
pgn: 23
dfh: b
trm: דקדחו ביה חלפי
txt:
<span class='five'>דקדחו ביה חלפי. </span>אורטי'א בלעז גדלו עליה ש'מ מימים רבים היה שם וכבר נואשו הבעלים: 


lvr: 42
pgn: 23
dfh: b
trm: שלא שבעתן
txt:
<span class='five'>שלא שבעתן. </span>עדיין לא הורגל בראייתן ותשמישן שיהא מכירן יפה ולשון אנפוריא נוטריקון אין פה ראיה: 


lvr: 42
pgn: 23
dfh: b
trm: במסכת
txt:
<span class='five'>במסכת. </span>יש בידך מסכת פלוני סדורה בגירסא או לאו ואע'ג שסדורה היא לו יאמר לו לאו ומדת ענוה היא: 


lvr: 42
pgn: 24
dfh: a
trm: באושפיזא
txt:
<span class='five'>באושפיזא. </span>שאלוהו על אושפיזו אם קבלו בסבר פנים יפות ואמר לאו מדה טובה היא כדי שלא יקפצו בו בני אדם שאינן מהוגנין לבא תמיד עליו ויכלו את ממונו: 


lvr: 42
pgn: 24
dfh: a
trm: עלה אחד בבד אחד
txt:
<span class='five'>עלה אחד בבד אחד. </span> במס' סוכה <span class='mareimakom'>(דף מד:)</span> גבי ערבה שנשרו מקצת עליה ונשתיירו בה שלשה עלין לחין ואיכא דאמרי אפילו עלה אחד בבד אחד כשירה: 


lvr: 42
pgn: 24
dfh: a
trm: המוצא מעות
txt:
<span class='five'>המוצא מעות. </span>קא ס'ד צבורי מעות דקתני מתני' חייב להכריז והכא הואיל ורבים מצויין שם הרי אלו שלו שנתייאשו הבעלים: 


lvr: 42
pgn: 24
dfh: a
trm: מצא בה אבידה
txt:
<span class='five'>מצא בה אבידה. </span>משנה היא בסדר טהרות בעיר שישראל וכנענים דרים בה במסכת מכשירין: 


lvr: 42
pgn: 24
dfh: a
trm: ונמלך עליה לפנותה
txt:
<span class='five'>ונמלך עליה לפנותה. </span>מיד ועל כרחו או יטלנו או יהא הפקר להכי נקט שאינה עשויה לפנות דאי עשויה לפנות אבידה מדעת היא שהיה לו לחוש שמא יפנה:  ואיבעית


lvr: 42
pgn: 24
dfh: b
trm: ואיבעית אימא לעולם רבנן
txt:
<span class='five'>ואיבעית אימא לעולם רבנן. </span>ובשאינה טמון ולא תפשוט מינה דמודו ליה ברוב כנענים: 


lvr: 42
pgn: 24
dfh: b
trm: מי קתני כו' אינו חייב להכריז קתני
txt:
<span class='five'>מי קתני כו' אינו חייב להכריז קתני. </span>דכיון דרובא כנענים דלמא דכנענים הוא ושלו נמי לא הויא דלא אזלי רבנן בתר רובא בממונא: 


lvr: 42
pgn: 24
dfh: b
trm: בא ישראל ונתן סימן
txt:
<span class='five'>בא ישראל ונתן סימן. </span>יצאת מספק יין כנענים ומותרת בשתיה למוצאה דכיון דרובא כנענים נתייאשו הבעלים: 


lvr: 42
pgn: 24
dfh: b
trm: דמתקיל
txt:
<span class='five'>דמתקיל. </span>יש בו מכשולים אבנים וסתימת גדר שעושין לדגים ולא מיאש סבר לא יוכל הנהר להוליכם חוץ למכשולים ורגילים היו לסוכרו ולנקותו ולכרותו שישטפו מימיו וסומך שימצאם כשיסכרו אותו וינקום: 


lvr: 42
pgn: 24
dfh: b
trm: סכרו ליה
txt:
<span class='five'>סכרו ליה. </span>שקורין נשנ'ש בלע'ז כמו עושי שכר אגמי נפש <span class='mareimakom'>(ישעיהו יט)</span> : 


lvr: 42
pgn: 24
dfh: b
trm: אימא מישראל נפיל
txt:
<span class='five'>אימא מישראל נפיל. </span>לפיכך חייב להכריז ולא אמרי' יניח כדאמרינן לעיל ברוב כנענים לרבנן: 


lvr: 42
pgn: 24
dfh: b
trm: אשכח קיבורי דאזלי ביה אזלויי
txt:
<span class='five'>אשכח קיבורי דאזלי ביה אזלויי. </span>מצא פקעיות של טווי למכמורות ורשתות במקום שהציידין מצויין: 


lvr: 42
pgn: 25
dfh: a
trm: שלשה מטבעות זו ע'ג זו
txt:
<span class='five'>שלשה מטבעות זו ע'ג זו. </span>בגמרא מפרש סימנייהו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 42
pgn: 25
dfh: a
trm: הא כלי ולפניו פירות
txt:
<span class='five'>הא כלי ולפניו פירות. </span>הרי אלו הפירות של מוצאן ואע'פ שהכלי לבעל הסימן את הכלי יחזיר ואת הפירות יעכב לו ולא אמרינן מהאי מנא נפל: 


lvr: 42
pgn: 25
dfh: a
trm: מקצתן בכלי כו'
txt:
<span class='five'>מקצתן בכלי כו'. </span>הדבר מוכיח דהנך דעל גבי קרקע דהנך הוא וחייב להחזירם למי שיתן סימן בכלי וכן מעות לבעל הכיס: ה'ג 


lvr: 42
pgn: 25
dfh: a
trm: בכובא וכיתנא
txt:
<span class='five'>בכובא וכיתנא. </span>גיגית מוטלת ופשתן לפניה דודאי האי פשתן לאו מכובא נפל דאי מינה נפל הוה משתייר בה והוא הדין לכיס ולפניו מעות מהאי טעמא והא דקתני חייב בצנא ופירי דעבידי דשרקי ונפלי מיניה כולהו: 


lvr: 42
pgn: 25
dfh: a
trm: והא דלא אשתייר
txt:
<span class='five'>והא דלא אשתייר. </span>כיון דסתם צנא יש לו אוגנין כפולים לתוכו אי מתוכו נפל הוה משתייר ביה דאוגנין מעכבי ליה: ה'ג 


lvr: 42
pgn: 25
dfh: a
trm: הא והא דלא אשתייר ביה מידי</span>: <span class='five'>הא דאית ליה אוגנין
txt:
<span class='five'>הא והא דלא אשתייר ביה מידי</span>: <span class='five'>הא דאית ליה אוגנין. </span>לאו מיניה נפל דאי מיניה נפל הוה משתייר ביה מידי: 


lvr: 42
pgn: 25
dfh: a
trm: תני צבור פירות
txt:
<span class='five'>תני צבור פירות. </span>דאין כאן מנין  מאי סימניה מקום דכיון דצבורין הינוח הוה ויהיב סימנא במקום פלוני הנחתים: 


lvr: 42
pgn: 25
dfh: a
trm: והוא שעשוין כמגדלין
txt:
<span class='five'>והוא שעשוין כמגדלין. </span>לקמיה מפרש ששלשתן רחבין זה מזה ומניח מלמטה את הרחב ועליו את הבינוני ועליון הוא הקצר שבכולן כמגדל זה העשוי היסוד רחב ומקצר ועולה וכי מנחי הכי לאו דרך נפילה הוה אלא דרך הינוח והיה דעתו לחזור ולטלן ושכח הלכך נוטל ומכריז וזה בא ונותן סימן ואומר מגדלין היו עשויין: 


lvr: 42
pgn: 25
dfh: a
trm: של שלשה מלכים
txt:
<span class='five'>של שלשה מלכים. </span>קס'ד שלא היו צורותיהם שוות שכל מלך כותב שמו וצורתו על מטבע שלו: 


lvr: 42
pgn: 25
dfh: a
trm: של מלך אחד כעין שלשה מלכים
txt:
<span class='five'>של מלך אחד כעין שלשה מלכים. </span>כלומר אפי' הן של מלך אחד שצורת שלשתן שוה והן כעין שלשה מלכים שחלוקין ברחבן ודומין לג' מטבעות: ה'ג 


lvr: 42
pgn: 25
dfh: a
trm: והיכי דמי כגון שעשויין כמגדלין להכריז</span>: <span class='five'>דכולהו כי הדדי נינהו
txt:
<span class='five'>והיכי דמי כגון שעשויין כמגדלין להכריז</span>: <span class='five'>דכולהו כי הדדי נינהו. </span>שוין ברחבן: 


lvr: 42
pgn: 25
dfh: a
trm: אימור [אתרמויי] אתרמי
txt:
<span class='five'>אימור [אתרמויי] אתרמי. </span>דהכי נפל ואין זה הינוח וסימן אין לו בהם ואפי' מקום דלא ידע היכן נפל: 


lvr: 42
pgn: 25
dfh: a
trm: אפי' של מלך אחד מכריז
txt:
<span class='five'>אפי' של מלך אחד מכריז. </span>הואיל ומטבעות הוו זו ע'ג זו יש כאן סימן דלא אתרמי דנפול הכי: 


lvr: 42
pgn: 25
dfh: a
trm: ופרכינן מאי מכריז מנין
txt:
<span class='five'>ופרכינן מאי מכריז מנין. </span>כך וכך מטבעות מצאתי וזה בא ונתן סימן זו ע'ג זו מצאתם: 


lvr: 42
pgn: 25
dfh: a
trm: כסולם
txt:
<span class='five'>כסולם. </span>רוב אמצעי על התחתון ורוב העליון על האמצעי כמו מעלות שקורין אשקולינו'ש: 


lvr: 42
pgn: 25
dfh: b
trm: מצא אחר הגפה [או אחר הגדר] גוזלות מקושרין
txt:
<span class='five'>מצא אחר הגפה [או אחר הגדר] גוזלות מקושרין. </span>גפה סתימת כותל של עץ או של קנים: 


lvr: 42
pgn: 25
dfh: b
trm: מכוסה לא יגע בו
txt:
<span class='five'>מכוסה לא יגע בו. </span>דאין זו אבידה שיהא מוזהר עליה בלא תוכל להתעלם דמשתמר הוא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 42
pgn: 25
dfh: b
trm: לכתחילה לא יטול
txt:
<span class='five'>לכתחילה לא יטול. </span>דאי שקלת לה ליכא למרייהו סימנין למיתב בהו ויפסיד הלכך לא יטול והבעלים יזכרו ויבאו ויטלום: 


lvr: 42
pgn: 25
dfh: b
trm: שכן דרך אשפה ליפנות
txt:
<span class='five'>שכן דרך אשפה ליפנות. </span>ואי לא שקיל ליה האי השתא לכשיפנה יטלנה נכרי או ישראל חשוד הלכך אבידה היא ומוזהר עליה: 


lvr: 42
pgn: 25
dfh: b
trm: סכיני והמניק
txt:
<span class='five'>סכיני והמניק. </span>שהן כלים קטנים אבדה הן שהשליכם שם עם האשפה שהוציאם מן הבית ולקמן פריך מאי שכן דרך אשפה לפנות: 


lvr: 42
pgn: 25
dfh: b
trm: לפנות לה כלים קטנים
txt:
<span class='five'>לפנות לה כלים קטנים. </span>מן הבית שלא מדעת: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 42
pgn: 25
dfh: b
trm: מחציו ולחוץ
txt:
<span class='five'>מחציו ולחוץ. </span>באחד מחורי כותל הסמוכים לרשות הרבים מצאה מחצי עוביו של כותל ולחוץ שלו דאמרינן אחד מבני רשות הרבים נתנו שם ושכח דאע'ג דאמרן לעיל ספק הינוח לא יטול והאי הינוח הוא הא מוקמי' למתני' בגמרא דשתיך טפי דאיכא יאוש בעלים: 


lvr: 42
pgn: 25
dfh: b
trm: ואפילו מצא בתוך הבית כו'
txt:
<span class='five'>ואפילו מצא בתוך הבית כו'. </span>דלא ידוע דמאן נינהו ובעליו נואשו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 42
pgn: 25
dfh: b
trm: ישראל לא מצנעי
txt:
<span class='five'>ישראל לא מצנעי. </span>ומחציו ולפנים אמאי שלו הרי בעל הבית זה משתמש בה זה כמה שנים:  דשתיך


lvr: 42
pgn: 26
dfh: a
trm: בתר קתא
txt:
<span class='five'>בתר קתא. </span>אזיל אי קתיה לגיו בני הבית נתנוהו שם אי קתא לבר בני רשות הרבים נתנוהו שם שכן דרך אחיזתן וכן כיסא בתר שנציה אשטדל'א בלע'ז: 


lvr: 42
pgn: 26
dfh: a
trm: מעשר
txt:
<span class='five'>מעשר. </span>שרוב בשר הנאכל בירושלים מעשר לפי שאין אדם שוהה בירושלים עד שיאכל כל מעשרותיו ונותן מעות מעשר לעניי העיר או לאוהביו יושבי העיר ורוב הוצאות מעשר לוקחין בהן בהמות לשלמים כדגמר שם שם מעשר משלמים במסכת מנחות <span class='mareimakom'>(דף פב.)</span>: 


lvr: 42
pgn: 26
dfh: a
trm: ובהר הבית חולין
txt:
<span class='five'>ובהר הבית חולין. </span>ואפילו בשעת הרגל ואע'פ שרוב מעות שבעיר מעשר שעולי רגלים מביאין מעות מעשרותיהן לאכלם לא שבקינן רובא דשתא ואזלינן בתר רגל אלא אמרי' מלפני הרגל נפלו כאן וחולין הן: 


lvr: 42
pgn: 26
dfh: a
trm: ואמר רב שמעיה בר זעירא מאי טעם
txt:
<span class='five'>ואמר רב שמעיה בר זעירא מאי טעם. </span>בירושלים בשעת הרגל מעשר ולא אמרי' מלפני הרגל נפלו כדאמרן בהר הבית: 


lvr: 42
pgn: 26
dfh: a
trm: ושוקי ירושלים עשויין להתכבד בכל יום
txt:
<span class='five'>ושוקי ירושלים עשויין להתכבד בכל יום. </span>ואם נפלו שם לפני הרגל כבר מצאום מכבדי השוק אבל הר הבית אין צריך להתכבד בכל יום שאין טיט ועפר קולט שם מתוך שהוא משופע ועוד שאין אדם נכנס שם במנעל ובאבק שעל רגליו: 


lvr: 42
pgn: 26
dfh: a
trm: הכא נמי
txt:
<span class='five'>הכא נמי. </span>סתם שוכר בית כשהוא יוצא מחפש כל זויותיו ונוטל את שלו ויוצא ונימא האחרונים שכחוהו שאילו הראשונים שכחוהו כבר מצאו האחרונים: 


lvr: 42
pgn: 26
dfh: a
trm: לשלשה ישראל
txt:
<span class='five'>לשלשה ישראל. </span>בבת אחת וכל שכן אם היו עובדי כוכבים ומי שנפל ממנו מיאש שלא ידע ממאן נבעי: 


lvr: 42
pgn: 26
dfh: a
trm: ואפילו ברוב ישראל
txt:
<span class='five'>ואפילו ברוב ישראל. </span>דעביד דמייאש ולא סמיך דליהדרו נהליה דלא מפלגי בין דבר שיש בו סימן לאין בו סימן: 


lvr: 42
pgn: 26
dfh: a
trm: שלשה עובדי כוכבים
txt:
<span class='five'>שלשה עובדי כוכבים. </span>איידי דנקט שלשה גבי ישראל נקט נמי גבי עובדי כוכבים וה'ה חד ובלבד שיהא אחרון: 


lvr: 42
pgn: 26
dfh: a
trm: אפילו תימא לשלשה ישראל
txt:
<span class='five'>אפילו תימא לשלשה ישראל. </span>ולא תפשוט דהלכה כרשב'א דכי פליגי רבנן עליה היכא דנפלה במקום שהרבים מצויין דלא ידע להו לכולהו דסבר האובד ומימר אמר ההוא דאשכח לא ידע ממי נפלה ולכשיגיע הרגל יכריז עליה ואתן סימן ואטול אבל הכא דידע להו לכולהו ותבענהו ולא אודו איאושי מיאוש מימר אמר כו': 


lvr: 42
pgn: 26
dfh: b
trm: נקיטנא ליה כו'
txt:
<span class='five'>נקיטנא ליה כו'. </span>משבענא ליה שבועת היסת ולא נתייאש מיד כשמשמש ולא מצא ונמצא שבא ליד זה לפני יאוש והלכה כאביי: 


lvr: 42
pgn: 26
dfh: b
trm: אי נקיטנא וכו'
txt:
<span class='five'>אי נקיטנא וכו'. </span>ואינו יכול להשביעו בטענת שמא שאין נשבעין בטענת שמא אלא אותן השנויין במשנה ואלו נשבעים שלא בטענה כו' <span class='mareimakom'>(שבועות דף מה.)</span> וא'ת הא מקמי יאוש אתי לידיה ואוקימנא הלכתא כאביי ביע'ל קג'ם הא אמרן דמעות מידע ידיע מיד כרבי יצחק דאמר אדם עשוי למשמש בכיסו כו' <span class='mareimakom'>(לעיל דף כא:)</span>: 


lvr: 42
pgn: 26
dfh: b
trm: אימור שותפי נינהו
txt:
<span class='five'>אימור שותפי נינהו. </span>בסלע זו ונאמנים זה על זה ואין האחד חושד את חבירו בחלקו ולכי מישמש בכיסו ולא מצאה לא אייאש מימר אמר אחד מן השותפים מצאה ולצערני הוא שותק ונמצא כשבאת ליד זה לפני יאוש באת לידו והא אוקמיה כאביי הלכך אף ע'ג דסלע דבר שאין בו סימן הוא חייב להחזיר אבל כי אין בו שלש פרוטות מה נפשך אי שותפין הן בו אין כאן משום השבת אבידה ואם של אחד מהם הוא או של השנים נואשו ואמרו חברנו זה גנב הוא והרי משמט ואמר לא לקחתיו אחד מכם לקחו וגנבו מחבירו: 


lvr: 42
pgn: 26
dfh: b
trm: אימור שותפי נינהו
txt:
<span class='five'>אימור שותפי נינהו. </span>ומהימני אהדדי ואין חושדין זה את זה ונמצאת שבאת ליד זה לפני יאוש: 


lvr: 42
pgn: 26
dfh: b
trm: עובר משום השב תשיבם
txt:
<span class='five'>עובר משום השב תשיבם. </span>לא תגזול לא שייך אלא בשעת נטילה כמו ויגזול את החנית מיד המצרי <span class='mareimakom'>(שמואל ב' כג)</span> כדאמר בבבא קמא <span class='mareimakom'>(עט:)</span> לא תוכל להתעלם אינה אזהרה אלא לכובש את עיניו ונמנע מלהציל הלכך הנוטלה על מנת להחזיר ולאחר יאוש נתכוין לגוזלה אין כאן מתעלם אבל השב תשיבם איכא משנטל עד שישיבנה: 


lvr: 42
pgn: 26
dfh: b
trm: מצא בחנות הרי אלו שלו
txt:
<span class='five'>מצא בחנות הרי אלו שלו. </span>בדבר שאין בו סימן קאי דההוא דנפל מיניה מיאש שהכל נכנסים לשם: 


lvr: 42
pgn: 26
dfh: b
trm: בין התיבה
txt:
<span class='five'>בין התיבה. </span>שהחנוני יושב לפניה ותמיד נוטל ממנה ונותן לפניו ומוכר ומעות שנותנין לו נותן לתיבה ולא נפל שום דבר אלא מיד חנוני: 


lvr: 42
pgn: 26
dfh: b
trm: שולחני
txt:
<span class='five'>שולחני. </span>מחליף מעות ונותן מטבעותיו בשולחן שלפניו והבאין להחליף אף הן נותנין שם מעותיהן: 


lvr: 42
pgn: 26
dfh: b
trm: הרי אלו שלו
txt:
<span class='five'>הרי אלו שלו. </span>דאמרינן מן הבאין נפלו שהרי השולחן מפסיק בין שולחני למעות שנמצאו ואם מן השולחני נפלו היה להם להמצא בינו לכסא שהשולחן מונח עליו: 


lvr: 42
pgn: 26
dfh: b
trm: ואם היו צרורין
txt:
<span class='five'>ואם היו צרורין. </span>הוי סימן או קשר או מנין שבהם: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 42
pgn: 26
dfh: b
trm: אי נמי
txt:
<span class='five'>אי נמי. </span> ניתני ברישא מצא בשולחנות כדקתני רישא מצא בחנות מדנקט לפני השולחני אף על השולחן במשמע:  בלוקח


lvr: 42
pgn: 27
dfh: a
trm: בלוקח מן התגר
txt:
<span class='five'>בלוקח מן התגר. </span>שאף הוא לקח תבואה זו מאנשים הרבה ולא ידיע דמאן נינהו וכיון דלית בהו סימן נתייאשו הבעלים: 


lvr: 42
pgn: 27
dfh: a
trm: איסמייה
txt:
<span class='five'>איסמייה. </span>אסיר ברייתא זו מגרסתי: אמר ליה לא תסמי תתרגם מתנית' כו': <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 42
pgn: 27
dfh: a
trm: למה יצאתה
txt:
<span class='five'>למה יצאתה. </span>וכן תעשה לשמלתו: סתם שמלה יש בה סימן וכל שמלה יש לה בעלים תובעין אותה שלא נעשית אלא בידי אדם ולא באת מן ההפקר: 


lvr: 42
pgn: 27
dfh: a
trm: אף כל שיש לו תובעין
txt:
<span class='five'>אף כל שיש לו תובעין. </span>למעוטי מידי דידעינן ביה דמיאש: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 42
pgn: 27
dfh: a
trm: שור וחמור שה ושמלה
txt:
<span class='five'>שור וחמור שה ושמלה. </span>לא תראה את שור אחיך או שיו וכן תעשה לחמורו וכן תעשה לשמלתו: 


lvr: 42
pgn: 27
dfh: a
trm: חמור דבור לרבי יהודה
txt:
<span class='five'>חמור דבור לרבי יהודה. </span>דמחייב על נזקי כלים בבור קשיא לן למאי אתא דאילו לרבנן מבעי להו שור ולא אדם חמור ולא כלים: 


lvr: 42
pgn: 27
dfh: a
trm: לגללים
txt:
<span class='five'>לגללים. </span>להחזיר את גלליו דאי כתב שור הוה אמינא כי אתא לגיזת זנבו אתא אבל גללים לא חשיבי ולא ליהדר כתב רחמנא קרא יתירא לאתויי גללים: 


lvr: 42
pgn: 27
dfh: a
trm: לסימנין אתא
txt:
<span class='five'>לסימנין אתא. </span>לאשמועינן דליהדריה בסימנין בלא עדים דקמיבעי' לן לקמן סימנין דאורייתא או דרבנן ובעינן למפשט ממתניתין דיליף להו משמלה ודחינן ואמר תנא תובעין אצטריכא ליה סימנין כדי נסבה נפשוט מקרא יתירא דשה לסימנין אתא וסימנין דאורייתא: 


lvr: 42
pgn: 27
dfh: a
trm: אמרי מדנקט תנא
txt:
<span class='five'>אמרי מדנקט תנא. </span>במתני' למילף סימנין משמלה בהדי תובעין פשיטא ליה דשה למלתא אחריתי אתא ואנן הוא דלא ידעינן משום הכי לא פשיטא ליה לקמן סימנין משה הלכך קשיא לן למאי אתא: 


lvr: 42
pgn: 27
dfh: a
trm: דאתא לידיה משמע
txt:
<span class='five'>דאתא לידיה משמע. </span>ואפילו הכי אחיך ולא עובד כוכבים ולמדך שאבידת כנעני מותרת ולא תימא כי אמעוט אבידת כנעני מלטרוח אחריה אמעוט אבל אי נקטה חייב לאהדורה: 


lvr: 42
pgn: 27
dfh: b
trm: אימא בעדי אוכף
txt:
<span class='five'>אימא בעדי אוכף. </span>אם יש עדים המכירין בטביעות עין לאוכף שהוא שלו מחזירין לו את החמור: 


lvr: 42
pgn: 27
dfh: b
trm: אין מעידין
txt:
<span class='five'>אין מעידין. </span>על אדם שמת להשיא את אשתו אלא א'כ ראו פרצוף פניו שהוא עם החוטם: 


lvr: 42
pgn: 27
dfh: b
trm: מצאו קשור בכיס שלו או בארנקי כו'
txt:
<span class='five'>מצאו קשור בכיס שלו או בארנקי כו'. </span>שליח המביא גט ואבד הימנו לאחר זמן מצאו קשור בכיס שלו או בארנקי כו': 


lvr: 42
pgn: 27
dfh: b
trm: אפילו לזמן מרובה
txt:
<span class='five'>אפילו לזמן מרובה. </span>אע'ג דתנן <span class='mareimakom'>(גיטין דף כז.)</span> המביא גט ואבד הימנו מצאו לזמן מרובה פסול הכא כשר: 


lvr: 42
pgn: 27
dfh: b
trm: דמזייף
txt:
<span class='five'>דמזייף. </span>שהיה לכל איש חותם ניכר בטבעתו וכששולח שום דבר סתום מכסהו וחותמו בטבעתו לפיכך אינו משאיל טבעתו שמא יעשה זה חותם כנגד חותמו ויזייף בו את שליחותיו: 


lvr: 42
pgn: 27
dfh: b
trm: אין מעידין על השומא
txt:
<span class='five'>אין מעידין על השומא. </span>המעידין על האשה להשיאה ואמרו סימן היה בו שומא באבר פלוני: 


lvr: 42
pgn: 27
dfh: b
trm: בסימנין העשויין כו'
txt:
<span class='five'>בסימנין העשויין כו'. </span>אם עשויין להשתנות או אינן עשויין להשתנות אם בחייו היתה שומא שחורה במותו נעשית לבנה או איפוך: 


lvr: 42
pgn: 27
dfh: b
trm: היכי מהדרינן
txt:
<span class='five'>היכי מהדרינן. </span>כלומר מה תקנה ראו חכמים בדבר ליכנס בספק להחזיר ממון למי שאינו שלו: אלא ל'ג: 


lvr: 42
pgn: 27
dfh: b
trm: אלא
txt:
<span class='five'>אלא. </span>אמר רבא כל אובדי אבידה ניחא להו שתהא דת זו בישראל למיתב סימנין וכל הבא ונותנו יטלנה מאי טעמא מידע ידע דעדים לית ליה פעמים שאין לו עדים עליה ואם יזקיקוהו לעדים לא תבא לעולם לידו ומימר אמר טוב לי שיחזירוה לכל האומר סימניה דלא שכיחא דנימא סימנין דידה אלא אנא דכ'ע לא ידעי כו': 


lvr: 42
pgn: 27
dfh: b
trm: אלא הא דתנן כו'
txt:
<span class='five'>אלא הא דתנן כו'. </span>ואמרו להחזיר לו למלוה בלא עדים בסימן זה שאומר שלשה היו ומשלשה לוים ואם מן הלוה נפלו שכבר פרעם מי ניחא ליה בתקנה זו שיתנם המוצאם לכל הבא ונותן סימניהם והלא טוב לו שיהו מונחים ביד המוצאם עולמית דכל זמן שהם בידו ולא יחזירם למלוה הרי הם כשרופים ולא ניחא דליהדר להו בסימנין דלמא מיתרמי דידע מלוה בסימניהן: 


lvr: 42
pgn: 27
dfh: b
trm: התם
txt:
<span class='five'>התם. </span>בסימנין כי האי לא איכפת לן בניחותא דלוה דודאי לאו מיניה נפיל דהנך שטרי אחריני מאי בעו גביה:  אלא


lvr: 42
pgn: 28
dfh: a
trm: אלא הא דתנן מצא תכריך
txt:
<span class='five'>אלא הא דתנן מצא תכריך. </span>דמשום סימנא מהדרינן ואם נתן מלוה סימן מחזירין לו ואי נפול מיניה דלוה מי ניחא ליה דתיהוי הך תקנתא דניהדרה בסימן והא ניחא ליה דנהוו ביד המוצא לעולם: 


lvr: 42
pgn: 28
dfh: a
trm: אם תימצי לומר סימנים דאורייתא
txt:
<span class='five'>אם תימצי לומר סימנים דאורייתא. </span>רבותא נקט דאפי' אמרינן דאורייתא אפ'ה עדים עדיפי כדמפרש ואזיל סימנין ועדים ינתן לבעל עדים: 


lvr: 42
pgn: 28
dfh: a
trm: שעורי משער לה
txt:
<span class='five'>שעורי משער לה. </span>אם ראה אותה ביד הבעלים שיערה כשהיה בעלה מכוסה בה אם טלית היא: 


lvr: 42
pgn: 28
dfh: a
trm: מדת ארכו ורחבו ומדת גמיו
txt:
<span class='five'>מדת ארכו ורחבו ומדת גמיו. </span>זה אומר כך ארכו וכך רחבה וזה אומר ארכה ורחבה כך וכך אמות בין הכל אבל אינו יודע כמה באורך וכמה ברוחב: 


lvr: 42
pgn: 28
dfh: a
trm: ויכריז יום אחד
txt:
<span class='five'>ויכריז יום אחד. </span>אני אבדתי ואלו סימניה ובגמרא פריך דבג' ימים אין שהות לחזור לסוף א'י: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 42
pgn: 28
dfh: a
trm: והכתיב וישבו כל ישראל בעריהם
txt:
<span class='five'>והכתיב וישבו כל ישראל בעריהם. </span>ואע'ג דפורתא הוו בכל עריהן היו מפוזרים ויש רחוקים מירושלים כבתחילה: ה'ג 


lvr: 42
pgn: 28
dfh: a
trm: וכיון דהכי הוא איפכא מסתברא</span>: <span class='five'>דמצות עלמא
txt:
<span class='five'>וכיון דהכי הוא איפכא מסתברא</span>: <span class='five'>דמצות עלמא. </span>צוות יש לו טובים השנים: 


lvr: 42
pgn: 28
dfh: a
trm: גלימא מכריז
txt:
<span class='five'>גלימא מכריז. </span>זה שמצאה מכריז שם חפץ טלית מצאתי ולכך לא הוצרכו ליתן שהות יום אחד לעיין בכליו מה אבד שהאדם יודע כמה טליתות יש לו וכשהוא בביתו בודק אם ימצאנה ואין צריך שהות: 


lvr: 42
pgn: 28
dfh: a
trm: דאי ס'ד אבידתא מכריז
txt:
<span class='five'>דאי ס'ד אבידתא מכריז. </span>ואינו מזכיר שם החפץ ליתבו ליה לכל חד וחד אכתי טפי יומא לעיוני במאניה אם כל כליו בידו ופלוגתא היא בהא לקמן: 


lvr: 42
pgn: 28
dfh: a
trm: אומר
txt:
<span class='five'>אומר. </span>בהכריזו זהו רגל ראשון שלא להטריח את האובד לחזור וכשיבא רגל שני יעלה לרגל ויתן סימניה: 


lvr: 42
pgn: 28
dfh: a
trm: שלישי אומר סתם
txt:
<span class='five'>שלישי אומר סתם. </span>אבידה מצאתי ואינו אומר איזה רגל הוא למציאתה כדי שלא יסמוך האובד על רגל הבא ויבין שזהו רגל האחרון:  אתי


lvr: 42
pgn: 28
dfh: b
trm: וזו היא ששנינו
txt:
<span class='five'>וזו היא ששנינו. </span>במסכת תענית <span class='mareimakom'>(דף יט.)</span> בחוני המעגל: 


lvr: 42
pgn: 28
dfh: b
trm: צאו וראו אם נמחת אבן טוען
txt:
<span class='five'>צאו וראו אם נמחת אבן טוען. </span>אם נכסת בגשמים שגבהו הגשמים למעלה הימנו ויש גשמים יותר מדאי ואתפלל עליהם שילכו: 


lvr: 42
pgn: 28
dfh: b
trm: חיישינן לרמאי
txt:
<span class='five'>חיישינן לרמאי. </span>שמא שמע האובד מתאונן בין שכיניו טליתי נאבדה וזה יודע את סימניה וכשישמע את מוצאה מכריז טלית מצאתי יקום ויתן סימניה הלכך אבידתא מכריז ואינו נותן לב לומר טלית זו אבדתי ואלו סימניה: 


lvr: 42
pgn: 28
dfh: b
trm: אי אמרת בשלמא אבידתא מכריז
txt:
<span class='five'>אי אמרת בשלמא אבידתא מכריז. </span>ולא מזכיר שם החפץ אצטריך תנא לאשמועינן דאע'ג דאמר האי טלית אבדתי צריך ליתן סימנין: 


lvr: 42
pgn: 28
dfh: b
trm: אמרו ליה אין
txt:
<span class='five'>אמרו ליה אין. </span>כסבורין שאמר להן ידעיתון ביה דלאו רמאי הוא שכך היה לו לשואלן: 


lvr: 42
pgn: 28
dfh: b
trm: לא מייתי איניש חובה לנפשיה
txt:
<span class='five'>לא מייתי איניש חובה לנפשיה. </span>וכשהביאן לב'ד בטוח היה שלא יעידו חובתו: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 42
pgn: 28
dfh: b
trm: כל דבר שעושה ואוכל
txt:
<span class='five'>כל דבר שעושה ואוכל. </span>אם אבידה זו דבר שיכולין להאכילו את שכר מעשיו כגון שור וחמור יעשה ויאכל ולא ימכור אותו המוצא אם שהו בעליו מלדרשו שכל אדם נוח לו בבהמתו שהכירה בו כבר ולימדה לרצונו: 


lvr: 42
pgn: 28
dfh: b
trm: הא דרעיא הא דפטומא
txt:
<span class='five'>הא דרעיא הא דפטומא. </span>הא דקתני שלשה [חדשים] בארץ מרעה ובזמן הדשאים שאין טיפולו מרובה והא דקתני ל' [יום] בזמן שאין מרעה וצריך לפטמה על אבוסה ממה שבבית שדמיה יקרים: 


lvr: 42
pgn: 29
dfh: a
trm: אלא
txt:
<span class='five'>אלא. </span>משום שכר שימוש מעות אבל שכר שמירת מצוה דנימא מגו דלא בעי למיתב ריפתא לעניא דהעוסק במצוה פטור מן המצוה לא מחייבינן ליה: 


lvr: 42
pgn: 29
dfh: a
trm: כשומר שכר
txt:
<span class='five'>כשומר שכר. </span>וחייב בגניבה ואבידה דשומר שכר מצוה הוא דהעוסק במצוה פטור מן המצוה: 


lvr: 42
pgn: 29
dfh: a
trm: מאי לפיכך דר'ע
txt:
<span class='five'>מאי לפיכך דר'ע. </span>כיון דאמר לא ישתמש מהיכא תיסק אדעתין לחיוביה דאיצטריך למימר אינו חייב:  כדרבה


lvr: 42
pgn: 29
dfh: b
trm: כדרבה
txt:
<span class='five'>כדרבה. </span>בפרק הזהב <span class='mareimakom'>(לקמן דף נח.)</span> גבי בני העיר ששלחו את שקליהן: 


lvr: 42
pgn: 29
dfh: b
trm: אבל מעות אבידה
txt:
<span class='five'>אבל מעות אבידה. </span>כגון שמצא מעות בכיס או שלש מטבעות עשויין כמגדלין: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 42
pgn: 29
dfh: b
trm: אחת לשלשים יום
txt:
<span class='five'>אחת לשלשים יום. </span>שמתעפשין כששוהים מלפותחן וכל ספרים שלהן היו עשויין בגליון: 


lvr: 42
pgn: 29
dfh: b
trm: לצרכן
txt:
<span class='five'>לצרכן. </span>שמתעפשים בקרקע שצריך לתתן בקרקע כדאמרינן לקמן שזו היא שמירתן ולפיכך משתמש בהם לפרקים: 


lvr: 42
pgn: 29
dfh: b
trm: שאין דרכו ליטול
txt:
<span class='five'>שאין דרכו ליטול. </span>דבר שגנאי הוא לו שאדם חשוב הוא ואין דרכו ליטול קופה שלו להכניסה מן החוץ לבית שמור לא יטול ופטור מהשבת אבידה דילפינן מוהתעלמת: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 42
pgn: 29
dfh: b
trm: כאן שנה רבי
txt:
<span class='five'>כאן שנה רבי. </span>במסכת גיטין <span class='mareimakom'>(דף כט.)</span> תנן השולח גט בארץ ישראל הרי זה משלחו ביד אחר ואם אמר לו טול חפץ פלוני הימנה לא ישלחנו ביד אחר שאין רצונו שיהא פקדונו ביד אחר ואמר ר'ל עלה כאן שנה רבי במשנה זו למדנו רבי שסתם המשניות אין השואל כו' דבכולהו שייך למימר אין רצונו שיהא פקדונו ביד אחר: 


lvr: 42
pgn: 29
dfh: b
trm: מאי עבידתיה גביה
txt:
<span class='five'>מאי עבידתיה גביה. </span>קס'ד לצורכו קאמר ולא לצורך ספר תורה דהא לצורך ספר תורה תנא ליה גוללו כל שנים עשר חדש להכי פרכינן מאי עבידתיה דהאי גבי ספר תורה לקרות בו לצורך עצמו: 


lvr: 42
pgn: 29
dfh: b
trm: אימא אחד זה ואחד זה שלשים יום
txt:
<span class='five'>אימא אחד זה ואחד זה שלשים יום. </span>ומתני' נמי דקתני קורא בהן אחת לשלשים יום ולא מפליג בין ישן לחדש ר'א בן יעקב היא: 


lvr: 42
pgn: 29
dfh: b
trm: כסא דחרשין
txt:
<span class='five'>כסא דחרשין. </span>נוח לשתות כוס של מכשפות מכוס של מים פושרין ואיידי דאיירי במילי דרבי יוחנן בהלכות דרך ארץ נקט הני שמעתא: 


lvr: 42
pgn: 29
dfh: b
trm: ציביא
txt:
<span class='five'>ציביא. </span>כל דבר שנותנין לתוך המשקה או עשבים או תבלין או עקרי בשמים קרי ציביא: 


lvr: 42
pgn: 30
dfh: a
trm: דנפיש פסידייהו
txt:
<span class='five'>דנפיש פסידייהו. </span>שרוב עבודת קרקעות שלהן בשוורים היתה אף חרישת הכרמים ובצירתם מנהיגים כלי המחרישה בעגלה בין שורות הכרם עם הבוצרים ונותנין שם הענבים לפיכך אם אין הבעלים עליהם יש הפסד גדול שאין דרך הפועלים לחוס על הכרם ועל השוורים ומנהיגים אותן על הגפנים ועל הנטיעות והם מתקלקלין והשוורין נסחבין ונשברים: 


lvr: 42
pgn: 30
dfh: a
trm: הכניסה לרבקה
txt:
<span class='five'>הכניסה לרבקה. </span>בעגלה ערופה קאי רבקה קופל'ה בלע'ז שמדבקים שלש בהמות או ארבעה בצואריהן זו אצל זו ודשים הדישה: 


lvr: 42
pgn: 30
dfh: a
trm: ואם בשביל שתינק ותידוש
txt:
<span class='five'>ואם בשביל שתינק ותידוש. </span>שהיתה אמה דשה והכניס את הבת לשם שתינק ואף נתכוין שתדוש פסולה: 


lvr: 42
pgn: 30
dfh: a
trm: עלה עליה זכר פסולה
txt:
<span class='five'>עלה עליה זכר פסולה. </span>שנאמר אשר לא עלה עליה עול ותניא עול אין לי אלא עול כו' במסכת סוטה <span class='mareimakom'>(דף מו.)</span> והאי הכניסה לרבקה ודשה דלא ניחא ליה בה דמיא לשכן עליה עוף: 


lvr: 42
pgn: 30
dfh: a
trm: האי עשה
txt:
<span class='five'>האי עשה. </span>השב תשיבם ואע'ג דלא תעשה נמי איכא אין לא תעשה מועיל לדחות לא תעשה אלא עשה הוא דקא דחי ליה כדאמרינן ביבמות <span class='mareimakom'>(דף כא.)</span>: 


lvr: 42
pgn: 30
dfh: b
trm: הכישה
txt:
<span class='five'>הכישה. </span>זה שאינו לפי כבודו אם הכישה הכאה אחת להשיבה נתחייב בה לאהדורה הואיל והתחיל: 


lvr: 42
pgn: 30
dfh: b
trm: הפקר לעניים הוי הפקר
txt:
<span class='five'>הפקר לעניים הוי הפקר. </span>אע'ג שלא הפקירו אלא לעניים הוי הפקר למפטר מן המעשר: 


lvr: 42
pgn: 30
dfh: b
trm: זה בית חייהם
txt:
<span class='five'>זה בית חייהם. </span> ללמוד להם אומנות להתפרנס בו חוקות ותורות כתיבי ברישיה דקרא: 


lvr: 42
pgn: 30
dfh: b
trm: דמגיזתא
txt:
<span class='five'>דמגיזתא. </span>גוזאי הדנין ביסורים ובחזקה וחבירו בבבא קמא <span class='mareimakom'>(דף קיד.)</span> דדייני בגזתיא: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 42
pgn: 30
dfh: b
trm: לא יאמר לו תן לי סלע
txt:
<span class='five'>לא יאמר לו תן לי סלע. </span>שבטלתי ממלאכתי  שיאמר לו אם עשית מלאכתך היית מרבה טורח עכשיו לפי מה שטרחת טול: 


lvr: 42
pgn: 30
dfh: b
trm: אם יש שם בית דין
txt:
<span class='five'>אם יש שם בית דין. </span>אם נוח לו לטרוח יותר כדי להרבות שכר ואינו חפץ ליבטל ממלאכתו מה יעשה אם יש שם שלשה בני אדם יתנה בפניהם ויאמר ראו שאני משתכר כך וכך ואי איפשי ליבטל ליטול שכר מועט אני אשיב אם תאמרו שאטול שכר משלם: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 42
pgn: 30
dfh: b
trm: ולעולם
txt:
<span class='five'>ולעולם. </span>בתמיה וכי אף אם ימצאנה שם לעולם נאמר מדעת היא וכי דרך שלא להכניס: 


lvr: 42
pgn: 31
dfh: a
trm: מאי למימרא
txt:
<span class='five'>מאי למימרא. </span>ותיפוק ליה משום עומרין שישנן בכלל אבידה דדמו לפרטא דשה ושלמה ולמה לי לכל לרבוינהו: 


lvr: 42
pgn: 31
dfh: a
trm: רועה בדרך
txt:
<span class='five'>רועה בדרך. </span>איכא תרתי למעליותא חדא דרועה ועוד דאפילו רצה לא מסתקבא רצה בין הכרמים איכא תרתי לגריעותא חדא דרצה ועוד דכרמים מסקבי לה רצה בדרך איכא חדא לגריעותא דרצה ומתקלקלת בריצתה אי נמי תלך למרחקים רועה בין הכרמים חדא לגריעותא דזימנין דמסתקבא: 


lvr: 42
pgn: 31
dfh: a
trm: הכל צריך דעת בעלים
txt:
<span class='five'>הכל צריך דעת בעלים. </span>גנב גזלן וד' שומרים שהשיבו צריכין להודיעו ואם לא הודיעו ומתה או נגנבה חייבים באחריותן דכיון דידע שאבדה ולא ידע שהושבה לא נזהר בה ולא מאכילה: 


lvr: 42
pgn: 31
dfh: a
trm: לדבר מצוה מנין
txt:
<span class='five'>לדבר מצוה מנין. </span>היה צריך לטהר בו את המצורע מנין שאסור באם על הבנים ת'ל תשלח: 


lvr: 42
pgn: 31
dfh: a
trm: משום דבשכר
txt:
<span class='five'>משום דבשכר. </span>שנותנין לו שכר דאיכא למ'ד לקמן <span class='mareimakom'>(דף לב.)</span> טעינה בשכר פריקה בחנם: 


lvr: 42
pgn: 31
dfh: a
trm: לא מסיימי קראי
txt:
<span class='five'>לא מסיימי קראי. </span>הי משמע טעינה והי משמע פריקה ואי כתב חדא הוה אמינא לפריקה אתא אבל טעינה לא כתב רחמנא אידך לטעינה: 


lvr: 42
pgn: 31
dfh: a
trm: למה לי למכתב אבידה
txt:
<span class='five'>למה לי למכתב אבידה. </span>השבת אבידה לכתוב או הא או הא וליגמר מניה דהא כולהו אזהרות ממון ישראל הוא: 


lvr: 42
pgn: 31
dfh: b
trm: שאם אי אתה יכול להמיתו במיתה הכתובה בו
txt:
<span class='five'>שאם אי אתה יכול להמיתו במיתה הכתובה בו. </span>והיינו סייף כגון שהיה בספינה ובורח ואתה יכול לזרוק בו חץ או לטובעו: 


lvr: 42
pgn: 31
dfh: b
trm: אין לי אלא שמשכנו ברשות ב'ד
txt:
<span class='five'>אין לי אלא שמשכנו ברשות ב'ד. </span>דצעק עליו בדין ושלחו שלוחם לתפוס מטלטליו דקרא דהשבת העבוט עליה כתיב דכתיב לעיל מיניה בחוץ תעמוד והאיש ואמרינן לקמן בפ' המקבל <span class='mareimakom'>(דף קיג.)</span> בשליח ב'ד הכתוב מדבר: 


lvr: 42
pgn: 31
dfh: b
trm: שלא ברשות ב'ד מנין
txt:
<span class='five'>שלא ברשות ב'ד מנין. </span>דצריך השבה: סתם חבלה ע'פ ב'ד היא דלא שכיח דחציף איניש ליכנס בבית וליטול מטלטלי שלא ברשות: 


lvr: 42
pgn: 31
dfh: b
trm: חד לכסות יום וחד לכסות לילה
txt:
<span class='five'>חד לכסות יום וחד לכסות לילה. </span>בפ' המקבל <span class='mareimakom'>(לקמן קיד:)</span> מפרש לקרא הכי: 


lvr: 42
pgn: 31
dfh: b
trm: אין לי אלא שנתברך הבית בגללו
txt:
<span class='five'>אין לי אלא שנתברך הבית בגללו. </span>דהכי כתיב קרא אשר ברכך ה' אלהיך תתן לו דרבי אלעזר בן עזריה בקדושין <span class='mareimakom'>(דף יז:)</span>: 


lvr: 42
pgn: 31
dfh: b
trm: יש לו ואינו רוצה להתפרנס
txt:
<span class='five'>יש לו ואינו רוצה להתפרנס. </span>משלו אלא משלך מנין שאתה חייב להעביטו וליפרע ממנו אחר מיתה ת'ל תעביטנו והכי מפרש בכתובות פרק מציאת האשה <span class='mareimakom'>(דף סז:)</span>: 


lvr: 42
pgn: 31
dfh: b
trm: מאי כפועל בטל
txt:
<span class='five'>מאי כפועל בטל. </span>והלא אינו בטל שהרי טורח בהשבתה ומתניתין תני נותנין לו כשיעור שירצה פועל ליטול להתרפות ממלאכה ולישב בטל: 


lvr: 42
pgn: 31
dfh: b
trm: כפועל בטל של אותה מלאכה דבטל מינה
txt:
<span class='five'>כפועל בטל של אותה מלאכה דבטל מינה. </span>כמה אדם רוצה ליטול ולפחות משכרו ליבטל ממלאכה זו כבדה שהוא עוסק בה ולעסוק במלאכה קלה כזו הכל לפי כובד המלאכה וריבוי שכר יש מלאכ' שטורחה קל ושכרה רב או חילוף: 


lvr: 42
pgn: 32
dfh: a
trm: אם יש שם ב'ד
txt:
<span class='five'>אם יש שם ב'ד. </span>וסתם ב'ד שלשה אלמא אין כח להפקיר ממון זה אצל זה בפחות משלשה: 


lvr: 42
pgn: 32
dfh: a
trm: שלא בב'ד
txt:
<span class='five'>שלא בב'ד. </span>ובלבד שיראו שנים שלא תמכור בזול: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 42
pgn: 32
dfh: a
trm: רפת שאמרו
txt:
<span class='five'>רפת שאמרו. </span>ששנינו במשנתנו עסקינן כשאינה מתעה את הבהמה שבתוכה להיות בורחת ויוצאת: 


lvr: 42
pgn: 32
dfh: a
trm: מעייל לגואי
txt:
<span class='five'>מעייל לגואי. </span>כדאמרינן לעיל <span class='mareimakom'>(דף לא.)</span> לגינתו ולחורבתו מנין: ברישא גרסינן והוא שעומדת בתוך לתחום בסיפא גרסינן והוא שעומדת חוץ לתחום: 


lvr: 42
pgn: 32
dfh: a
trm: אני ה'
txt:
<span class='five'>אני ה'. </span>אע'פ שאמרתי לך ירא את אביך אני אדון לשניכם ואם אמר לך אביך עבור על דברי לחלל שבת אל תשמע לו: 


lvr: 42
pgn: 32
dfh: a
trm: הוה אמינא צייתא ליה
txt:
<span class='five'>הוה אמינא צייתא ליה. </span>דאתי עשה דכיבוד ודחי לא תעשה דלא תוכל להתעלם: אבידה עשה ולא תעשה היא השב תשיבם לא תוכל להתעלם: 


lvr: 42
pgn: 32
dfh: a
trm: לומר לך פריקה בחנם
txt:
<span class='five'>לומר לך פריקה בחנם. </span>אבל טעינה לא נצטוית אלא בשכר הלכך אי לא כתב פריקה ואתיא מק'ו מטעינה הוה אמינא דיו לבא מן הדין להיות כנדון מה טעינה בשכר אף פריקה בשכר: 


lvr: 42
pgn: 32
dfh: b
trm: לאו משום צער בעלי חיים
txt:
<span class='five'>לאו משום צער בעלי חיים. </span>והכי יליף מה טעינה דליכא צער בעלי חיים חייב פריקה דאיכא צער בעלי חיים לא כ'ש: 


lvr: 42
pgn: 32
dfh: b
trm: זקוק לו
txt:
<span class='five'>זקוק לו. </span>ואמאי זקוק לו אי משום מצות עזב תעזב הא כתיב משאו הראוי לו אלא משום צער בעלי חיים: 


lvr: 42
pgn: 32
dfh: b
trm: אי אמרת לאו דאורייתא
txt:
<span class='five'>אי אמרת  לאו דאורייתא. </span>וטעמא משום איבה הוא מש'ה אין זקוק לה שיכול להשמט ולומר דבר איסור הוא לנו: 


lvr: 42
pgn: 32
dfh: b
trm: ה'ק ולהטעינה
txt:
<span class='five'>ה'ק ולהטעינה. </span>ולעולם דאורייתא ורישא תנא מטפל בה בין בפריקה בין בטעינה פריקה משום צער בעלי חיים וטעינה משום איבה ולהטעינה יין אסור דלאו צערא איכא ולאו איבה איכא אין זקוק לה: 


lvr: 42
pgn: 32
dfh: b
trm: מאי פסקת
txt:
<span class='five'>מאי פסקת. </span>וכי פסקת הדבר כן דכל בהמת עובד כוכבים הוי חמר עובד כוכבים וכל בהמת ישראל הוי חמר ישראל: 


lvr: 42
pgn: 32
dfh: b
trm: שונא שאמרו
txt:
<span class='five'>שונא שאמרו. </span>קס'ד שונא שאמרו אשונא דקרא קאי דמשתעי בפריקה כי תראה חמור שונאך רובץ וגומר: 


lvr: 42
pgn: 33
dfh: a
trm: מדדה עמו
txt:
<span class='five'>מדדה עמו. </span>לאחר שהטעינו שמא יחזור ויפול: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 42
pgn: 33
dfh: a
trm: כל המקיים בעצמו כך
txt:
<span class='five'>כל המקיים בעצמו כך. </span>אף על פי שלא הטילו עליו הכתוב יש לאדם ליכנס לפנים משורת הדין ולא לדקדק שלי קודם אם לא בהפסד מוכיח ואם תמיד מדקדק פורק מעליו עול ג'ח וצדקה וסוף שיצטרך לבריות: 


lvr: 42
pgn: 33
dfh: a
trm: שלמדו חכמה
txt:
<span class='five'>שלמדו חכמה. </span>סברת טעמי המשנה ולהבין שלא יהו סותרות זו את זו וטעמי איסור והיתר והחיוב והפטור והוא נקרא גמרא: 


lvr: 42
pgn: 33
dfh: a
trm: דאסברן זוהמא ליסטרון
txt:
<span class='five'>דאסברן זוהמא ליסטרון. </span>בסדר טהרות <span class='mareimakom'>(כלים פי'ג משנה ב ופכ'ה משנה ג)</span> היא שנויה ולא הייתי יודע מה כלי הוא ולמדני שהוא כף גדולה שמסלקין בו זוהם הקדירה והקלחת לצדדין: 


lvr: 42
pgn: 33
dfh: a
trm: אחד יורד לאמת השחי
txt:
<span class='five'>אחד יורד לאמת השחי. </span>משנה היא במסכת תמיד <span class='mareimakom'>(פרק ג משנה ו)</span> אצל הנכנסים שחרית לפתוח דלתות ההיכל מי שזכה בדישון מזבח הפנימי כו' ושני מפתחות בידו אחד יורד לאמת השחי ואחד פותח כיון אחד מן המפתחות הללו פותח פשפש הצפוני שאצל פתח ההיכל בקרן מזרחית צפונית של אולם והיכל כדתנן התם שני פשפשים היה לו לשער הגדול אחד לצפון ההיכל והאולם ואחד לדרומו ואותו שבדרום לא נכנס בו אדם מעולם כדמפרש התם ואותו פשפש שבצפון והוא לפתח שבזוית האולם שאצל חמש אמות של כותל ההיכל שבצפון פתח ההיכל ודלת סובבת בו ואותו מפתח של אותו הפתח יורד לאמת השחי. פשפשים פתחים קטנים כמין כיפות קטנות ארכו כעובי רוחב הכותל ודלת סובבת בו פושטי'ר בלעז אחד יורד לאמת השחי הבא לפתוח בו שחרית  [פשפש שבזוית האולם] עומד מבחוץ בתוך האולם ומכניס ידו בחור שבכותל עד בית שחיו ופותח: 


lvr: 42
pgn: 33
dfh: a
trm: ואחד פותח כיון
txt:
<span class='five'>ואחד פותח כיון. </span>לאחר שנכנס בזה ובא לו לתא אשר על פני אחת עשרה אמה של אולם וקצת מן ההיכל ופותח במפתח שני דלת אחד שמן התא להיכל מהר בלא טורח כשאר פתחים ונכנס להיכל לפתוח דלתות ההיכל: 


lvr: 42
pgn: 33
dfh: a
trm: כיון
txt:
<span class='five'>כיון. </span>כמו <span class='mareimakom'>(פסחים דף לז.)</span> יעשנה בדפוס ויקבענה כיון מהר בלא טורח והאי שער הגדול הוא פתח ההיכל שבין אולם להיכל: 


lvr: 42
pgn: 33
dfh: a
trm: עומדין זה מפני זה
txt:
<span class='five'>עומדין זה מפני זה. </span>כדין תלמיד לרב לפי שהיו יושבין תמיד בבית המדרש יחד ומקשין ומפרקין וכולם למדים זה מזה: 


lvr: 42
pgn: 33
dfh: a
trm: ואינה מדה
txt:
<span class='five'>ואינה מדה. </span>שהמשנה ותלמוד יפים ממנה מפני שתלוין בגירסא ומשתכחים שבימיהם לא היה גמרא בכתב וגם לא היה ניתן לכתוב אלא לפי שנתמעטו הלבבות התחילו דורות [אחרונים] לכתבו: 


lvr: 42
pgn: 33
dfh: a
trm: גמרא
txt:
<span class='five'>גמרא. </span>כבר פירשתי למעלה שהוא לתת לב להבין סתימות טעמי המשנה מה הם וכששתים סותרות זו את זו יבין לתרץ שיהיו שתיהן קיימות או לדעת דברי התנאים החלוקים בדבר ונימא הא מני פלוני חכם הוא:  בימי


lvr: 42
pgn: 33
dfh: b
trm: בימי רבי נשנית משנה זו
txt:
<span class='five'>בימי רבי נשנית משנה זו. </span>הא דקתני תלמוד אין לך מדה גדולה מזו לפי שמשרבו תלמידי שמאי והלל שהיו לפניו שלשה דורות רבו מחלוקות בתורה ונעשית כשתי תורות מתוך עול שעבוד מלכיות וגזירות שהיו גוזרין עליהן ומתוך כך לא היו יכולים לתת לב לברר דברי החולקים עד ימיו של רבי שנתן הקב'ה לו חן בעיני אנטונינוס מלך רומי כדאמרינן בע'ז <span class='mareimakom'>(דף י:)</span> ונחו מצרה ושלח וקבץ כל תלמידי ארץ ישראל ועד ימיו לא היו מסכתות סדורות אלא כל תלמיד ששמע דבר מפי גדול הימנו גרסה ונתן סימנים הלכה פלונית ופלונית שמעתי משם פלוני וכשנתקבצו אמר כל אחד מה ששמע ונתנו לב לברר טעמי המחלוקת דברי מי ראוין לקיים וסידרו המסכתות דברי נזיקין לבדם ודברי יבמות לבדם ודברי קדשים לבדם וסתם נמי במשנה דברי יחידים שראה רבי את דבריהם ושנאן סתם כדי לקבוע הלכה כמותם לפיכך אמרו בגמרא אין לך מדה גדולה מזו שיתנו לב לטעמי המשנה: 


lvr: 42
pgn: 33
dfh: b
trm: הדר דרש להו הוי רץ למשנה
txt:
<span class='five'>הדר דרש להו הוי רץ למשנה. </span>לפי שירא פן ישתכחו המשניות ויחליפו שמות החכמים ובמקום חיוב יאמרו פטור ובמקום אסור יאמרו מותר: 


lvr: 42
pgn: 33
dfh: b
trm: לעמי פשעם
txt:
<span class='five'>לעמי פשעם. </span>עמי דהיינו ת'ח את חטאתם אני קורא פשע שהיה להם לתת לב בטעמי משנתם שיבררו להם על העיקר ולא יורו הלכה מתוך משנה שאינה עיקר: 


lvr: 42
pgn: 33
dfh: b
trm: הוי זהיר בתלמוד
txt:
<span class='five'>הוי זהיר בתלמוד. </span>בגמרא שהוא תירוץ [טעמי] המשניות או אם תשמע דבר משנה מרבך הזהר לשאול טעמיו ומי שנאה: 


lvr: 42
pgn: 33
dfh: b
trm: ששגגת תלמוד
txt:
<span class='five'>ששגגת תלמוד. </span>אם שגית בהוראה בשגגת תלמודך שלא ידעת טעם המשנה ונתת בה טעם אחר ומתוך כך דמית לה דין או הוראה שבא לידך ולמדת הימנה שלא כדת שאין הטעם כמו שהיית סבור שאילו ידעת טעם המשנה לא דמית לה מעשה הבא לידך: 


lvr: 42
pgn: 33
dfh: b
trm: אלו ת'ח
txt:
<span class='five'>אלו ת'ח. </span>ששימשו חכמים הרבה ללמדם טעמי משנתם זה בזו וזה בזו שאין הכל בקיאין בשוין: 


lvr: 42
pgn: 33
dfh: b
trm: שנאיכם אלו בעלי משנה
txt:
<span class='five'>שנאיכם אלו בעלי משנה. </span>ששונאין בעלי גמרא לפי שבעלי גמרא אומרים על בעלי משנה שהן מבלי עולם כדאמרינן במסכת סוטה <span class='mareimakom'>(דף כב.)</span> התנאים מבלי עולם שמורים הלכה מתוך משנתם: 


lvr: 42
pgn: 33
dfh: b
trm: שמא תאמר אבד סברם
txt:
<span class='five'>שמא תאמר אבד סברם. </span>של אלו שהרי כתיב למען שמי יכבד ה' דמשמע שהם אומרים אבל אין הדבר כן: 


lvr: 42
pgn: 33
dfh: b
trm: ת'ל ונראה בשמחתכם
txt:
<span class='five'>ת'ל ונראה בשמחתכם. </span>ולא נאמר ואראה בשמחתכם כך אמר הנביא אני ואחיכם שונאיכם ומנדיכם כולנו נראה בשמחתכם: 


lvr: 42
pgn: 33
dfh: b
trm: והם יבושו
txt:
<span class='five'>והם יבושו. </span>אותם שהם עובדי כוכבים שאינם ממנו ואינן נקראין על שם ישראל יבושו וישראל ישמחו:  הדרן עלך אלו מציאות 


lvr: 42
pgn: 33
dfh: b
trm: המפקיד. ולא רצה לישבע
txt:
<span class='five'>המפקיד. ולא רצה לישבע. </span>שבועת שומרים שלא פשע בה ושלא שלח בה יד שהיה יכול ליפטר בשבועה זו שהרי אמרו כו': 


lvr: 42
pgn: 33
dfh: b
trm: למי שהפקדון אצלו
txt:
<span class='five'>למי שהפקדון אצלו. </span>דכיון דשילם קנה כל תשלומיה ובגמרא מפרש טעמא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 42
pgn: 33
dfh: b
trm: דמקני ליה כפילא
txt:
<span class='five'>דמקני ליה כפילא. </span>הבעלים מקנין לשומר כפל העתיד להשתלם כדאמר לקמן שבשעה שמסרה לו לשמור על מנת כן מסרה שאם תגנב וירצה וישלם יהא כפל שלו: 


lvr: 42
pgn: 33
dfh: b
trm: דלא נפיש כפלייהו
txt:
<span class='five'>דלא נפיש כפלייהו. </span>שאין באין לידי ארבעה וחמשה שאינה נוהגת אלא בשור ושה בלבד: 


lvr: 42
pgn: 33
dfh: b
trm: והא אין אדם מקנה דבר שלא בא לעולם
txt:
<span class='five'>והא אין אדם מקנה דבר שלא בא לעולם. </span>והיאך הקנו לו בעלים כפל זה שעדיין לא נתחייב בו גנב: 


lvr: 42
pgn: 33
dfh: b
trm: ואפילו לר' מאיר דאמר
txt:
<span class='five'>ואפילו לר' מאיר דאמר. </span>בפ'ג דקדושין <span class='mareimakom'>(דף סג.)</span> הרי את מקודשת לי על מנת שאתגייר איכא למיגמר מינה מוכר פירות דקל לחבירו עד שלא באו לעולם דאפליגו בה רב הונא ורב נחמן לקמן באיזהו נשך <span class='mareimakom'>(דף סו:)</span>: 


lvr: 42
pgn: 34
dfh: a
trm: מי יימר דמגנבא
txt:
<span class='five'>מי יימר דמגנבא. </span>שעתיד להיגנב דליקני ליה כפל בשעת מסירה דעל כרחך משעת מסירה בעי לאקנויה שמשכה ממנו על מנת כן: 


lvr: 42
pgn: 34
dfh: a
trm: נעשה כאומר לו
txt:
<span class='five'>נעשה כאומר לו. </span>בשעה שמסרה לו דקים להו לרבנן דניחא להו לבעלים שיהא בטוח בקרן על מנת שיהא ספק כפל העתיד לבא של שומר והרי היא כמסרה לו על מנת כן שאם תיגנב וישלם לו קרן שתהא פרה קנויה לו משעה שמסרה נמצא למפרע כשגנב הגנב של שומר היתה דפרה כבר היא בעולם: 


lvr: 42
pgn: 34
dfh: a
trm: אי הכי
txt:
<span class='five'>אי הכי. </span>דנמצא שהיתה שלו משעה ראשונה יזכה אף בגיזות וולדות שהיו לה משבאה לביתו דכיון דנגנב ורצה ושילם נמצאת שלו למפרע: 


lvr: 42
pgn: 34
dfh: a
trm: פסקא
txt:
<span class='five'>פסקא. </span>פסקת הדבר בכל אדם שדעתו להקנות כפל אם יבא לכך ואין דעתו להקנות הולדות: 


lvr: 42
pgn: 34
dfh: a
trm: סמוך לגניבתה קנויה לך
txt:
<span class='five'>סמוך לגניבתה קנויה לך. </span>שעה אחת לפני גניבתה תהא הפרה קנויה לך והיא כבר היתה בעולם: 


lvr: 42
pgn: 34
dfh: a
trm: קושיא דר' זירא
txt:
<span class='five'>קושיא דר' זירא. </span>ללישנא בתרא ליכא לאקשויי גיזות וולדות דהא סמוך לגניבתה הוא דאקנייה: 


lvr: 42
pgn: 34
dfh: a
trm: א'נ דהוה קיימא באגם
txt:
<span class='five'>א'נ דהוה קיימא באגם. </span>כשגנבה גנב ללישנא בתרא לא קני כפילא דהא סמוך לגניבתה לא היתה בחצירו שתהא חצירו קונה לו ומשיכה ההוא שעתה לא הואי ובמאי נקני וא'ת תקני לו משיכה ראשונה שמשכה לו על מנת לקנותה שעה הסמוכה לגניבתה הא אמרינן בכתובות בהאשה שנפלו לה נכסים <span class='mareimakom'>(דף פב.)</span> האומר לחבירו משוך פרה זו ולא תיקני לך אלא לאחר שלשים לא קנה: 


lvr: 42
pgn: 34
dfh: a
trm: השוכר פרה ונגנבה כו'
txt:
<span class='five'>השוכר פרה ונגנבה כו'. </span>אע'פ שהשוכר חייב בגניבה ואבידה מ'מ אם רוצה לשקר ולישבע שנאנסה היה נפטר בשבועה הלכך כי אמר נגנבה וחייב עצמו בקרן נקנה לו הכפל: 


lvr: 42
pgn: 34
dfh: a
trm: מקנה ליה כפילא
txt:
<span class='five'>מקנה ליה כפילא. </span>נקנה לו הכפל: כל חיובי ופטורי דארבעה שומרין ילפינן מקראי לקמן בפרק השואל <span class='mareimakom'>(דף צד:)</span> שומר חנם ישבע על הכל אם לא פשע והשואל משלם את הכל נושא שכר והשוכר פטורין מן האונסין וחייבין בגניבה ואבידה שואל פטור במתה מחמת מלאכה הראויה לה דאמר ליה להכי אושלת לי ולא לאוקמה בכילתא: 


lvr: 42
pgn: 34
dfh: a
trm: לא מקני ליה
txt:
<span class='five'>לא מקני ליה. </span>הבעלים כפל שאין זו שום טובה מוטל היה עליו להניח דעתו שהשאילה לו חנם: 


lvr: 42
pgn: 34
dfh: a
trm: ללישנא קמא דר'פ
txt:
<span class='five'>ללישנא קמא דר'פ. </span>ודאי לא הוי תיובתא דנימא כיון דטעמא דרב פפא משום דלא הוה למפטר נפשיה דהא מתה מחמת מלאכה לא שכיחא אפי' קדם ושילם נמי אית ליה לרב פפא דלא קני ליה כפילא ותיקשי ליה הא ודאי ליכא לאותובי דמצי אמר לך אנא אע'פ שאמר הריני משלם אמרי ולא אמרי אע'פ ששילם: 


lvr: 42
pgn: 34
dfh: a
trm: והא מדקתני
txt:
<span class='five'>והא מדקתני. </span>תנא דברייתא גבי שוכר ואמר כדאמרינן לעיל תניא כוותיה דר' יוחנן וגבי שואל ושילם בהך דתניא כוותיה דרב זביד: 


lvr: 42
pgn: 34
dfh: a
trm: לתנאי
txt:
<span class='five'>לתנאי. </span>שהיו שונין תוספתא דרבי חייא ותוספתא דרבי אושעיא שהם עיקר כדאמרינן בעלמא <span class='mareimakom'>(חולין דף קמא.)</span> כל מתניתא דלא מיתניא בי רבי אושעיא ורבי חייא לא תותבוה בי מדרשא:  ואמרו


lvr: 42
pgn: 34
dfh: b
trm: שלמו בנים לבנים מהו
txt:
<span class='five'>שלמו בנים לבנים מהו. </span>דליכא שום צד נייחא נפשא באלו שהם קיימים שלא הם ולא אביהם עשו קורת רוח לאלו ולא אביהם של אלו קיבל קורת רוח מבני השומר: 


lvr: 42
pgn: 34
dfh: b
trm: או דלמא
txt:
<span class='five'>או דלמא. </span>כיון ששניהם הראשונים הוה להו נייחא נפשא בהדדי קנו כפילא אף בנים מן הבנים: 


lvr: 42
pgn: 34
dfh: b
trm: שאל שתי פרות
txt:
<span class='five'>שאל שתי פרות. </span>אם תימצי לומר לא קני מחצה שאל שתי פרות ונגנבו ואמר הריני משלם אחת ולא אמר מתה מחמת מלאכה: 


lvr: 42
pgn: 34
dfh: b
trm: מהו
txt:
<span class='five'>מהו. </span>לקנות כפל שלה מי אמרינן כיון דפרה שלימה שילם קנה או דלמא כיון דתרוייהו חד פקדון הוו ואינו משלם את שתיהם לא אקני ליה כפילא שהרי הוא נפסד על ידו: 


lvr: 42
pgn: 34
dfh: b
trm: ושילם לאחד מהם
txt:
<span class='five'>ושילם לאחד מהם. </span>חלקו חצי דמיה שעליו מהו לקנות חלקו המגיעו מי אמרינן כל הקרן שלו שילם או דלמא בעינן עד שישלם כל הפרה: 


lvr: 42
pgn: 34
dfh: b
trm: מהו
txt:
<span class='five'>מהו. </span>לקנות הכפל מי אמרי' כיון דקרן לאו דבעל הוא לאו תשלומין מעליא נינהו ולא קני כפילא או דלמא כיון דאפוטרופוס הוא על הנכסים ואוכל הפירות בעלים הוי עלייהו ותשלומין הן: 


lvr: 42
pgn: 34
dfh: b
trm: משביעין אותו
txt:
<span class='five'>משביעין אותו. </span>אמתני' קאי אע'פ שהוא משלם כדקתני שילם ולא רצה לישבע משביעין אותו שבועה שאינה ברשותו: 


lvr: 42
pgn: 34
dfh: b
trm: ושתים היה שוה
txt:
<span class='five'>ושתים היה שוה. </span>והלוה תובע את המלוה את יתר דמיו וקא סבר האי תנא המלוה על המשכון שומר שכר הוא: 


lvr: 42
pgn: 34
dfh: b
trm: תיפוק ליה כו'
txt:
<span class='five'>תיפוק ליה כו'. </span>ולמה ליה למתלי טעמא בשמא יוציא הפקדון ויפסלנו לעדות ולשבועה: 


lvr: 42
pgn: 34
dfh: b
trm: לשתבע מלוה
txt:
<span class='five'>לשתבע מלוה. </span>שלא היתה שוה אלא שקל ויטול שקל דכיון דאיכא שבועה על הלוה מן התורה אי אתה יכול לפוטרו בולא כלום ומשום תיקון עולם שלא יפסל ישראל שקלוה לשבועה מיניה ושדיוה אמלוה: <span class='five'>ואם  איתא                     </span>


lvr: 42
pgn: 35
dfh: a
trm: רישא דסיפא
txt:
<span class='five'>רישא דסיפא. </span>הויא תיובתא לרב הונא רישא תביעת מלוה סיפא תביעת לוה רישא דסיפא דקתני פטור בתביעת לוה: 


lvr: 42
pgn: 35
dfh: a
trm: אגילגול שבועה
txt:
<span class='five'>אגילגול שבועה. </span>דטענה שאין בה שבועה עם טענה שיש בה שבועה מגלגלין עליו שבועה לישבע על שתיהן וגילגול שבועה דאורייתא היא בקדושין <span class='mareimakom'>(דף כז:)</span>: 


lvr: 42
pgn: 35
dfh: a
trm: לא קים ליה בגויה
txt:
<span class='five'>לא קים ליה בגויה. </span>מימר אמר לוה לא קים למלוה בגויה דמשכון דלא נתן דעתו עליו לדעת דמיו: 


lvr: 42
pgn: 35
dfh: a
trm: לוה מקיים במלוה
txt:
<span class='five'>לוה מקיים במלוה. </span>מקרא זה תומת ישרים תנחם אם לא שאדם נאמן וישר הוא לא היו מעשרין אותו מן השמים שנאמר תומת ישרים תנחם: 


lvr: 42
pgn: 35
dfh: a
trm: ואמרי ליה שילם ולא רצה לישבע
txt:
<span class='five'>ואמרי ליה שילם ולא רצה לישבע. </span>קתני מתני' דקני כפילא והאי נמי שילם וליקני רווחא דאייקור: 


lvr: 42
pgn: 35
dfh: a
trm: דשומא הדר
txt:
<span class='five'>דשומא הדר. </span>נכסי לוה ששמו ב'ד לבעל חוב חוזרין אליו אם נותן מעות לבעל חוב כי הכא דהדר אפדנא למרה: 


lvr: 42
pgn: 35
dfh: a
trm: דהא הוו כיפי מעיקרא
txt:
<span class='five'>דהא הוו כיפי מעיקרא. </span>שהרי בתחילת השומא היו הנזמים בידו ולא היה יודע דאילו היה יודע שכן לא שמו לו הטרקלין אבל שומא שב'ד שמין על שאין לו מעות והוא חייב לו הרי הוא כמכר גמור ואינה חוזרת: 


lvr: 42
pgn: 35
dfh: a
trm: לא עדיפת
txt:
<span class='five'>לא עדיפת. </span>מבעל חוב ראשון שבאת מכחו כשם שהוא מחזירה ויטול מעותיו משום ועשית הישר והטוב אף אתה קבל מעותיך מבעלים הראשונים משום ועשית הישר והטוב: 


lvr: 42
pgn: 35
dfh: a
trm: אדעתא דארעא נחות
txt:
<span class='five'>אדעתא דארעא נחות. </span>שיהא קרקע שלהם ולא שיקבלו מעות דאילו בעל חוב אית ביה משום ועשית הישר והטוב דאמרינן לא היה לך עליו אלא מעות והרי הן לך אבל אלו קרקע קנו: 


lvr: 42
pgn: 35
dfh: a
trm: ואנסיבא
txt:
<span class='five'>ואנסיבא. </span>אפילו לא שמאתן לבעלה בכתובתה להיות נכסי צאן ברזל שהן קנויין לבעל אלא עיכבתן לעצמה להיות נכסי מלוג הקרן שלה והבעל אוכל פירות: 


lvr: 42
pgn: 35
dfh: a
trm: לוקח הוי
txt:
<span class='five'>לוקח הוי. </span>דין לוקח נתנו בו חכמים הלכך לא מיהדר היכא דשמו לה ואינסיבא ומתה וירשה בעלה כדאמרינן זבנה אדעתא דארעא נחות: 


lvr: 42
pgn: 35
dfh: a
trm: ולא מהדרינן ליה
txt:
<span class='five'>ולא מהדרינן ליה. </span>היכא דשמו מינה ואינסיבא ומתה וירשה בעלה ובא להחזיר החוב וליטול הקרקע לא מצי למימר יורשה אני דכלוקח שוייה רבנן ולא כיורש: 


lvr: 42
pgn: 35
dfh: a
trm: האשה שמכרה בנכסי מלוג
txt:
<span class='five'>האשה שמכרה בנכסי מלוג. </span>להיות הבעל אוכל פירות בחייה וגוף הקרקע יהיה ללוקח לכשתמות ומתה: 


lvr: 42
pgn: 35
dfh: a
trm: בעל מוציא
txt:
<span class='five'>בעל מוציא. </span>גוף הקרקע מיד הלקוחות והכי מוקי לה בפרק האשה בכתובות <span class='mareimakom'>(דף עח:)</span> תקנת אושא בגופה של קרקע לאחר מיתה אלמא כלוקח שויוהו רבנן וא'ל אני לקחתי ראשון דאי כשאר יורש שויוהו רבנן יורש שמכר אביו נכסיו בחייו אין לו ירושה בהן: 


lvr: 42
pgn: 35
dfh: a
trm: באושא התקינו
txt:
<span class='five'>באושא התקינו. </span>כשהיתה סנהדרין באושא שגלתה וישבה שם סנהדרי גדולה כדאמרינן בר'ה <span class='mareimakom'>(דף לא.)</span> גבי עשרה מסעות:  אגביה


lvr: 42
pgn: 35
dfh: b
trm: אגביה איהו בחובו
txt:
<span class='five'>אגביה איהו בחובו. </span>לעיל מיהדר גבי שומא כלומר אם לא שמוה ב'ד למלוה על כרחו של לוה וקם ליה מעצמו ולא הטריחו לדין ואמר לו טול קרקע זה בחובך: 


lvr: 42
pgn: 35
dfh: b
trm: מאימתי אוכל פירות
txt:
<span class='five'>מאימתי אוכל פירות. </span>מי ששמו לו ב'ד קרקע בחובו מאימת היא קנויה לו לאכול פירות: 


lvr: 42
pgn: 35
dfh: b
trm: אדרכתא
txt:
<span class='five'>אדרכתא. </span>לאחר תשעים יום שנפסק הדין דאמרינן בפ'ק <span class='mareimakom'>(דף טו)</span> דב'ד כותבין אדרכתא שטר פסק דין אנכסי לוה שבכל מקום שימצאם משלו יקחם ומוסרין לו השטר: 


lvr: 42
pgn: 35
dfh: b
trm: מכי שלמו ימי אכרזתא
txt:
<span class='five'>מכי שלמו ימי אכרזתא. </span>אע'פ שבאה אדרכתא לידו ולא מצא נכסים ללוה עד לאחר זמן וכשמצא הוזקק לבא לב'ד ומכריזין שיש כאן קרקע למכור כדאמרינן בערכין <span class='mareimakom'>(דף כא:)</span> ואם בא זה וקיבלה ביותר ממה ששמוה אחרים מוסרין אותה בידו לאחר שכלו ימי הכרזה ובמסכת ערכין מפרש כמה ימים מכריזין בפ' שום היתומים <span class='mareimakom'>(שם)</span> ועד דשלמו הנך יומי הוי פירי דלוה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 42
pgn: 35
dfh: b
trm: והשואל
txt:
<span class='five'>והשואל. </span>שהוא חייב באונסין משלם לשוכר: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 42
pgn: 35
dfh: b
trm: משלמין
txt:
<span class='five'>משלמין. </span>לשוכר זה כמה פרות על פרה זו לפי דברי משנתנו יש שיהו כולם שלו ויש שיעשה בהם ימי שכירותו ויחזירם: 


lvr: 42
pgn: 35
dfh: b
trm: כיצד אגרה מיניה מאה יומי והדר שיילה מינה תשעין יומי וכו'
txt:
<span class='five'>כיצד אגרה מיניה מאה יומי והדר שיילה מינה תשעין יומי וכו'. </span>ראובן ששכר פרה משמעון שיעשה בה מלאכה מאה יום וחזר שמעון ואמר לו עשה עמי טובה והשאילני אותה תשעים יום מן המאה ששכרת ולאחר תשעים אחזירנה לך לעשות אצלך י' ימים להשלים המאה וכן עשה יש כאן דין משנתנו דתנן השוכר פרה מחבירו והשאילה לאחר בתוך ימי שכירותה דמה לי בעלים ומה לי אחר אם מתה אצל שואל הרי שוכר פטור בשבועה והשואל משלם לשוכר חזר ראובן ובא אצלו ואמר לו השכירנה לי מתשעים יום שהיא שאולה בידך ממני ואשתעבד בה שמונים יום וטול שכרך וכן עשה הרי היא בחזקת שאילתו על שמעון כאילו השכירה לאחר שהרי נוטל שכרו וכל הנאה שלו ואם היתה מתה אצל ראובן היה ראובן פטור בשבועה ושמעון משלם לו פרה אחת ששאל ממנו והוא חייב באונסים ופרה אחרת לעשות אצלו עשרה ימים להשלים המאה חזר שמעון ושאלה ממנו שבעים יום מן השמונים ששכרה ממנו על מנת שיחזירנה לו ויעשה בה עשרה ימים להשלים השמונים של שכירות השני ואם היתה מתה בתוך שבעים יום הללו הרי יש כאן דין השני כדין הראשון וישבע ראובן שמתה כדרכה ושמעון השואל משלם לו ד' פרות שתים נחלטות לו בשביל שתי פרות שאולות שהשאילו ראובן ובפעם זה כאילו מתו שתיהן שהרי אין פרתו בעין שהשאילו בראשון דנימא הרי החזיר לו פרתו וזו שהוא משלם לו עכשיו בתורת תשלומין באה לידו והרי יש לו עליו שתי תביעות על שתי שאילות ושתי תביעות על שתי שכירות לעשות אצלו עשרים יום: 


lvr: 42
pgn: 35
dfh: b
trm: מכדי חדא פרה הואי כו'
txt:
<span class='five'>מכדי חדא פרה הואי כו'. </span>ולענין תשלומין נמי לשלם ליה פרה אחת ותעמוד במקום הראשונה תחת שתי השאילות ותהא שלו ואחת ימסור לו לעשות בה עשרים יום: 


lvr: 42
pgn: 35
dfh: b
trm: מי איתא לפרה בעינא דנימא הכי
txt:
<span class='five'>מי איתא לפרה בעינא דנימא הכי. </span>אילו היתה קיימת היה פטור לגמרי אלא שיעשה בה עשרים יום עכשיו שמתה בא עליו בתורת תשלומין שואל לשוכר על שתי תביעות מר בר רב אשי ס'ל כאתקפתא דרב אחא מדפתי: 


lvr: 42
pgn: 35
dfh: b
trm: שום שאלה אחת היא
txt:
<span class='five'>שום שאלה אחת היא. </span>דכיון דחדא פרה הואי אלא שמחמת שוכר שהשאיל הוא בא עליו שני שאילות פרה אחת אינן אלא אחת: 


lvr: 42
pgn: 35
dfh: b
trm: פעמים ששניהם בחטאת
txt:
<span class='five'>פעמים ששניהם בחטאת. </span>אמתניתין קאי השוכר והשואל נשבעו לשקר ולא כפרו ממון והרי הן בשבועות ביטוי וקרבן שלו חטאת כדכתיב בויקרא או נפש כי תשבע וגו':  שניהם


lvr: 42
pgn: 36
dfh: a
trm: שניהם באשם
txt:
<span class='five'>שניהם באשם. </span>אם נשבעו לשקר והיו נשכרים בשבועתם להקל פרעון מעליהם כפירת ממון היא זו וקרבן שבועה שלהם אשם איל בן ב' שנים דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ה)</span> והביא את אשמו איל תמים בערכך כסף (שני) שקלים והוא אשם גזילות: 


lvr: 42
pgn: 36
dfh: a
trm: נאנסה
txt:
<span class='five'>נאנסה. </span>ע'י לסטים ונשבעו שכך אע'פ שהשואל משלם אונסין משביעין אותו כדרב הונא שבועה שאינה ברשותו דחיישינן שמא נתן עיניו בה ונשבע שנאנסה ואינה ברשותו: 


lvr: 42
pgn: 36
dfh: a
trm: בין כך ובין כך
txt:
<span class='five'>בין כך ובין כך. </span>בין שנשבע באמת שמתה כדרכה בין שנשבע לשקר שנאנסה פטר עצמו מלשלם הלכך אין בשקר זה כפירת ממון דהא אם הודה על האמת היה פטור שבועת ביטוי היא ובחטאת: 


lvr: 42
pgn: 36
dfh: a
trm: שואל דבין כך ובין כך חייב לשלם
txt:
<span class='five'>שואל דבין כך ובין כך חייב לשלם. </span>נמצא שלא כפר ממון בשיקור שבועתו ושבועת ביטוי קאי בחטאת: 


lvr: 42
pgn: 36
dfh: a
trm: ואמרו מתה מחמת מלאכה
txt:
<span class='five'>ואמרו מתה מחמת מלאכה. </span>ופטר שואל עצמו בשקר מלשלם לשוכר והשוכר מלשלם לבעלים: 


lvr: 42
pgn: 36
dfh: a
trm: מאי קמ'ל
txt:
<span class='five'>מאי קמ'ל. </span>רבי ירמיה משניות שלימות הן בשבועות המשנה מחובה לחובה ומפטור לפטור ומפטור לחובה פטור מאשם גזילות מחובה לפטור חייב: 


lvr: 42
pgn: 36
dfh: a
trm: לדעתך
txt:
<span class='five'>לדעתך. </span>כרצונך אם תרצה להשאילה לו ימי שכירותך אין אנו מקפידין הלכך הוא השאילה והבעלים אין יכולין לומר אין רצוננו: 


lvr: 42
pgn: 36
dfh: b
trm: על דעת אשתו ובניו
txt:
<span class='five'>על דעת אשתו ובניו. </span>על דעת שהנפקד מוסרו לאשתו ובניו הגדולים ואין יכולין לומר אין רצוננו כו': 


lvr: 42
pgn: 36
dfh: b
trm: ויצאת לאגם
txt:
<span class='five'>ויצאת לאגם. </span>מקום שאינה משתמרת שם אצל זאבים ולא אצל גנבים ומיהו לא אכלוה לא זאבים ולא גנבים: 


lvr: 42
pgn: 36
dfh: b
trm: ומתה
txt:
<span class='five'>ומתה. </span>דהוי תחילתו בפשיעה שמא יטרפוה זאבים וסופו לא אבדה באותה פשיעה אלא בדבר שהוא אונס: 


lvr: 42
pgn: 36
dfh: b
trm: לא מיבעיא למ'ד
txt:
<span class='five'>לא מיבעיא למ'ד. </span>לקמן בפרקין <span class='mareimakom'>(דף מב.)</span> גבי ההוא דאותיב זוזי דפקדון בצריפא דאורבני דהויא פשיעותא לגבי נורא ונטירותא לענין גנבי ואיגנוב וגניבה לגבי שומר חנם אונס הוא: 


lvr: 42
pgn: 36
dfh: b
trm: אלא אפילו למ'ד פטור הכא חייב
txt:
<span class='five'>אלא אפילו למ'ד פטור הכא חייב. </span>דהתם ליכא פשיעותא אלא לענין נורא אבל הכא איכא למימר בפשיעה מתה שאם היתה בבית לא מתה ויציאתה לאגם היא פשיעת מיתתה דשמא הבל המצוי באגם קטלה: 


lvr: 42
pgn: 36
dfh: b
trm: מה לי הכא כו'
txt:
<span class='five'>מה לי הכא כו'. </span>אבל התם גבי זוזי אם שמרם כהלכתם דקי'ל <span class='mareimakom'>(שם)</span> כספים אין להם שמירה אלא בקרקע לא נגנבו ואע'ג דקי'ל בצריפא דאורבני אין דרך גנבים לבקש שם מעות ואונס הוא מיהו ע'י שלא שמר כדין שמירתם אבדו אבל פרה זו אם היתה בבית נמי היתה מתה: 


lvr: 42
pgn: 36
dfh: b
trm: דאיגנבה גנב מאגם
txt:
<span class='five'>דאיגנבה גנב מאגם. </span>שזהו דבר שהוא פשיעה אצל יציאתה לאגם אע'פ שסופה מתה בי גנב חייב ולא אמר אי הוה בבית שומר נמי הוה מתה: 


lvr: 42
pgn: 36
dfh: b
trm: מ'ט
txt:
<span class='five'>מ'ט. </span>משעת גניבה היא אבודה מן הבעלים דאי נמי שבקה מלאך המות בי גנב הוה קיימא הלכך החיוב בא לו על שעת הגניבה: 


lvr: 42
pgn: 36
dfh: b
trm: ושני ליה בשנתנו לו הבעלים רשות
txt:
<span class='five'>ושני ליה בשנתנו לו הבעלים רשות. </span>מאי דוחקיה לשנויי הכי נימא ליה אם אירע בה אונס אחר דמצינו למימר אם היתה בבית לא נאנסה היה חייב אבל זו מתה כדרכה מלאך המות נמי בבית שוכר קטיל לה ומדלא שני ליה הכי שמעינן למ'ד תחילתו בפשיעה וסופו באונס חייב לא שנא אונס מלאך המות משאר אונסין: 


lvr: 42
pgn: 36
dfh: b
trm: לדידכו
txt:
<span class='five'>לדידכו. </span>דאמריתו טעמא דשומר שמסר לשומר חייב משום אין רצוני איכא לאותובה לההיא ומאי דניחא ליה לרבי אמי שני ליה אנא לא סבירא לי לא אתקפתא ולא שינויא דלדידי דאמרי לעיל טעמא משום דלא מהימן ליה בשבועה ליכא לאותובה כלל שהרי שוכר עצמו נשבע לו כדתנן ישבע השוכר שמתה כדרכה: 


lvr: 42
pgn: 37
dfh: a
trm: אף בראשונה
txt:
<span class='five'>אף בראשונה. </span>בשילם ולא רצה לישבע כיצד זה נותן לתוך כיסו כפילו של זה אלא יחזיר הכפל לבעלים: 


lvr: 42
pgn: 37
dfh: a
trm: שכבר שילם
txt:
<span class='five'>שכבר שילם. </span>קודם שנמצא הגנב וקנה כפל כדאמר מעיקרא אדעתא דהכי אתאי לידיה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 42
pgn: 37
dfh: a
trm: ולא אמרינן
txt:
<span class='five'>ולא אמרינן. </span>כשזה תובע וזה אומר איני יודע אם לך אם לחברך אוקי ממונא בחזקת נתבע זה שלא נפסידנו ממונו ויהא מונח עד שיבא אליהו: 


lvr: 42
pgn: 37
dfh: a
trm: רישא
txt:
<span class='five'>רישא. </span>דחד גברא הפקיד אצלו והוה ליה כשנים שהפקידו אצלו בשני כריכות כלומר זה שלא בפני זה דה'ל למידק מי הפקיד אצלו מנה ומי מאתים: 


lvr: 42
pgn: 37
dfh: a
trm: סיפא
txt:
<span class='five'>סיפא. </span>שהפקידו לו שניהם זה בפני זה ה'ל כמי שנאמנים זה על זה להפקיד שני פקדונותם בצרור אחד דלית ליה למידק מה יש לזה בתוכו ומה יש לחבירו ואע'ג דלא כרך אחד הוה מיהו כיון שהפקידו זה בפני זה גילו דעתן שלא חשדו זה את זה לומר שמא חבירו יתבע המאתים: 


lvr: 42
pgn: 37
dfh: a
trm: ומתני' דהכא ממאי דר'ט היא
txt:
<span class='five'>ומתני' דהכא ממאי דר'ט היא. </span>דתקשי לך דלמא ר'ע היא דפליג נמי בההיא ואומר לא זו הדרך מוציאתו מידי עבירה עד שישלם גזילה לכל אחד ואחד: 


lvr: 42
pgn: 37
dfh: a
trm: ומשנינן התם דקתבעי ליה
txt:
<span class='five'>ומשנינן התם דקתבעי ליה. </span>והוא אין חפץ ליתן אלא מן הדין ומספיקא לית לן לחיוביה לכל חד וחד: 


lvr: 42
pgn: 37
dfh: a
trm: הכא בבא לצאת ידי שמים
txt:
<span class='five'>הכא בבא לצאת ידי שמים. </span>מאליו בא לימלך מה יעשה ולא יענש דהשתא ודאי אמרינן ידי שמים לא יצאת עד שתתן לשניהם שאם תהא מונחת עד שיבא אליהו נמצא הנגזל מפסיד על ידך: 


lvr: 42
pgn: 37
dfh: a
trm: דיקא נמי
txt:
<span class='five'>דיקא נמי. </span>דטעמא דמתני' בבא לצאת ידי שמים מן העונש ולא מן הדין מדתלי טעמא בהודה מפי עצמו שלא היה אדם תובעו כלום משמע שהוא בא לימלך: 


lvr: 42
pgn: 37
dfh: b
trm: והא'ר אבא בר זבדא ספק הינוח
txt:
<span class='five'>והא'ר אבא בר זבדא ספק הינוח. </span>מצא דבר שאין בו סימן בצד מקום שמשתמר קצת דלא שכיחי אינשי דאזלי ויש לספוקי שמא מדעת הונח שם לגניזה: 


lvr: 42
pgn: 37
dfh: b
trm: לכתחלה לא יטלנו
txt:
<span class='five'>לכתחלה לא יטלנו. </span>המוצאו שכשיבא בעליו לא ימצאנו וסימן אין בו שיכריז לפיכך יניחנו זה ובעליו יבא ויטלנו וכל שכן לודאי הינוח כדתנן <span class='mareimakom'>(לעיל דף כה:)</span> מצא כלי באשפה מכוסה לא יגע בו: 


lvr: 42
pgn: 37
dfh: b
trm: ואם נטל לא יחזיר
txt:
<span class='five'>ואם נטל לא יחזיר. </span>ואם בא אחר ואמר שלי הוא וסימן אינו נותן בו לא יחזירנו שמא אינו שלו וסוף הבעלים לבוא ויביא עדים שהניחו שם לפיכך יהא מונח ביד זה עד שיבא אליהו דהאי לא יחזיר לא שיהא שלו קאמר דהא מעיקרא באיסורא אתא לידיה אם הינוח הוא אלמא מידי דמספקא לן דמאן נינהו צריך להניחו ביד מי שהוא עד שיתברר הדבר: 


lvr: 42
pgn: 37
dfh: b
trm: אמר רב ספרא ויניח
txt:
<span class='five'>אמר רב ספרא ויניח. </span>הא דקתני מסתלק לאו דלישקלו אינהו וליזלו ולא שיוציאנה מידו אלא תהא מונחת בידו עד שיתברר הדבר והאי מסתלק סילוק הדין הוא ויניח גזילה בפניהם בב'ד ויאמר בררו של מי הוא ויטול ומסתלק מן הדין והגזילה יניח בידו עד שיבא אליהו: 


lvr: 42
pgn: 37
dfh: b
trm: לא זו הדרך
txt:
<span class='five'>לא זו הדרך. </span>סיפא דגזל אחד מחמשה הוא ביבמות <span class='mareimakom'>(דף קיח:)</span>: 


lvr: 42
pgn: 37
dfh: b
trm: נפל הבית עליו ועל אמו
txt:
<span class='five'>נפל הבית עליו ועל אמו. </span>ואין ידוע איזה מת ראשון והיו לאמו נכסים מבית אביה: 


lvr: 42
pgn: 37
dfh: b
trm: יורשי האם
txt:
<span class='five'>יורשי האם. </span>משפחת בית אביה אומרים לקרובי הבן ממשפחת אביו הבאים לירש את הבן: 


lvr: 42
pgn: 37
dfh: b
trm: הבן מת ראשון
txt:
<span class='five'>הבן מת ראשון. </span>ולא ירש את אמו להוריש אתכם נכסים אלא הבן מת ראשון ואח'כ מתה אמו ואנו יורשים אותה (נכסיה): 


lvr: 42
pgn: 37
dfh: b
trm: ויורשי הבן אומרים האם מתה ראשונה
txt:
<span class='five'>ויורשי הבן אומרים האם מתה ראשונה. </span>וירשה בנה ואחריה מת הבן ואנו יורשין אותו: 


lvr: 42
pgn: 37
dfh: b
trm: אלו ואלו
txt:
<span class='five'>אלו ואלו. </span>ב'ש וב'ה שנחלקו בנפילות אחרות בפרק מי שמת שב'ש אומרים יחלוקו ובית הלל אומרים נכסים בחזקתן כאן מודים שיחלוקו: 


lvr: 42
pgn: 37
dfh: b
trm: אמר ר'ע מודה אני בזה
txt:
<span class='five'>אמר ר'ע מודה אני בזה. </span>אע'פ שאני משל ב'ש ואומר בשאר הנפילות יחלוקו בזו אני מודה לב'ה שהנכסים בחזקתן ופליגי אמוראי בחזקת מי והתם מפרש טעמא: 


lvr: 42
pgn: 37
dfh: b
trm: הכא ברי ושמא
txt:
<span class='five'>הכא ברי ושמא. </span>כל אחד ואחד אומר אותי גזל היינו טענת ודאי וזה אומר איני יודע וברי עדיף משמא: 


lvr: 42
pgn: 37
dfh: b
trm:
ועוד הא תני ר' חייא זה אומר איני יודע וזה אומר איני יודע </span>ול'ג יחלוקו והכי פירושו ועוד הא תני רבי חייא להך מתניתא דגזלתי את אחד מכם בתוספתא דיליה ותני לה הכי אמר לשנים גזלתי אחד מכם ואיני יודע איזהו זה אומר איני יודע וזה אומר איני יודע נותן לזה מנה 

txt:
<span class='five'>ועוד הא תני ר' חייא זה אומר איני יודע וזה אומר איני יודע </span>ול'ג יחלוקו והכי פירושו ועוד הא תני רבי חייא להך מתניתא דגזלתי את אחד מכם בתוספתא דיליה ותני לה הכי אמר לשנים גזלתי אחד מכם ואיני יודע איזהו זה אומר איני יודע וזה אומר איני יודע נותן לזה מנה כו' כדקתני במתני' אלמא בשמא ושמא עסקינן: <span class='five'>הכל מודים בשנים שהפקידו כו'. </span>גבי פלוגתא דר'ט ור'ע איתמר במסכת בכורות <span class='mareimakom'>(דף יח:)</span> שנים שהפקידו זה טלה אחד וזה שנים זה אומר שנים שלי וזה אומר שנים שלי והתם שתי כריכות נינהו ואפילו הפקידו זה בפני זה דבר הנראה הוא מי מביא אחד ומי מביא שנים דבשלמא גבי כריכות מעות הואיל דאלו ואלו צרורין הוא שוכח מי הפקיד אצלו צרור גדול ומי צרור קטן הואיל והפקידו אצלו יחד אבל גבי טלאים מילתא מוכחת טפי: 


lvr: 42
pgn: 37
dfh: b
trm: פסידא דגדול
txt:
<span class='five'>פסידא דגדול. </span>של כלי גדול ששברוהו וכשיבא אליהו ויאמר של מי הוא נמצא מפסיד בשבירתו: 


lvr: 42
pgn: 38
dfh: a
trm: והא טעמא דרבי יוסי משום הפסד הרמאי הוא
txt:
<span class='five'>והא טעמא דרבי יוסי משום הפסד הרמאי הוא. </span>וכיון דטעמא בהכי מה לי כלי מה לי מעות והיכי תיסק אדעתין למימר דבמעות מודה להו לרבנן ואמאי אצטריך למתנייה: 


lvr: 42
pgn: 38
dfh: a
trm: לרבנן איצטריך
txt:
<span class='five'>לרבנן איצטריך. </span>לאשמועינן מילתא דרבנן תננהו לתרוייהו ואי תנא כלים ברישא הכי נמי דלא אצטריך תו למתני מעות אבל השתא דתני מעות ברישא תני כלים למימר לא זו בלבד דליכא פסידא דשבירת כלי אלא אף זו דאיכא פסידא דגדול אמרינן הכי: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 42
pgn: 38
dfh: a
trm: קב שלו
txt:
<span class='five'>קב שלו. </span>חביבה עליו על ידי שעמל בהן וקב שישאר לו מהם הוא רוצה מתשעה קבין של אחרים שיקח בדמיהן אם ימכרם: 


lvr: 42
pgn: 38
dfh: a
trm: לפיכך
txt:
<span class='five'>לפיכך. </span>הואיל ואסור למוכרן משום דרוצה אדם בקב שלו הרי הן בחזקת קיימים ומותר בעל הבית לעשותן תרומה ומעשר על פירות שיש לו בביתו: 


lvr: 42
pgn: 38
dfh: a
trm: השתא דאמור רבנן לא תזבין דחיישינן
txt:
<span class='five'>השתא דאמור רבנן לא תזבין דחיישינן. </span>שמא עשאן המפקיד תרומה הרי הן בחזקת שלא נמכרו ועושה אותן בעל הבית כו': 


lvr: 42
pgn: 38
dfh: a
trm: בכדי חסרונן
txt:
<span class='five'>בכדי חסרונן. </span>כדרך שאר תבואות כמו שמפורש במשנתינו <span class='mareimakom'>(לקמן דף מ.)</span> לחיטין ולאורז תשעה חצאי קבין לכור: 


lvr: 42
pgn: 38
dfh: a
trm: ודאי פליגא
txt:
<span class='five'>ודאי פליגא. </span>הא דרבי יוחנן דאי איכא למיחש לשמא עשאן בעליהן תרומה אפילו ביותר מכדי חסרונן נמי אסור למזבנינהו: 


lvr: 42
pgn: 38
dfh: a
trm: מי לימא פליגא
txt:
<span class='five'>מי לימא פליגא. </span>דוקא אמר רב כהנא שאם תשעה קבין הן נוח לו שיאבדו עד קב ואל ימכרם דהוה ליה יותר מכדי חסרונן ופליגא הא דר' יוחנן עליה או לאו דוקא ט' קבין נקט אלא נוח לו שיהא נפסד קצת ולעולם כדי חסרונן ותו לא: 


lvr: 42
pgn: 38
dfh: a
trm: וקאכיל
txt:
<span class='five'>וקאכיל. </span>בעל הבית טבלים שאין פירותיו מתוקנין שאין אלו קיימין שהוא סומך עליהן: 


lvr: 42
pgn: 38
dfh: a
trm: בדמי תרומה
txt:
<span class='five'>בדמי תרומה. </span>בזול שאין עליה קופצין לקנותה שאינה נאכלת אלא לכהנים וצריכה שימור בטהרה: 


lvr: 42
pgn: 38
dfh: a
trm: והדביש
txt:
<span class='five'>והדביש. </span>יצא טעם דובשנו והחמיץ אשמלי'ר בלע'ז  (כדאתמר) <span class='mareimakom'>(איוב לא)</span> ובכל תבואתי תשרש תעקר שרשיה וכמו עד לא ירתק חבל הכסף <span class='mareimakom'>(קהלת יב)</span> יפתחו רתוקות עבותיה: 


lvr: 42
pgn: 38
dfh: a
trm: עושה להם תקנה
txt:
<span class='five'>עושה להם תקנה. </span>לקמיה מפרש מאי תקנה יש עוד הלא כל קילקול העתיד לבא כבר בא הוא: 


lvr: 42
pgn: 38
dfh: a
trm: מאי לאו אפילו יתר מכדי חסרונן
txt:
<span class='five'>מאי לאו אפילו יתר מכדי חסרונן. </span>ואיכא למאן דאמר לא יגע ואת אמרת דברי הכל מוכרן: 


lvr: 42
pgn: 38
dfh: a
trm: כיון דקם קם
txt:
<span class='five'>כיון דקם קם. </span>מאחר שעמדו בקלקולם הרי כבר עמדו ולא יתקלקלו מעתה יותר אבל שאר פירות הולכין ומרקיבין תמיד:  למאי


lvr: 42
pgn: 38
dfh: b
trm: ראייה
txt:
<span class='five'>ראייה. </span>בדיני ממונות השני <span class='mareimakom'>(סנהדרין לא.)</span> שנחלקו בשני מחלוקות במביא שטר ראיה לסתור את הדין בראשונה הלכה כמותו ובאחרונה אין הלכה כמותו: 


lvr: 42
pgn: 38
dfh: b
trm: אמוראי נינהו
txt:
<span class='five'>אמוראי נינהו. </span>רבה אמר בכללא אמר ר' יוחנן ור' אבא אמר לאו בכללא אמר רבי יוחנן אלא יש מהן שהלכה כמותו: 


lvr: 42
pgn: 38
dfh: b
trm: בנכסי שבוי
txt:
<span class='five'>בנכסי שבוי. </span>לקרקעות שבוי לעובדן ולשומרן עד שיבאו הבעלים ולקמן פליגי בא אמוראי: 


lvr: 42
pgn: 38
dfh: b
trm: אלא משום דקא כליא קרנא
txt:
<span class='five'>אלא משום דקא כליא קרנא. </span>אם יניחם שם אבל גבי קרקעות וכרמים אע'פ שמתקלקלות קצת לא כליא קרנא: 


lvr: 42
pgn: 38
dfh: b
trm: דתרי טעמי נינהו
txt:
<span class='five'>דתרי טעמי נינהו. </span>מתני' ונכסי שבוי ואיכא דאית ליה מוכרין פירות האבודין ולית ליה מורידין: 


lvr: 42
pgn: 38
dfh: b
trm: בששמעו בו שמת כולי עלמא לא פליגי דמורידין
txt:
<span class='five'>בששמעו בו שמת כולי עלמא לא פליגי דמורידין. </span>דאם יבאו הבעלים קודם שיאכל זה הפירות יטול זה כשאר אריסין ויחזיר השאר ואם יבאו עדים שמת ירש הכל: 


lvr: 42
pgn: 38
dfh: b
trm: כיון דאמר מר
txt:
<span class='five'>כיון דאמר מר. </span>לקמן וכולם שמין להם כאריס אם יבאו הבעלים שמין לזה חלקו בכל שנה שעבד בה כמנהג אריסי העיר אם מחצה אם שליש אם רביע: 


lvr: 42
pgn: 38
dfh: b
trm: אלא מלמד שנשיהם מבקשות לינשא כו'
txt:
<span class='five'>אלא מלמד שנשיהם מבקשות לינשא כו'. </span>שילכו בשבי ולא ידעו בניהם אם חיים אם מתים ויהיו נשיהם אלמנות לעולם שאין ב'ד מניחין אותן לינשא ובניהם כיתומים שלא ירשו נכסיהם ושתי קללות הן אחת של חרב ואחת של שבי שמע מינה אין מורידין: 


lvr: 42
pgn: 38
dfh: b
trm: א'ל רב עמרם דלמא לירד ולמכור תנן
txt:
<span class='five'>א'ל רב עמרם דלמא לירד ולמכור תנן. </span>[קתני] תנא דאין מניחין אבל לעשות ולאכול וליטול כאריס שפיר דמי: 


lvr: 42
pgn: 38
dfh: b
trm: דמעיילין פילא כו'
txt:
<span class='five'>דמעיילין פילא כו'. </span>ומשני שנוייא דחיקא כמבקש להכניס פיל שהוא חיה גדולה בנקב מחט: 


lvr: 42
pgn: 38
dfh: b
trm: נכסי רטושין
txt:
<span class='five'>נכסי רטושין. </span>שהנכסים רטושים ולקמן מפרש להו רטושין משמע שעזבום בעלים מדעתם והלכו להם דכיון דהיה לו לצוות הורידו יורשיי לנכסי ולא צוה ש'מ לא ניחא ליה ונטושים שנטשום בעליהם בעל כרחן כגון שנשבו והיינו תנאי דרבן שמעון סבר מורידין ורבנן סברי אין מורידין:  ה'ג


lvr: 42
pgn: 39
dfh: a
trm: רטושים מדעתן דכתיב אם בנים רוטשה
txt:
<span class='five'>רטושים מדעתן דכתיב אם בנים רוטשה. </span>היינו מדעתו ולא שביה דכתיב רישיה דקרא וקם שאון בעמך היו יראים שלא יבאו אויבים עליהם וכל מבצריך יושד יגלו בגולה מאיליהן וישארו העיירות שדודין מאין איש כשוד שלמן בית ארבאל ביום מלחמה כשודדין הבאין למלחמה על ידי מארב על עם היושב שלום שלא נזהרו בהם לברוח מפניהם ושודדים את הכל וכמוהו <span class='mareimakom'>(ירמיהו יג)</span> הגלת יהודה כולה הגלת שלומים מתוך ישיבת שלום באין מחריד הגלם נבוכדנצר. בית ארבאל תרגם יהונתן בית מארב אל'ף למ'ד יתרים בו כמו <span class='mareimakom'>(הושע ב)</span> יענו את יזרעאל שהוא לשון זריעה ולא לשון עיר ומדקא אמר יושד כשוד שלמן בית ארבאל מכלל דההוא יומא לאו בית ארבאל ביום מלחמה הוה אלא מורך בא בלבם והמה עוזבים אם על בנים והולכים להם מדאגת האויב שמא יבא עליהם: 


lvr: 42
pgn: 39
dfh: a
trm: שמין להם כאריס
txt:
<span class='five'>שמין להם כאריס. </span>אם יבאו הבעלים יטלו אלו בשבח קרקעות ופירות כמנהג אריסי המקום: 


lvr: 42
pgn: 39
dfh: a
trm: דאילו התם זריז ונשכר
txt:
<span class='five'>דאילו התם זריז ונשכר. </span>דכיון ששמעו בו שמת כי נחת לה אדעתא דכולהו פירי נחת אבל הכא דלא שמעו שמת לאו אדעתא דכולה נחית אלא ליטול כאריס בכל שנה ושאר פירות יהא מונחין: 


lvr: 42
pgn: 39
dfh: a
trm: קטנה
txt:
<span class='five'>קטנה. </span>שהיא יתומה שהשיאוה אמה ואחיה ואין קידושין תופסין בה מן התורה אלא מדברי סופרים לפיכך יוצאה במיאון בע'כ אם תמאן: 


lvr: 42
pgn: 39
dfh: a
trm: כי היכי דלא ניפסדינהו
txt:
<span class='five'>כי היכי דלא ניפסדינהו. </span>שלא יקלקל הקרקעות לזורען תמיד ולא יעבוד ולא יעדור כרמים: 


lvr: 42
pgn: 39
dfh: a
trm: יצא לדעת אין מורידין
txt:
<span class='five'>יצא לדעת אין מורידין. </span>דכיון שהיה שפוי בדעתו ולא צוהו בלכתו לירד לנכסיו ש'מ לא ניחא ליה: 


lvr: 42
pgn: 39
dfh: a
trm: מחמת מרדין
txt:
<span class='five'>מחמת מרדין. </span>שהרג את הנפש ופרסאי הורגין על שפיכות דמים כדאמרינן בבבא קמא <span class='mareimakom'>(דף קיז.)</span> מרדין היא רציחה בלשון פרסי וכן מפורש בשערים דרב האי גאון <span class='mareimakom'>(שער מ)</span>: 


lvr: 42
pgn: 39
dfh: a
trm: מעמידין אפוטרופוס
txt:
<span class='five'>מעמידין אפוטרופוס. </span>להכניס דבר המוכן ויהא שמור לבעלים ואח'כ מורידין קרוב להשביח וליטול כאריס: 


lvr: 42
pgn: 39
dfh: a
trm: אפוטרופא לדיקנני לא מוקמינן
txt:
<span class='five'>אפוטרופא לדיקנני לא מוקמינן. </span>אין בית דין טורחין לבקש אפוטרופוס לאנשים גדולים שנתמלא זקנם לפי שלא ימצאוהו דבשלמא ליתמי איכא דשמע להו והוי אפוטרופוס לדבר מצוה אבל לדיקנני לא שמעי להו: 


lvr: 42
pgn: 39
dfh: a
trm: אין מורידין קטן לנכסי שבוי
txt:
<span class='five'>אין מורידין קטן לנכסי שבוי. </span>ואפילו הוא ראוי ליורשו דקא מפסיד להו ומוטב שיורידו להם איש נכרי: 


lvr: 42
pgn: 39
dfh: a
trm: ולא קרוב
txt:
<span class='five'>ולא קרוב. </span>הראוי לירש בנכסי קטן לעשות ולאכול כדמסיים טעמיה דכיון דקטן לא ידע למחויי אתא האי קרוב לאחזוקי בהן ולומר לחלק ירושתו בא וטוב להם להוריד איש נכרי דלא מצי למטען בהו ירושה: 


lvr: 42
pgn: 39
dfh: a
trm: ולא קרוב מחמת קרוב לנכסי קטן
txt:
<span class='five'>ולא קרוב מחמת קרוב לנכסי קטן. </span>כגון קטן שיש לו אח מאב ואותו אח מאב יש לו אח מאם דאיש נכרי הוא אצל קטן אין מורידין אותו אח מאם לנכסי קטן מחמת קורבת אחיו של זה שהוא אח של קטן דאתי לאחזוקי בהו לצורך אחיו ויאמר נכסים הללו של אחי מאמי הם שנפלו לו מאביו ואלו לחלקו באו: 


lvr: 42
pgn: 39
dfh: a
trm: ש'מ מרב הונא
txt:
<span class='five'>ש'מ מרב הונא. </span>דאמר אין מורידין קרוב לנכסי קטן שמא יחזיק בהם מחמת ירושה אבל אחר שאין לו טענת ירושה מורידין ולא חיישינן שמא יטעון אביו של קטן מכרם לי ואכלתים שני חזקה ש'מ אין מחזיקין בנכסי קטן אם לא אכל בפני האב שלש שנים אין שלש שנים שאכלן בפני הקטן חזקה:  ואפי'


lvr: 42
pgn: 39
dfh: b
trm: ואפי' הגדיל
txt:
<span class='five'>ואפי' הגדיל. </span>הקטן משירד לתוכו ואכלו ג' שנים בפניו משהגדיל לא הויא חזקה דהואיל ותחילת ירידתו לתוכו הוה קטן לא ידע כשהגדיל שהן של אביו ולפיכך לא מיחה דאי ס'ל לרב הונא דמחזיקין בהן משהגדיל היכי מחתינן נכרי לנכסי קטן שמא יהא בידו משיגדיל ויטעון אתה מכרת לי משגדלת ואכלתים שני חזקה: 


lvr: 42
pgn: 39
dfh: b
trm: עיטדא
txt:
<span class='five'>עיטדא. </span>שטר חלוקה כשחלקו מתחילה <span class='mareimakom'>(מלכים ב יב)</span> רק הבמות לא סרו מתרגמינן במתא לא עטדו לא הפליגו מהם: 


lvr: 42
pgn: 39
dfh: b
trm: לא שנא אחי דאמא
txt:
<span class='five'>לא שנא אחי דאמא. </span>פן יאמר של אמי היו נכסי מלוג ואביו של קטן בעל אמי היה מוחזק בהן מחמת שהוא אוכל פירות והוא מת קודם לאמי ולא ירשה ואני יורש חציין מחמת אמי: 


lvr: 42
pgn: 39
dfh: b
trm: דלמא שכיבא סבתא
txt:
<span class='five'>דלמא שכיבא סבתא. </span>ויש לקטן חלק בהן שהם שלו מחמת אמו או שמא חציין שלו שמא מתו שתי השבויות: 


lvr: 42
pgn: 39
dfh: b
trm: לוקמינהו לפלגא דנכסי בידא דינוקא
txt:
<span class='five'>לוקמינהו לפלגא דנכסי בידא דינוקא. </span>איכא למיחש דלמא לא שכיבא סבתא ואין לו חלק בהן ואין מורידין קטן לנכסי שבוי: 


lvr: 42
pgn: 39
dfh: b
trm: פלגא יהבינן לאחתא
txt:
<span class='five'>פלגא יהבינן לאחתא. </span>ממה נפשך אם מתו שתי השבויות הרי זו יורשת חציין ואם לאו מורידין קרוב לנכסי שבוי: 


lvr: 42
pgn: 39
dfh: b
trm: מוקמינן אפוטרופוס
txt:
<span class='five'>מוקמינן אפוטרופוס. </span>ולא מחתינן קטן לגוייהו דלמא לא שכיבא ואין מורידין קטן לנכסי שבוי: 


lvr: 42
pgn: 39
dfh: b
trm: יהבינן לאחתא
txt:
<span class='five'>יהבינן לאחתא. </span>ממה נפשך אם מתה האחות הרי חצי חלקה לזו ואם לאו מורידין קרוב לנכסי שבוי: 


lvr: 42
pgn: 39
dfh: b
trm: אתא ליה אחא מבי חוזאי
txt:
<span class='five'>אתא ליה אחא מבי חוזאי. </span>שהלך אביו לבי חוזאי ונשא שם אשה וילדה לו את זה וחזר מרי לכאן וירד לנכסי אביו ובא זה אחריו לזמן מרובה ותבע חלקו: 


lvr: 42
pgn: 39
dfh: b
trm: שפיר קאמר לך
txt:
<span class='five'>שפיר קאמר לך. </span>שאינו מכירך ואין זה רמאות שכשיצא מאצלך לא היה לך חתימת זקן ועכשיו באת בחתימת זקן: 


lvr: 42
pgn: 39
dfh: b
trm: ויכר יוסף את אחיו
txt:
<span class='five'>ויכר יוסף את אחיו. </span>שכשיצא מהם היו כולם חתומי זקן והם לא הכירוהו שיצא מאצלם בלא חתימת זקן ובא בחתימת זקן: 


lvr: 42
pgn: 39
dfh: b
trm: דלאו אחוך הוא
txt:
<span class='five'>דלאו אחוך הוא. </span>אותם עדים שיש לו לזה שבאו משם ומכירין בו מי הוא הביאם אתה ויעידו שאינו בן אביך או בקש עדים אחרים: 


lvr: 42
pgn: 39
dfh: b
trm: תרתי לא עבדי
txt:
<span class='five'>תרתי לא עבדי. </span>מיראתך יעשו אחת שישתקו אבל שתים לא יעשו לא דיין שישתקו ולא יעידו האמת אלא גם שיעידו שקר: 


lvr: 42
pgn: 40
dfh: a
trm: וכן אמר רבה השביחו לאמצע
txt:
<span class='five'>וכן אמר רבה השביחו לאמצע. </span>לא גרסינן שאין זה לשון גמרא להביא דברי האמוראים סיוע למשנה ועוד רבה תלמידיה דרב חסדא הוה והיכי אמר רב חסדא שמעתא משמיה ואי גרס ליה וכן אמר רב גרסינן שהיה רבו של רב חסדא משום דאיכא למ'ד בבבא בתרא <span class='mareimakom'>(דף קמג:)</span> לא שנו אלא ששבחו נכסים מחמת נכסים אבל שבחו מחמת עצמן של אחים השביחו לעצמן אמרה רב חסדא להא דרב הכא למימר דלית לן ההיא שמעתא אלא אפילו השביחו מחמת טורחן של משביחין כי הכא דשתל פרדס השביחו לאמצע: 


lvr: 42
pgn: 40
dfh: a
trm: אמרו שמין להם כאריס הכא דידיה לא יהבינן ליה
txt:
<span class='five'>אמרו שמין להם כאריס הכא דידיה לא יהבינן ליה. </span>בתמיה זה שעשה והשביחן לדעת עצמו לא יהבי' ליה כאריס בחלק השני: 


lvr: 42
pgn: 40
dfh: a
trm: ועוד
txt:
<span class='five'>ועוד. </span>אם בא לימלך לא היו מורידין אותו דהא אחיו קטן הוה ואין מורידין קרוב לנכסי קטן: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 42
pgn: 40
dfh: a
trm: הרי זה יוציא לו חסרונות
txt:
<span class='five'>הרי זה יוציא לו חסרונות. </span>כשיחזירם לו יפחות כמה הם רגילים לחסור ובגמ' מוקי לה בשעירבן עם פירותיו: 


lvr: 42
pgn: 40
dfh: a
trm: אם היתה מדה מרובה
txt:
<span class='five'>אם היתה מדה מרובה. </span>שהפקיד אצלו הרבה ובגמרא מפרש י' כורים לא יוציא לו חסרונות מפני שהם מותירות שבימות הגורן כשמפקיד החיטין יבשין ובימות הגשמים כשמחזיר נופחות ובאכילת עכברים אינן נחסרים כל כך לכל כור וכור דכולי האי לא אכלי עכברים מי' כורין הלכך נפיחתו משלמת חסרון המגיע לשני כורים או שלשה שהעכברים אוכלין: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 42
pgn: 40
dfh: a
trm: זרע פשתן בגבעולין
txt:
<span class='five'>זרע פשתן בגבעולין. </span>חסר כל כך לפי שהגבעולין מתייבשין ונופלים והרוח מנשבתן אבל זרע פשתן נקי אינו חסר כ'כ: 


lvr: 42
pgn: 40
dfh: a
trm: לפקע כדא
txt:
<span class='five'>לפקע כדא. </span>כשממלאין כד חיטין או שעורין בימות הגורן וגפין את הכד יפקע בימות הגשמים מחמת תפיחת התבואה: 


lvr: 42
pgn: 40
dfh: a
trm: איצצא
txt:
<span class='five'>איצצא. </span>דוחק מתוך שהם במקום צר נדחקו יחד ואין תפוחין: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 42
pgn: 40
dfh: a
trm: אף המוכר כו'
txt:
<span class='five'>אף המוכר כו'. </span>כשם שאמרו במפקיד כן אמרו במוכר שהמוכר שמן לחבירו ונותן לו מתוך חביותיו כשהוא מסתפק תמיד והוא מזוקק הרי הלוקח מקבל עליו לפחות לו לוג ומחצה מחמת שמרים: 


lvr: 42
pgn: 40
dfh: a
trm: רמו ארבעין ותמניא כוזי בדנא
txt:
<span class='five'>רמו ארבעין ותמניא כוזי בדנא. </span>מדה קטנה היתה במקומו שארבעים ושמונה ממלאין את החבית: 


lvr: 42
pgn: 40
dfh: a
trm: פריס ליה רב יהודה שיתא שיתא בזוזא
txt:
<span class='five'>פריס ליה רב יהודה שיתא שיתא בזוזא. </span>נעשה רב יהודה חנווני והיה מוכרן שש כוזי בזוז:  דל


lvr: 42
pgn: 40
dfh: b
trm: דל תמניא שתותי
txt:
<span class='five'>דל תמניא שתותי. </span>של מ'ח שדרך הוא לחסר בבליעת הקנקן כדתנן יוציא לו שתות ליין פשו לו לשכרו ארבע: 


lvr: 42
pgn: 40
dfh: b
trm: דמי ברזנייתא
txt:
<span class='five'>דמי ברזנייתא. </span>שנותן דמים לחנווני למוכר' ומוציאן ומכריז עליו בחוצות. כרזנייתא לשון כרזא לשון אחר  אומנות יש בנקיבת ברזא בחבית של חרס וצריך ליתן שכר: 


lvr: 42
pgn: 40
dfh: b
trm: מותר לערב שמרים
txt:
<span class='five'>מותר לערב שמרים. </span>המוכר שמן לחבירו סתם בעת שהוא מזוקק ששקעו ושקטו שמריו מותר לו לערב ולבלבל שמרים המשוקעות שיחזרו ויתערבו ויצאו עם השמן בתוך המדה: 


lvr: 42
pgn: 40
dfh: b
trm: וחכמים אומרים אין הדמים ראיה
txt:
<span class='five'>וחכמים אומרים אין הדמים ראיה. </span>אע'ג דלא שוה כולי האי אחולי אחליה לוקח זה יתר הדמים ור'י לית ליה שיהא מוחל מן הסתם אלא אם כן פירש: 


lvr: 42
pgn: 40
dfh: b
trm: זבון וזבין תגרא איקרי
txt:
<span class='five'>זבון וזבין תגרא איקרי. </span>בתמיה משל הוא לאמר לשוטה לקח בדמים וחזור ומכור בלא שכר ותיקרי תגר: 


lvr: 42
pgn: 40
dfh: b
trm: אחד הלוקח ואחד המפקיד לפקטים
txt:
<span class='five'>אחד הלוקח ואחד המפקיד לפקטים. </span>לוקח ומפקיד אחד הן לענין פקטים תורה אחת לשניהם: 


lvr: 42
pgn: 40
dfh: b
trm: שהרי הלוקח מקבל עליו
txt:
<span class='five'>שהרי הלוקח מקבל עליו. </span>לפחות ממאה לוגין לוג ומחצה מחמת שמרים לפיכך צריך ליתן לו שמן מזוקק בלא פקטים: 


lvr: 42
pgn: 40
dfh: b
trm: כי מדה דתשרי
txt:
<span class='five'>כי מדה דתשרי. </span>כשער הדמים של תשרי שהוא בזול וסתם שמנים עכורים וקיבל עליו פקטים: 


lvr: 42
pgn: 40
dfh: b
trm: הא דשקל מיניה בניסן בשער של ניסן
txt:
<span class='five'>הא דשקל מיניה בניסן בשער של ניסן. </span>ביוקר דדרך כל השמנים להיות מזוקקין בניסן והלוקח סתם והמוכר סתם אין מוכר אלא מזוקק: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 42
pgn: 40
dfh: b
trm: אם משהניחה
txt:
<span class='five'>אם משהניחה. </span>שכילה תשמישו הושיבה במקום משתמר בין שטלטלה מתחלה לצורכה בין שטלטלה לצורכו פטור ובגמרא פריך מאי שנא לא יחדו מיחדו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 42
pgn: 40
dfh: b
trm: מני
txt:
<span class='five'>מני. </span>הא דקתני רישא דאם משהניחה נשברה אף על פי שלצורכו נטלה מתחלה פטור דאמר משהחזירה הרי היא ברשות הבעלים כבתחלה ואינו עליה אלא כשומר חנם ופטור על אונסיה ואף על פי שלא הודיע לבעלים לומר נטלתיה והחזרתיה הויא השבה רבי ישמעאל היא כו':  צריך


lvr: 42
pgn: 41
dfh: a
trm: צריך דעת בעלים
txt:
<span class='five'>צריך דעת בעלים. </span>ואם לא הודיעם חייב באחריותם אם מת או נגנב דמדשקליה קם ליה ברשותיה והשבה בלא ידיעה לאו השבה היא: 


lvr: 42
pgn: 41
dfh: a
trm: תרגמה רבי יעקב
txt:
<span class='five'>תרגמה רבי יעקב. </span>דתיקו כולה כחד תנא ובתרי טעמי רישא שהחזירה למקומה דכל מקום שהחזירה מקומה היא דהא לא יחדו לה מקום וסיפא שהחזירה למקום שאינה מקומה כדמסיים במסקנא דהא דמסקינן בסיומא וסיפא שהניחה במקום שאינה מקומה אתרצתא דכולהו קאי אדר' יעקב ואדר' נתן ואדרב ששת ומשום דהניחה חוץ למקומה לא הויא חזרה וכגון שנטלו מתחלה על מנת לגוזלה והיינו לצרכו דמתניתין דאילו לשאלה בעלמא ולתשמיש כיון דלאו גזילה הוא סגי לה בהשבה כל דהו וכל מקום שהניחה פטור באונסין אבל משום דגזולה הואי ובגזילה כתיב והשיב וזה שהניחה למקום שלא יחדו לה בעלים לא הויא השבה: 


lvr: 42
pgn: 41
dfh: a
trm: ור' נתן תרגמה
txt:
<span class='five'>ור' נתן תרגמה. </span>דאפילו לא נטלה על מנת לגוזלה כו' אלא על מנת לשלוח בה יד וליטול מקצתה ולא נטל אפ'ה קמה ליה ברשותיה כולה והויא לה גזילה ובעי' השבה ובמקום שאינו מקומה לאו השבה היא ורב ששת לא שביק דליסיימו לתירוצייהו ואתקיף מידי נטלה קתני כו' ומיהו סיומא דמילתא דמסקנא וסיפא שהניחה במקום שאינו מקומה אכולהו קאי: 


lvr: 42
pgn: 41
dfh: a
trm: שליחות יד
txt:
<span class='five'>שליחות יד. </span>שחייבו הכתוב עליו אפילו נאנסה כדכתיב <span class='mareimakom'>(שמות כב)</span> ומת או נשבר או נשבה [וגו'] שבועת ה' תהיה בין שניהם אם לא שלח ידו וגו' דמשמע הא שלח נתחייב שוב במיתתה ובשבייתה: 


lvr: 42
pgn: 41
dfh: a
trm: אלא כגון שטלטלה להביא עליה גוזלות
txt:
<span class='five'>אלא כגון שטלטלה להביא עליה גוזלות. </span>לעלות עליה כדרך סולם ליטול גוזלות מקן גבוה ואפ'ה הויא גזילה למיקם ברשותיה עד דעביד השבה דקסבר שואל שלא מדעת בעלים גזלן הוא: 


lvr: 42
pgn: 41
dfh: a
trm: שליחות יד
txt:
<span class='five'>שליחות יד. </span>שחייבו הכתוב עליו ואפי' נאנסה כדכתיב או נשבר או נשבה וגו' שבועת ה' תהיה אם לא שלח דמשמע הא אם שלח נתחייב שוב במיתתה ובשבייתה: 


lvr: 42
pgn: 41
dfh: a
trm: פטור
txt:
<span class='five'>פטור. </span>דאונסין נינהו ואי משום דהניח עדרו ופשיעה היא מוקמינן לה דעל בעידנא דעיילי אינשי כדאמרינן בהשוכר את הפועלים <span class='mareimakom'>(לקמן צג:)</span> א'נ דשמע קול אריה ועל: 


lvr: 42
pgn: 41
dfh: a
trm: הא שקלינהו
txt:
<span class='five'>הא שקלינהו. </span>ואי נמי שליחות יד חשיבא הא הדר אהדרה כשנטלו הימנו ואנן מוקמינן לעיל סתם מתני' כרבי ישמעאל דאין צריך דעת בעלים: 


lvr: 42
pgn: 41
dfh: a
trm: הא לא משכה
txt:
<span class='five'>הא לא משכה. </span>בשליחות יד כדי לקנותה ומטלטלין אינן נקנין אלא במשיכה לא במקח ולא לענין גזל ולא לענין שליחות יד כדתנן במתניתין <span class='mareimakom'>(לקמן דף מג:)</span> הטה את החבית ונטל ממנה רביעית יין אין משלם אלא רביעית אלמא בעינן דליקנייה כו': 


lvr: 42
pgn: 41
dfh: a
trm: ואמר רב שמואל </span>גרסינן: <span class='five'>שהכישה במקל
txt:
<span class='five'>ואמר רב שמואל </span>גרסינן: <span class='five'>שהכישה במקל. </span>כשנתנו עליה ורצתה זו היא משיכה משעקרה יד ורגל על ידו: 


lvr: 42
pgn: 41
dfh: a
trm: והא לא חסרה
txt:
<span class='five'>והא לא חסרה. </span>לאו פירכא היא אלא מסקנא וסיומא הוא למילתיה דאמר תסתיים דרב הוא דאמר אין צריכה חסרון מדשני רב למתניתין משום דהכישה ורצתה לפניו ואי קשיא דלמא הא דהניח מקלו ותרמילו חיוביה לאו משום שליחות יד הוא דליבעי חסרון אלא משום שואל שלא מדעת הוא כי ההוא דלעיל דחבית לא היא דכי אמרינן בשומרין שאלה שלא מדעת בדבר שאינו כיחש וחיסר מחמת מלאכה אבל בעלי חיים המכחישים מחמת מלאכה תחלתו שליחות יד היא: 


lvr: 42
pgn: 41
dfh: a
trm: משונה שליחות יד כו'
txt:
<span class='five'>משונה שליחות יד כו'. </span>כלומר אינה דומה לזו שזו נאמרה לצורך ולא משתמע אלא בחסרון אבל של שומר שכר נאמרה שלא לצורך משמעות שבה אלא לדרשה וללמד שאינה צריכה חסרון:  ואני


lvr: 42
pgn: 41
dfh: b
trm: ואני אומר
txt:
<span class='five'>ואני אומר. </span>ר' יוחנן פליג אדרבי יוסי בן נהוראי רביה ואמר אף היא לצורך נאמרה ולוי סבירא ליה כרבי יוסי בן נהוראי למידרש מיניה דאין צריכה חסרון דאי מקרא קמא לא תיסק אדעתין לחיוביה עד דמחסר ליה: בשומר חנם נאמר ונקרב בעל הבית וגו' בשומר שכר כתיב שבועת ה' תהיה וגו' ואמרינן בהשואל <span class='mareimakom'>(לקמן דף צד:)</span> פרשה ראשונה נאמרה בשומר חנם שניה בשומר שכר וכתיב בתרוייהו אם לא שלח הא אם שלח נתחייב בדברים שהוא פטור עליהם כגון שומר חנם בין בגנבה בין באונסין דמדשלח בה יד קנאה וקמה ברשותו ושומר שכר פטור במת או נשבר או נשבה דהיינו אונסין: 


lvr: 42
pgn: 41
dfh: b
trm: שומר חנם שפטור
txt:
<span class='five'>שומר חנם שפטור. </span>כל זמן שלא שלח בה יד כדכתיב אם לא ימצא הגנב ונקרב בעה'ב דנשבע שלא שלח בה יד ולא פשע בשמירתו ופטור כדאמרינן לקמן בשמעתין דהאי ונקרב שבועה הוא: 


lvr: 42
pgn: 41
dfh: b
trm: שומר שכר שחייב בגנבה ואבדה
txt:
<span class='five'>שומר שכר שחייב בגנבה ואבדה. </span>דפרשה שניה בו נאמרה וכתיב בה אם גנב יגנב כו': 


lvr: 42
pgn: 41
dfh: b
trm: דא ודא אחת היא
txt:
<span class='five'>דא ודא אחת היא. </span>כמשמעה של זו כך משמעה של זו לפי ששתיהן הוצרכו ואין כאן מקרא יתר: 


lvr: 42
pgn: 41
dfh: b
trm: שומר חנם שפוטר עצמו בטענת גנב
txt:
<span class='five'>שומר חנם שפוטר עצמו בטענת גנב. </span>כלומר גנב גנבה ממני ובאו עדים שהיא אצלו משלם תשלומי כפל דכתיב אם לא ימצא הגנב וגו' ודרשינן בבבא קמא <span class='mareimakom'>(דף סג:)</span> אם לא ימצא כמה שאמר אלא שהוא עצמו גנבו מה כתיב אחריו אשר ירשיעון אלהים ישלם שנים אבל שומר שכר אינו משלם כפל שאם טען נגנבה משלם קרן שהרי הוא חייב בגניבה וטענה אחרת אינה מביאה אותו לידי כפל: 


lvr: 42
pgn: 41
dfh: b
trm: קרנא בלא שבועה עדיפא מכפילא בשבועה
txt:
<span class='five'>קרנא בלא שבועה עדיפא מכפילא בשבועה. </span>חמור שומר שכר שחייב בקרן עד שלא נשבע לשקר במקום ששומר חנם פטור דהיינו גניבה ואבידה משומר חנם שמשלם כפל ומדה זו אינה אלא לאחר שנשבע לשקר שנגנבה ובאו עדים שהוא גנבה דכי אתרבי כפל בטוען טענת גנב לאחר שבועה אתרבי כדלקמן בשמעתין: 


lvr: 42
pgn: 41
dfh: b
trm: ותיתי משואל
txt:
<span class='five'>ותיתי משואל. </span>שחייבו הכתוב באונסין בשביל שכל הנאה שלו ושולח יד נמי כל הנאה שלו: 


lvr: 42
pgn: 41
dfh: b
trm: שומר חנם ושומר שכר
txt:
<span class='five'>שומר חנם ושומר שכר. </span>השולחין יד שעושין מלאכתן שלא לדעת בעלים לא כ'ש דחייב שוב באונסיה: 


lvr: 42
pgn: 41
dfh: b
trm: שלא תאמר דיו לבא כו'
txt:
<span class='five'>שלא תאמר דיו לבא כו'. </span>אם לא נאמרה בשאר שומרין ולמדה משואל הייתי אומר דיו לשליחות יד דשומרין שבא מדין שואל להיות כנדון: 


lvr: 42
pgn: 41
dfh: b
trm: מה שואל
txt:
<span class='five'>מה שואל. </span>אם בעליו עמו כתיב לא ישלם אונסין אף שומרין ששלחו יד אם בעליו עמו יפטר כתב קרא יתירא לחייבו אפילו בבעלים וגלי רחמנא בחדא והא הדין בכולהו: 


lvr: 42
pgn: 41
dfh: b
trm: לשבועה
txt:
<span class='five'>לשבועה. </span>והכי קאמר אם לא ימצא כמה שאמר שנגנבה אלא הוא גנבה והוא כבר נקרב אל הדיינין לשבועה ונשבע לשקר ואח'כ באו עדים אשר ירשיעון הדיינין ישלם כפל: 


lvr: 42
pgn: 41
dfh: b
trm: אתה אומר
txt:
<span class='five'>אתה אומר. </span>קריבה לשבועה או אינו אלא קריבה לדין שמשעה שטען בב'ד נגנבה אע'פ שלא נשבע ישלם כפל אם באו עדים: 


lvr: 42
pgn: 41
dfh: b
trm: אף כאן לשבועה
txt:
<span class='five'>אף כאן לשבועה. </span>למדנו שאין משלמין כפל ע'י טענת גנב אלא לאחר שבועה וגם למדנו שנפטר מגנבה ואבדה בשבועה:  מתני'


lvr: 42
pgn: 42
dfh: a
trm: מצוי בידו
txt:
<span class='five'>מצוי בידו. </span>לא יפקידנו לאחרים במקום אחר שאם תזדמן לו סחורה לשכר יהא מזומן לו: 


lvr: 42
pgn: 42
dfh: a
trm: ואם צורבא מרבנן הוא
txt:
<span class='five'>ואם צורבא מרבנן הוא. </span>המפקיד שהוא חרד על מצות הבדלה על הכוס אמר השומר דלמא מיבעי ליה זוזי לאבדלתא להכי לא קברינהו ופטור: 


lvr: 42
pgn: 42
dfh: a
trm: אע'ג דלענין גנבי נטירותא היא
txt:
<span class='five'>אע'ג דלענין גנבי נטירותא היא. </span>אפי' בלא קבורה שאין גנבי' הולכין שם לגנוב שאין ממון מצוי שם: 


lvr: 42
pgn: 42
dfh: b
trm: כל המפקיד כו'
txt:
<span class='five'>כל המפקיד כו'. </span>על דעת שלא יהא שומר נמנע מלמוסרן לאנשי ביתו הגדולים ונאמנים לו הוא דמפקיד: 


lvr: 42
pgn: 42
dfh: b
trm: ומשלם בקרא דמי בשר בזול
txt:
<span class='five'>ומשלם בקרא דמי בשר בזול. </span>ותמיה אני מנין לרמי בר חמא דין זה מה לו לספסירא עם הרועה לא שומר שלו הוא ונראה לי דמתניתין <span class='mareimakom'>(לעיל דף לה:)</span> דהשוכר  הפרה לחבירו והשאילה לאחר ומתה כדרכה דקאמר ר' יוסי יחזיר פרה לבעלים ואוקימנא הלכה כר' יוסי אלמא אע'פ שאין הבעלים בעלי דברים של שואל והשוכר שהוא לו בעל דברים אינו חסר כלום שהרי פטור באונסין אפי' הכי הואיל ויש לו דין על השואל לגבות יעמדו הבעלים הראשונים במקומן וגובין מן השואל ה'נ הואיל ויש ליתומים לגבות מן הרועה שהוא שומר שכר שלהם יעמדו בעלים במקום היתומים וגובין ומיהו אי הוה מפסדי יתומים לא היה עושה פשרה בממון יתומים לשלם בזול דיתמי לאו בני מחילה נינהו אבל עכשיו שהוא מגבה לבעלים וכאן אין פשיעה כל כך דאמר בהדי תוראי אוקימתיה כו' הטיל פשרה ביניהם ולא ישלם כל דמי השור כמות שהוא חי אלא העור יחזיר לבעלים והבשר שמין וישלם שני שלישים דהיכא דאמרינן בגמרא משלם בזול כל זוזא שהוא שש מעה כסף חשבינן בארבעה דנקי בפרק מי שמת <span class='mareimakom'>(ב'ב דף קמו:)</span>: 


lvr: 42
pgn: 42
dfh: b
trm: ואי דשהא שיעור כו'
txt:
<span class='five'>ואי דשהא שיעור כו'. </span>גמ' פריך אם היה כרי שלו קרוב ושל פקדון רחוק ושהא השליח שיעור מהלך דרך הקרוב ולא אייתי: 


lvr: 42
pgn: 42
dfh: b
trm: והא קמשתרשי ליה
txt:
<span class='five'>והא קמשתרשי ליה. </span>והלא הוא נשכר הכשות של פקדון שהטילו בשכר ושלו עומד וישלם משלו: 


lvr: 42
pgn: 42
dfh: b
trm: בכיסי
txt:
<span class='five'>בכיסי. </span>שהיתה כישות גרועה וקוצים מעורבין בה דלא השביח השכר כרצונו וקשה בעיניו שהטילוהו בתוכו:  ומשלם


lvr: 42
pgn: 43
dfh: a
trm: ומשלם לו דמי כיסי
txt:
<span class='five'>ומשלם לו דמי כיסי. </span>דמי כשות של קוצים לפי מה שהשביח: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 42
pgn: 43
dfh: a
trm: משום דצרורין לא ישתמש בהן
txt:
<span class='five'>משום דצרורין לא ישתמש בהן. </span>בתמיה ומה גילוי דעת יש כאן שאין חפץ שישתמש בהם מאחר שאם הן מותרין קאמרת ישתמש בהן דהמפקיד אצלו יודע שהוא צריך תדיר למעות צרורין נמי ישתמש דדרך כל אדם לצור מעותיו: 


lvr: 42
pgn: 43
dfh: a
trm: ואפילו נאנסו
txt:
<span class='five'>ואפילו נאנסו. </span>קאמר מתני' דחייב באחריותן ואפילו לא נשתמש בהן דמהשתא הוי שואל עלייהו: 


lvr: 42
pgn: 43
dfh: a
trm: ואי שואל לא הוי שומר שכר נמי לא הוי
txt:
<span class='five'>ואי שואל לא הוי שומר שכר נמי לא הוי. </span>מה שכר נטל על שמירתם אלא על שסמך עליהם להחליפן ולהשתכר אם יבא לידו אתה מחייבו ושאלה היא זו שהרי כל הנאה שלו: 


lvr: 42
pgn: 43
dfh: a
trm: בההיא מודינא
txt:
<span class='five'>בההיא מודינא. </span>אע'ג דאמינא לא הוי שואל מהשתא עד שישתמש מודינא דשומר שכר הוי: 


lvr: 42
pgn: 43
dfh: a
trm: ואי אמרת אפילו נאנסו
txt:
<span class='five'>ואי אמרת אפילו נאנסו. </span>תנא מתני' דחייב שולחני באחריותן נמצא משעה שהפקידו אצלו יצאו מרשות הקדש ובאו לרשות שולחני ונעשה כמו שלוה לו ואין הוצאה גדולה מזו מאי איריא הוציא: 


lvr: 42
pgn: 43
dfh: a
trm: איידי דתנא רישא הוציא
txt:
<span class='five'>איידי דתנא רישא הוציא. </span>לאשמועינן רבותא דאפילו הוציא לא מעל תנא סיפא הוציא: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 42
pgn: 43
dfh: a
trm: ילקה בחסר וביתר
txt:
<span class='five'>ילקה בחסר וביתר. </span>אם חסרו דמיה שהוזלה בשוק ישלם דמיה כמו שהיתה שוה בשעה ששלח בה יד שהיא שעת הגזילה וכן כל הגזלנין משלמין כשעת הגזילה וכגון שהוציאה שאינה בעין אבל אם ישנה בעין כמות שגזלה אומר לו הרי שלך לפניך כדאמרינן גבי מטבע ונפסל תרומה ונטמאת בפ' הגוזל [קמא] <span class='mareimakom'>(ב'ק דף צו:)</span>: 


lvr: 42
pgn: 43
dfh: a
trm: וביתר
txt:
<span class='five'>וביתר. </span>אם שהתה בידו מששלח בה יד ונתייקרה ואח'כ הוציאה לוקה ביתר דמיה לשלם כשעת הוצאה: 


lvr: 42
pgn: 43
dfh: a
trm: כשעת התביעה
txt:
<span class='five'>כשעת התביעה. </span>כשעת שיתבעו לדין ובגמרא מפרש טעמא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 42
pgn: 43
dfh: a
trm: דאי איתה
txt:
<span class='five'>דאי איתה. </span>כאן בשעת התביעה הוה מהדרנא בעינא דכי אמרינן משלם כשעת הגזילה היכא דליתה בעין אבל ישנה בעין בין שהוקרה בין שהוזלה חוזרת כמות שהיא הלכך הואיל ואם תבעה בעודה קיימת לאחר שהוקרה היתה חוזרת בעין אשתכח דההיא שעתא דקא שתי לה הוא דגזיל לה: 


lvr: 42
pgn: 43
dfh: a
trm: אי בחסר
txt:
<span class='five'>אי בחסר. </span>כשהוזלה דקאמרי ב'ש ילקה לשלם כדמים שהיתה בשעת הגזילה וקאמרי בית הלל כשעת הוצאה: 


lvr: 42
pgn: 43
dfh: a
trm: ומי איכא למאן דאמר
txt:
<span class='five'>ומי איכא למאן דאמר. </span>היכא דליתיה בעין דכל הגזלנין לאו כשעת הגזילה משלמין:  אלא


lvr: 42
pgn: 43
dfh: b
trm: אלא פשיטא כשעת הוצאה מבית בעלים
txt:
<span class='five'>אלא פשיטא כשעת הוצאה מבית בעלים. </span>כשעת הגזילה וביתר פליגי דקאמרי ב'ש אם הוקרה ילקה לשלם כשעת הוצאה מן העולם ובית הלל אמרי כשעת הוצאה מבית הבעלים: 


lvr: 42
pgn: 43
dfh: b
trm: כי פליגי בחסר
txt:
<span class='five'>כי פליגי בחסר. </span>וקאמרי ב'ה כשעת הוצאה מן העולם ודקא קשיא לך כל הגזלנין משלמים כשעת הגזילה אי בגזילה ממש דגזלה מעיקרא ה'נ אבל הכא דבהיתרא אתא לידי' ומשום שליחות יד קמחייבת ליה בהא פליגי: 


lvr: 42
pgn: 43
dfh: b
trm: ב'ש סברי שליחות יד אינה צריכה חסרון
txt:
<span class='five'>ב'ש סברי שליחות יד אינה צריכה חסרון. </span>ומששלח בה יד אע'פ שלא חסרה הויא גזילה וקמה ברשותיה וכשהוזלה ברשותו הוזלה ואם היתה בעין אומר לו הרי שלך לפניך עכשיו שהוציאה משלם כשעת שליחות יד: 


lvr: 42
pgn: 43
dfh: b
trm: הא דאמר רבא
txt:
<span class='five'>הא דאמר רבא. </span>בהמוכר את הספינה <span class='mareimakom'>(ב'ב דף פח.)</span>: 


lvr: 42
pgn: 43
dfh: b
trm: שואל שלא מדעת לרבנן גזלן הוא
txt:
<span class='five'>שואל שלא מדעת לרבנן גזלן הוא. </span>גבי שולח את בנו אצל חנוני דפליגי רבנן ור' יהודה ואוקי רבא פלוגתייהו בשואל שלא מדעת ואמר דלרבנן גזלן הוי ומדאוקי רבא לרבנן בהכי סבירא ליה לדידיה גזלן הוי ואהדר לאוקמי מילתיה כרבנן דהלכתא כרבים: 


lvr: 42
pgn: 43
dfh: b
trm: אלא הכא בשבח גזילה פליגי
txt:
<span class='five'>אלא הכא בשבח גזילה פליגי. </span>והאי חסר ויתר דמתני' לאו ביוקרא וזולא אלא במאי דחסרה דהיינו גיזות ובמאי שהותירה כגון אם נתעברה אצלו דב'ש סברי הכל ישלם כר'מ דברייתא וב'ה כרבי יהוד' כשעת הוצאה מבית הבעלים: 


lvr: 42
pgn: 43
dfh: b
trm: דיקא נמי
txt:
<span class='five'>דיקא נמי. </span>דבגיזות וולדות פליגי דקתני לשון חסר ויתר ולא קתני לשון זול ויוקר: 


lvr: 42
pgn: 43
dfh: b
trm: ומודה ר'ע במקום שיש עדי'
txt:
<span class='five'>ומודה ר'ע במקום שיש עדי'. </span>כמה היתה שוה ביום שגזלה וראו שגזלה הימנו דמשלם כשעת הגזילה: 


lvr: 42
pgn: 43
dfh: b
trm: דאמר קרא ביום אשמתו
txt:
<span class='five'>דאמר קרא ביום אשמתו. </span>בדמים של אותו יום שהוא מתחייב לו והיכא דתבעו והודה דעל פיו הוא מתחייב העמדתו בדין והודאתו הוא יום אשמתו אבל אם יש עדים משעה שראוהו שגזלה הוא אשם לו: 


lvr: 42
pgn: 43
dfh: b
trm: אקיף
txt:
<span class='five'>אקיף. </span>הרבה את הדרך וסבב דרך ארוכה על דבר זה ללכת דרך מעלת של הר צור מקום שר' יעקב שם ובעי מינה מה שמע מר' יוחנן רבו על כך כל מהלך דרך ארוכה במקום שיש קצרה מקיף הוא: 


lvr: 42
pgn: 43
dfh: b
trm: אי נמי דהדרה לדוכתה
txt:
<span class='five'>אי נמי דהדרה לדוכתה. </span>להכי אשמועינן לעולם לומר שאם החזירה למקומה לאחר ששלח בה יד ונשברה באונס אף בזו הלכה כר'ע דאמר לעיל גבי גנב טלה מן העדר צריך דעת בעלי': 


lvr: 42
pgn: 43
dfh: b
trm: ורבא אמר הלכה כב'ה
txt:
<span class='five'>ורבא אמר הלכה כב'ה. </span>כשעת גזילה ואנן כרבא עבדינן דהוה ליה בתראה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 42
pgn: 43
dfh: b
trm: אינו משלם אלא רביעית
txt:
<span class='five'>אינו משלם אלא רביעית. </span>דשליחות יד אינו מתחייב באונסין עד שיסמוך או יגביה דהוי קנייה: 


lvr: 42
pgn: 44
dfh: a
trm: אבל החמיצה
txt:
<span class='five'>אבל החמיצה. </span>פשיעה היא ומזיק בידים הוא דבשביל שחיסרה החמיצה שכן דרך יין להחמיץ בכלי חסר: 


lvr: 42
pgn: 44
dfh: a
trm: דניחא ליה דתיהוי כולה חבית בסיס להאי רביעית
txt:
<span class='five'>דניחא ליה דתיהוי כולה חבית בסיס להאי רביעית. </span>שתשמר אותה רביעית ולא תחמיץ ולעולם שליחות יד בדבר אחר צריכה חסרון והנוטל פקדון ומגביהו על מנת לשלוח בו יד כל זמן שלא חסרו אינו מתחייב בהגבהתו הואיל ולא נטלו ע'מ לגזול את כולו אלא לשלוח בו יד ושליחות יד בלא חסרון ליתיה אבל יין שאינו משתמר אלא בכלי מלא הוה ליה כמי שנטל והניחו עם השאר להשתמר ונעשה שואל על כל שאר החבית: 


lvr: 42
pgn: 44
dfh: a
trm: אבל זוזא מינטר
txt:
<span class='five'>אבל זוזא מינטר. </span>לבדו ולא ניחא ליה דלהוי אינך בסיס להאי ולא הוי כנוטל ומניח: 


lvr: 42
pgn: 44
dfh: a
trm: שאני נטירותא דארנקי
txt:
<span class='five'>שאני נטירותא דארנקי. </span>כיס מלא נראה ומשתמר ואין נוח להיות נאבד כדינר יחידי:  הדרן עלך המפקיד <span class='shastitle7'>הזהב קונה את הכסף. </span>הלוקח דינרי זהב טבועים בדינרי כסף ונתן לו דינרי זהב משיכת הזהב קונה את הכסף לבעל הזהב ונתחייב לו זה משקיבל דינרי זהב לתת לו דינרי הכסף ואינו יכול לחזור בו אבל הכסף אינו קונה את הזהב שאם נתן לו דינרי הכסף תחילה לא קנה ויכולין שניהם לחזור דמטבע כסף הוי מעות משום דחריפי לינתן בהוצאה ודינר זהב אינו אלא כשאר מטלטלין ופירות ומעות אינן קונות עד שימשוך המטלטלין אבל משיכת המטלטלין קונה ואין אחד מהם יכול לחזור בו ובגמ' מפרש טעמא איכא דיליף משיכה מן התורה ואיכא דמוקי לה בתקנתא דרבנן: 


lvr: 42
pgn: 44
dfh: a
trm: קונה את הכסף
txt:
<span class='five'>קונה את הכסף. </span>דינרי של כסף או כל מטבע של כסף כולן טעם אחד להם מי שטבעו חשוב לטבוע הוי מעות ואינו קונה ומי שאין טבעו חשוב וחריף הוי כפירות ומשיכתן הוא קיום דבר: 


lvr: 42
pgn: 44
dfh: a
trm: אסימון
txt:
<span class='five'>אסימון. </span>שאין עליו צורה פלדו'ן בלעז זוזים עגולין ומוכנים לצור עליהם את הצורה בחותם שקורין קוי'ץ: 


lvr: 42
pgn: 44
dfh: a
trm: כל המטלטלין קונין זה את זה
txt:
<span class='five'>כל המטלטלין קונין זה את זה. </span>בין בתורת חליפין שהחליף אלו באלו כיון שמשך האחד קנה חבירו את שלו בין בתורת דמים בכמה תתן לי את שלך בכך וכך וזה חוזר ואומר לו בכמה תתן לי שלך בכך וכך ונתרצו ומשך האחד נתקיימו הדברים והאי כל לאתויי אפי' כיס מלא מעות בכיס מלא מעות כדריש לקיש בגמרא : 


lvr: 42
pgn: 44
dfh: a
trm: כל שהכסף בידו כו'
txt:
<span class='five'>כל שהכסף בידו כו'. </span>פליג אדרבנן דאמרי נתן לו מעות יכול לחזור בו אפילו לוקח ואתא ר'ש למימר מוכר שהכל בידו הוא דיכול לחזור בו אבל לוקח אין יכול לחזור בו ובגמ' מפרש טעמא: <span class='shastitle7'>גמ'</span>  דחריף


lvr: 42
pgn: 44
dfh: b
trm: כילדותיה מסתברא
txt:
<span class='five'>כילדותיה מסתברא. </span>דודאי כן קיבלה מרבו ר'מ שסתם משנה שלו מדאתנייה בהדה הנחשת קונה את הכסף: 


lvr: 42
pgn: 44
dfh: b
trm: היינו דאצטריך למתנייה הכסף אינו קונה את הנחשת
txt:
<span class='five'>היינו דאצטריך למתנייה הכסף אינו קונה את הנחשת. </span>דאע'ג דלגבי דהבא הוי פירא לגבי נחשת דלא חשיב הוי טבעא: 


lvr: 42
pgn: 44
dfh: b
trm: אלא אי אמרת כו'
txt:
<span class='five'>אלא אי אמרת כו'. </span>והזהב קונה את הכסף אתנייה למה לי לאתנויי תו הנחשת קונה את הכסף: 


lvr: 42
pgn: 44
dfh: b
trm: אי אמרת בשלמא דהבא טבעא הוי
txt:
<span class='five'>אי אמרת בשלמא דהבא טבעא הוי. </span>ואין היוקר והזול תלוי בהן אלא הזול תלוי במעות דמעות הכסף הם שהוזל להנתן הרבה בדינר וזה מטבע הלוה ומטבע יקבל: 


lvr: 42
pgn: 44
dfh: b
trm: ואסור
txt:
<span class='five'>ואסור. </span>דתנן לקמן <span class='mareimakom'>(דף עה.)</span> לא יאמר אדם לחבירו הלויני כור חטין ואני נותן לך בגורן שמא יוקרו ויבא לידי רבית: 


lvr: 42
pgn: 44
dfh: b
trm: דינרי הוו ליה
txt:
<span class='five'>דינרי הוו ליה. </span>כשלוה את אלו וגבי סאה בסאה תנן אבל אומר לו הלויני עד שיבא בני או עד שאמצא המפתח שאלו שבידו נקנין למלוה וברשותו הוקרו דרבית סאה בסאה דרבנן ובכי האי גונא לא גזור: 


lvr: 42
pgn: 44
dfh: b
trm: למקח וממכר
txt:
<span class='five'>למקח וממכר. </span>מכר לו דינר ביותר מעשרים וארבע איסרין כל מה שהעלה יתר על כן נתאנה לוקח ואם יש אונאה שתות יחזיר אונאה: 


lvr: 42
pgn: 44
dfh: b
trm: לפדיון הבן
txt:
<span class='five'>לפדיון הבן. </span>שהוא חמשה שקלים ושקל דאורייתא הוא סלע והסלע ד' דינרי כסף שהם כ' דינר ואם נתן לו אבי הבן דינר זהב מחזיר לו הכהן חמשה דינרי כסף: 


lvr: 42
pgn: 44
dfh: b
trm: משער תנא במידי דקיץ
txt:
<span class='five'>משער תנא במידי דקיץ. </span>שיער תנא פדיון הבן במטבע הקצוב שאפי' בזמן שאינו נמכר יותר מעשרים דינרי כסף יחזיר לו הכהן ה' דינרים שהזהב תמיד דמיו קצובין כ'ה דינרים שהוא המטבע והכסף הוי פירא לגביה והמעות הן שהוקרו ואם נמכר בשלשים לא יחזיר לו הכהן אלא  חמישית שבדמיו שדמיו לעולם קצובין וארבעה חומשי דמיו הן פדיון הבן: 


lvr: 42
pgn: 44
dfh: b
trm: לא יעשה אדם סלעין דינרי זהב
txt:
<span class='five'>לא יעשה אדם סלעין דינרי זהב. </span>מי שיש לו סלעין כסף מעשר שני לא יחליפם בדינר זהב להקל המשוי מעליו: 


lvr: 42
pgn: 44
dfh: b
trm: דברי הכל מחללינן
txt:
<span class='five'>דברי הכל מחללינן. </span>על דינרי זהב דאפי' לב'ש דאמרי פירא הוא לגבי כספא מודו דלגבי פירא טבעא הוא: 


lvr: 42
pgn: 44
dfh: b
trm: לגבי פירא טבעא הוי
txt:
<span class='five'>לגבי פירא טבעא הוי. </span>כדקתני סלעין אלמא תחילת הפירות נתחללו על הכסף ומודו ב'ה דקדשו במעשר: 


lvr: 42
pgn: 44
dfh: b
trm: לפלגו בפירות על דינרין
txt:
<span class='five'>לפלגו בפירות על דינרין. </span>ולימרו ב'ש אין מחללין ואנא ידענא דכל שכן סלעין על דינרין וכו' דכיון דדהבא לגבי פירא פירא הוא כ'ש לגבי כספא: 


lvr: 42
pgn: 44
dfh: b
trm: הוה אמינא
txt:
<span class='five'>הוה אמינא. </span>דלא איפלוג ב'ה עלייהו אלא בפירות אבל בסלעין אימא מודי להו דאין מחללין על דינרים: 


lvr: 42
pgn: 44
dfh: b
trm: תסתיים דרבי יוחנן [הוא] דאמר
txt:
<span class='five'>תסתיים דרבי יוחנן [הוא] דאמר. </span>לב'ש אין מחללין אפילו פירות על דינרין דשמעינן לרבי יוחנן דאיכא למ'ד דהבא פירא הוי ואפילו לגבי נפשיה:  אסור


lvr: 42
pgn: 45
dfh: a
trm: אסור ללות דינר בדינר
txt:
<span class='five'>אסור ללות דינר בדינר. </span>שמא יוקירו ויבא לידי רבית ובדינר זהב קאמר כדמפרש ואזיל: 


lvr: 42
pgn: 45
dfh: a
trm: כיון דלענין מקח וממכר שויוהו רבנן כי פירא
txt:
<span class='five'>כיון דלענין מקח וממכר שויוהו רבנן כי פירא. </span>כדתנן <span class='mareimakom'>(לעיל דף מד.)</span> הזהב קונה את הכסף: 


lvr: 42
pgn: 45
dfh: a
trm: הפורט סלע ממעות מעשר שני
txt:
<span class='five'>הפורט סלע ממעות מעשר שני. </span>מי שיש לו מעות נחשת של מעשר שני ובא לפורטן בסלע כסף להעלות לירושלים מפני משאוי הדרך: 


lvr: 42
pgn: 45
dfh: a
trm: ב'ש אומרים בכל הסלע מעות
txt:
<span class='five'>ב'ש אומרים בכל הסלע מעות. </span>אם בא לפורטן יפרוט כולן ויתן מעות בשביל כל הסלע: 


lvr: 42
pgn: 45
dfh: a
trm: וב'ה אומרים לא יפרוט
txt:
<span class='five'>וב'ה אומרים לא יפרוט. </span>אלא חציין שהפרוטות יוצאות בירושלים וכשיבא שם יהא צריך לפרוטות מיד לקנות צרכי סעודה ואם ירוצו הכל אצל שולחני לפרוט יוקירו הפרוטות ונמצא מעשר שני נפסד לפיכך ישאו פרוטות עמהן להוציא במקצת לכשיכלו יפרוט הכסף שבידו מעט מעט: 


lvr: 42
pgn: 45
dfh: a
trm: כסף ראשון
txt:
<span class='five'>כסף ראשון. </span>שחללת הפירות עליהם אתה צריך לצור בידך ולהוליך ולא שתחלל אותו כסף על כסף אחר: 


lvr: 42
pgn: 45
dfh: a
trm: אף בפירות על דינרין מחלוקת
txt:
<span class='five'>אף בפירות על דינרין מחלוקת. </span>וטעמא דב'ש משום דדהבא פירא הוא ולא מתחלל עליה מעשר: 


lvr: 42
pgn: 45
dfh: a
trm: ולמ'ד בסלעין על דינרין
txt:
<span class='five'>ולמ'ד בסלעין על דינרין. </span>דוקא פליגי וטעמא דב'ש משום כסף שני הוי ולא משום דדהבא פירא הוא: 


lvr: 42
pgn: 45
dfh: a
trm: אדמיפלגי בסלעין על דינרין
txt:
<span class='five'>אדמיפלגי בסלעין על דינרין. </span>שיש לטעות ולומר טעמא משום דדהבא חשיב ליה פירא הוא ניפלגו בסלעין על סלעין ששניהם של כסף: 


lvr: 42
pgn: 45
dfh: a
trm: הוה אמינא
txt:
<span class='five'>הוה אמינא. </span>בסלעין על סלעין הוא דפליג בית הלל עלייהו דלית להו כסף ראשון ולא כסף שני: 


lvr: 42
pgn: 45
dfh: a
trm: אבל בסלעין על דינרין אימא מודו להו
txt:
<span class='five'>אבל בסלעין על דינרין אימא מודו להו. </span>דלא מיתחלי משום דדהבא פירא הוא קמ'ל: ה'ג 


lvr: 42
pgn: 45
dfh: a
trm: הפורט סלע של מעשר שני בירושלים
txt:
<span class='five'>הפורט סלע של מעשר שני בירושלים. </span>שהיה מחליף סלעים שבידו ונוטל פרוטות להוציאם לצרכי סעודות מעשר: 


lvr: 42
pgn: 45
dfh: a
trm: וב'ה אומרים לא יחליף אלא חציין
txt:
<span class='five'>וב'ה אומרים לא יחליף אלא חציין. </span>שמא לא ישהה בעיר עד שיוציא את כולן ויפקיד בעיר עד רגל אחר והפרוטות מתעפשות ואם יחזור ויחליפם בסלעין נמצא שולחני משתכר שתי פעמים ומעשר שני נפסד: 


lvr: 42
pgn: 45
dfh: b
trm: שמא ישהה עליותיו
txt:
<span class='five'>שמא ישהה עליותיו. </span>עד שיספיק להיות לו סלעים מעשר עד שיגיעו לדמי דינר זהב בשנה שניה שימכור מעשרות שנה הבאה: 


lvr: 42
pgn: 45
dfh: b
trm: היינו דקתני לא יעשה
txt:
<span class='five'>היינו דקתני לא יעשה. </span>ולא קתני לשון חלול דקסבר יש חלול אבל חכמים החמירו עליו: 


lvr: 42
pgn: 45
dfh: b
trm: ואין מחללין מבעי ליה
txt:
<span class='five'>ואין מחללין מבעי ליה. </span>הכי איבעי ליה למיתני ב'ש אומרים אין סלעים מעשר שני מתחללין על דינרי זהב אי משום כסף שני אי משום דדהבא פירא הוא דהוי איסור דאורייתא ולא מיתפשי בקדושת מעשר: 


lvr: 42
pgn: 45
dfh: b
trm: מטבע נעשה חליפין
txt:
<span class='five'>מטבע נעשה חליפין. </span>הבא להחליף מטבע בדבר אחר שלא בתורת מקח וממכר אלא בתורת קנין כדרך שקונין בסודר שהקונה נותן סודר למקנה והוא מקנה לו הקרקע או המטלטלין במשיכה שהוא מושך הסודר כדכתיב <span class='mareimakom'>(רות ד)</span> שלף איש נעלו ונתן לרעהו אף מטבע שאע'פ ששנינו נתן לו מעות ולא משך הימנו פירות יכול לחזור בו הני מילי כשנתנו בתורת דמים כדרך מקח וממכר אבל אם נתן בתורת חליפין כיון שמשך זה את המעות נקנה לו החפץ שלו בכל מקום שהוא: 


lvr: 42
pgn: 45
dfh: b
trm: מ'ט דמ'ד כו'
txt:
<span class='five'>מ'ט דמ'ד כו'. </span>הא ליכא למימר דאית ליה דרב נחמן דאמר לקמן <span class='mareimakom'>(דף מז.)</span> אין קונין אלא בכלי דנעלו כתיב דא'כ אדמפלגי במטבע ליפלגו בכל דבר שאינו כלי אלא על כרחך ס'ל דכל המטלטלים נעשין חליפין לקנות את שכנגדו ובמטבע לחודיה פליגי: 


lvr: 42
pgn: 45
dfh: b
trm: משום דדעתיה אצורתא
txt:
<span class='five'>משום דדעתיה אצורתא. </span>דעתו של מקנה את החפץ ונוטל המטבע בחליפין אינו סומך אלא על הצורה שבו שאין המטבע חשוב אלא ע'י צורה שבו וצורתא עבידא דבטלה שהמלך פוסלה וגוזר לצור צורה אחרת הלכך הוה ליה כדבר שאינו מסוים ושלם ולקמן <span class='mareimakom'>(שם)</span> ממעטים דבר שאינו מסוים מדכתיב נעל: 


lvr: 42
pgn: 45
dfh: b
trm: הזהב קונה
txt:
<span class='five'>הזהב קונה. </span>משמע מעכשיו הכסף קנוי לו בכל מקום שהוא שם ואין לשון הזהב נופל אלא בדבר שהוא בעין והחליף זה בזה ואי בתורת דמים שמושך הימנו דינר זהב בכ'ה דינר כסף אין כאן כסף קנוי אלא המושך הזהב נתחייב לו מעות במשיכה זו והכי איבעי ליה למיתני הזהב מחייב את הכסף וגורם למושך לחייבו כסף: 


lvr: 42
pgn: 45
dfh: b
trm: הכי נמי מסתברא
txt:
<span class='five'>הכי נמי מסתברא. </span>דבתורת דמים ולא בתורת חליפין דתשמע מינה מטבע נעשה חליפין: 


lvr: 42
pgn: 45
dfh: b
trm: וטבעא פירא לא קני
txt:
<span class='five'>וטבעא פירא לא קני. </span>אי משום דמשיכת ממכר מפורשת מן התורה כדלקמן <span class='mareimakom'>(דף מז:)</span> אי משום דתיקנוה רבנן שמא יאמר לו נשרפו חטיך בעלייה: 


lvr: 42
pgn: 45
dfh: b
trm: לישנן בעינא
txt:
<span class='five'>לישנן בעינא. </span>צריך אני להניחן זמן מרובה וחדשים נוחים לי שלא ישחירו יותר מדאי: 


lvr: 42
pgn: 45
dfh: b
trm: אקנויי מיקנו בחליפין
txt:
<span class='five'>אקנויי מיקנו בחליפין. </span>קנין סודר או מטלטלין שכנגדו קונה אותו בחליפין מכיון שמשך בעל המטבע החליפין משכנגדו נקנה המטבע לבעל הסודר: 


lvr: 42
pgn: 45
dfh: b
trm: מידי דהוה אפירות
txt:
<span class='five'>מידי דהוה אפירות. </span>לרב נחמן כל דבר שאינו כלי קרוי פירא לגבי חליפין ופליגי רב ששת ורב נחמן לקמן <span class='mareimakom'>(דף מז.)</span> בשמעתין דאמר רב נחמן נעל דוקא כתיב שיהא כלי ולא שום דבר שאינו כלי עושה חליפין ומודה הוא שכל דבר שכנגד הכלי נקנה בחליפי הכלי דכתיב <span class='mareimakom'>(רות ד)</span> לקיים כל דבר אלמא אע'ג דפירי לא עבדי חליפין לקנות שכנגדו נקנה הוא בחליפין של כלי מכיון שמשך בעל הפירות את הכלי נקנו פירות לבעל הכלי: 


lvr: 42
pgn: 45
dfh: b
trm: ואין בידו מעות
txt:
<span class='five'>ואין בידו מעות. </span>ורוצה לחלל מעשר שלו והערים בפדיונו לחלל על ידי מקח וממכר שמוכרו לאיש אחר כדי שלא יתחייב חומש דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span> אם גאל יגאל איש ממעשרו חמישיתו יוסף ממעשרו ולא הלוקח מעשר שני של אחרים: 


lvr: 42
pgn: 45
dfh: b
trm: נתונים לך במתנה
txt:
<span class='five'>נתונים לך במתנה. </span>ומכיון שקנאן זה במתנה נעשה הראשון נכרי אצלם ויוכל לפדותם בלא חומש:  וחוזר


lvr: 42
pgn: 46
dfh: a
trm: וחוזר ואומר
txt:
<span class='five'>וחוזר ואומר. </span>הרי פירות של מעשר שני שלך יהיו מחוללין על מעות שיש לי בבית ויקנה המעשר הזה את המעות ויצא לחולין: 


lvr: 42
pgn: 46
dfh: a
trm: טעמא דאין בידו מעות
txt:
<span class='five'>טעמא דאין בידו מעות. </span>דמדקתני ואין בידו מעות ש'מ דאם היה בידו מעות שם בגורן לא היה אומר לו התנא לעשות כן אלא המעות הללו היה מוסר לחבירו ומקנה אותם לו במשיכה: 


lvr: 42
pgn: 46
dfh: a
trm: נקנינהו נהליה אגב קרקע
txt:
<span class='five'>נקנינהו נהליה אגב קרקע. </span>יתן לו זה בעל מעשר קרקע בחזקה ועמהן המעות ומשיחזיק זה בקרקע יהיו המעות קנויות לו בכל מקום שהן דתנן <span class='mareimakom'>(קדושין דף כו.)</span> נכסים שאין להן אחריות נקנין עם נכסים שיש להן אחריות בכסף בשטר ובחזקה וחבירו זה יאמר הרי פירות הללו מחוללין על מעות שיש לי בביתך דהכי עדיף דהוה ליה נוכראה והך קושיא לרב פפא לא מקשינן אלא אתמוהי קא מתמה אמתני': 


lvr: 42
pgn: 46
dfh: a
trm: איכפל תנא כו'
txt:
<span class='five'>איכפל תנא כו'. </span>נתעסק התנא וטרח להורות לנו הלכה בדבר שאינו מצוי שיהיה אדם עומד בגורן ערום אלא לאו ש'מ בגורן שאינו שלו אבל סודר יש לו ואפילו הכי הפירות צריך ליתן לו במתנה שאין המעות נקנין בחליפין: 


lvr: 42
pgn: 46
dfh: a
trm: ואקנינהו לרב שמואל
txt:
<span class='five'>ואקנינהו לרב שמואל. </span>שהיה הולך לשם כדי שיביאם לו שאילו לא הקנה לו לא היה נותנם לו מי שהפקדון אצלו שאם יאבדו בדרך יחזור רב פפא ויתבעם לו: 


lvr: 42
pgn: 46
dfh: a
trm: אגב אסיפא דביתיה
txt:
<span class='five'>אגב אסיפא דביתיה. </span>מפתן ביתו אלמא מדאצטריך ליה לקנויינהו אגב קרקע ש'מ אין מטבע נקנה בחליפין: 


lvr: 42
pgn: 46
dfh: a
trm: תן לי בדינר מעות
txt:
<span class='five'>תן לי בדינר מעות. </span>תן לי פרוטות בשוה דינר והדינר אין עתה בידי אבל אני אעלה לך עד יום פלוני יפה דינר וטריסית קס'ד דינר יפה היוצא בהוצאה קאמר וטריסית מעה קטנה: 


lvr: 42
pgn: 46
dfh: a
trm: ואפרנסם
txt:
<span class='five'>ואפרנסם. </span>אעשה צרכיהם כלומר אסלקם מעלי כל צורך סיפוק קרי פרנסה קונדרי'ר בלע'ז: 


lvr: 42
pgn: 46
dfh: a
trm: מותר
txt:
<span class='five'>מותר. </span>קס'ד דכיון דיש לו הוו להו חליפין דהחליף אלו באלו אותן שבביתו באלו ומחמת דוחקו אוזיל גביה לתת לו טריסית יותר ואין כאן משום רבית שהרי אין כאן שכר המתנה שהרי אין ממתין לו כלום שהרי הוא פורעו מיד דמשמשך את מעות השולחני נקנה לו הדינר שבביתו בכל מקום שהוא: 


lvr: 42
pgn: 46
dfh: a
trm: ואם לאו אסור
txt:
<span class='five'>ואם לאו אסור. </span>דכיון דאין לו הדינר בביתו אין כאן חליפין אלא כשאר מכר בעלמא שהוא מתחייב לו הדינר לאותו זמן וטריסית מוסיף לו בשכר מעותיו שהמתין: 


lvr: 42
pgn: 46
dfh: a
trm: ואי אמרת אין מטבע נקנה בחליפין
txt:
<span class='five'>ואי אמרת אין מטבע נקנה בחליפין. </span>ואין מטבע נעשה חליפין אפילו יש לו נמי אין קנוין לו במקום שהם שם ואין זו אלא הלואה ואע'ג דדרך מקח וממכר הוא קי'ל לקמן כללא דרביתא כל אגר נטר ליה אסור אלא לאו שמע מינה מטבע נעשה חליפין ונקנה בחליפין דהא הכא תרוייהו מטבע נינהו של שולחני נעשה חליפין ושל בעל הבית נקנה בחליפין: 


lvr: 42
pgn: 46
dfh: a
trm: אמר ליה
txt:
<span class='five'>אמר ליה. </span>עולא אין שפיר תרצת לה ודיקא נמי מדקאמר יפה דינר וטריסית דמשמע אעלה לך מפרוטטות שבבית שוה דינר וטריסית: 


lvr: 42
pgn: 46
dfh: a
trm: רב אשי אמר לעולם בפרוטטות
txt:
<span class='five'>רב אשי אמר לעולם בפרוטטות. </span>היא כדקאמרת מדקתני יפה דינר ומיהו טעמא לאו משום דנקנה בחליפין שאפי' התנה עמו בתורת דמים אין כאן רבית דאגר נטר ליה שאפי' הלואה אם יש לו בביתו מותר לתת לו עודף דהוה ליה הלויני עד שיבא בני: 


lvr: 42
pgn: 46
dfh: a
trm: כל הנעשה דמים באחר
txt:
<span class='five'>כל הנעשה דמים באחר. </span>משנה היא בקדושין <span class='mareimakom'>(דף כח.)</span> וקס'ד דה'ק כל הרגיל להיות ניתן דמים באחר דהיינו מטבע: 


lvr: 42
pgn: 46
dfh: a
trm: כיון שזכה זה נתחייב זה בחליפין
txt:
<span class='five'>כיון שזכה זה נתחייב זה בחליפין. </span>אם נתנה בעלים בתורת חליפין בחליפי שור ופרה כיון שמשך בעל הפרה את המטבע נתחייב בעל המטבע בכל אונסין שיולדו בחליפין מעתה אם מת השור מת לו אע'פ שלא משך כו' אלמא קנה בחליפין של מטבע:  כל


lvr: 42
pgn: 46
dfh: b
trm: כל הנישום דמים באחר
txt:
<span class='five'>כל הנישום דמים באחר. </span>כל שרגילים לשום אותו כשנותנין אותן דמים באחר דהיינו כל המטלטלים אם בא אדם לתתם דמים בחפץ אחר דרכן לשומן בכמה ינתנו לו: 


lvr: 42
pgn: 46
dfh: b
trm: כיון שזכה זה כו'
txt:
<span class='five'>כיון שזכה זה כו'. </span>אם נתנם בתורת חליפין כיון שמשכן זה כו' ואשמועינן דמטלטלי ופרי נעשין חליפין ולא בעינן כלי דשלף איש נעלו (רות ד) לאו דוקא דלקיים כל דבר דרשינן לקיים בכל דבר כדלקמן <span class='mareimakom'>(דף מז.)</span>: 


lvr: 42
pgn: 46
dfh: b
trm: הכי קאמר ופירי נמי
txt:
<span class='five'>הכי קאמר ופירי נמי. </span>כל מטלטלין אע'פ שאינו כלי עבדי חליפין כיצד כו' והכי מפרשינן לה כל העושה דמים באחר דהיינו מטבע אם נתנו בתורת חליפין כיון שזכה זה נתחייב זה בחליפין כיצד חליפין ומהו חליפין כגון המחליף שור בפרה ואשמועינן אגב אורחיה בסיפא דפירי עושים חליפים החליף שור בפרה גרסינן ול'ג בשר שור: 


lvr: 42
pgn: 46
dfh: b
trm: הניחא לרב ששת כו'
txt:
<span class='five'>הניחא לרב ששת כו'. </span>בין למאי דסליק אדעתין מעיקרא בין למאי דשני רב יהודה סיפא דמתני' אשמעינן דפירי עבדי חליפין ולא בעינן כלי והא פלוגתא דרב נחמן ורב ששת היא לקמן בשמעתין <span class='mareimakom'>(דף מז.)</span> הניחא לרב ששת כו': 


lvr: 42
pgn: 46
dfh: b
trm: ה'ק יש דמים שהן כחליפין
txt:
<span class='five'>ה'ק יש דמים שהן כחליפין. </span>רישא וסיפא חדא היא ואשמעינן דיש תורת דמים שהמעות קונות בלא משיכה כחליפין של סודר: 


lvr: 42
pgn: 46
dfh: b
trm: כיצד החליף דמי שור בפרה
txt:
<span class='five'>כיצד החליף דמי שור בפרה. </span>מכר לו שור בכך וכך מעות ומשך את השור ונתחייב לו המעות א'ל הלוקח פרה יש לי שאני נותן לך בדמי השור וניאותו יחד וקבל עליו נתחייב בעל הפרה לתת לו את הפרה ואין אחד מהם יכול לחזור והכי קאמר כל הנישום דמים באחר כל המטלטלין שאדם שם לחבירו ונותן לו שומת דמיהן בשביל חפץ אחר שהיה לו ללוקח כיון שזכה זה לוקח ראשון במטלטלין הראשונים שמשכן ואפילו בתורת דמים על מנת להקנות לו חפץ שלו בדמים נתחייב זה לוקח שני בכל אונסי החליפין לפי שקנו לו מעותיו כל אונסי החליפין: 


lvr: 42
pgn: 46
dfh: b
trm: כיצד החליף דמי שור בפרה
txt:
<span class='five'>כיצד החליף דמי שור בפרה. </span>שם לו השור בדמים ע'מ שיתן לו זה פרה באותן מעות קנה: 


lvr: 42
pgn: 46
dfh: b
trm: סבר לה כר' יוחנן
txt:
<span class='five'>סבר לה כר' יוחנן. </span>דאמר לקמן <span class='mareimakom'>(דף מז:)</span> דבר תורה מעות קונות כדאשכחן גבי קונה מן ההקדש שאמרה תורה ונתן הכסף וקם לו: 


lvr: 42
pgn: 46
dfh: b
trm: גזרה שמא
txt:
<span class='five'>גזרה שמא. </span>יניחם לוקח בבית מוכר זמן מרובה ותפול דליקה בשכונת המוכר ולא יחוש לטרוח ולהציל לפיכך העמידום ברשותו לחזור בו אם ירצה דכיון שאם יתייקרו ברשותו יתייקרו ויחזור בו מן המכר ויהא השכר שלו כי דידיה חשיב להו וטרח ומציל וכיון דתקנתא דרבנן בעלמא הוא במכר דשכיח עבוד רבנן תקנתא במכר דלא שכיח כגון האי שיהיו שמין דמי מטלטלין במטלטלין לא עבוד רבנן תקנתא במשיכה: 


lvr: 42
pgn: 46
dfh: b
trm: משיכה מפורשת מן התורה
txt:
<span class='five'>משיכה מפורשת מן התורה. </span>וכיון דמדאורייתא מעות לא קנו לא שנא מכר דשכיח ולא שנא מכר דלא שכיח מעות לא קנו הניחא אי סבר לה כרב ששת דאמר פירי עבדי חליפין מתרץ לה למתניתין כרב ששת וכדשני רב יהודה כל הנישום דמים באחר כגון מטלטלין ופירי שאדם רגיל לשומן כשנותנן דמים באחר היכא דעשאם חליפין כיון שזכה זה כו': 


lvr: 42
pgn: 46
dfh: b
trm: ומטבע
txt:
<span class='five'>ומטבע. </span>בתורת דמים נמי לריש לקיש לא קני דנישני כרב נחמן דאמר יש דמים שהם כחליפין דהא לריש לקיש מדאורייתא יליף דמעות אינן קונות ואפילו דמכר דלא שכיח נמי: 


lvr: 42
pgn: 46
dfh: b
trm: ואפי' כיס מלא מעות
txt:
<span class='five'>ואפי' כיס מלא מעות. </span>ועל כרחך בחליפין קאמר דאי בתורת דמים מעות לא קנו ש'מ מטבע נעשה חליפין ונקנה חליפין: 


lvr: 42
pgn: 46
dfh: b
trm: תרגמא רב אחא
txt:
<span class='five'>תרגמא רב אחא. </span>בששתיהן מעות פסולות דהוה ליה כשאר מטלטלין מחליף כיס מלא דינרי אניקון בכיס מלא של דינרים אניגרא: 


lvr: 42
pgn: 46
dfh: b
trm: אחד מהם פסלתו מלכות ואחד מהם פסלתו מדינה
txt:
<span class='five'>אחד מהם פסלתו מלכות ואחד מהם פסלתו מדינה. </span>המלך גזר שלא יוציאו ובני מדינה לוקחין אותו בהצנע ואחד מהם פסלתו מדינה בני מדינה שנאוהו אבל המלך לא צוה ומוציאין אותם בשאר מדינות המלך: 


lvr: 42
pgn: 46
dfh: b
trm: מכור לי באלו
txt:
<span class='five'>מכור לי באלו. </span>אחז בידו מעות ואמר לחבירו מכור לי חפץ שלך באלו שבידי ולא הקפיד לשאול כמה הם וקיבלם מיד הלוקח: 


lvr: 42
pgn: 47
dfh: a
trm: פשיטא לן דמים ואין מקפיד עליהן
txt:
<span class='five'>פשיטא לן דמים ואין מקפיד עליהן. </span>נתן לו מעות או חפץ בשביל חפץ אחר בתורת דמים ולא הקפיד עליהן לראות אם ישנן כדי שויין: 


lvr: 42
pgn: 47
dfh: a
trm: חליפין ומקפיד עליהן
txt:
<span class='five'>חליפין ומקפיד עליהן. </span>נתן לו חפץ בחפץ בתורת חליפין לקנות כדין קנין שקונין בסודר וזה מקפיד לראות שיהא הסודר שוה כל כך: 


lvr: 42
pgn: 47
dfh: a
trm: מהו
txt:
<span class='five'>מהו. </span>מי קנו תרוייהו במשיכה דחד מינייהו או דלמא הואיל והקפיד עליהם הרי הן כדמים והוי להו מעות ואין קונות עד שימשוך גם השני: 


lvr: 42
pgn: 47
dfh: a
trm: בשופטני עסקינן
txt:
<span class='five'>בשופטני עסקינן. </span>דלא קפדי לדעת שיהו שוות קצת דמים שייטב בעיניו לתת לו את שלו כנגדו ואפי' הכי קאמר קרא דקנה: 


lvr: 42
pgn: 47
dfh: a
trm: סבר לה כרבי יוחנן
txt:
<span class='five'>סבר לה כרבי יוחנן. </span>כלומר אין מטבע נעשה חליפין והני לאו חליפין נינהו אלא דמים דהא מכור לי קאמר ודמים כי האי גוונא קנו בלא משיכה כחליפין דקנין סודר משום דזביני דלא שכיח נינהו וכרבי יוחנן כו': 


lvr: 42
pgn: 47
dfh: a
trm: אתון הכי מתניתו לה
txt:
<span class='five'>אתון הכי מתניתו לה. </span>לדרב הונא דמספקא לכו אי סבר ליה מטבע נעשה חליפין ואם לאו ודחיתו דחוי בעלמא: 


lvr: 42
pgn: 47
dfh: a
trm: אנן
txt:
<span class='five'>אנן. </span>בהדיא מתנינן רב הונא בהדי הנך רבנן דלעיל <span class='mareimakom'>(דף מו.)</span> וכן אמר רב הונא כו' ולא מספקא לן הכא מידי דודאי טעמיה משום דס'ל כרבי יוחנן הוא: 


lvr: 42
pgn: 47
dfh: a
trm: קא קני ארעא אגב גלימא
txt:
<span class='five'>קא קני ארעא אגב גלימא. </span>הנותן קרקע לחבירו בקנין סודר והמקבל מתנה מושך הסודר מיד הנותן ונקנה לו הקרקע עם הסודר במשיכת הסודר שנקנה במשיכה: 


lvr: 42
pgn: 47
dfh: a
trm: א'כ הוו להו קרקעות נקנין עם מטלטלין
txt:
<span class='five'>א'כ הוו להו קרקעות נקנין עם מטלטלין. </span>במשיכה בדבר שהוא קנין למטלטלין ואינו קנין לקרקע: 


lvr: 42
pgn: 47
dfh: a
trm: נכסים שאין להן אחריות נקנין עם נכסים שיש להן אחריות
txt:
<span class='five'>נכסים שאין להן אחריות נקנין עם נכסים שיש להן אחריות. </span>בדבר שהוא קנין לקרקע ואינו קנין למטלטלין כדקתני בכסף ובשטר ובחזקה: 


lvr: 42
pgn: 47
dfh: a
trm: מפיק לאפך פולסא דנורא
txt:
<span class='five'>מפיק לאפך פולסא דנורא. </span>ניצוצות של אור אשטנצל'ש שהן עגולות כפולסא דאמרי' לקמן אסימון פולסא ולשון שמתא קאמר ליה שחשדתו בזו: 


lvr: 42
pgn: 47
dfh: a
trm: מי סברת
txt:
<span class='five'>מי סברת. </span>דאמר ליה אגב שעל ידי משיכת הכלי שנקנה לו במשיכה יקנה לו הקרקע עם הכלי אין אלו אלא כחליפין כאילו זה מוסר לו חפץ אחר תחת קרקע ומהו מסירתו הנאת קבלתו ממנו מתנת הכלי שחשבו לקבל ממנו מתנה נוח לו כאילו נותן לו זה הקונה מתנה רבה וגמר נותן ומקנה לו הקרקע: 


lvr: 42
pgn: 47
dfh: a
trm: גאולה זו מכירה
txt:
<span class='five'>גאולה זו מכירה. </span>שמכר לו מכירה גמורה בדמים ולא קיבל מעות ובאין לקיים דברי מכירתן על ידי קנין: 


lvr: 42
pgn: 47
dfh: b
trm: הניתנות בסימן
txt:
<span class='five'>הניתנות בסימן. </span>הבלן מקבל סימנין מיד הנמנין לרחוץ בבית המרחץ לדעת כמה הם ולפיהם יחם המים ויכין אלונטיאות ונותנין לו מעות פחותות ורעות בסימן: 


lvr: 42
pgn: 47
dfh: b
trm: ואזדא רבי יוחנן לטעמיה
txt:
<span class='five'>ואזדא רבי יוחנן לטעמיה. </span>מדאוקי לרבי ישמעאל דפליג על כל דבר שאין עליה צורה להתיר חילול עליו דאמר כר' דוסא אשמועינן רבי יוחנן דאסימון דר' דוסא דבר שאין עליו צורה הוא: 


lvr: 42
pgn: 47
dfh: b
trm: למעוטי קרקע מאונאה
txt:
<span class='five'>למעוטי קרקע מאונאה. </span>דאישתעי ביה קרא אתי דכיון דאינה נקחת מיד ליד אין בו אונאה: 


lvr: 42
pgn: 47
dfh: b
trm: נכתוב כי תמכרו ממכר מיד עמיתך אל תונו
txt:
<span class='five'>נכתוב כי תמכרו ממכר מיד עמיתך אל תונו. </span>מאי או קנה להכי כתביה למסמך קנין למיד לומר שאין נקנה עד שיצא מיד זה ליד זה: 


lvr: 42
pgn: 47
dfh: b
trm: תרתי גמר מיניה
txt:
<span class='five'>תרתי גמר מיניה. </span>אונאת מוכר מאו קנה אל תונו ומשיכה מדסמך מיד ללשון קנין ולא סמכיה לממכר: 


lvr: 42
pgn: 47
dfh: b
trm: כל שהכסף בידו
txt:
<span class='five'>כל שהכסף בידו. </span>פליג אדרבנן דאמרי נתן לו מעות יכול לחזור בו זה וזה ופליג ר' שמעון ואמר לא יחזור אלא מוכר: 


lvr: 42
pgn: 47
dfh: b
trm: אי אמרת בשלמא דבר תורה מעות קונות
txt:
<span class='five'>אי אמרת בשלמא דבר תורה מעות קונות. </span>ומשיכה תקנתא דרבנן היא אתא ר' שמעון למימר דיינו אם אמרינן חזרה במוכר דמכי מוקמת להו ברשותיה לחזור בו אם הוקרו מסר נפשיה לאצולינהו מימר אמר עדיין שכרי תלוי בהם שאם יתייקרו אחזור בי ולוקח לא מצי הדר ביה דמעות קונות אלא אי אמרת מן התורה מעות אינן קונות לוקח נמי יחזור: 


lvr: 42
pgn: 47
dfh: b
trm: אליבא דר' שמעון ודאי לא קאמינא
txt:
<span class='five'>אליבא דר' שמעון ודאי לא קאמינא. </span>דר' שמעון סבירא ליה משיכה תקנתא דרבנן היא: 


lvr: 42
pgn: 47
dfh: b
trm: היינו דאיכא בין ר' שמעון לרבנן
txt:
<span class='five'>היינו דאיכא בין ר' שמעון לרבנן. </span>כלומר בהא פליגי והאי טעם יהבו למלתייהו דרבנן סברי משיכה דאורייתא והלכך לא שנא מוכר ול'ש לוקח מצי הדרי ור' שמעון סבר משיכה תקנתא דרבנן היא משום דנטרח בהו הלכך למוכר הוא דעבוד רבנן תקנתא דליהדר ולא לוקח: 


lvr: 42
pgn: 47
dfh: b
trm: כך תקנו חכמים משיכה ללוקח
txt:
<span class='five'>כך תקנו חכמים משיכה ללוקח. </span>לחזור בו בשביל אותה תקנה עצמה דנשרפו חטיך דכ'ש כי מוקמת לחזרה נמי ברשות לוקח מסר נפשיה המוכר וטרח ומציל שאם יראה הלוקח דליקה באה יאמר חוזרני בי ולקמן <span class='mareimakom'>(דף מט:)</span> אמרה רב חסדא גבי ההוא דיהב זוזי אחמרא שמע דבעו למינסביה דבי פרזוק רופילא והדר ביה:  ואין


lvr: 42
pgn: 48
dfh: a
trm: אין רוח חכמים נוחה הימנו
txt:
<span class='five'>אין רוח חכמים נוחה הימנו. </span>אין נחת רוח לחכמי ישראל במעשיו של זה אין דעתם נוחה עליהם הימנו על ידו: 


lvr: 42
pgn: 48
dfh: a
trm: קאי באבל
txt:
<span class='five'>קאי באבל. </span>משום דברים שבאו על כך לכלל מעשה אבל מעות לא קנו מדאורייתא ונפקא מינה לענין איסורא כגון אם קידש בו את האשה לר' יוחנן הוו קדושין דמדאוריי' קנייה ודידיה הוא לריש לקיש לא הוו קדושין: 


lvr: 42
pgn: 48
dfh: a
trm: תשומת יד
txt:
<span class='five'>תשומת יד. </span>הלואה ואמר רב חסדא כגון שיחד לו הלוה כלי עליה דהוי דומיא דפקדון דאילו כפר בהלואה גרידתא לא מיחייב קרבן שבועה הואיל וניתנה להוצאה: 


lvr: 42
pgn: 48
dfh: a
trm: שיחד לו כלי לעשקו
txt:
<span class='five'>שיחד לו כלי לעשקו. </span>ואי לא לא מיחייב אכפירת שכר שכיר קרבן שבועה דלא מייחד ליה באפי נפשיה כפקדון וגזל ואבידה: 


lvr: 42
pgn: 48
dfh: a
trm: מעושק דאהדריה קרא
txt:
<span class='five'>מעושק דאהדריה קרא. </span>מכיון דאהדריה קרא לעושק דמחסר נמי משיכה לא אצטריך לאהדורי לתשומת יד דמעושק נילף ליה: 


lvr: 42
pgn: 48
dfh: a
trm: הכא במאי עסקינן
txt:
<span class='five'>הכא במאי עסקינן. </span>עושק דאהדריה קרא משתעי בשנטלו שכיר לכלי ממנו וחזר והפקידו אצלו: 


lvr: 42
pgn: 48
dfh: a
trm: אי הכי
txt:
<span class='five'>אי הכי. </span>דמאי דאהדר קרא מוקמת בדלא מחוסר משיכה נהי נמי דמשיכה בעינן ליהדריה קרא נמי לתשומת יד ונוקמה בהכי: 


lvr: 42
pgn: 48
dfh: a
trm: אי אהדריה קרא לא הוה גמרינן לא תיובתא ולא סייעתא
txt:
<span class='five'>אי אהדריה קרא לא הוה גמרינן לא תיובתא ולא סייעתא. </span>דר' יוחנן לוקמה בדלא משך וריש לקיש לוקמיה בשמשך: 


lvr: 42
pgn: 48
dfh: a
trm: השתא דלא אהדריה מסייע ליה
txt:
<span class='five'>השתא דלא אהדריה מסייע ליה. </span>דמדאהדריה לעושק ופקדון וגזל ואבידה ולא אהדריה לתשומת יד איכא למילף תשומת יד במחוסר משיכה ועשק כשמשך: 


lvr: 42
pgn: 48
dfh: a
trm: בהדיא מיהא לא אהדריה קרא
txt:
<span class='five'>בהדיא מיהא לא אהדריה קרא. </span>שיהא חייב להשיבו ולהביא קרבן וכי הדר רבייה קרא דומיא דפקדון רבייה בשנטלו הימנו וחזר והפקידו אצלו: 


lvr: 42
pgn: 48
dfh: a
trm: ואמר רב </span>גרסינן: <span class='five'>דוקא בלן
txt:
<span class='five'>ואמר רב </span>גרסינן: <span class='five'>דוקא בלן. </span>קתני דמעל הנותן משום דשכירות גמורה היא בנתינת הפרוטה ואין יכול לחזור בו שאין כאן למשוך אבל אם נתנה על דבר שיש בה מה למשוך לא מעל עד דמשיך: 


lvr: 42
pgn: 48
dfh: a
trm: הא בעי למשוך
txt:
<span class='five'>הא בעי למשוך. </span>האי שוכר התספורת דבכל מידי דאית ביה מה למשוך לא קני עד דמשיך: 


lvr: 42
pgn: 48
dfh: a
trm: נכרי
txt:
<span class='five'>נכרי. </span>לא שייך ביה דין משיכה דמיד עמיתך כתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כה)</span> : 


lvr: 42
pgn: 48
dfh: a
trm: נתנה לסיטון מעל
txt:
<span class='five'>נתנה לסיטון מעל. </span>סיטון חנוני גדול ומוכר פירות הרבה לחנונים עניים ונותנין לו המעות על יד על יד כשהם מוכרים ובתחלת הקנייה נותנין לו ערבון דמים מועטין על הכל: 


lvr: 42
pgn: 48
dfh: b
trm: בעושה מעשה עמך
txt:
<span class='five'>בעושה מעשה עמך. </span>בעמך דרשינן הכי והאי לאו עושה מעשה עמך הוא דכתיב <span class='mareimakom'>(צפניה ג)</span>  שארית ישראל לא יעשו עולה ולא ידברו כזב: 


lvr: 42
pgn: 48
dfh: b
trm: בר אודועי הוא
txt:
<span class='five'>בר אודועי הוא. </span>בתמיה וכי היה צריך להודיעו שהוא נפרע מן השקרנים והלא תלמיד חכם היה: 


lvr: 42
pgn: 48
dfh: b
trm: הוא סבר כנגדו הוא קונה
txt:
<span class='five'>הוא סבר כנגדו הוא קונה. </span>אי מכירת קרקע הוא שנקנית בכסף קונה קנין גמור ואי מכירת מטלטלין הוא קונה כנגדו להתחייב במי שפרע: 


lvr: 42
pgn: 48
dfh: b
trm: הנותן ערבון
txt:
<span class='five'>הנותן ערבון. </span>לא דמי לההיא דלעיל דזה אינו פריעת מקצת מעות שקורין אייר'ש אלא ערבון ומשכון לקנוס את החוזר בו פרמנינ'ן בלע'ז: 


lvr: 42
pgn: 48
dfh: b
trm: רבי יוסי לטעמיה דאמר
txt:
<span class='five'>רבי יוסי לטעמיה דאמר. </span>בבבא בתרא בפרק גט פשוט <span class='mareimakom'>(דף קסח.)</span>: 


lvr: 42
pgn: 48
dfh: b
trm: אסמכתא קניא
txt:
<span class='five'>אסמכתא קניא. </span>הבטחת גוזמא שאדם מבטיח את חבירו לסמוך עליו שאם לא יקיים תנאו יתן כך וכך: 


lvr: 42
pgn: 48
dfh: b
trm: דין שיקנה כו'
txt:
<span class='five'>דין שיקנה כו'. </span>לא זה ימחול ולא זה יכפול אלא לא זה ולא זה יכולין לחזור מלקיים מן המכירה כנגד הערבון וחוזרים על השאר: 


lvr: 42
pgn: 48
dfh: b
trm: בזמן שאמר לו ערבוני יקון
txt:
<span class='five'>בזמן שאמר לו ערבוני יקון. </span>יקנה שלא נתנה לו בתורת תחילת פירעון והשאר עליו מלוה אלא בתורת שערבון זה יקנה את הכל והא לאו מלתא היא: 


lvr: 42
pgn: 48
dfh: b
trm: אבל מוכר לו כו'
txt:
<span class='five'>אבל מוכר לו כו'. </span>ונותן לו מהן חמש מאות זוז לשם פירעון או סתם קנה כו' וההיא דאיפלגו בה רב ור' יוחנן כי האי גונא הוא שזה הערבון תחילת הדמים הפירעון של פיסוק כי יהב ליה סתם: 


lvr: 42
pgn: 48
dfh: b
trm: מאי לאו
txt:
<span class='five'>מאי לאו. </span>כי היכי דאמר רשב'ג בקרקע הקנוי בכסף לגמרי דמכי יהיב ליה מקצת מעות סתם קנה לגמרי והוא הדין למטלטלי הקנוים בכסף לענין מי שפרע בסתמא קני ליה ערבון לכוליה לחייבו במי שפרע: 


lvr: 42
pgn: 48
dfh: b
trm: ומאי שנא
txt:
<span class='five'>ומאי שנא. </span>מטלטלין לענין מי שפרע מקרקע לענין קנין גמור ומשנינן קרקע דיפה כח הכסף בקניינה לקנות לגמרי קנין גמור מלחזור יפה נמי כח מקצת פריעתו לקנות הכל אבל מטלטלין שהורע הכסף בהן דאי פרע הכל לא קני אלא לקבל מי שפרע בסתמא נמי לא קני פרעון מקצת לכולו לקבל מי שפרע על השאר אלא כנגד הערבון: 


lvr: 42
pgn: 48
dfh: b
trm: המלוה על המשכון אין שביעית משמטת
txt:
<span class='five'>המלוה על המשכון אין שביעית משמטת. </span>דלא קרינא ביה לא יגוש שהרי אינו תובעו כלום: 


lvr: 42
pgn: 48
dfh: b
trm: אילימא
txt:
<span class='five'>אילימא. </span>דאינו משמט כנגד חצי החוב שהוא תופס משכון עליו אינו משמט אבל משמט הוא השאר: 


lvr: 42
pgn: 48
dfh: b
trm: מכלל דר' יהודה הנשיא
txt:
<span class='five'>מכלל דר' יהודה הנשיא. </span>אתא למימר דכיון דאינו משכונו כנגד הלוואתו משמט כל החוב בתמיה:  אלא


lvr: 42
pgn: 49
dfh: a
trm: אלא משכון דתפס
txt:
<span class='five'>אלא משכון דתפס. </span>למאי תפס אם לא להיות משכון תחת שוויו ובההיא מיהא לא קרינא ביה לא יגוש: 


lvr: 42
pgn: 49
dfh: a
trm: שלא ידבר אחד בפה כו'
txt:
<span class='five'>שלא ידבר אחד בפה כו'. </span>בשעה שהוא אומר הדבור לא יהא בדעתו לשנות אבל אם נשתנה השער לאחר זמן והוא חוזר בו לפי שינוי השער אין כאן חסרון אמנה: 


lvr: 42
pgn: 49
dfh: a
trm: אבל אמרו חכמים כו'
txt:
<span class='five'>אבל אמרו חכמים כו'. </span>סיפא קתני החוזר בו אין רוח חכמים נוחה הימנו אלמא יש בהן משום מחוסרי אמנה: 


lvr: 42
pgn: 49
dfh: a
trm: מעשה בר' יוחנן כו'
txt:
<span class='five'>מעשה בר' יוחנן כו'. </span>משנה היא בהשוכר את הפועלים שצוה את בנו לחזור בתנאו עד שלא יתחילו המלאכה ולפסוק להם מזונות קלים: 


lvr: 42
pgn: 49
dfh: a
trm: מודה ר' יוחנן במתנה מועטת
txt:
<span class='five'>מודה ר' יוחנן במתנה מועטת. </span>שאין מותר לחזור משום דסמכא דעתיה דמקבל אדיבוריה וכי אמר מותר לחזור בו במתנה מרובה קאמר דלא סמכא דעתיה דמקבל דלקיימיה לדיבוריה: 


lvr: 42
pgn: 49
dfh: a
trm: משום הכי רשאי
txt:
<span class='five'>משום הכי רשאי. </span>שיש לו לסמוך על מה שכתוב <span class='mareimakom'>(צפניה ג)</span>  שארית ישראל לא יעשו עולה ולא ידברו כזב ולא יתננו ללוי אחר והא מתנה מועטת היא שאין לישראל במעשר זה אלא טובת הנאה שהיה בידו מתחילה לתת לכל בן לוי שירצה: 


lvr: 42
pgn: 49
dfh: a
trm: בדידי הוה עובדא
txt:
<span class='five'>בדידי הוה עובדא. </span>אותו מעשה דשומשמין על ידי היה ולא כן היה שאילו קיבלתים לתת את השומשמין לא הייתי חוזר בי בכל חללו של עולם ולא על כן באנו לדין אלא כך היה:  אמרי


lvr: 42
pgn: 49
dfh: b
trm: אמרי ליה והא אמרו ליה רבנן לרבא
txt:
<span class='five'>אמרי ליה והא אמרו ליה רבנן לרבא. </span>רבינא אמר להא מילתא אמרתי לו לההוא מרבנן היכי אמרת דלאו חזרת מקח וממכר הוא והא אמרו ליה לרבנן לרבא איבעי ליה לקבל מי שפרע: 


lvr: 42
pgn: 49
dfh: b
trm: בזמן שהכסף ביד המוכר
txt:
<span class='five'>בזמן שהכסף ביד המוכר. </span>דיכול מוכר לחזור בו דאוקמינהו רבנן ברשותיה לחזרה כי היכי דליטרח ולציל: 


lvr: 42
pgn: 49
dfh: b
trm: מושכרת ביד מוכר
txt:
<span class='five'>מושכרת ביד מוכר. </span>והיו הפירות מונחין ביד הלוקח ולא שתקנה לו חצירו בנתינת המעות דכיון דקיבל השכר נקנה המקום למוכר כל ימי השכירות וחצירו של מוכר הוא אלא ר' שמעון אית ליה מעות קונות דבר תורה כדאמרינן <span class='mareimakom'>(לעיל דף מז:)</span> ומשיכה תקנתא דרבנן היא והכא לא איצטריך תקנתא דטעמא מאי תקון רבנן כו': 


lvr: 42
pgn: 49
dfh: b
trm: מעשרים וארבעה כסף לסלע
txt:
<span class='five'>מעשרים וארבעה כסף לסלע. </span>אם היה המקח בדמי הסלע שהוא כ'ד מעות דהשתא הויא אונאה שתות למקח חייב להשיב לו כל אונאתו ארבעה כסף: 


lvr: 42
pgn: 49
dfh: b
trm: עד מתי מותר להחזיר
txt:
<span class='five'>עד מתי מותר להחזיר. </span>מי שנתאנה והא דנקט לשון מותר לאשמועינן דליכא אפילו מי שפרע להחזיר המקח או שיתן לו אונאתו: 


lvr: 42
pgn: 49
dfh: b
trm: ושמחו תגרי לוד
txt:
<span class='five'>ושמחו תגרי לוד. </span>שהיו בקיאין בסחורה ומוכרין ביוקר: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 42
pgn: 49
dfh: b
trm: שתות מקח שנינו
txt:
<span class='five'>שתות מקח שנינו. </span>דוקא קתני מתני' שתות למקח שאם האונאה שתות לשויו של מקח הויא אונאה אבל אם פחות או יותר היא אף על פי שישנה שתות אצל מעות שנתן זה אין זה קרוי שתות להיות בו דין אונאה וזהו דין אונאה שתות להיות המקח קיים ואין אחד יכול לחזור אלא מחזיר אונאה אבל אם פחות משתות מחילה היא ואין מחזיר לו כלום ואם יותר על שתות שניהם חוזרין אפי' רצה להחזיר לו האונאה הרשות ביד שניהם לחזור הכי מוקמינן לה לקמן <span class='mareimakom'>(דף נ:)</span>: 


lvr: 42
pgn: 49
dfh: b
trm: ושמואל אמר שתות מעות נמי שנינו
txt:
<span class='five'>ושמואל אמר שתות מעות נמי שנינו. </span>מתני' דקתני שתות למקח לאו אשויו של מקח דוקא קאי אלא כל התנאי קרוי מקח בין מעות שניתנו בו בין דמי החפץ וכל צד שאתה מוצא שם שתות אונאה בין לצד מעות ובין לצד שויו של חפץ יש שם אונאה ואין כאן לא מחילה ולא ביטול מקח והשתא מפרש פלוגתייהו: 


lvr: 42
pgn: 49
dfh: b
trm: כולי עלמא
txt:
<span class='five'>כולי עלמא. </span>בין לרב בין לשמואל אונאה הוא דהא שתות היא לצד מקח ושמואל שתות מעות נמי קאמר וכל שכן שתות מקח: 


lvr: 42
pgn: 49
dfh: b
trm: כי פליגי שוי חמשא בשיתא
txt:
<span class='five'>כי פליגי שוי חמשא בשיתא. </span>ונתאנה לוקח בזוז שהוא חומש למקח ויותר משתות הוא זה אבל אצל מעות שנתן שתות הוא אי נמי שוי שבעה בשיתא ונתאנה מוכר בזוז לגבי מקח אין כאן שתות אלא שביעית ופחות משתות היא ולגבי מעות הוי שתות: 


lvr: 42
pgn: 49
dfh: b
trm: מאי לאו דזבין שוי עשרים בעשרים וארבע
txt:
<span class='five'>מאי לאו דזבין שוי עשרים בעשרים וארבע. </span>ונתאנה לוקח דהוה ליה חומש לגבי מקח ארבעה הוי חומש של עשרים וקרי ליה אונאה ולא קרי ליה ביטול מקח: 


lvr: 42
pgn: 49
dfh: b
trm: לא דזבין שוי עשרים וארבע בעשרים
txt:
<span class='five'>לא דזבין שוי עשרים וארבע בעשרים. </span>דהוה ליה שתות למקח: ופרכינן מי נתאנה מוכר בתמיה: 


lvr: 42
pgn: 50
dfh: a
trm: ואם תמצא לומר בכדי שיראה לתגר או לקרובו מאי איכא כו'
txt:
<span class='five'>ואם תמצא לומר בכדי שיראה לתגר או לקרובו מאי איכא כו'. </span>ואם באת לומר דודאי פשיטא דלאלתר הויא מחילה דאי בכדי שיראה מאי איכא בין שתות כו': 


lvr: 42
pgn: 50
dfh: a
trm: ואילו פחות משתות
txt:
<span class='five'>ואילו פחות משתות. </span>אם חזר בתוך כדי שיראה לתגר או לקרובו קנה ומחזיר לו אונאה: 


lvr: 42
pgn: 50
dfh: a
trm: אי אמרת בשלמא
txt:
<span class='five'>אי אמרת בשלמא. </span>מחילה דרבנן בכדי שיראה הוא כי אמר להו ר' טרפון במחילה דידיה כל היום דהיינו מפרוטה ועד שליש: 


lvr: 42
pgn: 50
dfh: a
trm: משום הכי חזרו
txt:
<span class='five'>משום הכי חזרו. </span>מעיקרא שמחו דשתות ויתר על שתות עד שליש לרבנן הויא חזרה בתוך כדי שיראה ואם רצה לחזור מן המקח חוזר וחשיב ליה איהו מחילה וקנה ומחזיר אונאה וכי אמר להו כל היום מפסיד להו טובא דפחות משתות או שתות דלרבנן בכדי שיראה משוי ליה איהו כל היום וצריכין להחזיר אונאה ואי משום דלרבנן הויא שתות ויתר על שתות חזרה ולדידיה קנה ומחזיר אונאה נוח להם שתהא חזרה בתוך כדי שיראה ואם לא בא בכדי שיראה הויא מחילה מקנה ומחזיר אונאה והיה לו שהות כל היום:  ולרבי


lvr: 42
pgn: 50
dfh: b
trm: אמאי חזרו
txt:
<span class='five'>אמאי חזרו. </span>הא כל היום דר' טרפון בשליש הוא דקאמר להו ויזהרו מאונאת שליש ויהא הכל מחילה לאלתר: 


lvr: 42
pgn: 50
dfh: b
trm: משתות ועד שליש לרבי טרפון
txt:
<span class='five'>משתות ועד שליש לרבי טרפון. </span>הויא אונאה כשתות עצמה לרבנן ואינו חולק על חכמים אלא דבטול מקח דידהו משוי להו אונאה וידו על העליונה ואליבא דרבנן שניהם חוזרין: 


lvr: 42
pgn: 50
dfh: b
trm: ביטול מקח לרבנן
txt:
<span class='five'>ביטול מקח לרבנן. </span>דמיבעיא לן לקמן אי לעולם חוזר או בכדי שיראה תפשוט דמדשמחו דלרבנן לעולם חוזר וכי אמר להו ר' טרפון אונאה והם היו סבורין דבכדי שיראה ס'ל באונאה שמחו: 


lvr: 42
pgn: 50
dfh: b
trm: כי אמר להו כל היום חזרו
txt:
<span class='five'>כי אמר להו כל היום חזרו. </span>חדא דבין לעולם חוזר ובין שהות כל היום הנאה פורתא היא לדידהו דשהות הרבה יש לימלך כל היום ועוד אונאה יתר על שתות לא שכיחא וקמפסיד להו בשתות עצמה לרבנן בכדי שיראה ולדידיה כל היום: 


lvr: 42
pgn: 50
dfh: b
trm: דאי ס'ד בטול מקח לרבנן
txt:
<span class='five'>דאי ס'ד בטול מקח לרבנן. </span>כאונאה בכדי שיראה ואין בין אונאה לבטול מקח אלא דבאונאה ידו על העליונה ובבטול מקח שניהם חוזרין כי משוי רבי טרפון לבטול מקח אונאה אין זו טובה להם: 


lvr: 42
pgn: 50
dfh: b
trm: שמחו בשתות עצמה כו'
txt:
<span class='five'>שמחו בשתות עצמה כו'. </span>דהא דאמרן משתות ועד שליש לר'ט כשתות לרבנן משתות ומעלה אמרו ולא שתות עצמה: 


lvr: 42
pgn: 50
dfh: b
trm: אם תמצא לומר כו'
txt:
<span class='five'>אם תמצא לומר כו'. </span>כלומר אם באת לומר פשיטא דלעולם חוזר דאי בכדי שיראה מאי איכא כו': 


lvr: 42
pgn: 50
dfh: b
trm: איכא דאילו שתות כו'
txt:
<span class='five'>איכא דאילו שתות כו'. </span>כי נמי אמרינן תרוייהו בכדי שיראה עדיין יש חילוק זה ביניהם: 


lvr: 42
pgn: 50
dfh: b
trm: משום הכי חזרו
txt:
<span class='five'>משום הכי חזרו. </span>מעיקרא כי שוי להו ר' טרפון יתר על שתות אונאה דלרבנן בטול מקח ולא הרחיב זמן החזרה שמחו בשתות עצמה דמחילה לאלתר כדאמרן וכי הדר אמר להו כל היום חזרו דהחמיר להם ביתר על שתות ופגם להם יותר ממה שהשביחם בשתות עצמה כדפרישית: 


lvr: 42
pgn: 50
dfh: b
trm: אלא אי אמרת לעולם חוזר
txt:
<span class='five'>אלא אי אמרת לעולם חוזר. </span>נהי נמי דשתות עצמה משוי להו אונאה כרבנן דהאי דאמר לעיל שמחו בשתות עצמה שינויא דחיקא הוה משום שמחה דמעיקרא דקשיא לן במאי שמחו והשתא אמרת לי דשמחה מעיקרא משום בטול מקח היא דהואי דלרבנן לעולם ולר' טרפון היו סבורין בכדי שיראה כדין אונאה דרבנן כי הדר אמר להו כל היום אכתי שמחה איכא דלרבנן לעולם ולר' טרפון כל היום ותו לא ואי משום שתות עצמה דלרבנן בכדי שיראה ולדידיה כל היום הרבה הוא שבח שמשביח רבי טרפון ביתר על השתות מפגם שפוגם בשתות עצמה שהרי יכולין ליזהר בשתות עצמה יפחתו לו מעט ותהא מחילה נמצאו משתכרין בשל רבי טרפון כל אונאה שיתר על שתות: 


lvr: 42
pgn: 50
dfh: b
trm: בטול מקח לא שכיח
txt:
<span class='five'>בטול מקח לא שכיח. </span>ואין שבח זה חשוב להם במידי דלא שכיח וכי מיקרי והוי נמי הרי נתן לו שהות כל היום לחזור ורוב הנמלכים נמלכים בו ביום הלכך פגם דשתות עצמה עדיף להו: 


lvr: 42
pgn: 50
dfh: b
trm: ומחזיר אונאה
txt:
<span class='five'>ומחזיר אונאה. </span>ולית ליה לרבא ידו על העליונה דמתני' דס'ל כר' נתן דברייתא דקיימא לן ר' נתן דיינא הוא ונחית לעומקא דדינא בפרק הבית והעלייה <span class='mareimakom'>(לקמן דף קיז: ובב'ק נג.)</span>: 


lvr: 42
pgn: 50
dfh: b
trm: יד מוכר על העליונה
txt:
<span class='five'>יד מוכר על העליונה. </span>אם נתאנה מוכר והוא הדין אם נתאנה לוקח יד לוקח על העליונה והכי מוקמינן לה לקמן <span class='mareimakom'>(דף נא)</span> מאי דשייר במתניתין תני בברייתא: 


lvr: 42
pgn: 50
dfh: b
trm: מוכר
txt:
<span class='five'>מוכר. </span>שאין בידו מה להראות ולימלך אינו מכיר באונאתו עד שיראה טלית אחרת כדמותה נמכרת בדמים יקרים הלכך לעולם חוזר אם לא נתייקרו טליתות בינתים:  משום


lvr: 42
pgn: 51
dfh: a
trm: משום הכי חזרו
txt:
<span class='five'>משום הכי חזרו. </span>שהם היו מוכרין ואינן נהנין בהרחבת זמן החזרה דר' טרפון שהרי אפי' לרבנן לעולם חוזרים: 


lvr: 42
pgn: 51
dfh: a
trm: מבעל הבית
txt:
<span class='five'>מבעל הבית. </span>תכשיטין וכלי תשמיש שלו חביבין עליו ואינו מוכרן אלא ביוקר והוה ליה כמפרש יודע אני שיש בו אונאה דאמרינן לקמן אין לו עליו אונאה כך מצאתי בשאילתות דרב אחאי <span class='mareimakom'>(פ' בהר סי' קיג)</span>: 


lvr: 42
pgn: 51
dfh: a
trm: בצדרייתא
txt:
<span class='five'>בצדרייתא. </span>בגדי קנבוס העומדים לימכר: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 42
pgn: 51
dfh: a
trm: זבנת קנית
txt:
<span class='five'>זבנת קנית. </span>אם לקחת חפץ המתקיים שכר הוא אצלך שלא הוצאת המעות ביציאה והרי הוא מתקיים לך: 


lvr: 42
pgn: 51
dfh: a
trm: תניא כוותיה דרב נחמן
txt:
<span class='five'>תניא כוותיה דרב נחמן. </span>דאפי' בכדי אונאה אינו חוזר בו ואין מחזירין לו אונאה מדתלי טעמא מפני שהוא בקי כגון ספסר: 


lvr: 42
pgn: 51
dfh: a
trm: מתני' קתני לוקח
txt:
<span class='five'>מתני' קתני לוקח. </span>היכא דנתאנה לוקח קתני דידו על העליונה כדקתני תן לי מעותי: 


lvr: 42
pgn: 51
dfh: a
trm: לימא רב דאמר כר' מאיר
txt:
<span class='five'>לימא רב דאמר כר' מאיר. </span>דאמר מתנה על מה שכתוב בתורה תנאו בטל אפי' בדבר שבממון: 


lvr: 42
pgn: 51
dfh: a
trm: ר' יהודה אומר בדבר שבממון
txt:
<span class='five'>ר' יהודה אומר בדבר שבממון. </span>כגון שאר וכסות ניתן למחילה והרי מחלה אבל עונה שהיא צער הגוף לא ניתן למחילה:  מי


lvr: 42
pgn: 51
dfh: b
trm: דודאי עקר
txt:
<span class='five'>דודאי עקר. </span>בשעת התנאי עוקר דברי תורה שהטילה עליו שאר כסות ועונה וזה עוקר החובה מעליו ואפי' הוא נותן לאחר זמן מתנה בעלמא הוא: 


lvr: 42
pgn: 51
dfh: b
trm: שאין בו אונאה
txt:
<span class='five'>שאין בו אונאה. </span>אם אמר לו בלשון זה אין זה לשון מחילת אונאה אלא לשון תביעת אונאה דע'מ שאין בו אונאה אמר והרי יש בו ומקח טעות נמי הוי ואם רצה לחזור חוזר לגמרי: 


lvr: 42
pgn: 51
dfh: b
trm: הנושא ונותן באמנה
txt:
<span class='five'>הנושא ונותן באמנה. </span>מכור במה שתוכל ותן לי המעות לזמן פלוני והנני סומך עליך ונותן לו שכר טרחו כדלקמן: 


lvr: 42
pgn: 51
dfh: b
trm: אין לו עליו אונאה
txt:
<span class='five'>אין לו עליו אונאה. </span>לומר יותר היה שוה ואם מכר זה בדמים רבים אין זה יכול לומר לא אתן אלא דמיו: 


lvr: 42
pgn: 51
dfh: b
trm: מפרש
txt:
<span class='five'>מפרש. </span>שפירש לו יודע אני שיש אונאה ואני מוכרו לך ע'מ שאין לך עלי אונאה דבהא אמר רבי יהודה דמתנה ותנאו קיים דדמי לשאר וכסות: 


lvr: 42
pgn: 51
dfh: b
trm: הרי זה לא יחשוב לו את הרע באמנה ואת היפה בשוה
txt:
<span class='five'>הרי זה לא יחשוב לו את הרע באמנה ואת היפה בשוה. </span>להיות לו המתנת מעות היפה בשכר טרחו כגון היה לו שני יינות יפה שיש לו עליו קופצים ללקחו בבת אחת והרע שאינו נמכר אלא בחנות לא יאמר לו הרי לך יפה בשוויו ע'מ שתמכור לי הרע בחנות כמה שתוכל ולכשימכר תן לי מעות שניהם ופוטר עצמו בהמתנת מעות של דמי היפה מלתת שכר טרחו על הרע והוי כרבית: 


lvr: 42
pgn: 51
dfh: b
trm: אלא או זה וזה באמנה
txt:
<span class='five'>אלא או זה וזה באמנה. </span>ויתן לו כדרך הנותן באמנה ששכר קצוב היה להם כדמפרש לקמן ארבעה למאה: 


lvr: 42
pgn: 51
dfh: b
trm: ונותן לו שכר כתף שכר גמל
txt:
<span class='five'>ונותן לו שכר כתף שכר גמל. </span>אם נתן באמנה כשיבואו לחשבון ינכה לו שכר כתף המוליכו מביתו לחנות ואם הוצרך לגמלים נותן לו שכר גמל: 


lvr: 42
pgn: 51
dfh: b
trm: בצדרויי
txt:
<span class='five'>בצדרויי. </span>מוכרי בגדי קנבוס ששכר קצוב להם ליתן ארבעה למאה למי שטורח במכירתן: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 42
pgn: 51
dfh: b
trm: כמה תהא הסלע חסירה
txt:
<span class='five'>כמה תהא הסלע חסירה. </span>מטבע היוצא ותמיד הוא שוחק וחסר כמה תחסר ואם הוציאה לא תהא אונאה: 


lvr: 42
pgn: 51
dfh: b
trm: איסר לדינר
txt:
<span class='five'>איסר לדינר. </span>והוא אחד מכ'ד בו דו' מעה כסף דינר מעה שני פונדיונים פונדיון שני איסרין ובגמ' מפרש מאי שנא דגבי שאר סחורה אמרי' שתות וכאן יש אומרים כך ויש אומרים כך: 


lvr: 42
pgn: 52
dfh: a
trm: עד ערבי שבתות
txt:
<span class='five'>עד ערבי שבתות. </span>שבא להוציאה בערב שבת לסעודת שבת אז ידע אם יוכל להוציאה ויקבלוה ממנו: 


lvr: 42
pgn: 52
dfh: a
trm: ונותנה
txt:
<span class='five'>ונותנה. </span>בחילול מעשר שני ובגמ' מפרש אם בשויה אם בסלע יפה לפי שאינה מדה זו של פוסלי מטבע בשביל חסרון מעט אלא נפש רעה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 42
pgn: 52
dfh: a
trm: ורמינהי כמה תהא סלע חסירה ויהא בה אונאה
txt:
<span class='five'>ורמינהי כמה תהא סלע חסירה ויהא בה אונאה. </span>אלמא בהני שיעורי הויא אונאה ומתני' קתני ולא יהא אלמא בהני שיעורי לאו אונאה היא עד דאיכא טפי: 


lvr: 42
pgn: 52
dfh: a
trm: אמר רב פפא
txt:
<span class='five'>אמר רב פפא. </span>לעולם אימא לך בהני שיעורי הויא אונאה ולא יהא דמתני' לאו אשיעורא קאי אלא אפחות מכשיעור קאי: 


lvr: 42
pgn: 52
dfh: a
trm: מלמטה למעלה קחשיב
txt:
<span class='five'>מלמטה למעלה קחשיב. </span>וה'ק סלע הפוחתת והולכת עד כמה יכול להוציאה עד שתפחת שיעור כך וכך ומכיון שהגיעה לשיעור הזה יהא בה אונאה: 


lvr: 42
pgn: 52
dfh: a
trm: מלמעלה למטה חשיב
txt:
<span class='five'>מלמעלה למטה חשיב. </span>סלע שפחתה כמה פחתה להיות בה אונאה מפרש כל פחיתה גדולה שבה כגון שבע איסרות או שש או חמש הויא אונאה עד ד' והיא בכלל אבל לתנא דידן אין ארבעה בכלל לא יהא ועל כרחך לא מיתוקמא אלא בהכי: 


lvr: 42
pgn: 52
dfh: a
trm: ומאי שנא בטלית
txt:
<span class='five'>ומאי שנא בטלית. </span>סתם סחורה דתנן בהו לעיל <span class='mareimakom'>(דף מט:)</span> שתות למקח: 


lvr: 42
pgn: 52
dfh: a
trm: עשיק
txt:
<span class='five'>עשיק. </span>לשון יוקר הוא וחבירו באיזהו נשך <span class='mareimakom'>(לקמן דף עד.)</span> באתרא דאמימר עשיק עפרא: 


lvr: 42
pgn: 52
dfh: a
trm: בסלע עד שקל
txt:
<span class='five'>בסלע עד שקל. </span>סלע הטבוע ופוחת והולך עד שקל מותר לקיימו שאין עשוי לרמות בו בני אדם למוכרו בסלע יפה לפי שפחת שלו ניכר אבל משפחת משקל לא יקיימנו לפי שבא לרמות ולמוכרו בתורת שקל שאין פחת שלו ניכר לגבי שקל מתוך שהוא רחב שבתחילה היה סלע אינו נראה חסר משקל שקל הוא מטבע של חצי סלע ודינר מטבע קטן שנים מהם יש בשקל: 


lvr: 42
pgn: 52
dfh: a
trm: בדינר עד רובע
txt:
<span class='five'>בדינר עד רובע. </span>ואם היה דינר נפחת עד שעמד על רובע מותר לקיימו קס'ד רובע דינר קאמר ולקמיה פריך מאי שנא סלע דלא מצי לשהויי אלא עד חציו ודינר עד רובע משחסר ועמד על פחות מרובע לא יקיימנו דאתי לאפוקיה ברובע: 


lvr: 42
pgn: 52
dfh: a
trm: דינר הבא מסלע אסור לקיימו
txt:
<span class='five'>דינר הבא מסלע אסור לקיימו. </span>אפי' להוציאו בדינר דמתוך שהוא בא ממטבע עבה ורחבה טועין בו לאמדו בשקל ואתי לקבולי בתורת שקל: 


lvr: 42
pgn: 52
dfh: a
trm: מאי קאמר
txt:
<span class='five'>מאי קאמר. </span>הא ליכא למימר פחות מיכן דאם עמד סלע על פחות משקל או אם עמד דינר על פחות מרובע איסר אסור לקיימו דמאי איריא איסר אפילו משהו נמי דהא אמר בסלע עד שקל ותו לא: 


lvr: 42
pgn: 52
dfh: b
trm: יתר על כן מוכרה בשויה
txt:
<span class='five'>יתר על כן מוכרה בשויה. </span>לעיל קתני לה גבי סלע שפיחתה מוכרה בשויה לפי דמיה ולא ביפה אלמא מותר לקיימה: 


lvr: 42
pgn: 52
dfh: b
trm: מאי לאו דפחת' פורתא פורתא
txt:
<span class='five'>מאי לאו דפחת' פורתא פורתא. </span>וקאמר מותר לקיימה עד שקל אלמא לא מיחלפא בסלע ותיובתא דרב הונא: 


lvr: 42
pgn: 52
dfh: b
trm: מן הצד לא יקבנה
txt:
<span class='five'>מן הצד לא יקבנה. </span>לפי שהרמאי שימצאנה יקוץ אותה סביב עד שיוציא את הנקב ומרמה בה את האחרים ויוציאנה בשקל: 


lvr: 42
pgn: 52
dfh: b
trm: ומאי שנא טלית דלא מפליג
txt:
<span class='five'>ומאי שנא טלית דלא מפליג. </span>דקתני בכדי שיראה לתגר או לקרובו לא שנא כרך לא שנא כפר: 


lvr: 42
pgn: 52
dfh: b
trm: אם לחסיד
txt:
<span class='five'>אם לחסיד. </span>קאמר דיש לו תרעומת על המחזיר מי כופהו לקבל שיתרעם טוב לו שלא יקבלנה משיקבלנה ויוציא דיבה על חבירו: 


lvr: 42
pgn: 52
dfh: b
trm: ואחר שאינו חסיד
txt:
<span class='five'>ואחר שאינו חסיד. </span>ולא רצה לקבלה אין לזה עליו אלא תרעומת דאיהו הוא דאפסיד אנפשיה שלא החזירו בזמנו: 


lvr: 42
pgn: 52
dfh: b
trm: מאי קאמר
txt:
<span class='five'>מאי קאמר. </span>בא לפורטה פורטה בשויה מתניתין אתא לאשמועינן דכיון דפיחתה כדי אונאה אסור להוציאה ביפה: 


lvr: 42
pgn: 52
dfh: b
trm: ה'ק
txt:
<span class='five'>ה'ק. </span>אע'פ שכשבא לפורטה בירושלים בפרוטות ליקח סעודת מעשר על כרחו יפרטנה בשויה ולא ביפה אפילו הכי סלע שמה שאינה אלא נפש רעה וכשחילל מעשר עליה מחלל ביפה ואשמועינן חזקיה דמתני' דקתני נותנה למעשר שני כאילו היא יפה קאמר: 


lvr: 42
pgn: 52
dfh: b
trm: שאין בו שוה פרוטה
txt:
<span class='five'>שאין בו שוה פרוטה. </span>ואין בו כח לתפוס פדיונו שיתן פרוטה ויחללנה כדאמר לקמן ממעשרו ולא כל מעשר כו': 


lvr: 42
pgn: 52
dfh: b
trm: יהא מחולל על מעות הראשונות
txt:
<span class='five'>יהא מחולל על מעות הראשונות. </span>שחיללתי עליה מעשר שני ועודן בידי יהא אף זה מחולל על אותו מעשר: 


lvr: 42
pgn: 52
dfh: b
trm: שאי אפשר לאדם לצמצם מעותיו
txt:
<span class='five'>שאי אפשר לאדם לצמצם מעותיו. </span>לחלל בשווין בצמצום שמתוך שהוא ירא מלפחות ונמצא אוכלו בלא חילוף הוא מוסיף על דמיו הילכך פחות משוה פרוטה זה מחלל על אותו עודף אלמא לא פרקינן בצמצום וכ'ש בפחות: 


lvr: 42
pgn: 52
dfh: b
trm: בתורת יפה
txt:
<span class='five'>בתורת יפה. </span>בשויה וה'ק כשם שכשבא לפורטה בירושלים לא יקבלוה הימנו להדיא אלא בשויה ויש מזלזלין בדמיה יותר מכדי פחתה כך כשבא לחללה מחללה בשויה דמים פחותים: 


lvr: 42
pgn: 52
dfh: b
trm: בתורת יפה
txt:
<span class='five'>בתורת יפה. </span> משחלל עליה כפי דמים ודאין שלה כך לא יחלל על זו אלא בדמים ודאין שלה: 


lvr: 42
pgn: 52
dfh: b
trm: דתרי זילי לא מזלזלינן ביה
txt:
<span class='five'>דתרי זילי לא מזלזלינן ביה. </span>דאע'ג דתנן נותן למעשר שני חד זילותא אשמועינן דמתחלל על סלע חסירה ולא אמרינן הרי הוא כאסימון או כמעות הניתנות באסימון אבל תרי זילי לחלל עליה מעשר בדמי סלע יפה לא: 


lvr: 42
pgn: 52
dfh: b
trm: ביכורים
txt:
<span class='five'>ביכורים. </span>הוקשו לתרומה דקרינהו רחמנא תרומה דאמר מר <span class='mareimakom'>(מכות דף יז.)</span> ותרומת ידך אלו ביכורים: 


lvr: 42
pgn: 52
dfh: b
trm: וחומש
txt:
<span class='five'>וחומש. </span>זר האוכלן בשוגג דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כב)</span> ואיש כי יאכל קדש בשגגה וגו':  ואסורים


lvr: 42
pgn: 53
dfh: a
trm: ואסורים לזרים
txt:
<span class='five'>ואסורים לזרים. </span>בלא יאכל ואצטריך למתנייה משום דבעי למתנייה מה שאין כאן במעשר דאפי' איסור ליכא: 


lvr: 42
pgn: 53
dfh: a
trm: והן נכסי כהן
txt:
<span class='five'>והן נכסי כהן. </span>לקדש בהן את האשה משא'כ במעשר סתם משנה כרבי מאיר דאמר מעשר ממון גבוה הוא והמקדש בו לא קידש: 


lvr: 42
pgn: 53
dfh: a
trm: טעונים רחיצת ידים
txt:
<span class='five'>טעונים רחיצת ידים. </span>לפירות שהידים טמאות שניות גזרו בהן רבנן ושני עושה שלישי בתרומה מה שאין כן במעשר שאין טעון רחיצת ידים לפירות דאמר מר הנוטל ידיו לפירות הרי זה מגסי הרוח והכי מוקמי' לה בחגיגה בפ' שני <span class='mareimakom'>(דף יח:)</span>: 


lvr: 42
pgn: 53
dfh: a
trm: והערב שמש
txt:
<span class='five'>והערב שמש. </span>לטומאה דאורייתא: משא'כ במעשר דאמר מר טבל ועלה אוכל במעשר ומקרא ילפינן לה ביבמות בפרק הערל <span class='mareimakom'>(דף עד:)</span>: 


lvr: 42
pgn: 53
dfh: a
trm: ועולין באחד ומאה
txt:
<span class='five'>ועולין באחד ומאה. </span>צריכין אחד ומאה לבטל ואין בטלין ברוב משא'כ במעשר דבטיל ברוב ולא בעי אחד ומאה ועל כרחך במעשר שאין לו תקנתא לא בפדייה ולא להעלותו לירושלים קאמר דאי אית ליה תקנתא אמור רבנן דבר שיש לו מתירין לא בטיל והכא כגון שנטמא דלית ליה תקנתא באכילה ואין בו שוה פרוטה דלאו בר פדייה הוא אם איתא לדחזקי' כו': 


lvr: 42
pgn: 53
dfh: a
trm: דלגבי תרומה
txt:
<span class='five'>דלגבי תרומה. </span>משנה זו במסכת בכורים <span class='mareimakom'>(פ'ב מ'א)</span> שנויה הלכך חשיבותא דידה קא מני ואזיל ולאו קולי דידה שתהא היא עולה ומעשר אינו עולה: 


lvr: 42
pgn: 53
dfh: a
trm: ונצרף
txt:
<span class='five'>ונצרף. </span>יביאנו אצל המעורב ויאמר המעורב וזה מחוללים על פרוטה זו ואשתכח דיש לו מתירין: 


lvr: 42
pgn: 53
dfh: a
trm: דאורייתא ודרבנן לא מצטרפי
txt:
<span class='five'>דאורייתא ודרבנן לא מצטרפי. </span>לתפוס פרוטה זו בקדושת מעשר שהמעורב מן התורה בטל ברוב דכתיב <span class='mareimakom'>(שמות כג)</span> אחרי רבים להטות ורבנן הוא דאמרו היכא דיש לו מתירין לא ליבטול הלכך אין איסור מעשר בזה אלא מדרבנן הילכך אין מצטרף עם זה לתפוס פדיונו נמצא שוה חצי פרוטה שהביא נאכל בלא חילול אבל דחזקיה מעות הראשונות כבר נתפסו: 


lvr: 42
pgn: 53
dfh: a
trm: וניתי
txt:
<span class='five'>וניתי. </span>חצי שוה פרוטה דמעשר שני של דמאי הלקוח מעם הארץ דאיסורו ופדיונו דרבנן דמדאורייתא כל אדם נאמן על המעשרות: 


lvr: 42
pgn: 53
dfh: a
trm: ויחלל עליהן מעשר שוה פרוטה ומחצה
txt:
<span class='five'>ויחלל עליהן מעשר שוה פרוטה ומחצה. </span>ונחלליה להאי מעורב על היאך חצי פרוטה יתירא דהויא ליה כדחזקיה: 


lvr: 42
pgn: 53
dfh: a
trm: לא תפסה
txt:
<span class='five'>לא תפסה. </span>לפרוטה שניה וא'ת המעורב בו יצטרף להשלים הדר הוה ליה דאורייתא ודרבנן ואם באת לומר דחזקיה נמי היכי משכחת שיש עודף על ידי מי נתפס משכחת ליה במחלל מעשר בסלע שלם או בשקל או באיסר שאפי' לא היה המעשר שווה אלא שלש פרוטות נתפס כל האיסר: 


lvr: 42
pgn: 53
dfh: a
trm: גזירה דלמא אתי לאתויי ב' פרוטות
txt:
<span class='five'>גזירה דלמא אתי לאתויי ב' פרוטות. </span>ומעשר בפרוטה ומחצה ונמצא שוה חצי פרוטה נאכל בלא חלול הלכך טוב לו שיבטל ברוב: 


lvr: 42
pgn: 53
dfh: b
trm: ואפי' בירושלים
txt:
<span class='five'>ואפי' בירושלים. </span>שאין מעשר טהור נפדה שם דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים יד)</span>  כי ירחק ממך [וגו'] ונתת בכסף ולא כשהיה בירושלים: 


lvr: 42
pgn: 53
dfh: b
trm: בלקוח
txt:
<span class='five'>בלקוח. </span>מעשר זה ולא הוא עצמו היה מעשר אלא צרכי סעודה שלקח בירושלים בכסף מעשר: 


lvr: 42
pgn: 53
dfh: b
trm: מאי יצא
txt:
<span class='five'>מאי יצא. </span>נמי דקאמר דנפול מחיצות חומת ירושלים ושוב אין מעשר נאכל שם עד שיעמדו מחיצות דבעינן לפני ה' תאכלנו <span class='mareimakom'>(שם יב)</span> ובפדייה נמי לא דקלטוהו מחיצות מלפדותו עוד משנכנס לתוכו: 


lvr: 42
pgn: 53
dfh: b
trm: מחיצה לאכול דאורייתא מחיצה לקלוט דרבנן
txt:
<span class='five'>מחיצה לאכול דאורייתא מחיצה לקלוט דרבנן. </span>מחיצה שנאמרה בתורה לא הוזכרה אלא לאכול בתוכה ושאמרו במשנה מחיצות קולטות אותם מלפדות עוד אם יצא דרבנן היא: 


lvr: 42
pgn: 53
dfh: b
trm: וכי גזור רבנן כו'
txt:
<span class='five'>וכי גזור רבנן כו'. </span>לאו רבא קאמר לה אלא המקשה קאמר מדאמר רבא קליטת מחיצות מדרבנן בעלמא היא והשתא דנפול מחיצות ליתא לההיא גזירה דכי גזור רבנן היכא דאיתנהו וזה הוציא את המעשר לחוץ אבל כי ליתנהו לא גזור הלכך ניפרקיה ואמאי בטלי: 


lvr: 42
pgn: 53
dfh: b
trm: ומשני לא פלוג רבנן
txt:
<span class='five'>ומשני לא פלוג רבנן. </span>בין יוצא מתוכן לנפלו דקליטת מחיצות גזרו בסתם בין איתנהו בין ליתנהו: 


lvr: 42
pgn: 53
dfh: b
trm: רב הונא ברבי יהודה אמר
txt:
<span class='five'>רב הונא ברבי יהודה אמר. </span>הא דאותבת לחזקיה מרישא דקתני באיזה מעשר אמרו שאין בו שוה פרוטה וקשיא לך ליעבד כדחזקיה לא קשיא: 


lvr: 42
pgn: 53
dfh: b
trm: חדא קתני אין בו שוה פרוטה שנכנס לירושלים ויצא
txt:
<span class='five'>חדא קתני אין בו שוה פרוטה שנכנס לירושלים ויצא. </span>דקליטת מחיצות מעכבת מלחללו עוד על מעות הראשונות: 


lvr: 42
pgn: 53
dfh: b
trm: אפי' יש בו שוה פרוטה
txt:
<span class='five'>אפי' יש בו שוה פרוטה. </span>נמי לאו בר אכילה ולאו בר חילול הוא ואמאי תני באיזה מעשר אמרו בשאין בו שוה פרוטה כו': 


lvr: 42
pgn: 53
dfh: b
trm: לא מבעיא יש בו
txt:
<span class='five'>לא מבעיא יש בו. </span>דכיון דבר פדייה הוא חיילא עליו קליטת מחיצות דרבנן ולא מיפרוק תו אבל אין בו אימא בכה'ג לא לגזור רבנן קליטת מחיצות לפדייה דמילתא דלא שכיח היא לחללו על מעות הראשונות וניעבד ליה כדחזקיה קמ'ל: 


lvr: 42
pgn: 53
dfh: b
trm: רב אמי אמר אין בו שוה פרוטה
txt:
<span class='five'>רב אמי אמר אין בו שוה פרוטה. </span>שנינו אבל אם יש בו שוה פרוטה בר גאולה הוא ותופס פדיונו: 


lvr: 42
pgn: 53
dfh: b
trm: ורב אסי אמר אין בחומשו שוה פרוטה
txt:
<span class='five'>ורב אסי אמר אין בחומשו שוה פרוטה. </span>שנינו דלאו בר גאולה הוא עד שיהא בו שוה ארבע פרוטות כדי שיהא ראוי לתוספת חומש דכתיב בהאי קרא: 


lvr: 42
pgn: 53
dfh: b
trm: דיו שיאמר כו'
txt:
<span class='five'>דיו שיאמר כו'. </span>כדחזקיה ולא אמרינן ימתין עד שיעלנו לירושלים או ימתין עד שיצרפנו עם אחר דכיון דבחומשיה ליכא [פרוטה] לא קחשיב ודיו בכך: 


lvr: 42
pgn: 53
dfh: b
trm: אלא למ'ד אין בו מאי דיו
txt:
<span class='five'>אלא למ'ד אין בו מאי דיו. </span>מאי רבותיה דאצטריך למתני דיו ליתני אומר הוא וחומשו כו': 


lvr: 42
pgn: 53
dfh: b
trm: או חומשא מלבר
txt:
<span class='five'>או חומשא מלבר. </span>על ארבעה רבעי' מוסיף החמישית מן החוץ דהוו להו לעשרים זוז חמשא זוזי: 


lvr: 42
pgn: 53
dfh: b
trm: הבעלים אומרים בעשרים
txt:
<span class='five'>הבעלים אומרים בעשרים. </span>גבי מקדיש ופודה הקדשו תנן לה במסכת ערכין <span class='mareimakom'>(דף כז.)</span>: 


lvr: 42
pgn: 53
dfh: b
trm: מפני שמוסיפין חומש
txt:
<span class='five'>מפני שמוסיפין חומש. </span>ועשרים שלהן הוו כ'ה דאילו שאר כל אדם לא יוסיף חומש:  הבעלים


lvr: 42
pgn: 54
dfh: a
trm: הבעלים נותנין
txt:
<span class='five'>הבעלים נותנין. </span>על כרחן עשרים ושש שאי אפשר לתת לזה באחד ועשרים שנמצא הקדש נפסד בחמשה סלעים ולבעלים נמי לא פחתינן מן הקרן ששמאה איש אחר הלכך נותנין כ'א לקרן וחמשה לתוספת חומש ועל עילויו של זה שהעלה בדמיו סלע אין מוסיף חומש אלא על קרן ששמאה הוא: 


lvr: 42
pgn: 54
dfh: a
trm: עשרים וחמש הבעלים נותנין שלשים
txt:
<span class='five'>עשרים וחמש הבעלים נותנין שלשים. </span>והתם <span class='mareimakom'>(ערכין ד' כז:)</span> פריך ונימא לגיזבר אתא גברא בחריקאי הרי בא אחר תחתינו שחפץ ליתן כמה שעולה קרן וחומש שאמרתי ואין הקדש נפסד ולמה נכוף את זה לתת שלשים וסיום המשנה אמר אחד הרי הוא שלי בעשרים ושש אומר הגעתיך: 


lvr: 42
pgn: 54
dfh: a
trm: או דלמא ארבעה בחמשה פריק
txt:
<span class='five'>או דלמא ארבעה בחמשה פריק. </span>כך הוא גזירת הכתוב שהחומש מן הפדיון הוא ואין שוה ארבעה נפדין בפחות מחמשה: 


lvr: 42
pgn: 54
dfh: a
trm: ואין לו ביעור
txt:
<span class='five'>ואין לו ביעור. </span>בשנה שלישית שנצטוו ישראל לבער כל מעשרותיהם מן הבית ולתת למי שהם רוצים כדכתיב <span class='mareimakom'>(דברים יד)</span>  מקצה שלש שנים וגו': 


lvr: 42
pgn: 54
dfh: a
trm: דכ'ע חומש לא מעכב
txt:
<span class='five'>דכ'ע חומש לא מעכב. </span>שיהא האוכלו לוקה עליו משום לא תוכל לאכול בשעריך <span class='mareimakom'>(שם יב)</span> : 


lvr: 42
pgn: 54
dfh: a
trm: והכא בחוששין לפשיעותא
txt:
<span class='five'>והכא בחוששין לפשיעותא. </span>הא דקאמר רבי יהושע לא יאכל מדרבנן קאמר שמא יפשע ויתיאש ולא יתן חומש עוד: 


lvr: 42
pgn: 54
dfh: a
trm: הרי אמרו
txt:
<span class='five'>הרי אמרו. </span>במסכת בכורות בפרק בתרא <span class='mareimakom'>(ד' נא.)</span>: 


lvr: 42
pgn: 54
dfh: a
trm: אינה משתלמת
txt:
<span class='five'>אינה משתלמת. </span>מעות אלא פירות חולין שהתשלומין נעשין תרומה כדכתיב בו את הקודש מה שהוא נותן לו נעשה קודש אלמא מידי דחזי להכי בעינן: 


lvr: 42
pgn: 54
dfh: a
trm: דמי תרומה
txt:
<span class='five'>דמי תרומה. </span>כמה שהיא שוה לימכר בשוק ודמיה פחותין מדמי חולין שאינה ראויה אלא לכהנים ואינה ראויה בימי טומאתו ואם מטמאה אסורה באכילה לפיכך דמיה מועטים והיינו דקאמר דמי תרומה: 


lvr: 42
pgn: 54
dfh: a
trm: והקרן
txt:
<span class='five'>והקרן. </span>השני שהוא בא מחמת כפל של קנס גניבה משלם נמי דמי תרומה כלומר מעות כמו שנמכרת תרומה בשוק:  ש'מ


lvr: 42
pgn: 54
dfh: b
trm: גבי גזל כתיב
txt:
<span class='five'>גבי גזל כתיב. </span>גבי אשם גזילות כתיב אם גזל וכפר ונשבע לשקר חמישיתיו חמישיות הרבה: 


lvr: 42
pgn: 54
dfh: b
trm: נתן לו את הקרן
txt:
<span class='five'>נתן לו את הקרן. </span>לאחר שנשבע והודה ונתחייב קרן וחומש ונשבע לו על החומש שחזר וכפר את החומש ואמר נתתיו לך ונשבע והודה הרי זה מוסיף חומש על חומש שכפר וכן אם חזר ונתן לו חומש ראשון שנשבע עליו וחזר וכפר ונשבע על חומש שני והודה מוסיף חומש על חומש שני וכן לעולם: 


lvr: 42
pgn: 54
dfh: b
trm: עד שיתמעט הקרן
txt:
<span class='five'>עד שיתמעט הקרן. </span>חומש שהוא מחוייב כבר וחוזר וכופרו קרוי קרן עד שתהא כפירת שבועתו בפחות משוה פרוטה: 


lvr: 42
pgn: 54
dfh: b
trm: כתיב חמישיתו
txt:
<span class='five'>כתיב חמישיתו. </span>דלא משמע אלא חד חומש ואפ'ה תנן בה חומשא דחומשא כגון אם נתן קרן וחומש מן החולין כמשפטו ונעשו התשלומין תרומה וחזר ואכל אותו חומש משלם אותו וחומשו: 


lvr: 42
pgn: 54
dfh: b
trm: ואחד הסך
txt:
<span class='five'>ואחד הסך. </span>שמן של תרומה דסיכה כשתייה ושתייה כאכילה דאמרינן בפ' בתרא [דיומא] <span class='mareimakom'>(דף עו.)</span> שתייה כאכילה מואכלת לפני ה' וגו' וכתיב ביה תירושך וסיכה כשתייה דכתיב ותבא כמים בקרבו וכשמן בעצמותיו אבל אם ביערה על ידי דבר אחר אינו משלם חומש דאיש כי יאכל קדש כתיב פרט למזיק את התרומה על ידי דבר שאינה אכילה: 


lvr: 42
pgn: 54
dfh: b
trm: ולא איבעויי מיבעיא לן
txt:
<span class='five'>ולא איבעויי מיבעיא לן. </span>אם מוסיף חומש על חומש אם לא דפשיטא לן דלא מוסיף דלא אשכחן ביה רמז בקרא כדאשכחן בתרומה רמז פורתא כדבעינן למימר קמן דבתרומה כתיב ויסף חמישיתו ולא כתיב יסף כדגבי מעשר ולשון ויסף משמע שתי תוספות יוסיף וחוזר ויוסיף אבל יסף חדא משמע: 


lvr: 42
pgn: 54
dfh: b
trm: גבי הקדש
txt:
<span class='five'>גבי הקדש. </span>הפודה את הקדשו כתיב ואם המקדיש יגאל ויסף חמישית כסף ערכך: הכי גרסינן 


lvr: 42
pgn: 54
dfh: b
trm: ותנן הפודה את הקדשו מוסיף חומש
txt:
<span class='five'>ותנן הפודה את הקדשו מוסיף חומש. </span>ובמתני' דפירקין הוא ולא גרסינן הנהנה מן ההקדש שוה פרוטה כו' דההיא במעילה קא מיירי וגבי מעילה לא כתיב ויסף אלא יסף ולא כתיב חמישית אלא חמישיתו ואת אשר חטא מן הקדש ישלם וגו': 


lvr: 42
pgn: 54
dfh: b
trm: מאי
txt:
<span class='five'>מאי. </span>אם חזר וחילל את החומש מהו שיוסיף חומש מי אמרינן האי דגבי תרומה אע'ג דלא כתיב חמישיתיו תנן בה חומשא דחומשא משום דכתיב ויסף דמשמע שתי תוספות אי טעמא משום משמעותא הוא הכא נמי כתיב ויסף וחייב להוסיף: 


lvr: 42
pgn: 54
dfh: b
trm: או דלמא
txt:
<span class='five'>או דלמא. </span>טעמא דתרומה לאו משום משמעותא הוא אלא משום דקיימא לן גורעין ומוסיפין ודורשין הלכך ויסף דגבי תרומה כי שקלת לה ו' דויסף ותיקרי ביה יסף חמישיתו ושדית ליה בסוף חמישיתיו אתקרי חמישיתיו בשני ווין ונשתמע חמישיות הרבה אבל הכא גבי הקדש דלא כתיב אלא חמישית אע'ג דשקלת כו'. ואם תאמר נישדייה באמצע תיבה ונקרי חמישיות כסף ערכך לא אשכחן גורעין ומוסיפין להפסיק את התיבה  אלא או בראשה או בסופה כדאמרינן בסדר יומא <span class='mareimakom'>(דף מח.)</span> ולקח מדם הפר דם מהפר יקבלנו: 


lvr: 42
pgn: 54
dfh: b
trm: תיפוק ליה כו'
txt:
<span class='five'>תיפוק ליה כו'. </span>מאי קמבעי' ליה לרבא תיפוק ליה דאם חזר וחילל את החומש הראשון אין מוסיף חומש דהוה ליה הקדש שני אפילו חזר וחילל קרן עצמו שהתפיס תחת הראשון אין מוסיף חומש: 


lvr: 42
pgn: 54
dfh: b
trm: חומש כתחלת הקדש דמי
txt:
<span class='five'>חומש כתחלת הקדש דמי. </span>שהרי מאיליו ניתוסף ולא נתפס תחת הראשון הלכך בעיין מטעם דהקדש שני לא תיפשוט ליה משום הכי מספקא ליה: 


lvr: 42
pgn: 54
dfh: b
trm: ואם בבהמה הטמאה
txt:
<span class='five'>ואם בבהמה הטמאה. </span>הוה ליה למכתב ואם בהמה טמאה כו' ואם בבהמה מאי היא אלא הכי קאמר בהקדשות שהן כבהמה טמאה קאמר לך קרא ויסף חמישיתו: 


lvr: 42
pgn: 54
dfh: b
trm: מה בהמה טמאה תחלתה הקדש
txt:
<span class='five'>מה בהמה טמאה תחלתה הקדש. </span>ולקמיה פריך מי לא משכחת לה נמי שתהא הקדש שני שיתפיסנה לבדק הבית תחת בדק הבית אחר: 


lvr: 42
pgn: 54
dfh: b
trm: ומועלין בה
txt:
<span class='five'>ומועלין בה. </span>השתא קס'ד דמעילה ממש קאמר ולא אפשר ליה לאוקומא הכי חדא דקרא לא במעילה משתעי ועוד דאפילו לית גבה כל הני שייכא מעילה לענין הקדש: 


lvr: 42
pgn: 54
dfh: b
trm: דלמא לענין חומש קאמרת
txt:
<span class='five'>דלמא לענין חומש קאמרת. </span>הך מעילה לאו מעילה ממש קאמר ולא בנהנה מן ההקדש אלא בחומש קאמר ובבא לפדות הקדש קאמר וקרי לחומש מעילה משום דבמעילה נמי שייך חומש ולמעוטי הקדש שני אתא וכדרבי יהושע בן לוי:  באמצע


lvr: 42
pgn: 55
dfh: a
trm: באמצע הקדש ליתא
txt:
<span class='five'>באמצע הקדש ליתא. </span>נהי דבסוף הקדש לא משכחת לה משום דלאו למזבח חזיא ולא לשקעה בבנין מיהו בהקדש שני משכחת לה שמתפיסה תחת אחר וחוזר ופודה אותה: 


lvr: 42
pgn: 55
dfh: a
trm: לפי שאינה בסוף הקדש
txt:
<span class='five'>לפי שאינה בסוף הקדש. </span>ומשום הכי אימעיט אמצע הקדש מינה כדמפרש ואזיל:  (סוף הקדש אמצע הקדש) מדמינן לסוף הקדש: 


lvr: 42
pgn: 55
dfh: a
trm: אף אמצע הקדש כו'
txt:
<span class='five'>אף אמצע הקדש כו'. </span>וסוף הקדש ודאי בלא מיעוטא דקרא נמי לא שייך ביה חומש דהא לא פריק ליה מיהו אהני מיעוטא דקרא לדמויי ליה אמצע הקדש דבלאו מיעוטא לא מצית למיגמר אמצע הקדש מסוף הקדש דהתם משום דלא שייכא ביה חומש הוא: 


lvr: 42
pgn: 55
dfh: a
trm: כדאמר רבא כו'
txt:
<span class='five'>כדאמר רבא כו'. </span>כלומר בהדיא אימעיט אמצע הקדש מינה כדאמר רבא בסדר יומא <span class='mareimakom'>(ד' לד.)</span>: 


lvr: 42
pgn: 55
dfh: a
trm: העולה
txt:
<span class='five'>העולה. </span>דכתיב גבי סדר המערכה ובער עליה הכהן עצים בבקר בבקר וערך עליה העולה ה' יתירה דריש שתהא היא ראשונה שלא יהא הקטר קודם לתמיד של שחר: 


lvr: 42
pgn: 55
dfh: a
trm: הקדשו פדוי
txt:
<span class='five'>הקדשו פדוי. </span>אע'פ שלא שם דמים קצובין דקיימא לן הקדש שוה מנה שחיללו על שוה פרוטה מחולל ושרי לאיתהנויי מיניה ומיהו יד הקדש על העליונה שאם דמים הללו יתירים על דמי ההקדש קנה הקדש ואם הקדש יתר עליהם ישלים על כרחו: 


lvr: 42
pgn: 55
dfh: a
trm: טלית זו בחמש סלעים כו' הקדשו פדוי
txt:
<span class='five'>טלית זו בחמש סלעים כו' הקדשו פדוי. </span>אע'פ שאינו שוה ולא תימא הואיל ושם לה דמים ואינה שוה כמה שאמר אין דבריו כלום אלא הקדש פדוי והוא ישלים: 


lvr: 42
pgn: 55
dfh: a
trm: והטענה שתי כסף
txt:
<span class='five'>והטענה שתי כסף. </span>שאין שבועת הדיינין על הטענה פחותה משתי מעות כסף שיטענו שוה שתי כסף יש לי בידך וזה יודה לו מהם שוה פרוטה ויכפור השאר או יודה הכל ויכפור פרוטה: 


lvr: 42
pgn: 55
dfh: a
trm: המוצא שוה פרוטה כו'
txt:
<span class='five'>המוצא שוה פרוטה כו'. </span>אבל בציר מהכי לא כדאמרן <span class='mareimakom'>(לעיל ד' כז.)</span> מאשר תאבד ממנו פרט לאבידה שאין בה שוה פרוטה: 


lvr: 42
pgn: 55
dfh: a
trm: ויוליכנו אחריו
txt:
<span class='five'>ויוליכנו אחריו. </span>אם הודה שנשבע לשקר דלא הויא ליה כפרה עד שיחזירנו לידו ממש ולא לשלוחו כדכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר ה)</span> ונתן לאשר אשם לו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 42
pgn: 55
dfh: a
trm: וישיבת הדיינין בפרוטה
txt:
<span class='five'>וישיבת הדיינין בפרוטה. </span>למי שיש לו עדים או שחייב מודה ודוחהו מלשלם ישבו הדיינין ויכופו אותו: 


lvr: 42
pgn: 55
dfh: b
trm: גומרין אפילו בפחות
txt:
<span class='five'>גומרין אפילו בפחות. </span>אם חזר השני ותבעו פחות משוה פרוטה קודם שעמדו ב'ד משם נזקקין לו: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 42
pgn: 55
dfh: b
trm: ותרומת מעשר של דמאי
txt:
<span class='five'>ותרומת מעשר של דמאי. </span>שהלוקח מעם הארץ צריך להפריש מספק אבל תרומה גדולה של דמאי ליכא דלא חייבוהו חכמים להפריש כדאמרי' בסוטה <span class='mareimakom'>(דף מח.)</span> לפי ששלח בכל גבול ארץ ישראל וראה שלא היו מפרישין אלא תרומה גדולה בלבד אלמא זהירין היו בה: 


lvr: 42
pgn: 55
dfh: b
trm: מוסיף חומש
txt:
<span class='five'>מוסיף חומש. </span>דכל הני איקרו תרומה בתרומת מעשר כתיב <span class='mareimakom'>(במדבר יח)</span> והרמותם ממנו תרומת ה' בחלה כתיב <span class='mareimakom'>(שם טו)</span> חלה תרימו תרומה בבכורים כתיב <span class='mareimakom'>(דברים יב)</span> ותרומת ידך ואמר מר אלו בכורים <span class='mareimakom'>(מכות ד' יז.)</span> וכל הני חד נינהו דמשם אחד הן באין: 


lvr: 42
pgn: 55
dfh: b
trm: נטע רבעי
txt:
<span class='five'>נטע רבעי. </span>מוסיף חומש בפדיונו דפדיון נטע רבעי קדש קדש גמר ממעשר בפ' שני דקדושין <span class='mareimakom'>(דף נד:)</span> גבי נטע רבעי כתיב קדש הלולים וגבי מעשר כתיב כל מעשר הארץ מזרע הארץ וגו' והני תרי נמי חד חשיב להו דמחד קרא נפקי דחומש בנטע רבעי לא כתיב אלא ממעשר יליף: 


lvr: 42
pgn: 55
dfh: b
trm: שלו
txt:
<span class='five'>שלו. </span>דוקא נקט שאם חילל של אחרים אין מוסיף חומש איש ממעשרו כתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span> : 


lvr: 42
pgn: 55
dfh: b
trm: עשו חכמים חיזוק
txt:
<span class='five'>עשו חכמים חיזוק. </span>להוסיף על תרומת מעשר של דמאי חומש שאין הפרשתו אלא מדבריהם: 


lvr: 42
pgn: 55
dfh: b
trm: המביא גט ממדינת הים
txt:
<span class='five'>המביא גט ממדינת הים. </span>לאשה שעשאו בעלה שליח להוליכו לגרש הצריכוהו לומר בפני נכתב ונחתם והתם מפרש לפי שאין בקיאין לשמה  ואין עדים מצויין לקיימו: 


lvr: 42
pgn: 55
dfh: b
trm: ויחזור ויפדה את הפירות
txt:
<span class='five'>ויחזור ויפדה את הפירות. </span>ויעלה הכסף לירושלים דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים יד)</span> וצרת הכסף: 


lvr: 42
pgn: 55
dfh: b
trm: וחכ'א יעלו פירות ויאכלו בירושלים
txt:
<span class='five'>וחכ'א יעלו פירות ויאכלו בירושלים. </span>ולא הזקיקוהו לכך לחזור ולחללן ואם רוצה מעלה הפירות עצמן דהקילו בו: 


lvr: 42
pgn: 55
dfh: b
trm: ומי מחללינן כו'
txt:
<span class='five'>ומי מחללינן כו'. </span>מסקנא דתיובתא דאותיב רב ששת היא והכי קאמר שמענו לר'מ דמיקל בפדיון דמאי לחללו כסף על כסף כסף על נחושת ובמעשר ודאי מי מחללינן כי האי גוונא אפילו כסף על נחושת דדמי לפדיון והתנן כו': 


lvr: 42
pgn: 55
dfh: b
trm: מביא בסלע מעות
txt:
<span class='five'>מביא בסלע מעות. </span>נחושת מביא בדמי סלע ואומר כל מקום כו' נמצאו שתיהן חולין והמעות מעשר: 


lvr: 42
pgn: 55
dfh: b
trm: ובורר את היפה שבהן
txt:
<span class='five'>ובורר את היפה שבהן. </span>ומחלל עליה המעות הללו ותהא היא מעשר והמעות והסלע השני חולין כבראשונה:  מפני


lvr: 42
pgn: 56
dfh: a
trm: מפני שאמרו
txt:
<span class='five'>מפני שאמרו. </span>כלומר לפיכך הזקיקוהו לכל אלה לחללו תחילה במעות וחוזר ומחלל המעות ולא אמרו שיטול היפה שבהן ויאמר אם זו של מעשר הרי טוב ואם זו של חולין הרי של מעשר מחוללת על זו מפני שאמרו מחללין כסף על נחושת מדוחק אבל כסף על כסף לאו דרך חילול הוא ואפי' מדוחק נמי לא וכיון דאף כסף על נחושת לא התירו אלא בדוחק הלכך לא שיקיים כן שבזיון מעשר הוא ועוד שהפרוטות מחלידות: 


lvr: 42
pgn: 56
dfh: a
trm: קתני מיהת
txt:
<span class='five'>קתני מיהת. </span>גבי מעשר ודאי מדוחק אין שלא מדוחק לא וכיון דאמר כסף על נחושת מדוחק אין שלא מדוחק לא וגבי דמאי תנא מחללין אלמא לרבי מאיר לא עשו בו חיזוק: 


lvr: 42
pgn: 56
dfh: a
trm: אלא לסיטון בלבד
txt:
<span class='five'>אלא לסיטון בלבד. </span>סיטון חבר לא הצריכוהו לעשר אלא מוכרו כשהוא דמאי והלוקחו ממנו יפריש מעשרותיו שהכל יודעין שהסיטון מכמה עמי הארץ לוקח שהסיטון מן המשפיעין למכור במדה גסה הוא דרכו לקנות פירות מרובין ומוכרן לחנוונים: 


lvr: 42
pgn: 56
dfh: a
trm: בין כך ובין כך
txt:
<span class='five'>בין כך ובין כך. </span>בין שבא לחזור ולמכור במדה גסה לחנוונים כסיטון בין שבא לחזור ולמכור במדה דקה כחנוונים בחנות פרוטה פרוטה צריך לעשר קודם שימכור לפי שהלוקח ממנו סבור שהן מפירות ארצו וכיון שהוא חבר מחזיקין אותו בחזקת שעישר ואין מפרישין: 


lvr: 42
pgn: 56
dfh: a
trm: וחכמים אומרים אחד סיטון ואחד בעל הבית
txt:
<span class='five'>וחכמים אומרים אחד סיטון ואחד בעל הבית. </span>שבא למכור במדה גסה כדרך המשפיעין וכדרך הסיטונות מוכר ושולח לחבירו שחזקה כל המוכרים ונותנין במדה גסה בחזקת שלא עישרו דמאי הם והלוקח מהם מעשר ואוכל במסכת דמאי <span class='mareimakom'>(פ'ב מ'ה)</span> מפרש איזו מדה גסה ביבש שלשה קבין בלח שוה דינר: 


lvr: 42
pgn: 56
dfh: a
trm: מעשר דמאי מן החמה כו'
txt:
<span class='five'>מעשר דמאי מן החמה כו'. </span>ואפילו מן דפוסין הרבה אין הככרות דומות זו לזו וי'ל שנחתום הזה לקח ככרות של דפוס זה מאיש אחד וככרות של דפוס זה מאיש אחר ועמי הארץ יש מהם שמעשרין ויש מהן שאין מעשרין ושמא זה לא עישר וזה עישר והמפריש מזה על זה מפריש מן החיוב על הפטור ואין שם מעשר חל עליו ונתן טבל לכהן או מן הפטור על החיוב ואין שם מעשר חל עליו ונמצא שאין שכנגדו מתוקן לא חיישינן בדמאי להכי ותלינן למימר מחד גברא זבין ואי עשו חיזוק כשל תורה בשלמא מן הצוננת על החמה אע'פ שהחמה יפה מן הצוננת לא חיישינן כדרבי אילעאי אלא מן דפוסים הרבה ניחוש דלמא מפריש מן הפטור כו' קשיא לא גרסינן דאביי תרוצי קא מתרץ: 


lvr: 42
pgn: 56
dfh: a
trm: דקשיא ליה לרבי אלעזר
txt:
<span class='five'>דקשיא ליה לרבי אלעזר. </span>וכי עשו חיזוק בתרומת מעשר של דמאי שהיא קלה שאפילו תרומה ודאית אינה אלא במיתה בידי שמים זר האוכלה: 


lvr: 42
pgn: 56
dfh: a
trm: ומשני ליה שמואל
txt:
<span class='five'>ומשני ליה שמואל. </span>שעשו חיזוק לדבריהם באשת איש שאיסור תורה שבה מיתה בידי אדם והיא חמורה: 


lvr: 42
pgn: 56
dfh: a
trm: לאו שפיר אותביה
txt:
<span class='five'>לאו שפיר אותביה. </span>דהא חילול כי לא עביד ליה שפיר לאו בעלמא הוא דלא תוכל לאכול וגו': 


lvr: 42
pgn: 56
dfh: a
trm: פלטר
txt:
<span class='five'>פלטר. </span>הוא לענין ככרות כסיטון לענין תבואה לוקח ככרות הרבה ומוכר לחנוונים ולנחתומים: 


lvr: 42
pgn: 56
dfh: a
trm: נחתום נמי
txt:
<span class='five'>נחתום נמי. </span>דלא חייש ליה ר'מ לא תקשי לך דקסבר נחתום מתוך שאינו לוקח הרבה ביחד תלינן למימר מחד גברא זבין ויש אדם אחד עושה ככרות בדפוסין חלוקין: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 42
pgn: 56
dfh: a
trm: ולא תשלומי ארבעה וחמשה
txt:
<span class='five'>ולא תשלומי ארבעה וחמשה. </span>אם טבח או מכר ומשום הקדשות אצטריך למיתנייה דאילו עבדים ושטרות וקרקעות לא שייך למימר דאילו תשלומי ארבעה וחמשה אינה נוהגת אלא בשור ושה בלבד: 


lvr: 42
pgn: 56
dfh: b
trm: יש להן אונאה
txt:
<span class='five'>יש להן אונאה. </span>דכיון דאם מתה או נגנבה חייב באחריותה דידיה היא ואל תונו איש את אחיו קרינא ביה: 


lvr: 42
pgn: 56
dfh: b
trm: אף המוכר ספר תורה כו'
txt:
<span class='five'>אף המוכר ספר תורה כו'. </span>מפרש טעמא בגמרא בברייתא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 42
pgn: 56
dfh: b
trm: שהוקשו לקרקעות
txt:
<span class='five'>שהוקשו לקרקעות. </span>[דכתיב] והתנחלתם אותם וגו' <span class='mareimakom'>(ויקרא כה)</span> הוקשו לאחוזה: 


lvr: 42
pgn: 56
dfh: b
trm: המוכר שטרותיו לבשם
txt:
<span class='five'>המוכר שטרותיו לבשם. </span>לצור בהם אבקת סממנין נמצא ממכרן של אלו לצורך תשמיש גופן הוא: 


lvr: 42
pgn: 56
dfh: b
trm: גגו חצירו [קרפיפו] מנין
txt:
<span class='five'>גגו חצירו [קרפיפו] מנין. </span>שאם נכנסה שם ונעל בפניה לגנבה מנין שקנתה לו חצירו ומתחייב כפל: 


lvr: 42
pgn: 56
dfh: b
trm: חוזר
txt:
<span class='five'>חוזר. </span>דמקח טעות הוא דהא בהדיא פי' בחזקת כן ואינו כן וכיון שהמקח טעות הוא אפי' בטיל להו אגב ארעא חוזר דנהי דאימעיט קרקעות מדין אונאה מדין מקח טעות לא אימעיט שהרי אין זה מכר דאדעתא דהכי לא זבן: 


lvr: 42
pgn: 56
dfh: b
trm: נשבעין עליהן
txt:
<span class='five'>נשבעין עליהן. </span>אם הודה במקצת כגון טענו פסקת עמי לזרוע ו' שמסרתי לך וזרעת חמש והוא אומר זרעתי חמש ומחצה: 


lvr: 42
pgn: 56
dfh: b
trm: עומר מתירן
txt:
<span class='five'>עומר מתירן. </span>קס'ד אגידולין דידהו קמיבעיא ליה ולהכי קמהדר אי דאשרוש קודם לעומר: 


lvr: 42
pgn: 56
dfh: b
trm: תנינא
txt:
<span class='five'>תנינא. </span>דעומר מתיר את גידוליהן במסכת מנחות <span class='mareimakom'>(דף עא.)</span> והתם מפרש טעמא: 


lvr: 42
pgn: 57
dfh: a
trm: מהו למינקט מינייהו ומיכל
txt:
<span class='five'>מהו למינקט מינייהו ומיכל. </span>כלומר אגידולין דידהו לא מבעיא לן שהרי אפי' התיר עומר של אשתקד את הזרעים קודם שנזרעו וזרעם קודם העומר ולא השרישו הוו הגידולין אסורין עד שיבא עומר הבא כי קא מיבעי ליה לנקוטי מן הזרעים שבקרקע ומיכל לאחר העומר: 


lvr: 42
pgn: 57
dfh: a
trm: ושרינהו עומר
txt:
<span class='five'>ושרינהו עומר. </span>שהעומר מתיר את התלושין חדשי' של שנה זו ואת גידולין המחוברין שהשרישו: 


lvr: 42
pgn: 57
dfh: a
trm: או דלמא בטלינהו אגב ארעא
txt:
<span class='five'>או דלמא בטלינהו אגב ארעא. </span>וכקרקע בעלמא דמו ולא שייך עומר גבייהו למשרינהו: 


lvr: 42
pgn: 57
dfh: a
trm: יש להן או אין להם
txt:
<span class='five'>יש להן או אין להם. </span>מי אמרינן מאל תונו <span class='mareimakom'>(ויקרא כה)</span> הוא דאימעוט והא לאו בכלל אונאה הוא אלא מקח טעות הוא או דלמא כיון דלאו דבר שבמדה הוא ולא אטעייה בדיבוריה כשאר דין אונאה הוא: 


lvr: 42
pgn: 57
dfh: a
trm: ר' יונה ור' ירמיה
txt:
<span class='five'>ר' יונה ור' ירמיה. </span>מילתא באפי נפשייהו אמרי ולאו אדרבי אמי קיימי אלא ר' [ירמיה] אקרקעות ורבי [יונה] אהקדשות אמרי משמיה דר' יוחנן אונאה אין להם ביטול מקח יש להן: 


lvr: 42
pgn: 57
dfh: a
trm: כ'ש
txt:
<span class='five'>כ'ש. </span>דאקרקעות נמי אמר דכיון דאשמועינן דביטול מקח לאו בכלל אונאה הוא מהיכא אימעיט אי דהקדשות קחשיב ליה מקח טעות אע'ג דליכא טעות כלפי שמיא ואפ'ה אמרינן ביטול מקח כל שכן דלגבי חבריה דאיכא למימר טעה ואדעתא דהכי לא אקנייה כל שכן דהדר: 


lvr: 42
pgn: 57
dfh: a
trm: אבל אהקדשות לא
txt:
<span class='five'>אבל אהקדשות לא. </span>דאילו גבי הדיוט אמרינן טעה ואדעתא דהכי לא אקני אבל אהקדש ליכא למימר הכי וכיון דליתנהו בדין אונאה טעות נמי לא אמרינן בהו כדשמואל: 


lvr: 42
pgn: 57
dfh: a
trm: אם היה קודש בעל מום
txt:
<span class='five'>אם היה קודש בעל מום. </span>רישא דמתני' הכי האומר הרי זו תחת זו זו תמורת זו זו חלופי זו הרי זו תמורה זו מחוללת על זו לא אמר כלום שאין קרבן תמים מתחלל ואם היה קודש בעל מום יצא לחולין וצריך לעשות לו דמים אם אין זו של חולין יפה כשל הקדש מוסיף עליה מעותיו עד כדי דמי הקדש: 


lvr: 42
pgn: 57
dfh: a
trm: אף צריך לעשות לו דמים דבר תורה
txt:
<span class='five'>אף צריך לעשות לו דמים דבר תורה. </span>דגבי הקדשות ערכך כתיבא בכולהו וקסבר ערכך שוויו משמע ור' יוחנן סבר ערכך כל דמים שיערכוהו משמע ליה אם זול אם יוקר: 


lvr: 42
pgn: 57
dfh: a
trm: ואיפוך
txt:
<span class='five'>ואיפוך. </span>אליבא דר' יונה אבל אליבא דרבי ירמיה לא תיפוך דהא לר' ירמיה אליבא דרבי יוחנן הקדשות אין להם בטול מקח דמ'ד אקרקעות אבל אהקדשות לא כדשמואל וה'נ איתא בתמורה לרבי יונה איפוך וקמיפלגי ר'ל ור' יוחנן מ'ד אין להן ביטול מקח אית ליה דשמואל דכיון דאימעיט מאונאה לא שנא שתות לא שנא יתר משתות דאילו גבי הדיוט אמרינן טעה אבל בהקדש ליכא למימר טעות: 


lvr: 42
pgn: 57
dfh: a
trm: ומר לית ליה דשמואל
txt:
<span class='five'>ומר לית ליה דשמואל. </span>קסבר כיון דאיכא יתר משתות לאו דרך מקח הוא וכיון דלגבי מקח לאו מידי הוא גבי חילול נמי לאו מידי עבד: 


lvr: 42
pgn: 57
dfh: a
trm: ומר סבר אפי' לכתחילה
txt:
<span class='five'>ומר סבר אפי' לכתחילה. </span>ערכך כל דהו משמע הלכך לאפקועי איסוריה ואפילו מדרבנן שרי ומיהו לאחר זמן ישלם: 


lvr: 42
pgn: 57
dfh: a
trm: לעולם בכדי אונאה
txt:
<span class='five'>לעולם בכדי אונאה. </span>וקאמר דבר תורה ואפילו בכדי אונאה צריך לעשות דמים דבר תורה: 


lvr: 42
pgn: 57
dfh: a
trm: ולא תיפוך
txt:
<span class='five'>ולא תיפוך. </span>דאי מפכת לה קשיא דרבי יוחנן אדרבי יוחנן דאילו לדידיה לא מצי לתרוצי אין להן אונאה דמתני' כרב חסדא דפחות מכדי אונאה חוזר מדא'ר יוחנן אונאה אין להן ביטול מקח יש להן מכלל דאונאה אין להן דקאמר אין מחזירין להן אונאה הוא אבל ר'ל כי מותבת ליה ממתניתא מוקי לה כרב חסדא: 


lvr: 42
pgn: 57
dfh: b
trm: ואין רבית ואונאה להקדש
txt:
<span class='five'>ואין רבית ואונאה להקדש. </span>אין איסור אונאה ואיסור רבית נוהג בהקדש ולקמיה מפרש היכי דמי רבית דהקדש: 


lvr: 42
pgn: 57
dfh: b
trm: היינו דקתני כו'
txt:
<span class='five'>היינו דקתני כו'. </span>בתמיה והא חומרא דהקדש הוא: ומשני כי קתני חומר דהדיוט ארבית קאי: 


lvr: 42
pgn: 57
dfh: b
trm: והלא מעל
txt:
<span class='five'>והלא מעל. </span>שהוציא מעות הקדש לחולין ולא הכניס תחתיהן להקדש כלום ושוגג הוא אצלו כסבור שמותר משום שכר הקדש: 


lvr: 42
pgn: 57
dfh: b
trm: הכא במאי עסקינן
txt:
<span class='five'>הכא במאי עסקינן. </span>האי דקתני אין רבית להקדש לאו בהלואה קאי אלא בהדיוט שקיבל מעות מן הלשכה מן הגזבר לספק סלתות כל השנה למנחות של צבור ארבע סאין בסלע והוקרו ועמדו משלש סאין בסלע דאילו הדיוט אסור לפסוק על פירות עד שיצא השער וכאן אפילו לא יצא השער עדיין לארבע פוסקין: 


lvr: 42
pgn: 57
dfh: b
trm: באבני בנין
txt:
<span class='five'>באבני בנין. </span>עסקינן שהלוה הגזבר מהן להדיוט דאין בהן מעילה ואין על הגזבר לשלם אלא שליח בעלמא הוא: 


lvr: 42
pgn: 57
dfh: b
trm: דאמר שמואל בונין בחול
txt:
<span class='five'>דאמר שמואל בונין בחול. </span>כשהן בונין בניני הקדש לא היו קונין האבנים והטיט ממעות הקדש כדי שלא יבואו האומנין והעם לידי מעילה אם ישבו עליהם או אם יהנו מהם אלא לוקחין בהקפה והרי הן חול עד שיבנו בחומה ומשהן בנויות בחומה נותנין מעות הקדש ולוקחין אותן והוא הקדשן או אם התנדב אדם אבנים נותנן לבנאי ואינו קורא שם הקדש עליהן עד שיתננו בבנין הלכך לא מעל הגזבר: 


lvr: 42
pgn: 57
dfh: b
trm: ולא תשלומי שלשה וארבעה
txt:
<span class='five'>ולא תשלומי שלשה וארבעה. </span>שלשה לשה וארבעה לשור דכיון דאימעיט מכפל בצר להו חדא שהכפל בטובח ומוכר בכלל תשלומי ד' וה': 


lvr: 42
pgn: 57
dfh: b
trm: וכי יתן וגו'
txt:
<span class='five'>וכי יתן וגו'. </span>לקמן בהשואל <span class='mareimakom'>(דף צד:)</span> אמרי' פרשה ראשונה נאמרה בשומר חנם שניה בשומר שכר וכתוב בפרשה ראשונה ונקרב בעל הבית וגו' ואוקימנא לשבועה בהמפקיד <span class='mareimakom'>(לעיל דף מא:)</span>: 


lvr: 42
pgn: 57
dfh: b
trm: אם משנתרמה התרומה
txt:
<span class='five'>אם משנתרמה התרומה. </span>אם כשבאו לדין כבר נתרמה התרומה שהיו תורמין הלשכה בשלש קופות:  נשבעין


lvr: 42
pgn: 58
dfh: a
trm: נשבעין לגזברים
txt:
<span class='five'>נשבעין לגזברים. </span>שלא פשעו בהן שהן בעלי הדין דמכיון שתרמו את הלשכה אין אחריות אבידה על הבעלים אלא על ההקדש כדאמרינן לקמן תורמין על האבוד שיהא חלק בקופות הללו למי ששלח שקלו ואבד ואינו יודע עכשיו שאבד: 


lvr: 42
pgn: 58
dfh: a
trm: ואם לאו
txt:
<span class='five'>ואם לאו. </span>שנודע להם מקודם לכן שוב אין תורמין עליהם אלא על מנת שישלחו להם אחרים תחתיהם לפיכך בני העיר הן בעלי הדין של שלוחים: 


lvr: 42
pgn: 58
dfh: a
trm: הכא בנושא שכר עסקינן
txt:
<span class='five'>הכא בנושא שכר עסקינן. </span>כלומר שבועה זו לא ליפטר מתשלומין היא דלאו שומר חנם נשבע על הפשיעה ולא נושא שכר משלם בגניבה ואבידה כי מתני' ושבועה זו כדי ליטול שכרן נשבעין שאינן ברשותן וגובין שכרן מן בני העיר ולקמיה פריך והא כיון דשומר שכר יש עליו לשומרו מגניבה ואבידה ולא שמר לא השלים עבודתו אין לו ליטול שכר: 


lvr: 42
pgn: 58
dfh: a
trm: אגרייהו מיהא לפסיד
txt:
<span class='five'>אגרייהו מיהא לפסיד. </span>שהרי נשתעבדו לשומרן מגניבה ואבידה ועל מנת כן היו נוטלין שכר והרי לא השלימו מלאכתן: 


lvr: 42
pgn: 58
dfh: a
trm: יש להן אונאה
txt:
<span class='five'>יש להן אונאה. </span>בכדי גרס לה ומאן דגריס לה לא ידע שאמר ר'ש בהדיא לגבי שבועה והוצרך ללמדה ממשנתנו: 


lvr: 42
pgn: 58
dfh: a
trm: שחייב באחריות
txt:
<span class='five'>שחייב באחריות. </span>שהמפקיד חייב באחריות הלכך כדידיה דמי לר'ש והכא נמי חייבין כל בני העיר לשקול אחרים תחתיהן: 


lvr: 42
pgn: 58
dfh: a
trm: תורמין על האבוד
txt:
<span class='five'>תורמין על האבוד. </span>כשהיו ממלאים שלש קופות מכסף הלשכה והיא תרומה ליקח מכסף הקופות כל קרבנות צבור ותורמין אותן ע'מ שיהו שלש קופות ראש ותרומה לשיריים שיהו אותן שהביאו שקלים הנשארים בלשכה זוכים בתרומת הקופה להיות הקרבנות גם עליהם ותורמין אותן אע'פ ששלח שקלו ואבד לו ואין ידוע לו: 


lvr: 42
pgn: 58
dfh: a
trm: ועל העתיד לגבות
txt:
<span class='five'>ועל העתיד לגבות. </span>מי שנאנס ולא שלח שקלו באדר היה משלחו כל השנה כולה ונותנין בשופר שכתוב עליו תקלין חדתין והלשכה היתה נתרמה ג' פעמים בשנה בפרוס הפסח ובפרוס עצרת ובפרוס החג וכשמגיע זמן לתרום נותנין מעות השופר בלשכה ותורמין וכשתורמין תרומה ראשונה מתנין אף על העתיד לגבות וגם בשניה ובשלישית והמביא אחר שנתרמה השלישית נותנו לשופר ששמו תיקלין עתיקין ונופל לשירי הלשכה ומהן באין חומת העיר ומגדלותיה: 


lvr: 42
pgn: 58
dfh: a
trm: אלא אר'א
txt:
<span class='five'>אלא אר'א. </span>לעולם שבועה זו ליפטר מן התשלומין היא ובשומר חנם ודקשיא לך מתני' דאורייתא פטור לגמרי ורבנן הוא דתקון לה שלא יזלזלו בהקדשות בשמירתן: 


lvr: 42
pgn: 58
dfh: a
trm: לשמור את התינוקות
txt:
<span class='five'>לשמור את התינוקות. </span>שלא יטמאו שהיו מגדלין אותן לפרה בחצירות הבנויות בסלעים ותחתיהן חלל כדאמרינן בסוכה בהישן תחת המטה <span class='mareimakom'>(ד' כא.)</span> לפי שעשו מעלה בכהן השורף את הפרה שתהא פרישתו בטהרה ואין אחיו הכהנים נוגעין בו כל שבעה כדאמרינן בסדר יומא <span class='mareimakom'>(דף ח:)</span> והתינוקות הללו שלא נטמאו מעולם ממלאים מים למקדשין ומזין עליו כל שבעה: 


lvr: 42
pgn: 58
dfh: a
trm: ולשמור הזרעים
txt:
<span class='five'>ולשמור הזרעים. </span>שדה המבכרת וזרועה לעומר קודם לפסח שבעים יום כדאמרינן במנחות <span class='mareimakom'>(ד' פה.)</span> אי נמי בשביעית ספיחים לעומר ושתי הלחם: 


lvr: 42
pgn: 58
dfh: a
trm: בשקנו מידו
txt:
<span class='five'>בשקנו מידו. </span>שאם יקלקל שמירתו ישלם הא ודאי ישלם שהרי הוריד עצמו לכך ושיעבד נכסיו: 


lvr: 42
pgn: 58
dfh: a
trm: קדשים שהבעלים חייבין באחריותן
txt:
<span class='five'>קדשים שהבעלים חייבין באחריותן. </span>כגון דאמר הרי עלי והפרישן והפקידן לזה וכפר ונשבע והודה חייב קרבן שבועה: 


lvr: 42
pgn: 58
dfh: a
trm: שאני קורא בהן בה' וכחש
txt:
<span class='five'>שאני קורא בהן בה' וכחש. </span>קס'ד טעם דחיובא משום דהן של גבוה קרינן בהו ומעלה מעל בה' וכחש: 


lvr: 42
pgn: 58
dfh: a
trm: ושאינן חייבין הבעלים באחריותן פטור
txt:
<span class='five'>ושאינן חייבין הבעלים באחריותן פטור. </span>הנשבע שאני קורא בהן בעמיתו וכחש מפני שהם קרוין של עמיתו ודעמיתו פטור דבעינן בה': 


lvr: 42
pgn: 58
dfh: a
trm: כלפי לייא
txt:
<span class='five'>כלפי לייא. </span>כלפי היכן הדבר נוטה. לייא היכא כגון <span class='mareimakom'>(ברכות ד' נח.)</span> חצבי לנהרא כגני לייא:  איפכא


lvr: 42
pgn: 58
dfh: b
trm: איפכא מסתברא
txt:
<span class='five'>איפכא מסתברא. </span>כל הדברים נראין הפך דשאינו חייב באחריותן דה' נינהו טפי משחייב באחריותן ואם באת לחייבו בשל גבוה ולפוטרו בשל הדיוט כן היה לו לומר קדשים שחייב באחריותן פטור שאני קורא בהן בעמיתו וכחש שאינו חייב באחריותן חייב שאני קורא בהן בה' וכחש ועוד דהדיוט הוה ליה לחיובי טפי דהא שומרי הקדשות פטורין מן השבועה ומכל הבא על ידה: 


lvr: 42
pgn: 58
dfh: b
trm: הכי קאמר כו'
txt:
<span class='five'>הכי קאמר כו'. </span>האי שאני קורא בהן בה' וכחש לא משמע בה' וכחש ולא בעמיתו ולחיוביה משום שהן של הקדש אלא הכי קאמר קדשים שחייב באחריותן חייב קרבן שבועה לפי שהן של עמיתו ואם באת לפוטרו לפי שהן של הקדש להכי אתא בה' וכחש לרבויינהו אף אם יש בהן צד גבוה: 


lvr: 42
pgn: 58
dfh: b
trm: ושאין חייב באחריותן פטור
txt:
<span class='five'>ושאין חייב באחריותן פטור. </span>לפי שאני קורא בהן למעטן בעמיתו וכחש והכא ליכא עמיתו ואימעט מבעמיתו וכחש: 


lvr: 42
pgn: 58
dfh: b
trm: לזווגן
txt:
<span class='five'>לזווגן. </span>מי שיש לו שור יפה לחרישה מחזר על אחר שכמותו לצמדו עמו בעול שהמצמיד שור חלש עם הבריא מקלקל את הבריא וכן מרגלית נאה (עם חבירתה) למלאות עם חבירתה בזהב מן היחידית: 


lvr: 42
pgn: 58
dfh: b
trm: שהרי דבר המסור ללב
txt:
<span class='five'>שהרי דבר המסור ללב. </span>ולפיכך נאמר בו ויראת מאלהיך האי שהרי ליתן טעם למה נאמר בו יראה נקט ליה והכי קאמר שהרי כל הדברים הללו אין טובתן ורעתן מסורה להכיר אלא ללבו של עושה הוא יודע אם לעקל אם לעקלקלות ויכול הוא לומר לא עשיתי כי אם לטובה הייתי סבור שיש לך תבואה למכור או הייתי חפץ לקנות מקח זה: 


lvr: 42
pgn: 58
dfh: b
trm: וכל דבר המסור ללב
txt:
<span class='five'>וכל דבר המסור ללב. </span>של אדם נאמר בו הוי ירא מן היודע מחשבות אם לטובה אם לאונאה: 


lvr: 42
pgn: 58
dfh: b
trm: כל היורדין לגיהנם עולין</span>: <span class='five'>דדש ביה
txt:
<span class='five'>כל היורדין לגיהנם עולין</span>: <span class='five'>דדש ביה. </span>כבר הורגל בכך שמכנים אותו כן ואין פניו מתלבנות ומכל מקום זה להכלימו מתכוין:  ובצלעי


lvr: 42
pgn: 59
dfh: a
trm: ובצלעי
txt:
<span class='five'>ובצלעי. </span>בשביל אשתי זו שמתחילה חטאתי בה כמו <span class='mareimakom'>(בראשית ב)</span> ויבן את הצלע. שמחו ונאספו: 


lvr: 42
pgn: 59
dfh: a
trm: כדדרש רבא
txt:
<span class='five'>כדדרש רבא. </span>דטובה מעשה של דוד ובת שבע משלהם וספק אשת איש היא שהיוצא למלחמת בית דוד גט כריתות כותב לאשתו על מנת שאם ימות שתהא מגורשת מעכשיו ולא תיזקק ליבם וכל אותן הימים היא ספק מגורשת אם מת מגורשת מתחילה ואם לא מת לא נתגרשה: 


lvr: 42
pgn: 59
dfh: a
trm: היא מוצאת והיא שלחה
txt:
<span class='five'>היא מוצאת והיא שלחה. </span>אע'פ שהיו מוציאין אותה לשריפה לא אמרה להם ליהודה נבעלתי אלא שלחה לו למי שאלה לו אנכי הרה ואם יודה הוא מעצמו יודה: 


lvr: 42
pgn: 59
dfh: a
trm: שמעה תפלתי
txt:
<span class='five'>שמעה תפלתי. </span>אין לשנותו מלשון בקשה שמבקש מאת הקב'ה שישמע תפלתו אבל אל תחרש יש לשנותו מלשון בקשה ולומר בזו אני בוטח שאין דרכך לשתוק ולא להחריש אל תחרש אל תעשה אל תתן משמשין לשון בקשה ומשמשין לשון עתיד כגון <span class='mareimakom'>(תהלים קכא)</span> אל יתן למוט הרי לשון בקשה ויאמר יעקב לא תתן לי מאומה <span class='mareimakom'>(בראשית ל)</span>  הוא לשון עתיד: 


lvr: 42
pgn: 59
dfh: a
trm: נקיש ואתי תגרא
txt:
<span class='five'>נקיש ואתי תגרא. </span>התגר מקשקש ובא ואני שמעתי הכד מקשקש כדרך כלי ריקם שנשמע בו קול הברה כשמקשקשין עליו: 


lvr: 42
pgn: 59
dfh: a
trm: חתכו חוליות
txt:
<span class='five'>חתכו חוליות. </span>תנור העשוי חוליות מצרפו בכבשן כדרך כלי חרס ואח'כ צירף החוליות ונתן חול בין חוליא לחוליא: 


lvr: 42
pgn: 59
dfh: a
trm: ר'א מטהר
txt:
<span class='five'>ר'א מטהר. </span>שאין זה כלי חרס אלא בנין כעין כלי גללים וכלי אדמה שאין מקבלין טומאה: 


lvr: 42
pgn: 59
dfh: a
trm: וחכמים מטמאין
txt:
<span class='five'>וחכמים מטמאין. </span>דאזלי בתר חוליות שאר תנורים שלהם היו עשוים כעין קדירות גדולות ופיו למעלה וצורף בכבשן כשאר קדירות ומטלטלים אלא שהיה מושיבו על הארץ או על הדף ומדביק את טפילות הטיט סביב על כולו לעשותו עב שיקלוט ויחזיק את חומו:  עכנאי


lvr: 42
pgn: 59
dfh: b
trm: כל טהרות שטיהר ר'א
txt:
<span class='five'>כל טהרות שטיהר ר'א. </span>ע'י מעשה שאירע נשאלה הלכה זו בבית המדרש שנפלה טומאה לאויר תנור זה וחזרו ועשאו על גביו טהרות וטיהרם ר'א והביאום ושרפום לפניו: 


lvr: 42
pgn: 59
dfh: b
trm: חלץ מנעליו
txt:
<span class='five'>חלץ מנעליו. </span>שהמנודה אסור בנעילת הסנדל במו'ק <span class='mareimakom'>(ד' טו:)</span>: 


lvr: 42
pgn: 59
dfh: b
trm: בין מלא לחסר
txt:
<span class='five'>בין מלא לחסר. </span>סבורה היתה שיהא החדש חסר וקבוע ביום ל' ולא יפול ביום החדש על פניו והיה מלא ולא נקבע עד יום שלשים ואחד ולא נזהרה בו ביום ל' ונפל על פניו: 


lvr: 42
pgn: 59
dfh: b
trm:
מאי שנא מאנה דכתיב ביה תלתא וגר לא תונה ולא תונו אותו ולא תונו איש את עמיתו וגר בכלל עמיתו הוא</span>: <span class='five'>לוחצו נמי תלתא כתיב ביה

txt:
<span class='five'>מאי שנא מאנה דכתיב ביה תלתא וגר לא תונה ולא תונו אותו ולא תונו איש את עמיתו וגר בכלל עמיתו הוא</span>: <span class='five'>לוחצו נמי תלתא כתיב ביה. </span>וגר לא תלחץ ולא תלחצנו ולא תהיה לו כנושה: 


lvr: 42
pgn: 59
dfh: b
trm: מאן דאית ליה זקיפ' בדיותקיה לא נימא לחבריה זקיף ביניתא
txt:
<span class='five'>מאן דאית ליה זקיפ' בדיותקיה לא נימא לחבריה זקיף ביניתא. </span>מיש שיש לו תלוי במשפחתו לא יאמר לעבדו או בן ביתו תלה לי דג זה שכל שם תלייה גנאי הוא לו: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 42
pgn: 59
dfh: b
trm: אין מערבין פירות בפירות
txt:
<span class='five'>אין מערבין פירות בפירות. </span>בעל הבית שאומר פירות שדה פלוני אני מוכר לך כך וכך סאין לא יערבנו בפירות שדה אחרת:  ואין


lvr: 42
pgn: 60
dfh: a
trm: ואין צ'ל חדשים בישנים
txt:
<span class='five'>ואין צ'ל חדשים בישנים. </span>פסק למכור לו ישנים לא יערב בהן חדשים שהישנים יבישים ועושין קמח יותר מן החדשים: 


lvr: 42
pgn: 60
dfh: a
trm: מפני שמשביחו
txt:
<span class='five'>מפני שמשביחו. </span>קשה משביח את הרך לפיכך פסק עמו רך מערב בו קשה ודוקא קתני קשה ברך ולא רך בקשה פסק עמו קשה לא יערב בו את הרך וכן אין צריך לומר חדשים בישנים דוקא אבל ישנים בחדשים שפיר דמי: 


lvr: 42
pgn: 60
dfh: a
trm: מקום שנהגו להטיל מים ביין יטילו
txt:
<span class='five'>מקום שנהגו להטיל מים ביין יטילו. </span>דכיון שנהגו אין כאן טעות שכל היינות בחזקת כן: 


lvr: 42
pgn: 60
dfh: a
trm: התגר נוטל מחמש גרנות וכו'
txt:
<span class='five'>התגר נוטל מחמש גרנות וכו'. </span>שהכל יודעין בו שלא גדלו בשדותיו ומבני אדם הרבה לוקח ובחזקת כן לוקחין: 


lvr: 42
pgn: 60
dfh: a
trm: מגורה
txt:
<span class='five'>מגורה. </span>אוצר שאוצרין בו תבואה גורן הוא שדשין וזורין בו את התבואה ודרך התגר לקנות מבעלי בתים בשעת הגורן ולהכניס למגורה שלו: 


lvr: 42
pgn: 60
dfh: a
trm: שלא יתכוין לערב
txt:
<span class='five'>שלא יתכוין לערב. </span>ולהוציא קול לקנות הרוב ממקום משובח לערב בו ממקום אחר ושכיניו סבורין שכל הפירות מאותו מקום: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 42
pgn: 60
dfh: a
trm: דאין מערבין
txt:
<span class='five'>דאין מערבין. </span>חדשות בישנות דהואיל ובחזקת ישנות מוכרן נמצא מאנהו ומוכר לו זולות בתורת יקרות: 


lvr: 42
pgn: 60
dfh: a
trm: מפני שאדם רוצה לישנן
txt:
<span class='five'>מפני שאדם רוצה לישנן. </span>מפני שעילוי דמיהן של חדשות אינן מפני שהן טובות כישנות אלא שאדם רוצה לישנן וזה שפסק עמו על הישנות אינו רוצה לישנן לפיכך אסור לערב בהו חדשות ואפי' מעולות בדמים: 


lvr: 42
pgn: 60
dfh: a
trm: באמת הלכ'
txt:
<span class='five'>באמת הלכ'. </span>מדיהב טעם למילתי' מפני שמשביחו ואין לגמגם בדבר ונקט בה למתני' באמת ש'מ כל היכא דתני באמת הלכה ואין לחסם ולגמגם בדבר: 


lvr: 42
pgn: 60
dfh: a
trm: ובין הגיתות שנו
txt:
<span class='five'>ובין הגיתות שנו. </span>דמשביחו שתוססין זה עם זה ונעשים טעם אחד אבל לאחר הגיתות שכבר קלט כל אחד ריחו וטעמו אין משביחו אלא פוגמו: 


lvr: 42
pgn: 60
dfh: a
trm: והא מדקתני סיפא
txt:
<span class='five'>והא מדקתני סיפא. </span>ומפליג בין הודיעו ללא הודיעו מכלל דרישא דקתני אבל נותן לו את שמריו אע'ג דלא אודעיה: 


lvr: 42
pgn: 60
dfh: a
trm: של אמש
txt:
<span class='five'>של אמש. </span>מיין ששפה אמש ונשארו השמרים אין מערבין אותו ביין ששפה היום ששמרי יין זה מקלקלין יין אחר: 


lvr: 42
pgn: 60
dfh: a
trm: אבל נותן הוא לו את שמריו
txt:
<span class='five'>אבל נותן הוא לו את שמריו. </span>של יין עצמו ויום ואמש לאו דוקא והוא הדין ליום ויום משתי חביות אלא אורחא דמילתא נקט דסתם יום ואמש משתי חביות: 


lvr: 42
pgn: 60
dfh: a
trm: השופה יין
txt:
<span class='five'>השופה יין. </span>כל דבר הצלול הנזרק בנחת מכלי אל כלי שלא יתערבו בו שמרים קרו לה שפייה: 


lvr: 42
pgn: 60
dfh: a
trm: והא אנן תנן ולא לתגר שאינו אלא לרמות כו'
txt:
<span class='five'>והא אנן תנן ולא לתגר שאינו אלא לרמות כו'. </span>וחנווני היינו תגר ויחזור חנווני זה וימכרנו בחזקת יין בחנות והרי המים מעורבין בו ואתה מכרת לו ואיכא לפני עור <span class='mareimakom'>(ויקרא ט)</span> : 


lvr: 42
pgn: 60
dfh: a
trm: אין לדבר סוף
txt:
<span class='five'>אין לדבר סוף. </span>שאף המים לבדם אסור למכור לחנווני שמא יערבם ביין ולא חשו אלא בזמן שאני מוכר לו דבר העשוי לרמות בו כמות שהוא עכשיו: 


lvr: 42
pgn: 60
dfh: a
trm: למחצה לשליש ולרביע
txt:
<span class='five'>למחצה לשליש ולרביע. </span>הכל כמנהג המדינה יטיל מים אם מחצה מחצה אם שליש שליש: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 42
pgn: 60
dfh: a
trm: לא יבור את הפסולת
txt:
<span class='five'>לא יבור את הפסולת. </span>לפי שמתוך שנראות יפות הוא מעלה על דמיהם הרבה מדמי הפסולת שנטל מהם: 


lvr: 42
pgn: 60
dfh: a
trm: ומודים שלא יבור מעל פי המגורה
txt:
<span class='five'>ומודים שלא יבור מעל פי המגורה. </span>למעלה להראות יפות ואת הפסולת שבתוכו לא בירר: 


lvr: 42
pgn: 60
dfh: b
trm: מתיר בדבר הנראה
txt:
<span class='five'>מתיר בדבר הנראה. </span>הלא יכול הלוקח לראות ולהבין מה דמי הפסולת הנברר מאלו שישנו באחרים וטוב לו להעלות בדמיהן של אלו יתר על כן מפני הטורח: 


lvr: 42
pgn: 60
dfh: b
trm: בחדתי
txt:
<span class='five'>בחדתי. </span>מותר שאינו אלא ליפות והרוצה להוסיף על דמיהם בשביל יופיים מוחל הוא: 


lvr: 42
pgn: 60
dfh: b
trm: זיבנן
txt:
<span class='five'>זיבנן. </span>קנה אותי לעבד ונכרי היה דעבד עברי אסור לאחר חורבן שאין היובל נוהג: 


lvr: 42
pgn: 60
dfh: b
trm: ויהיו עניים בני ביתך
txt:
<span class='five'>ויהיו עניים בני ביתך. </span>משנה היא <span class='mareimakom'>(אבות פ'א מ'ה)</span> טוב לי לפרנס עניי ישראל וישמשוני: 


lvr: 42
pgn: 60
dfh: b
trm: צדיק מצרה נחלץ
txt:
<span class='five'>צדיק מצרה נחלץ. </span>זה רבא:  הדרן עלך הזהב <span class='shastitle7'>איזהו</span> 


lvr: 42
pgn: 60
dfh: b
trm: המרבה בפירות
txt:
<span class='five'>המרבה בפירות. </span>המרבה שכר לעצמו בפירות ובגמרא מפרש דבהלוואת כסף או פירות נמי הוי תרבית שהרי מתרבה ממונו והכא ריבית דרבנן קמפרש דרך מקח וממכר: 


lvr: 42
pgn: 60
dfh: b
trm: וכן השער
txt:
<span class='five'>וכן השער. </span>כך היו נמכרין בעיר והותר לו לתת מעות עכשיו על מנת ליתן לו זה חטין כל ימות השנה בדמים הללו כשיעור מעותיו ואע'פ שעכשיו אין לו חטין דתנן בפירקין <span class='mareimakom'>(דף עב:)</span> יצא השער פוסקין ואע'פ שאין לזה יש לזה ויכול המוכר הלז לקנותם עתה במעות הללו: 


lvr: 42
pgn: 60
dfh: b
trm: אמר לו תן לי חטיי
txt:
<span class='five'>אמר לו תן לי חטיי. </span>וזו מותרת היא אם נתן לו חטין אבל פסוק היין שפוסק לו לתת בהן אסור הואיל ואין לו שמא יוקיר היין ואע'פ שפוסק עמו כשער היין של עכשיו וכבר יצא השער ובגמ' מפרש טעמא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 42
pgn: 60
dfh: b
trm: לרבית דאורייתא
txt:
<span class='five'>לרבית דאורייתא. </span> דרך הלואה משמע כדכתיב <span class='mareimakom'>(משלי כח)</span>  מרבה הונו בנשך ובתרבית: 


lvr: 42
pgn: 60
dfh: b
trm: והכתיב נשך כסף ורבית אוכל
txt:
<span class='five'>והכתיב נשך כסף ורבית אוכל. </span>את כספך לא תתן לו בנשך ובמרבית לא תתן אכלך ומדחלקו לב' לאוין תרתי נינהו: 


lvr: 42
pgn: 60
dfh: b
trm: אי בתר מעיקרא אזלת
txt:
<span class='five'>אי בתר מעיקרא אזלת. </span>אי חשבת להני פרוטות השתא כדמעיקרא הרי נשך והרי תרבית שהוא יכול ליקח בהם מעה במאה ונשכר עשרים: 


lvr: 42
pgn: 60
dfh: b
trm: אין לי
txt:
<span class='five'>אין לי. </span>שיהא עובר אלא על לאו של נשך בכסף ועל לאו של ריבית באוכל מנין שהוא עובר על הלוואת פירות אף משום לאו דנשך: 


lvr: 42
pgn: 60
dfh: b
trm: ת'ל
txt:
<span class='five'>ת'ל. </span>לא תשיך לאחיך נשך אוכל ומקרא זה בלוה נאמר מדלא כתיב לא תשוך לאחיך והראשון נאמר במלוה דכתיב לעיל מיניה אל תקח מאתו וגו' ומיהו שמעת מינה מיהא דשייך לשון נשך באוכל:  רבית


lvr: 42
pgn: 61
dfh: a
trm: ת'ל
txt:
<span class='five'>ת'ל. </span>בלוה נשך כסף אם אינו ענין לגופו לחייבו על לאו של נשך שהרי כבר נאמר בראש המקרא לא תשיך ובסופו נאמר כל דבר אשר ישך תנהו ענין לרבית כסף והשתא דשמעינן מלא תשיך בין כסף ובין אוכל אייתרו תרוייהו נשך כסף ונשך אוכל לחייב את הלוה על לאו של רבית על שניהן: 


lvr: 42
pgn: 61
dfh: a
trm: רבינא אמר לא נשך באוכל ולא רבית בכסף צריכי קרא
txt:
<span class='five'>רבינא אמר לא נשך באוכל ולא רבית בכסף צריכי קרא. </span>למיגמר במלוה מן הלוה דבגופו כתיבי כדמפרש ואזיל: 


lvr: 42
pgn: 61
dfh: a
trm: והא תנא נאמר נאמר קאמר
txt:
<span class='five'>והא תנא נאמר נאמר קאמר. </span>ומגזרה שוה נפקא ליה והיכי פליג אמורא אתנא ואמר דמגופיה יליף: 


lvr: 42
pgn: 61
dfh: a
trm: הכי קאמר תנא אילו לא נאמר קרא
txt:
<span class='five'>הכי קאמר תנא אילו לא נאמר קרא. </span>בדרך הנשמע לשניהם אע'פ כן הייתי לומדו בגזירה שוה והשתא גזירה שוה לא צריך להכי: 


lvr: 42
pgn: 61
dfh: a
trm: למה לי לאו ברבית לאו בגזל כו'
txt:
<span class='five'>למה לי לאו ברבית לאו בגזל כו'. </span>ילמדו זה מזה שבכולן חסרון ממון שמחסר את חבירו: 


lvr: 42
pgn: 61
dfh: a
trm: דאפילו בלוה אסר רחמנא
txt:
<span class='five'>דאפילו בלוה אסר רחמנא. </span>וגזר עליו שלא יתננו ואיכא למימר חידוש הוא שחידשה תורה בזו ולא שאסר לחסר את חבירו בדרך אחרת דהא אזהרת לוה לאו משום דמחסר הוא: 


lvr: 42
pgn: 61
dfh: a
trm: שכן אין דרך מקח וממכר
txt:
<span class='five'>שכן אין דרך מקח וממכר. </span>תאמר באונאה שהיא דרך מקח וממכר ויש בני אדם שצריכין לחפץ וקונין ביותר משוויו: 


lvr: 42
pgn: 61
dfh: a
trm: לא לכתוב בגזל ותיתי מהנך
txt:
<span class='five'>לא לכתוב בגזל ותיתי מהנך. </span>דכי פרכת מה לריבית שכן חידוש תאמר בגזל אונאה תוכיח מה לאונאה שכן לא ידע דמחיל תאמר בגזל דידע ואיכא למימר דמייאש ומחיל רבית תוכיח וחזר הדין הצד השוה שבהן שמחסרו ממון אף אני אביא גזל: 


lvr: 42
pgn: 61
dfh: b
trm: ובעניינא דשכירות כתיב
txt:
<span class='five'>ובעניינא דשכירות כתיב. </span>לאו דגזל לא תעשוק ולא תגזול וכל עושק כבישת שכר שכיר הוא: 


lvr: 42
pgn: 61
dfh: b
trm: לא תגנובו דכתב רחמנא למה לי
txt:
<span class='five'>לא תגנובו דכתב רחמנא למה לי. </span>לילף מרבית ואונאה שהרי מחסרו ממון לא תגנוב דעשרת הדברות לא קמיבעיא ליה דאזהרה לגונב נפשות הוא כדאמרינן בסנהדרין <span class='mareimakom'>(ד' פו.)</span>: 


lvr: 42
pgn: 61
dfh: b
trm: לאו דמשקלות
txt:
<span class='five'>לאו דמשקלות. </span>לא תעשה עול וגו' <span class='mareimakom'>(ויקרא יט)</span> : 


lvr: 42
pgn: 61
dfh: b
trm: לטומן משקלותיו
txt:
<span class='five'>לטומן משקלותיו. </span>המנה או הפרס טומן במלח להכבידו וכשהוא לוקח במשקל לוקח באלו: 


lvr: 42
pgn: 61
dfh: b
trm: לא ימדוד לאחד בימות החמה כו'
txt:
<span class='five'>לא ימדוד לאחד בימות החמה כו'. </span>אחין הבאין לחלוק את השדה לא ימדוד המודד לאחד בימות החמה ולאחד בימות הגשמים באותו החבל מפני שהחבל לח בימות הגשמים ומתפשט כל צרכו ובימות החמה מתוך יובשו הוא נגמד וכויץ: 


lvr: 42
pgn: 61
dfh: b
trm: שהבחנתי במצרים
txt:
<span class='five'>שהבחנתי במצרים. </span>הרי שבאו עשרה רווקים על מצרית אחת ונתעברה מהן בעשר עבורין עשר בכורות שהן בכורות של אביהן כולן מתו: 


lvr: 42
pgn: 61
dfh: b
trm: קלא אילן
txt:
<span class='five'>קלא אילן. </span>צבע הדומה לתכלת ורחמנא אמר <span class='mareimakom'>(במדבר טו)</span>  פתיל תכלת ותכלת דמיו יקרים שצבוע בדם חלזון שאינו עולה מן הים אלא אחת לשבעים שנה: 


lvr: 42
pgn: 61
dfh: b
trm: אלא בשביל דבר זה
txt:
<span class='five'>אלא בשביל דבר זה. </span>כדמפרש לקמיה שהן מעולים ונאים ואינן נמאסים בשקצים הללו להכי כתב לשון עילוי שמעלה גדולה היא אצלם: 


lvr: 42
pgn: 61
dfh: b
trm: עד כאן יכין רשע וילבש צדיק
txt:
<span class='five'>עד כאן יכין רשע וילבש צדיק. </span>שאם מת והניח לבניו מעות של רבית אין חייבין להחזיר ועל זה נאמר יכין רשע וילבש צדיק והכי תניא לה בתוספתא: 


lvr: 42
pgn: 61
dfh: b
trm: מגופיה דקרא
txt:
<span class='five'>מגופיה דקרא. </span>דבנשך נתן דיחזקאל נפקא ליה בהדיא מדכתיב דמיו בו יהיה הוקשו לשופך דם כלומר דמים ששפך שהעני את חבירו ומת ברעב עליו ישובו:  וחי


lvr: 42
pgn: 62
dfh: a
trm: אינהו הוא דאין חייבין להחזיר
txt:
<span class='five'>אינהו הוא דאין חייבין להחזיר. </span>כדתרצה רבה בהגוזל בתרא <span class='mareimakom'>(ב'ק דף קיב.)</span> וחי אחיך עמך לדידיה הוא דאזהריה רחמנא אהדר ליה דניחי בהדך דסיפיה דקרא ארישיה קאי אל תקח ואם לקחת החזר אבל לבריה לא אזהר: 


lvr: 42
pgn: 62
dfh: a
trm: דר' פנחס
txt:
<span class='five'>דר' פנחס. </span>בסוף חומר בקודש <span class='mareimakom'>(חגיגה דף כו.)</span>: 


lvr: 42
pgn: 62
dfh: a
trm: קומו אהדורו
txt:
<span class='five'>קומו אהדורו. </span>מה שגביתם וזהו נתקו לעשה כדאמרינן אל תקח ואם לקחת החזר וחי אחיך: 


lvr: 42
pgn: 62
dfh: a
trm: לא
txt:
<span class='five'>לא. </span>לעולם אימא לך אם גבה דברי הכל אינו מתוקן בחזרה מן המלקות דאין כאן ניתק לעשה והאי דתני פטורין בשלא גבו דהתם לא הואי אלא שומא בעלמא ששמו עליו נשך על ידי תנאי ואתו רבי נחמיה ור' אלעזר למימר דלא תשימון עליו נשך דקאמר רחמנא לאו אשומא גרידתא קפיד אלא אשומא הבא לידי גיבוי וכל כמה שלא גבו איכא קום עשה לקרועי שטרא והשתא קפריך ואזיל לפרושי שינויא מאי קסבר כו': 


lvr: 42
pgn: 62
dfh: a
trm: דתנן כו'
txt:
<span class='five'>דתנן כו'. </span>ואי אמרת לא מחייבי עד דגבו בשלמא כולהו עבדי מעשה בגבייתו מלוה גובה מן הערב והערב מן הלוה הלוה נתן ביד המלוה ועבר בלא תשיך <span class='mareimakom'>(דברים כג)</span> אלא עדים מאי עבוד: 


lvr: 42
pgn: 62
dfh: a
trm: בדינינו
txt:
<span class='five'>בדינינו. </span>אם גבה מחזירין לו כר' אלעזר ולקמיה פריך ליה מאבק רבית דבדיניהם מוציאין ובדינינו אין מחזירין: 


lvr: 42
pgn: 62
dfh: a
trm: ובדינינו אין מחזירין
txt:
<span class='five'>ובדינינו אין מחזירין. </span>את העודף ביוקר שהוקירו החטים בשעת תשלומין דהא אבק רבית הוא: 


lvr: 42
pgn: 62
dfh: a
trm: אינהו בתורת פקדון אתו לידיה
txt:
<span class='five'>אינהו בתורת פקדון אתו לידיה. </span>אינהו כי מגבו סאה בסאה מן הלוה למלוה לאו בתורת רבית קא מגבו ליה אלא בתורת פקדון הוא בעיניהם דהא סאה מסר לו בידו וכי אמר רב ספרא למילתיה הכי אמרה כל שבדיניהם מוציאין בתורת רבית בדינינו מחזירין: 


lvr: 42
pgn: 62
dfh: a
trm: משכנתא בלא נכייתא
txt:
<span class='five'>משכנתא בלא נכייתא. </span>מלוה מעות על הכרם ואוכל את הפירות ואינו פוסק לנכות לו מן החוב כלום בשביל אכילתו ואוכל בתורת רבית: 


lvr: 42
pgn: 62
dfh: b
trm: ובדינינו אין מחזירין
txt:
<span class='five'>ובדינינו אין מחזירין. </span>דאבק רבית הוא כיון דזימנין שאין עושים פירות שהכרמים לוקין אין זו רבית קצוצה: 


lvr: 42
pgn: 62
dfh: b
trm: אינהו נמי כי אפקי ליה
txt:
<span class='five'>אינהו נמי כי אפקי ליה. </span>סברי דבתורת זביני אתו הנך פירות לידיה דלוקח דכל זמן שלא פרע לו מעותיו הכרם מכור לו עד זמן שפסקו ביניהם שיכול לפדותה והוא הדין דמצי לאתוביה נמי מאבק רבית דהמרבה בפירות דמתניתין אלא הא שינויא נמי אית ליה לשנויי בתורת זביני אתו לידיה: 


lvr: 42
pgn: 62
dfh: b
trm: מאי אתא לאשמועינן
txt:
<span class='five'>מאי אתא לאשמועינן. </span>הי נינהו דבדיניהם אין מוציאין והוא רבית ובדינינו אין מחזירין: 


lvr: 42
pgn: 62
dfh: b
trm: רבית מוקדמת ורבית מאוחרת
txt:
<span class='five'>רבית מוקדמת ורבית מאוחרת. </span>בשילהי מתניתין <span class='mareimakom'>(דף עה:)</span> קתני לה והא בתורת רבית יהיב ליה ובדיניהם אם לא נתן אין מוציאין שהרי לא פסק עמו: 


lvr: 42
pgn: 62
dfh: b
trm: וכי אין לו יין מאי הוי
txt:
<span class='five'>וכי אין לו יין מאי הוי. </span>אחר שיצא השער ליין והוא חייב לו החטין או המעות הרי הוא כפוסק עמו עכשיו על היין: 


lvr: 42
pgn: 62
dfh: b
trm: אין פוסקין על הפירות
txt:
<span class='five'>אין פוסקין על הפירות. </span>ליתן לו מעות בכור חטין ולומר לו תנהו לי לסוף זמן גדול ואפילו יש שנותנין אותו עכשיו בכך בתחילת הקציר אין זה שער עד שיצא שער מפורסם וקבוע בשוקי העיר בכך: 


lvr: 42
pgn: 62
dfh: b
trm: מתניתין בבא לחוב בדמיהן עסקינן
txt:
<span class='five'>מתניתין בבא לחוב בדמיהן עסקינן. </span>שלא נתן לו זה המוכר ללוקח דמי החטין שחייב לו שיחזור ויקבלם הימנו בשביל היין אלא בא לעשות עליו דמי החטין חוב ולפסוק על החוב יין וכך אמר לו אני מקבל עלי חיטך בל' דינר כמו שאתה יכול למוכרן והרי לך אצלי בהן יין כשער של עכשיו דאי הוה ליה יין הוה קנוי לו מעכשיו ואי אייקר ברשותיה אייקר אבל אין לו והוא לא קיבל עכשיו מעות שנוכל לומר יכול הוא לקנותו בדמים שקיבל נמצא שאינם אצלו אלא בהלואה בעלמא: 


lvr: 42
pgn: 62
dfh: b
trm: ואני אעלה לך
txt:
<span class='five'>ואני אעלה לך. </span>החטים כל שנים עשר חדש אף אם יתעלו דמיהן אקבל עלי העילוי ואתנם לך בדמים הללו: 


lvr: 42
pgn: 62
dfh: b
trm: דלא כאיסרו הבא לידו דמי
txt:
<span class='five'>דלא כאיסרו הבא לידו דמי. </span>שאין זה דומה לנותן איסר בשעה שפוסק דאיכא למימר יקנה לו עכשיו בשוק במעות שקיבל: 


lvr: 42
pgn: 62
dfh: b
trm: אפילו יש לו יין נמי
txt:
<span class='five'>אפילו יש לו יין נמי. </span>דהאי תנא בעומד על גורנו קאמר דיש לו חטין ואפילו הכי אסר: 


lvr: 42
pgn: 62
dfh: b
trm: וחזר ולקחן ממנו בכ'ד סלעים
txt:
<span class='five'>וחזר ולקחן ממנו בכ'ד סלעים. </span>דאוזיל גביה סלע שהמנה כ'ה סלעים והוא היה דחוק למעות ולא יכול להמתין ליום השוק: 


lvr: 42
pgn: 62
dfh: b
trm: מותר
txt:
<span class='five'>מותר. </span>שהרי לא העלה לו דמי החטים יותר מדמיהן בשכר המתנת המעות והאי הוא דאוזיל גביה: 


lvr: 42
pgn: 62
dfh: b
trm: וחזר ולקחן ממנו בדינר זהב
txt:
<span class='five'>וחזר ולקחן ממנו בדינר זהב. </span>מתניתין כי קאמר לקח הימנו חטים במלוה קאי וכשבא לתובעו אמר לו תן לי מעותי שאני לוקח בהן היין אמר לו הרי מעותיך עשויות עלי בדמי שלשים דינרין יין ויין אין לו: 


lvr: 42
pgn: 62
dfh: b
trm: ואי הוה ליה חמרא
txt:
<span class='five'>ואי הוה ליה חמרא. </span>זוזי יהיב ליה מעיקרא ופירי שקיל מיניה ולא דמי לרבית אבל משקל מיניה זוזי אסור דדינר זהב יהיב ליה וקא שקיל מיניה תלתין: 


lvr: 42
pgn: 62
dfh: b
trm: הא בדינר זהב הכור וכן השער קתני
txt:
<span class='five'>הא בדינר זהב הכור וכן השער קתני. </span>ואם כדבריך כשלקחן בדינר זהב היה השער שלשים והאי דאוזיל גביה דאי השער בדינר זהב וזה העלם עליו שלשים דינר מעיקרא אוקמינהו ברבית בשביל המתנתו: 


lvr: 42
pgn: 63
dfh: a
trm: דמתרצנא מתניתין כוותיה
txt:
<span class='five'>דמתרצנא מתניתין כוותיה. </span>שאני רגיל לתרץ משניות שסתם רבי כברייתא שסתם הוא ודכוותיה אמר רבא בהגוזל בתרא <span class='mareimakom'>(ב'ק דף קיא:)</span>: 


lvr: 42
pgn: 63
dfh: a
trm: יש לו מותר
txt:
<span class='five'>יש לו מותר. </span>ולא אמרינן דלאו כאיסרו הבא לידו היכא דיש לו דזכי בהו האי מהשתא ואע'ג דלא משיך כי מוקרי ברשותיה מוקרי ולא הוי רבית הואיל ואם בא לחזור קאי עלייהו במי שפרע ומיהו היכא דאין לו לאו כאיסרו הבא לידו הוא דהיכא דיהיב ליה זוזי פוסק ואע'ג שאין לו דיכול זה לקנותו במעות שקיבל דחטין מצויין לו הואיל ויצא השער אבל זה אין בידו במה יקנה ודמי לרבית: 


lvr: 42
pgn: 63
dfh: a
trm: ומאי לקח
txt:
<span class='five'>ומאי לקח. </span>דקתני במתני' לקח בהלואתו שהיה נושה בו דינר זהב ולי נראה דלא גרסינן ליה ופירוש משובש הוא שנתלה בספר לפי שראה ברבי אושעיא נושה בחבירו מנה דשמעינן מינה דאי הוה יהיב ליה השתא זוזי אפילו אין לו נמי שרי שבש מתניתין ופירשה בלוקח בהלואתו ולא היא לא מבעי לשבושי מתניתין בהכי דר' אושעיא משום חטין קמאי נקיט ליה ולמימר דיש לו מותר אע'ג דלאו כאיסרו הבא לידו וכי אין לו אסור הואיל ולא בא איסרו לידו אבל מתניתין כי תנא אין לו גבי יין תנא שמחמת הלואה בא עליו שהיו כבר דמי החטין מלוה עליו אבל גבי חטין לא תנא איסורא ואפילו אין לו שרי דאיסרו בא לידו ושפיר תני בה לקח: 


lvr: 42
pgn: 63
dfh: a
trm: ושמע מינה והוא שיש לו
txt:
<span class='five'>ושמע מינה והוא שיש לו. </span>אבל אין לו אין מעמידין מלוה אבל פוסקין על ידי נתינת מעות כדקתני מתני' <span class='mareimakom'>(לקמן דף עב:)</span> יצא השער פוסקין ואוקימנא מתני' כדתני רבי אושעיא: 


lvr: 42
pgn: 63
dfh: a
trm: ושמע מינה
txt:
<span class='five'>ושמע מינה. </span>מדקתני הגיע זמן חטין למכור שם לו החטין בדמים בשער של עכשיו ביוקר ופוסק יין כשער של עכשיו בזול שמע מינה איתא לרבי ינאי דאמר פסק על הפירות והגיע זמנו למכור ובא ותבעו ואין לו מקבל הימנו הדמים כשער של עכשיו דמה לי מקבל הן עצמן ומה לי דמיהן: 


lvr: 42
pgn: 63
dfh: a
trm: עושין אמנה בפירות
txt:
<span class='five'>עושין אמנה בפירות. </span>נותנין מעות באמנה כשער של עכשיו שיוצא בשוק ע'מ לקבל פירות אפילו יוקירו חטין: 


lvr: 42
pgn: 63
dfh: a
trm: ואין עושין אמנה
txt:
<span class='five'>ואין עושין אמנה. </span>לפסוק על הפירות כדי לקבל דמים לכשיוקירו דכיון דזוזי יהיב וזוזי שקיל מחזי כרביתא: 


lvr: 42
pgn: 63
dfh: a
trm: אם יש לו מותר
txt:
<span class='five'>אם יש לו מותר. </span>מהא דרבי אושעיא קא מותיב והכא דמים קא מקבל ששם עליו דמי החטין ומקבל היין ששוה יותר ממה שנתן ומתחילה לא קנה יין ממנו והרי הוא כמקבל מעות דמי החטים: 


lvr: 42
pgn: 63
dfh: a
trm: בשמשך
txt:
<span class='five'>בשמשך. </span>הימנו החטים מתחילה דדמי החטין דידיה קא מקבל דברשותיה אייקר דמשעה שמשך כלתה לה תורת הלואה וקיבל חובו וכן בכולן: 


lvr: 42
pgn: 63
dfh: a
trm: רבי יהודה היא דאמר צד אחד ברבית מותר
txt:
<span class='five'>רבי יהודה היא דאמר צד אחד ברבית מותר. </span>רבית שאינה על ידי הלואה אלא ע'י מכר ופעמים שבאה על ידי רבית כגון זו אם יוקרו הפירות וישלם דמים יש כאן רבית ואם לא ישלם דמים אלא פירות שפסק הוא עימו אין כאן רבית היינו צד אחד ברבית פעמים יש רבית ופעמים אין רבית שהרי אינו פוסק עמו ע'מ לשלם דמים אלא פירות: 


lvr: 42
pgn: 63
dfh: a
trm: לוקח אוכל פירות אסור
txt:
<span class='five'>לוקח אוכל פירות אסור. </span>שמא לא יבוא לידי מכר שיחזיר לו מעותיו ונמצא שבהלואה היו אצלו וזה אוכל פירות ברבית: בייתוס בן זונין: 


lvr: 42
pgn: 63
dfh: a
trm: צד אחד
txt:
<span class='five'>צד אחד. </span>כי האי גוונא שמא יבוא לידי רבית שמא לא יבא צד הפדייה בא לידי רבית צד המכר אינו בא לידי רבית: 


lvr: 42
pgn: 63
dfh: a
trm: על מנת להחזיר
txt:
<span class='five'>על מנת להחזיר. </span>דרבי יהודה גופיה לא שרי אלא ע'מ להחזיר שאם לא יהיה מכר יחזיר לו פירות שאכל ואפילו הכי אסר ת'ק דבשעת אכילה קאכיל רבית ועבדיה לאיסור: 


lvr: 42
pgn: 63
dfh: a
trm: השתא דאמר רבי ינאי
txt:
<span class='five'>השתא דאמר רבי ינאי. </span>גבי פרעון הן ודמיהן שוין דכי היכי דהן מותר דמיהן נמי מותר דמה לי טוב אם הם מקבל יותר ממה שדמיהן מקבל:  מה


lvr: 42
pgn: 63
dfh: b
trm: מה לי דמיהן מה לי הן נמי אמרינן כו'
txt:
<span class='five'>מה לי דמיהן מה לי הן נמי אמרינן כו'. </span>בתחלת התנאי נמי משיצא השער פוסק עמו ואע'פ שאין פירות בידו ובלבד שיתן לו זה מעות דכי היכי דאם היו דמי המעות הללו בידו והיינו הפירות הוי מותר הכי נמי כי הוו המעות בידו מותר שהמעות ודמיהן שוין דמה לי טוב אם היו החטין שהם דמים למעות הללו בידו מעכשיו שהם עצמן בידו אף הוא יכול ליקח בהן פירות ומן הטעם הזה פוסקין על סמך שער שבשוק והוא שער היוצא על ידי חמרין המביאין תבואה לשוק בכרכים ואע'פ שאין פירות לזה וא'ת משנתינו היא זו <span class='mareimakom'>(לקמן דף עב:)</span> יצא השער פוסקין איכא למ'ד לקמן אין פוסקין על שער שבשוק ומוקי למתניתין באכלבאי וארבי דמתניתין לאו שער שבשוק תנן אלא יצא השער סתמא הא דמפיך לישנא ונקט למימר מה לי דמיהן מה לי הן משום דבשעת פרעון הוו המעות שמשלם לו דמי הפירות ושייך למימר מה טוב הן מדמיהן כי היכי דהן שרו דמיהן נמי שרו ובשעת הפיסוק נותן לו זה מעות לקבל חטין בדמי המעות ומיקרו הפירות דמיהן של מעות ושייך למימר מה טוב דמיהן של מעות מהן כי היכי דדמיהן שרו אם היו הפירות בידו הן נמי כי הוו הן בידו שרי קצרו של דבר לשון הפסקה נמשך אצל לוקח לשון הפרעון נמשך אחר המוכר גבי תנאי ראשון פוסק ונותן לו דמים לקבל כנגדו חטין הלכך החטין קרוין דמים אצל לוקח דמי מעותיו וגבי מעות פרעון המעות שזה פורע הוו דמי החטין שזה חייב לו: 


lvr: 42
pgn: 63
dfh: b
trm: היני ושילי
txt:
<span class='five'>היני ושילי. </span>מקומות הן שהיו סמוכין לפומבדיתא שהיו רבה ורב יוסף יושבין בה כלומר בכל מקום הוא מוצא סביבותיו בדמים הללו: 


lvr: 42
pgn: 63
dfh: b
trm: חטי דקדחי באכלבאי
txt:
<span class='five'>חטי דקדחי באכלבאי. </span>בתמיה וכי אם הנחתי חטים שלי באוצרי כלום היו גשמים יורדין עליהן שיהיו צומחות בהן צמחין להתקלקל לישנא אחרינא דקדחי לשון חמימות כמו <span class='mareimakom'>(ישעיה סד)</span>  כקדח אש: 


lvr: 42
pgn: 63
dfh: b
trm: והא בעי למיתב זוזי לספסירא
txt:
<span class='five'>והא בעי למיתב זוזי לספסירא. </span>היכי אמרינן מאי אהני לפסוק על שער שבשוק והא אהני דבעי למיתב זוזי לספסירא סרסור שמבקש למוכרי חטין נמצא משתכר זוזי בהקדמת המעות: 


lvr: 42
pgn: 63
dfh: b
trm: רב אשי אמר
txt:
<span class='five'>רב אשי אמר. </span>לא צריך זוזי דאיניש עבדי ליה ספסירות החמרין הולכין אצל בעלי המעות להוליך לו תבואה: 


lvr: 42
pgn: 63
dfh: b
trm: האי מאן דיהיב זוזי אתרעא חריפא
txt:
<span class='five'>האי מאן דיהיב זוזי אתרעא חריפא. </span>הפוסק על הפירות עד שלא יצא השער הברור אלא שער הבכיר שהיא סמוך לקציר שהלקוטות מוכרין בזולא זה סאה וזה סאתים ותנן מתני' <span class='mareimakom'>(דף עב:)</span> דאם יש לו מותר לפסוק ואע'פ שלא יצא השער דקתני היה הוא תחילה לקוצרים פוסק עמו על הגדיש: 


lvr: 42
pgn: 63
dfh: b
trm: צריך הלוקח לאיתחזויי אבי דרי
txt:
<span class='five'>צריך הלוקח לאיתחזויי אבי דרי. </span>של מוכר כשהוא דש וזורה תבואתו בגורן ולהכי נקיט תרעא חריפא שאין פוסקין עליו אלא למי שיש לו גורן דאילו שער הברור פוסקים אף למי שאין לו: 


lvr: 42
pgn: 63
dfh: b
trm: סמכא דעתא
txt:
<span class='five'>סמכא דעתא. </span>דכל חד וחד וידע דעליה קא סמיך האי לוקח וסחורה מקויימת היא ואין דעתו לחזור הלכך אם חזר בו מוכר איכא למילטייה במי שפרע: 


lvr: 42
pgn: 63
dfh: b
trm: אפילו
txt:
<span class='five'>אפילו. </span>לא מיתחזי אבי דרי נמי אלא אשכחיה בשוקא לאחר זמן ואמר ליה חזי דעלך סמכינא איכא מי שפרע: 


lvr: 42
pgn: 63
dfh: b
trm: אגר נטר ליה
txt:
<span class='five'>אגר נטר ליה. </span>שכר המתנה אי מוזיל גבי משום המתנה שמקדים לו המעות והמקח אין לו למוכר עכשיו: 


lvr: 42
pgn: 63
dfh: b
trm: איתנהו
txt:
<span class='five'>איתנהו. </span>אם בידו אבל אינם בעיר או אבד המפתח והוא דחוק למעות שרי דהוי ליה הלויני עד שיבא בני דתנן במתניתין <span class='mareimakom'>(דף עה.)</span> דמותר: 


lvr: 42
pgn: 63
dfh: b
trm: אי בכדי שהדעת טועה
txt:
<span class='five'>אי בכדי שהדעת טועה. </span>דאיכא למימר טעה המלוה בחשבון ולא ידע בהן חייב זה להחזירו לו:  בעישורייתא


lvr: 42
pgn: 64
dfh: a
trm: בעישורייתא וחומשייתא
txt:
<span class='five'>בעישורייתא וחומשייתא. </span>אם יש לחלקם למעות העודפות להוציאן עשרה עשרה או ה' ה' ואין אחד או שנים עודפות שאין באות לכלל ה' יש לומר שטעה בחשבונו אם עישורייתא נינהו טעה בין חמשים לארבעים או בין ארבעים לשלשים ואם אינן עשיריות וישנן חמישיות יש שהיו רגילין למנות חמשה חמשה ואם היו עודפות הרבה כגון נ'ה טעה בעשיריות כדפי' ויש כאן טעות של נ' בדילוג אחד ובה' העודפות טעה בין ג' לארבע או אם עודפות ט'ו או כ'ה טעה ג' פעמים או ה' פעמים בחשבון של חמש אבל אם עודפות על החמישיות אחת או ב' או ג' וד' שאינן מגיעות לה' לא טעה כלום וכולם מתנה: 


lvr: 42
pgn: 64
dfh: a
trm: ואי איניש תקיפא הוא
txt:
<span class='five'>ואי איניש תקיפא הוא. </span>זה שנתנם לו אדם קשה הוא שאינו רגיל לגמול חסדים ולתת מתנת חנם: 


lvr: 42
pgn: 64
dfh: a
trm: אמר ליה
txt:
<span class='five'>אמר ליה. </span>כיון דליכא למימר טעה בחשבון תלינן למימר דלמא מיגזל גזליה זה ימים רבים וזה לא ידע והשתא מלאו לבו להשיבו: 


lvr: 42
pgn: 64
dfh: a
trm: ולרדות את כוורתו
txt:
<span class='five'>ולרדות את כוורתו. </span>על שם שעשויות חלות חלות ודבוקות מדופן אל דופן קרי ליה רדייה כרדיית פת מדובקת בתנור: 


lvr: 42
pgn: 64
dfh: a
trm: מותר
txt:
<span class='five'>מותר. </span>שהרי קיבל עליו הפסד ושכר הלכך אפי' ימצא יותר משוה הדמים אין כאן אגר נטר ליה דאי הוה בציר מדמים נמי הוה שקיל: 


lvr: 42
pgn: 64
dfh: a
trm: לאו מיניה קא רבו
txt:
<span class='five'>לאו מיניה קא רבו. </span>חלב הבא לאחר זמן אינו גדל מכח חלב שהיה בבהמה בשעת מכר דהא כי שקיל להאי כוליה לגמרי אתי אחרינא: 


lvr: 42
pgn: 64
dfh: a
trm: מיניה קרבו
txt:
<span class='five'>מיניה קרבו. </span>מכח הקטנות בא והקטנות כבר היו בשעת מכר ומדידיה הוא דקא משבח ואזיל: 


lvr: 42
pgn: 64
dfh: b
trm: רחוק להפסד
txt:
<span class='five'>רחוק להפסד. </span>אם תקפה לא מקבל עליה ותניא בפירקין <span class='mareimakom'>(ד' ע.)</span> קרוב לשכר ורחוק להפסד רשע דשקיל רבית דכיון דאינו מקבל עליו אחריות המקח נמצא שאין זה מכר ומעות הלואה הן אצלו וקריבת השכר מחמת רבית הוא: ה'ג 


lvr: 42
pgn: 64
dfh: b
trm: כיון דקביל עליה זולא קרוב לזה ולזה הוא</span>: <span class='five'>אע'פ שאמרו
txt:
<span class='five'>כיון דקביל עליה זולא קרוב לזה ולזה הוא</span>: <span class='five'>אע'פ שאמרו. </span>בבבא קמא פרק שני <span class='mareimakom'>(דף כא.)</span>: 


lvr: 42
pgn: 64
dfh: b
trm: אינו צריך להעלות לו שכר
txt:
<span class='five'>אינו צריך להעלות לו שכר. </span>ואוקימנא בחצר דלא קיימא לאגרא אבל האי גברא שדר בה עביד למיגר בית לדירתו דהוה ליה זה נהנה וזה לא חסר: 


lvr: 42
pgn: 64
dfh: b
trm: בחצר דקיימא לאגרא וגברא דעביד למיגר
txt:
<span class='five'>בחצר דקיימא לאגרא וגברא דעביד למיגר. </span>המלוה הזה היה שוכר אחרת אם לא מצא זה דהוה ליה הוא נהנה ובעל חצר חסר דהא קיימא להכי שהיה משכירה לאחרים: 


lvr: 42
pgn: 64
dfh: b
trm: וגברא דלא עביד למיגר
txt:
<span class='five'>וגברא דלא עביד למיגר. </span>דהוה ליה זה לא נהנה דבלאו הכי נמי לא הוה מיגר שיש לו אחרות: 


lvr: 42
pgn: 64
dfh: b
trm: קא משמע לן
txt:
<span class='five'>קא משמע לן. </span>דמיחזיא כרבית ויש ללמוד מכאן שאסור להלוות על בית ולדור בו אפילו בנכייתא דתנן לא ישכור ממנו בפחות ולא דמי למשכונא של כרם <span class='mareimakom'>(לקמן ד' עב.)</span> דהתם זימנין דלא שקיל ביה מידי ואפי' הכי מנכי ליה והוה ליה קונה את הפירות בנכייתא זו על הספק אבל כאן זה נהנה תמיד ואין כאן ספק נמצא שוכרה בפחות: 


lvr: 42
pgn: 64
dfh: b
trm: תקיף עבדי דאינשי דמסיק בהו זוזי
txt:
<span class='five'>תקיף עבדי דאינשי דמסיק בהו זוזי. </span>מחזיק בעבדיהם של בעלי חובות שלו וכופם לעשות מלאכתו: 


lvr: 42
pgn: 65
dfh: a
trm: דלא נסתרי עבדיה
txt:
<span class='five'>דלא נסתרי עבדיה. </span>שלא ירגיל להיות בטל ויתעצל נסתרי התי'ו משמשת כדרך המתפעלים בתיבת שי'ן וסמ'ך כאשר יתפעל שר ויאמר תשתרר שהתי'ו מתמצעת להפסיק אותיות השורש וכאשר יאמר בגיזרת סף הסתופף מגיזרת שח השתוחח וכן בלשון גמרא משתרי מיסתמיך אשתהי אישתקיל: 


lvr: 42
pgn: 65
dfh: a
trm: כי מפקינן מיניה
txt:
<span class='five'>כי מפקינן מיניה. </span>הרבית שלקח כדרבי אלעזר דאמר רבית קצוצה יוצאה בדיינים דקיימא לן כוותיה לקמן <span class='mareimakom'>(עמוד ב')</span>: 


lvr: 42
pgn: 65
dfh: a
trm: דהוה קא מישתרשי לי
txt:
<span class='five'>דהוה קא מישתרשי לי. </span>בריוח היתה באה אלי: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 42
pgn: 65
dfh: a
trm: ואם של חדש בחדש
txt:
<span class='five'>ואם של חדש בחדש. </span>ואם תתן לי שכר כל חדש בחדשו שלא תקדים לי שכר כל השנה יחד תתן לי סלע בחדש: 


lvr: 42
pgn: 65
dfh: a
trm: ואם לגורן
txt:
<span class='five'>ואם לגורן. </span>ואם אמתין לך עד הגורן שתמכור מתבואתך ותתן לי מעותי: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 42
pgn: 65
dfh: a
trm: אלא לבסוף
txt:
<span class='five'>אלא לבסוף. </span>לסוף הזמן הלכך כי שקיל מיניה סלע בחדש דהוו להו שנים עשר סלעים אין זה שכר המתנת מעות שהרי לא נתחייב לו לשלם שכירות עד סוף החדש והאי דאמר ליה אם מעכשיו תתן לי הרי היא לך בעשר סלעים אי הוה מקדים ליה הוא מחיל ליה מדמי השכירות ומוגר ליה בפחות משוייה אבל סיפא גבי מכר משמשך המקח דינו ליתן המעות וכי אמר ליה אם מעכשיו תתן הרי היא לך באלף הן הן דמיה וכי מיטפי עלייהו לגורן שכר המתנת מעות הוא: 


lvr: 42
pgn: 65
dfh: a
trm: דקו בה
txt:
<span class='five'>דקו בה. </span>חיפשו אחריה עד שמצאו בה מקרא לסמוך בהא מילתא דתשלומי שכירות לבסוף: 


lvr: 42
pgn: 65
dfh: a
trm: טרשא שרי
txt:
<span class='five'>טרשא שרי. </span>למכור סחורה בהמתנה ביותר מדמיה ובלבד שלא יפרש לו אם מעכשיו הרי הוא לך בפחות אלא ימכור סתם בכך וכך ליום פלוני: 


lvr: 42
pgn: 65
dfh: a
trm: טרשא דידי שרי
txt:
<span class='five'>טרשא דידי שרי. </span>עושה שכר תמרים היה ומוכר לו בזמן הזול בתשרי כשער של ניסן וממתין לו עד ניסן: 


lvr: 42
pgn: 65
dfh: a
trm: זיל בתר דידהו
txt:
<span class='five'>זיל בתר דידהו. </span>אחרי הלקוחות דאינהו ודאי אגר נטר יהבו ליה למר דאילו הוו להו זוזי הוה שכיח להו שיכרא טובא כשער של עכשיו: 


lvr: 42
pgn: 65
dfh: a
trm: אמר רב חמא טרשא דידי ודאי שרי
txt:
<span class='five'>אמר רב חמא טרשא דידי ודאי שרי. </span>מוכר פרקמטיא היה מוכר במקום הזול כשער שהוא נמכר במקום היוקר וממתין להן והן מעלין אותו למקום היוקר והוא מקבל עליו אחריות דרך בהליכה והלקוחות משתכרים בפרקמטיא שלוקחין שם במעותיו ומביאין לכאן ואחריות החזרה עליהם וכיון דלא מקבלי עלייהו אחריות לא הויא מלוה גבייהו עד שהפרקמטיא נמכרת והן מקבלין המעות ואותן המעות נעשין עליהם מלוה ואין כאן רבית: 


lvr: 42
pgn: 65
dfh: b
trm: והלכתא כר' אלעזר
txt:
<span class='five'>והלכתא כר' אלעזר. </span>דרבית קצוצה יוצאה בדיינין: <span class='shastitle7'>מתני'</span> ה'ג במתני' 


lvr: 42
pgn: 65
dfh: b
trm:
מכר לו את השדה ונתן לו מקצת דמים ואמר לו אימתי שתרצה הבא מותר המעות שעליך וטול שדה שלך</span>: <span class='five'>אסור

txt:
<span class='five'>מכר לו את השדה ונתן לו מקצת דמים ואמר לו אימתי שתרצה הבא מותר המעות שעליך וטול שדה שלך</span>: <span class='five'>אסור. </span>לעשות כן ודוקא דאמר ליה לכי מייתית מותר המעות קנה מעכשיו לפיכך אסור לעשות כן שאם יאכל מוכר פירות בתוך כך לכשיביא זה המעות נמצא שהשדה קנויה לו מיום המכר וזה אכל הפירות בשכר המתנת מעותיו ואם יאכל לוקח פירות מעכשיו שמא לא יביא מותר המעות ויחזור לו זה מה שקיבל ונמצא שלא היתה שדה קנויה לו דהא לכי מייתית קני מעכשיו אמר ליה והא לא אייתי ומעות הראשונות כמלוה בעלמא היו אצל מוכר וזה אכל פירות בשכרו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 42
pgn: 65
dfh: b
trm: משלשין
txt:
<span class='five'>משלשין. </span>מפקידין אותו ביד שליש אם יגמור מקחו יתנם ללוקח ואם לא יחזיר המוכר מה שקיבל ויטול פירותיו: 


lvr: 42
pgn: 65
dfh: b
trm: הא דאמר ליה לכי מייתית קני
txt:
<span class='five'>הא דאמר ליה לכי מייתית קני. </span>מוכר אוכל פירות שאין השדה קנויה לו אלא מכאן ולהבא ועד השתא דידיה אכל: 


lvr: 42
pgn: 65
dfh: b
trm: הא דאמר לכי מייתית קני מעכשיו
txt:
<span class='five'>הא דאמר לכי מייתית קני מעכשיו. </span>אין זה אלא תנאי שאם יקיים תנאו יהא השדה קנוי לו מן היום ואם קיים תנאו נמצא שאכל המוכר פירות של לוקח עד עכשיו בשכר המתנת מעותיו: 


lvr: 42
pgn: 65
dfh: b
trm: תני רב ספרא
txt:
<span class='five'>תני רב ספרא. </span>ולא היה מפורש במשנה מתי שניהן מותרין ומתי אסורין ופי' רבא מסברא: 


lvr: 42
pgn: 65
dfh: b
trm: קני מהשתא כשיעור זוזך
txt:
<span class='five'>קני מהשתא כשיעור זוזך. </span>והשאר לכי מייתית קני זה אוכל פירות קרקע המגיע לדמים שנתן והמוכר אוכל השאר: 


lvr: 42
pgn: 65
dfh: b
trm: קני מעכשיו וזוזי ליהוו הלוואה גבך
txt:
<span class='five'>קני מעכשיו וזוזי ליהוו הלוואה גבך. </span>כיון דאקנייה מעכשיו הרי היא של לוקח ואם יאכל מוכר פירות בשכר המתנת מעות יאכלם: 


lvr: 42
pgn: 65
dfh: b
trm: צד אחד
txt:
<span class='five'>צד אחד. </span>דלמא אתי לידי רבית דלמא לא אתי כיצד אם מוכר אוכלם ולא גמר לוקח מקחו אין כאן רבית גמר יש כאן רבית הלכך דלא כרבי יהודה אבל סיפא קתני מוכר מותר ולוקח אסור לוקח מותר מוכר אסור אפי' רבי יהודה מודה דהתם ודאי איכא רבית דכי אמר ליה לכי מייתית קני אין לו עכשיו בה כלום ואפילו גמר הלכך פירי דהשתא רבית הן אצלו והיכא דאמר ליה קני מעכשיו וזוזי ניהוו הלוואה גבך הרי קנויה לו מעכשיו ואם יאכל מוכר פירות הרי הוא רבית: 


lvr: 42
pgn: 65
dfh: b
trm: בדמים הללו
txt:
<span class='five'>בדמים הללו. </span>פסק לו דמים מועטים להוסיף לו על מעות הלואה להצמיתה לו אם בא למוכרה: 


lvr: 42
pgn: 65
dfh: b
trm: צד אחד
txt:
<span class='five'>צד אחד. </span>האי נמי דלמא לא אתי לידי רבית דלא ירצה למוכרה לעולם ולרבי יהודה אם ירצה למוכרה מותר לזה לקבלה בדמים שפסק דמתחילת התנאי צד אחד הוא דהוה ברבית: 


lvr: 42
pgn: 65
dfh: b
trm: דאמר ליה מדעתו
txt:
<span class='five'>דאמר ליה מדעתו. </span>אם ארצה אחזירם ולא שתתבעני בדין הלכך מותר דאי נמי חזר וקיבל מעותיו עד עכשיו שלו היתה וחוזר ומוכרה לו אבל רישא שע'כ צריך להחזיר מעיקרא לאו מכר הוא: 


lvr: 42
pgn: 65
dfh: b
trm: שלא באחריות
txt:
<span class='five'>שלא באחריות. </span>שאם יטרפנה בעל חוב שלי לא אחזיר לך כלום וכגון דפריש ליה הכי בהדיא בשטרא דאי מסתמא הא מוקמינא <span class='mareimakom'>(לעיל ד' טו:)</span> כשמואל דאמר אחריות טעות סופר: 


lvr: 42
pgn: 65
dfh: b
trm: מגבינא שופרא שבחא ופירי
txt:
<span class='five'>מגבינא שופרא שבחא ופירי. </span>מעידית שבנכסי אפרע לך אף את השבח שתשביח והפירות שיטרפו ממך:  פטומי


lvr: 42
pgn: 66
dfh: a
trm: הא לא אמר ליה מדעתיה אסור
txt:
<span class='five'>הא לא אמר ליה מדעתיה אסור. </span>אלמא על כרחיה מקיים תנאה לפיכך אינו מכר והוה ליה כרבית ולא אמרי' פטומי מילי נינהו הואיל ולא אתני מוכר: 


lvr: 42
pgn: 66
dfh: a
trm: א'ל
txt:
<span class='five'>א'ל. </span>הא דרבא נעשה כאומר מדעתיה אתמר הכי אמר רבא לעיל מאי שנא רישא מאי שנא סיפא אמר רבא סיפא כיון דבעי מוכר אתנויי ולא אתני והלוקח קאמר ליה מנפשיה נעשה כאומר ליה מדעתיה אחזירנה אם ארצה ואע'ג דלא פריש מדעתיה כמאן דפירש דמי ואין עליו לכופו הלכך א'נ אהדרינהו השתא הוא דהדר זבין להו: 


lvr: 42
pgn: 66
dfh: a
trm: בדידה קיימא כו'
txt:
<span class='five'>בדידה קיימא כו'. </span>בתמיה הגט אינו אלא מדעת האיש וצריך למוסרו לה על התנאי ואם לא התנה בשעת נתינה תנאי שלה אינו כלום ואפי' אמרה קודם לכן ולא דמי לממון דמשעבד נפשיה בדיבוריה: 


lvr: 42
pgn: 66
dfh: a
trm: בשעת מתן מעות
txt:
<span class='five'>בשעת מתן מעות. </span>התנה על מנת כן קונה הכל ואם לאחר מתן מעות התנה אין בדבריו כלום: 


lvr: 42
pgn: 66
dfh: a
trm: אני אומר אסמכתא קניא
txt:
<span class='five'>אני אומר אסמכתא קניא. </span>הייתי רגיל לומר קנה הכל דאסמכתא קניא אבל מניומי חלוק עלי והחזירני מדברי והא אסמכתא היא הבטחה בעלמא לסמוך על דבריו שאם לא ימלא דבריו יתן לו שוה מאתים במנה: 


lvr: 42
pgn: 66
dfh: a
trm: רבי יוסי
txt:
<span class='five'>רבי יוסי. </span>בפרק גט פשוט <span class='mareimakom'>(ב'ב דף קסח.)</span> מי שפרע מקצת חובו והשליש את שטרו כו':  ואיבעית


lvr: 42
pgn: 66
dfh: b
trm: ואיבעית אימא מתני' דא'ל מעכשיו קנה
txt:
<span class='five'>ואיבעית אימא מתני' דא'ל מעכשיו קנה. </span>אם לא אתן לך עד שלש שנים דלאו אסמכתא היא אלא קנין גמור היא שע'מ מכר גמור החזיק בה מעכשיו בדמים הללו ואזולי אוזיל גביה וזה קיבל עליו שאם יחזיר לו מעותיו עד שלש שנים יקבלם והפירות לרבי יהודה לוקח אוכלן ולרבנן משלשין אותן: 


lvr: 42
pgn: 66
dfh: b
trm: לפכוחי פחדיה
txt:
<span class='five'>לפכוחי פחדיה. </span>להפיג דאגתו שדואג על המעות דכתיב <span class='mareimakom'>(תהלים קד)</span> ויין ישמח: 


lvr: 42
pgn: 66
dfh: b
trm: דלא תיתזיל ארעיה
txt:
<span class='five'>דלא תיתזיל ארעיה. </span>שאם יראה אותו מחזר אחרי מעות ומוכר נכסיו בפחות מוזיל קרקעותיו ולעולם אנוס הוא ולא גמר ומקני: 


lvr: 42
pgn: 66
dfh: b
trm: למיגבא ביה מיניה
txt:
<span class='five'>למיגבא ביה מיניה. </span>קונה בה כנגד מעותיו ואם בא לפרוע המעות לאחר זמן לא יקבלם: 


lvr: 42
pgn: 66
dfh: b
trm: סוף סוף אסמכתא היא
txt:
<span class='five'>סוף סוף אסמכתא היא. </span>דלא א'ל קני לגוביינא אלא אם איני נותן לך מכאן ועד שלש שנים הדר הויא לה אסמכתא דכל דאי אסמכתא הוא: 


lvr: 42
pgn: 66
dfh: b
trm: דא'ל לא יהא לך פרעון אלא מזה
txt:
<span class='five'>דא'ל לא יהא לך פרעון אלא מזה. </span>אף בתוך שלש שנים ואם אין אני נותן לך מגופה כנגד מעותיך עד שלש שנים תהא כולה שלך בהא אמר רב פפא דאע'ג דלא קניא למיהוי כוליה דידיה לאחר ג' אפותיקי הוי למגבי מיניה דבלאו אסמכתא נמי שווייה אפותיקי: 


lvr: 42
pgn: 66
dfh: b
trm: בידקא
txt:
<span class='five'>בידקא. </span>שטף נהר שטפה לעידי עידית וכשבא זה לגבות מן העידית כפי תנאו אמר לו לא תיגבי אלא מבינונית אחרת שיש לי: 


lvr: 42
pgn: 66
dfh: b
trm: מחילה בטעות
txt:
<span class='five'>מחילה בטעות. </span>כי האי דהמוכר סבר שהיא קנויה ללוקח ומן הדין אוכל פירות ומוחל על אכילתו: 


lvr: 42
pgn: 66
dfh: b
trm: עד שלא באו לעולם יכול לחזור בו
txt:
<span class='five'>עד שלא באו לעולם יכול לחזור בו. </span>אם בא לחזור בו קודם שחנטו פירותיו חוזר דאפילו למ'ד <span class='mareimakom'>(יבמות דף צג.)</span> אדם מקנה דבר שלא בא לעולם הני מילי שבא לחזור אחר שבא לעולם: 


lvr: 42
pgn: 66
dfh: b
trm: משבאו לעולם אינו יכול לחזור בו
txt:
<span class='five'>משבאו לעולם אינו יכול לחזור בו. </span>דקסבר אדם מקנה דבר שלא בא לעולם בשעת המכר שיהיה המכר חל לכשיבא לעולם: 


lvr: 42
pgn: 66
dfh: b
trm: לא מפקינן מיניה
txt:
<span class='five'>לא מפקינן מיניה. </span>שהרי כל זמן שלא חזר מחל על אכילתו ואע'פ שבטעות שלא היה יודע שיוכל לחזור מחילה היא: 


lvr: 42
pgn: 66
dfh: b
trm: הכא הלואה היא
txt:
<span class='five'>הכא הלואה היא. </span>ומיחזי כרבית שמתחילה בהלואה בא לו וכרבית קצוצה דמי ואין אבק רבית בדבר הלואה אלא בדבר מכר כגון המרבה בפירות דמתניתין <span class='mareimakom'>(לעיל ס:)</span>:  הוה


lvr: 42
pgn: 67
dfh: a
trm: ובעי לאותביה אונאה
txt:
<span class='five'>ובעי לאותביה אונאה. </span>דתנן <span class='mareimakom'>(לעיל דף נא.)</span> דמחזיר לו אונאה ואע'ג דמדעת נתן לו הואיל וטעה אלמא מחילה בטעות לאו מחילה היא: 


lvr: 42
pgn: 67
dfh: a
trm: הממאנת
txt:
<span class='five'>הממאנת. </span>קטנה יתומה שהשיאתה אמה לדעתה אמרו חכמים יכולה למאן דמן התורה אין מעשה קטנה כלום ואמה אינה זוכה בה לקדשה ורבנן הוא דתקון נשואין ליתומים שלא ינהגו בה מנהג הפקר וישמרנה בעלה והם אמרו דסגי לה במיאון: 


lvr: 42
pgn: 67
dfh: a
trm: אין לה כתובה
txt:
<span class='five'>אין לה כתובה. </span>ואף מה שהכניסה לו בנדונייתה ושמאתן בכתובתה וכל שכן מאתים שתיקנו לאשה משום דבעל כרחיה נפקא: 


lvr: 42
pgn: 67
dfh: a
trm: שנייה
txt:
<span class='five'>שנייה. </span>שניות לעריות שגזרו חכמים בפ' שני דיבמות <span class='mareimakom'>(דף כ.)</span> אין לה כתובה דקנסא הוא דקנסינן לה מפני שמרגילתו עליה כדאמרינן ביבמות <span class='mareimakom'>(דף פה:)</span>: 


lvr: 42
pgn: 67
dfh: a
trm: והאיילונית
txt:
<span class='five'>והאיילונית. </span>דוכרניתא דלא ילדה לשון איל אין לה כתובה שמקחו טעות דלאו אדעתא דהכי נסבה ואע'ג דכי מחלה היא נדוניי' דילה למוסרה בידו טעות הואי מחילה בטעות הויא מחילה: 


lvr: 42
pgn: 67
dfh: a
trm: ולא פירות
txt:
<span class='five'>ולא פירות. </span>נכסים שנפלו לה בירושה אחר שנשאת תיקנו חכמים שהבעל אוכל פירות ולה תיקנו תחתיהן שאם נשבית חייב לפדותה משלו ואלו אף על פי שאין להם תקנת פירות שאם נשבית לא יפדנה דלא קרינא בה ואותבינך לאינתו אפילו הכי לכשתצא לא יחזיר לה פירות שאכל: 


lvr: 42
pgn: 67
dfh: a
trm: ולא בלאות
txt:
<span class='five'>ולא בלאות. </span>הכניסה לו בגדים בנדוניית' אפי' יש מהם קיימים לא יחזיר בלאותיהן אלמא מחילת אכילת פירות אע'פ שבטעות מחלה לו מחילה היא: 


lvr: 42
pgn: 67
dfh: a
trm: דניחא לה דניפוק עלה קלא שמא דאישות
txt:
<span class='five'>דניחא לה דניפוק עלה קלא שמא דאישות. </span>ואפי' יודעת שאין נשואיה נשואין רצונה להאכילו: 


lvr: 42
pgn: 67
dfh: a
trm: את ונוולא אחי
txt:
<span class='five'>את ונוולא אחי. </span>אתה והיא קרובים אתם ותתרצו ביניכם ונוולא לשון ארמי בין בזכר בין בנקבה כשרוצה לומר אתה והוא או אתה והיא כך ראיתי בתשובת הגאונים ואני אומר שזה שמה: 


lvr: 42
pgn: 67
dfh: a
trm: משכנתא מאי
txt:
<span class='five'>משכנתא מאי. </span>משכן לו שדה ולא קץ עמו לאכול פירות לשם רבית אלא סתם והוא ירד ועשה ואכל: 


lvr: 42
pgn: 67
dfh: a
trm: באתרא דמסלקי
txt:
<span class='five'>באתרא דמסלקי. </span>במקום שנהגו להלוות סתם ומלוה אוכל פירות ולא פסק עמו בנכייתא כדלקמן ונהגו לסלק את המלוה ממנה בכל עת שתשיג יד הלוה למעות: 


lvr: 42
pgn: 67
dfh: a
trm: אכל כשיעור זוזי
txt:
<span class='five'>אכל כשיעור זוזי. </span>כפי מה שנמכרין הפירות בשוק ובא הלוה לפנינו ותבע ואמר איני רוצה שיאכל פירותי ברבית ישומו פירות שאכל ויטלם בחובו אילו הוו לי זוזי לא מסלקינן ליה השתא נמי פירי אכל זוזי דידי נינהו: 


lvr: 42
pgn: 67
dfh: a
trm: מסלקינן ליה
txt:
<span class='five'>מסלקינן ליה. </span>ואע'ג דאבק רבית הוא ואינה יוצאה בדיינין הני מילי לבתר דשקליה אבל זה זריז הוא ואינו מניחו לאכול אלא כדי הקרן: 


lvr: 42
pgn: 67
dfh: a
trm: ולא מחשבינן משטרא לשטרא
txt:
<span class='five'>ולא מחשבינן משטרא לשטרא. </span>אם חייב לו מעות בשטר אחר אין העודף בזה שאכל פרעון לחוב השטר האחר דהאי אפקינן מיניה הוא מה שאכל כבר: 


lvr: 42
pgn: 67
dfh: a
trm: אכל טפי מפקינן מיניה
txt:
<span class='five'>אכל טפי מפקינן מיניה. </span>שב'ד שבעיר אביהן של יתומים והרי הם שליטים לעשות משפט והם לא מחלו על העודף שאכל והוה ליה כמאן דסלקוה משעתא דאכל שיעור זוזי: 


lvr: 42
pgn: 67
dfh: a
trm: לא מסלקינן ליה בלא זוזי
txt:
<span class='five'>לא מסלקינן ליה בלא זוזי. </span> עד שיתן לו כל שיעור מעות הלואתו וכיון דכי אכלינהו להך לאו בתורת פרעון אכלינהו הוה ליה אבק רבית משעת אכילה ואינה יוצאה בדיינין וכי סלקוהו משדה זו בלא זוזי אפוקי מניה אבק רבית שאכל הוא והאי דנקט לעיל אתרא דמסלקי דאילו אתרא דלא מסלקי שנהגו לאכול המשכונא שנים הקצובות למנהגן ואילו הוו ליה זוזי לא מצי מסלק ליה הכל מודים דכל אותן השנים כמכר הוא אצלו ואי נמי אכל שיעור זוזי לא מסלקינן ליה:  כגדולים


lvr: 42
pgn: 67
dfh: b
trm: כגדולים
txt:
<span class='five'>כגדולים. </span>ואע'ג דאכל שיעור זוזי לא מסלקינן ליה דקסבר מתחילת אכילתן אבק רבית הוא ואין כח בדיינין להוציאו: 


lvr: 42
pgn: 67
dfh: b
trm: באתרא דמסלקי לא ניכול פירא אלא בנכייתא
txt:
<span class='five'>באתרא דמסלקי לא ניכול פירא אלא בנכייתא. </span>שינכה לו מן החוב דבר קצוב לשנה דנראה כמוכרו לו ויורד בספק דאפילו תלקה ולא יהו בה פירות ינכה לו אותה קצבה הלכך כי שקיל מיניה טפי לאו רבית הוא ודווקא באתרא דמסלקי אבל באתרא דלא מסלקי כל ימי הזמן הוי כמכירה אצלו ובלא נכייתא נמי אכול: 


lvr: 42
pgn: 67
dfh: b
trm: וצורבא מדרבנן
txt:
<span class='five'>וצורבא מדרבנן. </span>שצריך לישר דרכיו ולהתקדש אף במותר לו פן ילמדו ממנו לזלזל באיסורין אפילו בנכייתא נמי לא ניכול: 


lvr: 42
pgn: 67
dfh: b
trm: מאן דאסר בקמייתא
txt:
<span class='five'>מאן דאסר בקמייתא. </span>ללישנא קמא דאמר באוכל בלא נכייתא פליגי סבר בבתרייתא כולי עלמא שרי: 


lvr: 42
pgn: 67
dfh: b
trm: למאן דאסר בבתרייתא
txt:
<span class='five'>למאן דאסר בבתרייתא. </span>ללישנא בתרא דאמרינן אפילו כי אכל חמש שנים קמאי בנכייתא פליגי דחד מינייהו אסר היכא שרי: 


lvr: 42
pgn: 67
dfh: b
trm: במשלם שניא כו'
txt:
<span class='five'>במשלם שניא כו'. </span>דלא מיחזי כהלואה אלא כלוקח הימנו פירות השנים האלו במעות הללו: 


lvr: 42
pgn: 67
dfh: b
trm: אין בעל חוב גובה הימנה
txt:
<span class='five'>אין בעל חוב גובה הימנה. </span>אם מת המלוה ונפלה לפני בניו אין בעל חוב של אביהם גובה הימנה דאין להם לאביהם בגופה של קרקע כלום ומטלטלי בעלמא נינהו ומטלטלי דיתמי לא משתעבדי לבעל חוב דבשלמא בעודו קיים גבי אפילו מגלימא דעל כתפיה שהרי לו הלוה מעותיו ונשתעבד והתורה אמרה יבא שליח ב'ד ויכנס לביתו ויטול משכונו דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים כד)</span> והאיש אשר אתה נושה בו וגו' ואמרינן לקמן <span class='mareimakom'>(דף קיג.)</span> זה שליח ב'ד אבל היכא דמית בהדי יתמי מאי עבידתיה דתבע הרי לא לוו ממנו ואי ירתי קרקעות משתעבדי נכסיה מחיים ומיחייב מדין ערב דנכסייהו דבר איניש אינון ערבון ביה דכי אוזפיה עלייהו סמך אבל מטלטלי אפילו דין ערב ליכא דלאו עלייהו סמיך מלוה הואיל ובידו להצניען ולאבדן: 


lvr: 42
pgn: 67
dfh: b
trm: ואין הבכור נוטל פי שנים
txt:
<span class='five'>ואין הבכור נוטל פי שנים. </span>למאן דאמר בבבא בתרא <span class='mareimakom'>(דף קכד:)</span> דאין הבכור נוטל פי שנים במלוה הא נמי הואיל ואתרא דמסלקין מלוה בעלמא הוא דאין השדה לפניו אלא לשעבוד פירות והוה ליה ראוי ואין בכור נוטל בראוי לבא לפניהם לאחר מיתה לחלוק כבמוחזק ביד אביו דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים כא)</span> בכל אשר ימצא לו: 


lvr: 42
pgn: 67
dfh: b
trm: ושביעית משמטתה
txt:
<span class='five'>ושביעית משמטתה. </span>כשאר מלוה בשטר שנכסי לוה משועבדין להן ושביעית משמטתן דאין זה מלוה על המשכון שאין שביעית משמטתו דהתם במשכון של מטלטלין קיימינן וטעמא משום דבעל חוב קונה משכון שבידו דילפינן <span class='mareimakom'>(לקמן דף פב.)</span> מולך תהיה צדקה והוה ליה כגבוי: 


lvr: 42
pgn: 67
dfh: b
trm: אפי' מתמרי דאבודיא
txt:
<span class='five'>אפי' מתמרי דאבודיא. </span>כשגודרין תמרים שוטחין מחצלות תחת הדקלין ונופלים התמרים עליהם ואם בא ושילם לו מעותיו מסלקו אף מן התמרים התלושין שעל המחצלות: 


lvr: 42
pgn: 67
dfh: b
trm: ואמר לא מסתלקנא
txt:
<span class='five'>ואמר לא מסתלקנא. </span> בשעת מתן מעות התנה על מנת שלא תוכל לסלקני עד כך וכך שנים כו' ועל מנת כן נתן מעותיה וקרקע נקנה בכסף בין דרך מקח בין דרך שכירות בין בכל הדרכים כפי התנאי: 


lvr: 42
pgn: 67
dfh: b
trm: צריך למיקנא מיניה
txt:
<span class='five'>צריך למיקנא מיניה. </span>דאי לא קני מיניה דיבורא בעלמא הוא ויכול לומר לא אשנה מן המנהג: 


lvr: 42
pgn: 67
dfh: b
trm: לא אכיל
txt:
<span class='five'>לא אכיל. </span>הואיל והמעות מוכנים לו ולא נתנו לו רשות להיות שומט ואוכל ובאתרא דמסלקי קאי: 


lvr: 42
pgn: 67
dfh: b
trm: ושדה אחוזה
txt:
<span class='five'>ושדה אחוזה. </span>שאמרה תורה <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span> לפדותה מן ההקדש לפי השנים שעד היובל סלע ופונדיון לשנה כפי חשבון חמשים שקל לבית זרע חומר שעורים לארבעים ותשע שנות היובל: 


lvr: 42
pgn: 68
dfh: a
trm: הכא נמי לא שנא
txt:
<span class='five'>הכא נמי לא שנא. </span>דהא חזינן דהיכא דיורד לספק ונותן מעות סלע לשנה ספק יהיו בה פירות ספק לא יהיו בה פירות הוו זביני מעיקרא ומיפרק בהכי: 


lvr: 42
pgn: 68
dfh: a
trm: התם לאו הלואה
txt:
<span class='five'>התם לאו הלואה. </span>בפדיון תליא מילתא ורחמנא אוקמיה אהאי פדיון ואמר בהכי נפרוק: 


lvr: 42
pgn: 68
dfh: a
trm: דשכונה גביה
txt:
<span class='five'>דשכונה גביה. </span>אין שכן קרוב ממנו ואם בא הלוה למוכרה אין בבעל מצריה שכן טוב לקנותה כזה: 


lvr: 42
pgn: 68
dfh: a
trm: טרשא דרב פפא
txt:
<span class='five'>טרשא דרב פפא. </span>דאמר לעיל <span class='mareimakom'>(דף סה.)</span> שכראי לא פסיד וכו' לית הלכתא כוותיה כדאמרן מאי חזית דאזלת בתר דידך זיל בתר דידהו: 


lvr: 42
pgn: 68
dfh: a
trm: דזקפי רווחא אקרנא
txt:
<span class='five'>דזקפי רווחא אקרנא. </span>שקונים פרגמטיא בעלי בתים ונותנין לתגרים למחצית שכר ושמין כך וכך שכר יהיה בהן וזוקפין מחצית השכר עם הקרן וכותבין בשטר פלוני חייב לפלוני כך וכך לזמן פלוני: 


lvr: 42
pgn: 68
dfh: a
trm: תינח היכא דאיתיה לדידיה
txt:
<span class='five'>תינח היכא דאיתיה לדידיה. </span>אם יהא אביך קיים לזמן הפרעון שהוא חסיד ומאמינם ומה אם ימות היורשין יגבו הכל: 


lvr: 42
pgn: 68
dfh: a
trm: חכירי נרשאי
txt:
<span class='five'>חכירי נרשאי. </span>שהיו בעלי בתים מלוים מעות לעניים על שדותיהן וחוזרים וחוכרים אותם להם בכך וכך כורין לשנה: 


lvr: 42
pgn: 68
dfh: a
trm: אימת קנייה
txt:
<span class='five'>אימת קנייה. </span>מלוה להך שדה דאקנייה נהליה לבעלים בתורת חכירות נמצא נוטל רבית קצוצה שהרי אין טורח בה ואף אם תלקה לא יפסיד מחכירותו כלום: 


lvr: 42
pgn: 68
dfh: a
trm: שפיר דמי
txt:
<span class='five'>שפיר דמי. </span>כדי שלא תנעול דלת דכיון דשהייה גביה ואכל תלת שנין מה לי עבד בה איהו ומה לי חכריה: 


lvr: 42
pgn: 68
dfh: a
trm: ולאו מילתא היא
txt:
<span class='five'>ולאו מילתא היא. </span>דאפילו שהייה נמי אסור דרבית גמורה היא שאין כאן ספק כעושה ואוכל שפעמים שמוציא ואינו נוטל: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 42
pgn: 68
dfh: a
trm: אין מושיבין חנוני למחצית שכר
txt:
<span class='five'>אין מושיבין חנוני למחצית שכר. </span>לא יאמר בעל הבית לחנוני הרי פירות נמכרים בשוק ארבע סאים בסלע ואתה מוכרן בחנות פרוטה פרוטה ומשתכר סאה הילך פירות ושב ומכור תמיד והריוח נחלוק וטעמא דמילתא משום דאמרינן לקמן <span class='mareimakom'>(דף קד:)</span> הך עיסקא פלגא מלוה ופלגא פקדון סתם המקבל פרגמטיא למחצית שכר מקבל עליו אחריות חצי הקרן באונסין וזולא הלכך ההיא פלגא כיון דמיחייב באונסין מלוה הוא אצלו שהרי שומא היא אצלו במעות כשער השוק ודינו ליטול חצי שכר נמצא מתעסק בחציו של בעל הבית שהוא פקדון אצלו בשכר המתנת מעות המלוה לפיכך אסור: 


lvr: 42
pgn: 68
dfh: a
trm: אין מושיבין תרנגולין למחצה
txt:
<span class='five'>אין מושיבין תרנגולין למחצה. </span>לשום ביצים בדמים לבעל התרנגולת להושיבה עליהם לגדל אפרוחים למחצית שכר מה שיהיו האפרוחים שוין יותר על דמי הביצים דהואיל וזה מקבל עליו אחריות חצי דמי הביצים אם יתקלקלו או אם ימותו הוה ליה פלגא מלוה שהרי נישומין עליו בדמים מעכשיו דמיהן עליו במלוה ונמצא זה מגדל את חציו השני בשכר המתנת מעותיו: 


lvr: 42
pgn: 68
dfh: a
trm: ואין שמין עגלים וסייחים למחצה
txt:
<span class='five'>ואין שמין עגלים וסייחים למחצה. </span>עכשיו הן שוין כך וכך קבלם עליך לגדלם שנתיים למחצית שכר ולמחצית הפסד אם ימותו: 


lvr: 42
pgn: 68
dfh: a
trm: אבל מקבלים עגלים וסייחים
txt:
<span class='five'>אבל מקבלים עגלים וסייחים. </span>קטנים בלא שומא שאם ימותו לא ישלם כלום ואם יחיו יחלקו ביניהם: 


lvr: 42
pgn: 68
dfh: a
trm: וחמור
txt:
<span class='five'>וחמור. </span>מגדלה עד שתהא טוענת משאוי כך היה מנהגם לגדלם קודם חלוקה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> ה'ג 


lvr: 42
pgn: 68
dfh: a
trm: מאי כפועל בטל
txt:
<span class='five'>מאי כפועל בטל. </span>הלא אין יושב ובטל שהרי טורח להוליך ולהביא פירות לחנות ולמכור ולקבל מעות ולמדוד הפירות:  אמר


lvr: 42
pgn: 68
dfh: b
trm: אמר אביי כפועל בטל של אותה מלאכה דבטל מינה
txt:
<span class='five'>אמר אביי כפועל בטל של אותה מלאכה דבטל מינה. </span>אם היה נגר או נפח כמה אדם רוצה ליטול ליבטל ממלאכה כבידה כזו ולעשות מלאכה קלה: 


lvr: 42
pgn: 68
dfh: b
trm: ר' יהודה
txt:
<span class='five'>ר' יהודה. </span>מיקל טפי מדר' מאיר דר' מאיר בעי שיפסוק לשום שכר ומיהו בכל מה שיאות לקבל עליו בשכרו בין רב בין מעט הא קביל עליה ורבי יהודה לא בעי שיפסוק לשום שכר אלא יטבול עמו בציר כאחד מן השוק: 


lvr: 42
pgn: 68
dfh: b
trm: ולא כל דבר שאינו עושה ואוכל
txt:
<span class='five'>ולא כל דבר שאינו עושה ואוכל. </span>אבל עושה ואוכל כגון פרה החורשת וחמור הטוענת משאוי פעולתן הוא שכר עמל ומזון: 


lvr: 42
pgn: 68
dfh: b
trm: ותנא קמא גיזה וחלב לא סיפק בשכר עמלו ומזונו
txt:
<span class='five'>ותנא קמא גיזה וחלב לא סיפק בשכר עמלו ומזונו. </span>בתמיה וכי גיזה של רחלים וחלב העיזים אינו מספיק לשכר עמל ומזון: 


lvr: 42
pgn: 68
dfh: b
trm: ותותרי
txt:
<span class='five'>ותותרי. </span>שטיפת ומריטת הרחלים תותרי תרגום של נושרין דנתרי ע'י שטיפה ומריטה: 


lvr: 42
pgn: 68
dfh: b
trm: אשה שאמרה כו'
txt:
<span class='five'>אשה שאמרה כו'. </span>אשה שיש לה תרנגולת מותרת לומר לבעלת הביצים בלשון שכירות תני לי ביצים ואושיב תרנגולת עליהם ואטרח באפרוחים ואטול שני אפרוחים בשכרי אבל בלשון חלוקה פליגי בה וקאסר רבי שמעון דכל לשון חלוקה עסקא היא וקרובה להפסד כשכר וכיון דאחריות חצי ביצים עליה אשתכח פלגא מלוה אבל בלשון שכירות אין אחריות הביצים על בעלת התרנגולת: 


lvr: 42
pgn: 68
dfh: b
trm: איכא ביצים מוזרות
txt:
<span class='five'>איכא ביצים מוזרות. </span>שאינן קולטות אפרוח ונוטלתן בשכרה והן מותרות באכילה דאמרינן בשחיטת חולין <span class='mareimakom'>(חולין ד' סד:)</span> ביצים מוזרות נפש היפה תאכלם ור' יהודה לטעמיה דאמר אפילו טבל עמו בציר זהו שכרו ור' שמעון לטעמיה דאמר נוטל שכרו משלם: ה'ג 


lvr: 42
pgn: 68
dfh: b
trm: מקום שנהגו להעלות שכר כתף למעות לבהמה מעלין
txt:
<span class='five'>מקום שנהגו להעלות שכר כתף למעות לבהמה מעלין. </span>מקום שנהגו שהשם עגלים וסייחים קטנים למחצה לחבירו נותן לו מעות בשכר שמוציאן ומכניסן על כתיפו מעלין: 


lvr: 42
pgn: 68
dfh: b
trm: עם אמו
txt:
<span class='five'>עם אמו. </span>דליכא טרחא לאפוקי ולעיולי לפי שנמשך אחר אמו ובלא עמל ומזון כי אמו עושה ואוכלת ואין צריך להעלות לו שכר כתף: 


lvr: 42
pgn: 68
dfh: b
trm: לא הוי ספי
txt:
<span class='five'>לא הוי ספי. </span>לא היה מאכיל רבית לבעל הבית דאי קביל עליה הכי ריביתא הוא דקטרח בפלגא דפקדון משום פלגא דמלוה אלא ודאי שטרא הכי מפרשי' ללישניה שקיבל עליו איזו מהם שירצה: 


lvr: 42
pgn: 68
dfh: b
trm: אי פלגא
txt:
<span class='five'>אי פלגא. </span>יקבל הנותן באגרא יקבל עליו אחריות ההפסד יותר ממחצית כגון תרי תילתי דהשתא ליכא רבית דהשתא ליכא אלא תילתא מלוה דלא קיבל עליה רב עיליש אלא תילתא באחריותו וקשקיל פלגא באגרא והוה מאי דשקיל באגרא טפי מתילתא שכר עמלו לטרוח שהוא עוסק בשני שלישי פקדון:  אי


lvr: 42
pgn: 69
dfh: a
trm: אי פלגא בהפסד
txt:
<span class='five'>אי פלגא בהפסד. </span>כלומר פלגא בהפסד דכתב בשטרא הכי קאמר דאם ירצה רב עיליש יטול תרי תילתי באגר ויקבל עליו חצי ההפסד דאיכא שכר עמלו במאי דשקיל טפי באגרא ממה שמגיע לחלק פלגא דמלוה: 


lvr: 42
pgn: 69
dfh: a
trm: שיטה איתמר
txt:
<span class='five'>שיטה איתמר. </span>הכי אמר רב נחמן ר' יהודה ורבי יוסי בנו ורבן שמעון כולן בשיטה אחת אמרו דבריהם: 


lvr: 42
pgn: 69
dfh: a
trm: מותר שליש בשכרך
txt:
<span class='five'>מותר שליש בשכרך. </span>השם עגל למחצה בשכר ובהפסד ואמר לו מה שיביא יותר על שליש דמיו של עכשיו טול בשכרך וכל השאר נחלוק בשוה: 


lvr: 42
pgn: 69
dfh: a
trm: ריש עגלא לפטומא
txt:
<span class='five'>ריש עגלא לפטומא. </span>המקבל עגל לפטמו למחצית הראש יטול כולו לחלקו בשכר עמלו ומזונו והשאר חולקין בשוה: 


lvr: 42
pgn: 69
dfh: a
trm: כגון דאית ליה בהמות
txt:
<span class='five'>כגון דאית ליה בהמות. </span>למקבל דיש עליו לטרוח לפני בהמותיו ובשביל בהמה אחת עמהם אין טרחו נוסף: 


lvr: 42
pgn: 69
dfh: a
trm: דאמרי אינשי גביל לתורא גביל לתורי
txt:
<span class='five'>דאמרי אינשי גביל לתורא גביל לתורי. </span>באותו טורח שאתה מגבל סובין ושעורין לפני שור אחד אתה יכול לגבל לפני שנים: 


lvr: 42
pgn: 69
dfh: a
trm: אי משתתפת בהדיה
txt:
<span class='five'>אי משתתפת בהדיה. </span>אילו נתת חצי המעות והיית שותף בבהמה היה נותן לך אף האליה כולה לחלקך: 


lvr: 42
pgn: 69
dfh: a
trm: דטרחתא טפי פורתא
txt:
<span class='five'>דטרחתא טפי פורתא. </span>להכניס ולהוציא דאילו מזון אם הוצרך לסובין או שעורין קנית לאמצע כדרך שותפין: 


lvr: 42
pgn: 69
dfh: a
trm: לאתויי ליה רעיא
txt:
<span class='five'>לאתויי ליה רעיא. </span>מרעה לבהמות שאינו צריך לקנות בשוק שיש עליו לטרוח בשבילו: 


lvr: 42
pgn: 69
dfh: a
trm: בגודרות
txt:
<span class='five'>בגודרות. </span>בהמה דקה לשון גדרות צאן <span class='mareimakom'>(במדבר לב)</span> : 


lvr: 42
pgn: 69
dfh: a
trm: אבל אינו דומה טיפולה של שנה הראשונה לטיפולה של שנה אחרת
txt:
<span class='five'>אבל אינו דומה טיפולה של שנה הראשונה לטיפולה של שנה אחרת. </span>שצריכה בשניה למזונות מרובים יותר מן הראשונה: 


lvr: 42
pgn: 69
dfh: a
trm: אלא
txt:
<span class='five'>אלא. </span>הכי קאמר לפי שאינו דומה כו' וכיון דכך מנהג המקבלין חבירו מעכב עליו ואני שמעתי איפכא אם בא בעל הבהמה לחלוק בתוך זמנו המקבל מעכב עליו לפי שאינו דומה טיפולה כו' שטיפול שנה ראשונה קשה משל שניה מפני שהיא דקה טיפולה מרובה להכניס ולהוציא אבל טיפול השניה קל ושבחה מרובה וקשיא לי אי טיפולה של שניה קלה משל ראשונה מאי לשון חייב לטפל בה דקתני רישא משמע דעל כרחו חייב לטפל בה כל הזמן הזה: 


lvr: 42
pgn: 69
dfh: a
trm: עד מתי חייב לטפל בולדות
txt:
<span class='five'>עד מתי חייב לטפל בולדות. </span>שאף הן נחלקין למחצה שהן שכר והמקבל בא לומר חלוק אותו מיד שלא אעסוק בחלק שלך שאיני נוטל בו כלום: 


lvr: 42
pgn: 69
dfh: a
trm: בדקה שלשים ובגסה חמשים
txt:
<span class='five'>בדקה שלשים ובגסה חמשים. </span>כדרך שפרט לך הכתוב בטיפול הבכור שחייב ישראל לטפל בו בדקה שלשים ובגסה חמשים ואח'כ נותנו לכהן דיליף ליה בבכורות <span class='mareimakom'>(דף כו:)</span> מקראי: 


lvr: 42
pgn: 69
dfh: a
trm: מכאן ואילך
txt:
<span class='five'>מכאן ואילך. </span>יטול המקבל מחצה שלם בשביל חלקו שהרי חציו שלו הן ובמחצה השני של חבירו יטול מחצה בשבח כדרך שנוטל באמה מחצית שכר ושכר עמל ומזון ליכא ואע'ג דחצי אחריות של מחצית חבירו עליו כיון דבעי למיטרח בה משום מחצה שלו שהוא קרן גמור ואינו מלוה וכי טרח משום דידיה קא טרח ולא מיחזי כריביתא: 


lvr: 42
pgn: 69
dfh: b
trm: טבי ותקולי
txt:
<span class='five'>טבי ותקולי. </span>יש זוזי שמשקלם קל וצורתם יוצאת בהוצאה והורגלו בה וטובים בהוצאה יותר מצורה אחרת של זוזי שמשקלן יתר ואותן שמשקלן יתר חביבין למי ששוקל כסף מנה או פרס במאזנים הלכך טבי וטבי אי נמי תקולי ותקולי כמאן דפליגי דמי דאלו שהניח טובים כאלו שנטל: 


lvr: 42
pgn: 69
dfh: b
trm: מוגר זוזי בפשיטא ליומא
txt:
<span class='five'>מוגר זוזי בפשיטא ליומא. </span>בלשון שכירות ולא בלשון הלואה הנני משכיר לך זוז היום בפשוט דהיינו זוז מדינה דהיינו שמינית שבצורי: 


lvr: 42
pgn: 69
dfh: b
trm: כלו זוזי דרב חמא
txt:
<span class='five'>כלו זוזי דרב חמא. </span>ירדו לטימיון כדאמרינן לקמן <span class='mareimakom'>(דף עא.)</span> שהמלוין ברבית נכסיהן מתמוטטין: 


lvr: 42
pgn: 69
dfh: b
trm: הדרא בעינא
txt:
<span class='five'>הדרא בעינא. </span>אותו כלי חוזר בעצמו בעין ואינו הלואה אצלו בדמים ואין אחריותו עליו אם נאנס או נשבר מחמת מלאכה הלכך אין שכרו רבית: 


lvr: 42
pgn: 69
dfh: b
trm: זוזי לא הדרי בעינייהו
txt:
<span class='five'>זוזי לא הדרי בעינייהו. </span>שהרי מוציאם ולפיכך אחריותו עליו ושכרו רבית אע'ג דאמר בלשון שכירות ועוד אי נמי אהדר ליה בעיניה לא ידיע פחתיה נמצא שכרו חנם ברבית: 


lvr: 42
pgn: 69
dfh: b
trm: לחלוק את הוולדות מיד
txt:
<span class='five'>לחלוק את הוולדות מיד. </span>כשתבא  שנת חלוקתן כדאמרן לעיל בדקה שלשים ובגסה חמשים יום: 


lvr: 42
pgn: 69
dfh: b
trm: מפרין על שדהו
txt:
<span class='five'>מפרין על שדהו. </span>לשון פרה ורבה ובגמ' מפרש כיצד מפרין ולי נראה מפריז בזיי'ן לשון מרחיב ומגדיל כמו <span class='mareimakom'>(זכריה ב)</span>  פרזות תשב ירושלם וכן מצינו בנדה <span class='mareimakom'>(דף ד:)</span> לא כהלל שהפריז על מדותיו וכן יסד רבינו משולם בפיוט חכמי מדות מפריזים: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 42
pgn: 69
dfh: b
trm: מותר
txt:
<span class='five'>מותר. </span>ואין זו רבית שכר מעות אלא שחוכר ממנו שדה משובחת ומעלה לו בחכירות שדה טובה יותר משדה רעה מאתים זוז שני כורים חטין: 


lvr: 42
pgn: 69
dfh: b
trm: אבל לא מפריז לא על שכר חנות ולא על שכר ספינה
txt:
<span class='five'>אבל לא מפריז לא על שכר חנות ולא על שכר ספינה. </span>שאם שכר ממנו חנות או ספינה אסור ללות הימנו מעות לקנות פירות ולמכור בחנות או פרקמטיא להוליך בספינה ויעלה לו על דמי שכירותו כיון דלא בגופה דחנות וספינה קא מפיק להו להנך זוזי להשביח החנות או הספינה אין תוספת השכר בשביל חנות וספינה אלא בשביל שכר מעות: 


lvr: 42
pgn: 69
dfh: b
trm: לצור בה צורות
txt:
<span class='five'>לצור בה צורות. </span>שיוציא מעות הללו לצור בו צורות שתהא נאה והכל רצין לתוכה לקנות ולאכול שם: 


lvr: 42
pgn: 69
dfh: b
trm: ואי פגרא לא אגרא
txt:
<span class='five'>ואי פגרא לא אגרא. </span>מאחר ששמאה בדמים שאם תישבר יש לה דמים הויא ליה מלוה גביה והויא שכרה רבית: 


lvr: 42
pgn: 69
dfh: b
trm: אין מקבלין צאן ברזל
txt:
<span class='five'>אין מקבלין צאן ברזל. </span>עסקא שאדם מקבל מחבירו ומקבל אחריות שאם מתו מתו לו ואם אבדו אבדו לו והשכר יחלוקו והיינו צאן ברזל שקשה כברזל שקיים אצל בעליו ואינו פוחת אצלם ונראה לי שרוב המקבלים כך היו נוהגים לקבל בהמה דקה להכי קרי להו צאן: 


lvr: 42
pgn: 69
dfh: b
trm: מותר
txt:
<span class='five'>מותר. </span>ואין זה רבית כדמפרש לפי שלא עשאה דמים מחיים שאם יוזלו פרות בשוק ויעמדו דמיה על עשרים לא ישלם אלא לאחר מיתה שאם תמות או אם תישבר אלמא כל כמה דלא קביל עליה זולא לאו מלוה היא גביה וגבי ספינה נמי לא קביל עליה זולא:  ונהגו


lvr: 42
pgn: 70
dfh: a
trm: משום דמתניתא תניא
txt:
<span class='five'>משום דמתניתא תניא. </span>דמותר כדקתני שלא עשאה דמים מחיים אלא לאחר מיתה נהוג מנהגא: ה'ג 


lvr: 42
pgn: 70
dfh: a
trm: משום דמתניתא תניא מנהגא</span>: <span class='five'>בתר שבקייהו
txt:
<span class='five'>משום דמתניתא תניא מנהגא</span>: <span class='five'>בתר שבקייהו. </span>אחר אביהן לבית הקברות: 


lvr: 42
pgn: 70
dfh: a
trm: גופא דעובדא
txt:
<span class='five'>גופא דעובדא. </span>שראית את מר שמואל נוהג כן שהעדת זאת בשמו הא ודאי פשיטא דלא שמעתא איתמר הכי בפירוש אלא מכלל שראית אותו נוהג העדת כן: 


lvr: 42
pgn: 70
dfh: a
trm: תקיל ויהיב לה תקיל ושקיל לה
txt:
<span class='five'>תקיל ויהיב לה תקיל ושקיל לה. </span>היה משכירה לאחרים ושקלה כשהוא מוסרה להם וחוזר ומקבלה במשקל אם חסר נחושתה משלמין לו דמי חסרונה ויהיב ליה דמי אגר: 


lvr: 42
pgn: 70
dfh: a
trm: פחתא
txt:
<span class='five'>פחתא. </span>חסרון נחושתה ואי ס'ד אסור להלוותן בריבית אי אגרא לא פחתא למה נותנין שכר הואיל ומקבלין עליהם השוכרין פחת נחושתה: 


lvr: 42
pgn: 70
dfh: a
trm: דהא מקבלי עלייהו חוסכא דנחשתא
txt:
<span class='five'>דהא מקבלי עלייהו חוסכא דנחשתא. </span>פחת דמי הנחשת שנשאר כדמפרש ואזיל דכל מה דמיקלי נחשא בצרי דמיה אע'פ שמשלמין את חוסר המשקל יש פחת בנחשת הנותר בו הנשרף באור וכל נחשת שרוף דמיו פחותים: 


lvr: 42
pgn: 70
dfh: a
trm: קרוב לשכר
txt:
<span class='five'>קרוב לשכר. </span> שהיו יתומים נוטלין חלק בשכר ואין נוטלין חלק בהפסד אבל רבית ממש לא אלא מה שישתכרו מעותיהם יחלוקו ואע'ג דבדיקנני אסור לאו רבית ממש הוא אלא אבק רבית הוא ומדרבנן וביתמי לא גזור שלא יכלו מעותיהם להאכילם פרוטה אחר פרוטה: 


lvr: 42
pgn: 70
dfh: a
trm: דהבא פריכא
txt:
<span class='five'>דהבא פריכא. </span>גרוטאות של זהב דודאי שלו הן ואינן פקדון דלא עבידי אינשי דמפקדי דהבא פריכא בפקדון וכיון דעשיר הוא ויש לו לגבות ממנו אם יאבדו מעותיו יהבינן להו נהליה קרוב לשכר ורחוק להפסד: 


lvr: 42
pgn: 70
dfh: a
trm: דמשפו ניכסיה
txt:
<span class='five'>דמשפו ניכסיה. </span>שנכסיו שקטין אצלו ואין ערעור על קרקעותיו דמשפו כמו <span class='mareimakom'>(ישעיה יג)</span> על הר נשפה שאו נס ומתרגמינן על טורא שליוא: 


lvr: 42
pgn: 70
dfh: a
trm: בבי דינא
txt:
<span class='five'>בבי דינא. </span>בפני ב'ד שיש להם כח להפקיר נכסי המקבל אצל היתומים ולהתנות עמו קרוב לשכר ורחוק להפסד:  מתני'


lvr: 42
pgn: 70
dfh: b
trm: אין מקבלין צאן ברזל
txt:
<span class='five'>אין מקבלין צאן ברזל. </span>כל אחריות הנכסים על המקבל ושם אותם עליו במעות וכל זמן שאין נותן לו מעותיו חולקין השכר ואע'ג דמשנה יתירא היא דהא תנא ליה <span class='mareimakom'>(לעיל דף סח.)</span> אין מושיבין חנווני למחצית שכר משום דמקבל עליו פלגא בהפסד וכל שכן הכא דקיבל כל האחריות עליו נקט ליה משום סיפא אבל מקבלין צאן ברזל מן העכו'ם: 


lvr: 42
pgn: 70
dfh: b
trm: ולדות פטורין מן הבכורה
txt:
<span class='five'>ולדות פטורין מן הבכורה. </span>לא מיבעיא אמהות דפטורות מן הבכורה שאם ילדה בכור אינו קדוש שהרי הן עצמן של נכרי והתורה אמרה בישראל ולא באחרים אלא אפילו ולדות שחציים של ישראל אותן המגיעין לחלק ישראל פטורין מן הבכורה כשיתעברו וילדו אלמא ברשותא דנותן קיימי דאי באחריות דמקבל קיימי אמאי פטורין: 


lvr: 42
pgn: 70
dfh: b
trm: הא דקביל עליה נכרי אונסא וזולא
txt:
<span class='five'>הא דקביל עליה נכרי אונסא וזולא. </span>מתניתין דבכורות כגון דקיבל עליה אונסא וזולא ומתני' דהכא דלא קביל עליה אונסא וזולא: 


lvr: 42
pgn: 70
dfh: b
trm: וגבי בכור היינו טעמא דפטורין מן הבכורה
txt:
<span class='five'>וגבי בכור היינו טעמא דפטורין מן הבכורה. </span>כיון דאי אתי נכרי תבע זוזי כמו ששמאן עליו ולא יהיב ליה תפיס לה לבהמה הראשונה שהיתה שלו ואי לא משכח בהמה תפיס לולדות המגיעין לחלקו של ישראל: 


lvr: 42
pgn: 70
dfh: b
trm: שבור מלכא
txt:
<span class='five'>שבור מלכא. </span>מלך פרס היה ונוטל ממון מישראל וחונן בהם דלים נכרים שהם דלים מן המצות: 


lvr: 42
pgn: 70
dfh: b
trm: לא סגיא דלאו הכי
txt:
<span class='five'>לא סגיא דלאו הכי. </span>וכי בא הכתוב לצוות עלינו ליתן רבית לעכו'ם דאילו להתיר קאמר פשיטא מהיכי תיתי ליה למיסרי:  בכדי


lvr: 42
pgn: 71
dfh: a
trm: טעמא מאי אמרו רבנן
txt:
<span class='five'>טעמא מאי אמרו רבנן. </span>רבית נכרי אסור שמא ירגיל הנכרי אצלו וילמד ממעשיו לא גרסינן דלמא אתי למיסרך: 


lvr: 42
pgn: 71
dfh: a
trm: יורד עמו לחייו
txt:
<span class='five'>יורד עמו לחייו. </span>רגיל להתקוטט עמו כאילו הכהו וכאילו בא להורגו ואני שמעתי רשאי לירד לתוך אומנותו של חבירו ולמעט מזונותיו של חבירו וקשה בעיני שיתירו חכמים לישראל להנקם ולגמול רעה ועוד דאמרי' בכתובות <span class='mareimakom'>(דף נ.)</span> עד שתים עשרה שנה מתגלגל אדם עם בנו מכאן ואילך יורד עמו לחייו ומאי יורד לתוך אומנותו איכא הא לייסרו ולכופו לתורה קאמר: 


lvr: 42
pgn: 71
dfh: a
trm: הללו מתמוטטין ועולין והללו וכו'
txt:
<span class='five'>הללו מתמוטטין ועולין והללו וכו'. </span>והכי משמע קרא כל עושה אלה לא ימוט לעולם כלומר ואם ימוט אין מוטתו מוטת עולם אבל הנותן בנשך ימוט לעולם: 


lvr: 42
pgn: 71
dfh: a
trm: ולא לך אלא לגר
txt:
<span class='five'>ולא לך אלא לגר. </span>לעיל קאי ורישא דברייתא במסכת ערכין <span class='mareimakom'>(דף ל:)</span> בא וראה כמה קשה אבקה של שביעית אדם נושא ונותן בפירות שביעית סוף מוכר מטלטליו כו' עד לא באת לידו עד שמוכר עצמו שנאמר ונמכר לך ולא לך אלא לגר: 


lvr: 42
pgn: 71
dfh: a
trm: אינו עובד לא את הבן ולא את הבת
txt:
<span class='five'>אינו עובד לא את הבן ולא את הבת. </span>שנאמר <span class='mareimakom'>(שמות כא)</span> ועבדו לעולם ולא לבן: 


lvr: 42
pgn: 71
dfh: a
trm: והנמכר לנכרי
txt:
<span class='five'>והנמכר לנכרי. </span>ילפינן בקדושין <span class='mareimakom'>(דף יז:)</span> וחשב עם קונהו ולא עם יורשי קונהו: 


lvr: 42
pgn: 71
dfh: a
trm: צניע לה
txt:
<span class='five'>צניע לה. </span>מוחזק צנוע הוא בעיניה שאם יקלקלו יחד לא יתפאר לגלות הדבר הלכך אסור לקנותו: 


lvr: 42
pgn: 71
dfh: a
trm: אל תקח מאתו כתיב
txt:
<span class='five'>אל תקח מאתו כתיב. </span>אאחיך קאי וכי כתיב גר תושב לענין וחי עמך כתיב שאתה מצווה להחיותו: 


lvr: 42
pgn: 71
dfh: b
trm: לדון בדיני ישראל
txt:
<span class='five'>לדון בדיני ישראל. </span> יתבע מן הלוה תחילה וכשלא ימצא אצלו יגבה מן הערב והשתא אין הערב לוה מתחילה הלכך כי פרע לנכרי ההיא שעתא הוא דאוזפיה לחבריה ומאי דמוזיף ליה שקיל מיניה: 


lvr: 42
pgn: 71
dfh: b
trm: ואם העמידו אצל ישראל אסור
txt:
<span class='five'>ואם העמידו אצל ישראל אסור. </span>ואף על פי שקיבלם זה מיד נכרי משום דנכרי שליח של ישראל ושלוחו של אדם כמותו: 


lvr: 42
pgn: 71
dfh: b
trm: בשלמא סיפא
txt:
<span class='five'>בשלמא סיפא. </span>דקתני אם העמידו אצל ישראל אסור דמשמע שנכרי זה חשוב שלוחו של ישראל חומרא דרבנן הוא למיסר דהא דקי'ל דשלוחו של אדם כמותו בשולח ישראל ושליח ישראל נאמר דמתרומה גמרינן בפרק שני דקדושין <span class='mareimakom'>(דף מא:)</span> אתם גם אתם לרבות שלוחכם מה אתם בני ברית אף שלוחכם בני ברית: 


lvr: 42
pgn: 71
dfh: b
trm: אדעתא דידיה דישראל
txt:
<span class='five'>אדעתא דידיה דישראל. </span>שהרי הוא הביאו אצלו והוי נכרי שלוחו ונחמיר מדרבנן למיסר כדמחמרינן בסיפא: 


lvr: 42
pgn: 71
dfh: b
trm: אנן לדידהו נמי
txt:
<span class='five'>אנן לדידהו נמי. </span>מה אתם בני ברית ואתם היינו שולחים לא נאמרה שליחות אלא בשולח ישראל ושליח ישראל מאן דגריס הכא אף שלוחכם בני ברית משתבש: 


lvr: 42
pgn: 71
dfh: b
trm: זכיה מדרבנן אית ליה
txt:
<span class='five'>זכיה מדרבנן אית ליה. </span>שיהא ישראל זוכה לצורך נכרי הלכך ההוא ישראל זוכה ליה מדרבנן בהלואה זו מישראל שני: 


lvr: 42
pgn: 71
dfh: b
trm: קטן לית ליה שליחות
txt:
<span class='five'>קטן לית ליה שליחות. </span>דכי כתב שליחות בגדול כתב בראוי לתרום שיהא הקדשו הקדש ודיבורו חל דגבי הקדשות ונדרים איש כתיב וגבי תרומה מאת כל איש אשר ידבנו לבו וגו' <span class='mareimakom'>(שמות כה)</span> :  אית


lvr: 42
pgn: 72
dfh: a
trm: אית ליה זכיה
txt:
<span class='five'>אית ליה זכיה. </span>דתנן זכין לקטן בפרק מי שמת <span class='mareimakom'>(ב'ב דף קנו:)</span>: 


lvr: 42
pgn: 72
dfh: a
trm: וזקפן עליו במלוה
txt:
<span class='five'>וזקפן עליו במלוה. </span>לאחר זמן חישב עמו על הרבית וזוקף הכל ביחד במלוה וכתב לו שטר עליהם כך וכך אני חייב לפלוני: 


lvr: 42
pgn: 72
dfh: a
trm: פסולין
txt:
<span class='five'>פסולין. </span>דבעי למיטרף לקוחות מזמן הכתוב בו ועדיין לא הלוה ושטר הלקוחות קודם למלוה וזה מוציא שטרו והוא קודם והוא שקר: 


lvr: 42
pgn: 72
dfh: a
trm: שמא יגבה מן זמן ראשון
txt:
<span class='five'>שמא יגבה מן זמן ראשון. </span>דאיכא דלא מסיק אדעתיה לדקדק כל כך בזמן הלואה לומר למלוה שטרך מוקדם ומקחי קדם להלואתך: 


lvr: 42
pgn: 72
dfh: a
trm: ואמינא לקוחה היא בידי
txt:
<span class='five'>ואמינא לקוחה היא בידי. </span>ואבד שטר המכירה ואבא מכח חזקה של ג' שנים דכולי האי לא מצינא למיזדהר בשטרא: 


lvr: 42
pgn: 72
dfh: a
trm: לבנו קטן
txt:
<span class='five'>לבנו קטן. </span>כדי שלא תהא מכירתו מכירה שכשיוציא שטר מכירתו זה יוציא שטר מתנתו ולא גילה הדבר: 


lvr: 42
pgn: 72
dfh: a
trm: זוזי
txt:
<span class='five'>זוזי. </span>מעות שהוא תובע ממנו שמוציא עליו שטר שמכרת לי כרם שאין שלך וקבלת מעותיי וכתבת לי אחריות: 


lvr: 42
pgn: 72
dfh: b
trm: מודה בשטר שכתבו
txt:
<span class='five'>מודה בשטר שכתבו. </span>מאחר שהלוה מודה ששטר חוב שהוציא עליו שטר אמת הוא אין המלוה צריך לחזר אחר העדים החתומין בו ולהעיד על חתימתן ולקיימו וה'נ הרי מודה שמכרו לו באחריות ואם השטר בטל לענין המכירה מפני שטר המתנה שקדמו לא בטיל לענין אחריות: 


lvr: 42
pgn: 72
dfh: b
trm: לשבח קרקעות כיצד
txt:
<span class='five'>לשבח קרקעות כיצד. </span>רישא דידיה אין מוציאין לאכילת פירות ולשבח קרקעות מנכסי' משועבדים מפני תקון העולם וקא מפרש לשבח קרקעות כיצד: 


lvr: 42
pgn: 72
dfh: b
trm: מנכסים משועבדים
txt:
<span class='five'>מנכסים משועבדים. </span>טורף לקוחות שלקחו אחריו מפני שהאחריות שכתב בשטר מכירתו קודם למקחו: 


lvr: 42
pgn: 72
dfh: b
trm: ושבח מנכסים בני חורין
txt:
<span class='five'>ושבח מנכסים בני חורין. </span>ולא ממשועבדים מפני תקון העולם דאין הלקוחות יכולין להזהר בדבר שאין לו קצבה כגון אחריות השבח והפירות דבשלמא בקרן נזהרין להניח מקום לגבות ממנו ואי לא נזהרו אפסידו אנפשייהו: 


lvr: 42
pgn: 72
dfh: b
trm: נימא לא ניתן
txt:
<span class='five'>נימא לא ניתן. </span>שטר מכירה זה ליכתב שהרי גזולה היתה ובטל השטר ואחריות שבו ואמאי גובה קרן מנכסי' משועבדים: 


lvr: 42
pgn: 72
dfh: b
trm: ניחא ליה דלא ליקרייה גזלנא
txt:
<span class='five'>ניחא ליה דלא ליקרייה גזלנא. </span>אדם שמכר שדה גזולה לחבירו מחזר על הבעלים הראשונים ולוקחה מהם להעמיד ביד הלוקח כי היכי דלא ליקרייה גזלנא: 


lvr: 42
pgn: 72
dfh: b
trm: שטריה מקיים ליה
txt:
<span class='five'>שטריה מקיים ליה. </span>בתמיה אין דעתו להחזיקה בידו הלכך לא ניתן ליכתב הוא: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 42
pgn: 72
dfh: b
trm: פוסק עמו
txt:
<span class='five'>פוסק עמו. </span>באיזה שער שירצה לתת לו מאותו גדיש דכיון דיש לו אין כאן רבית דמעכשיו הוא קנוי לו ואע'פ שלא משך דכי אין לו נמי אבק רבית מדרבנן הוא וכי יש לו לא גזור: 


lvr: 42
pgn: 72
dfh: b
trm: על העביט של ענבים
txt:
<span class='five'>על העביט של ענבים. </span>כלי גדול שצוברין בו את הענבים לפני דריכה והם מתחממין ומתבשלים להוציא יינם יפה יפה ושל זיתים קרוי מעטן: 


lvr: 42
pgn: 72
dfh: b
trm: ועל הביצים של יוצר
txt:
<span class='five'>ועל הביצים של יוצר. </span>פוסק עם היוצר על הקדירות באיזו שער שירצה ואע'פ שלא יצא השער אם הכניס עפר ועשאו ביצים שקורין מעונט'ש ועושה מהם קדירות: 


lvr: 42
pgn: 72
dfh: b
trm:
רבי יוסי אומר לעולם אינו פוסק עמו על הזבל עד שיהא לו זבל באשפות</span>: <span class='five'>ופוסק עמו כשער הגבוה

txt:
<span class='five'>רבי יוסי אומר לעולם אינו פוסק עמו על הזבל עד שיהא לו זבל באשפות</span>: <span class='five'>ופוסק עמו כשער הגבוה. </span>אם יפחות השער ממה שהוא עכשיו תתן לי כשער הזול שער הגבוה היינו בזול שנותנין פירות הרבה בדמים מועטים: 


lvr: 42
pgn: 72
dfh: b
trm: תן לי כזה או תן לי מעותי
txt:
<span class='five'>תן לי כזה או תן לי מעותי. </span>שהרי לא משך ויכול לחזור בו ואפילו מי שפרע ליכא הואיל ולא נתן מעותיו ע'מ לקבל עכשיו אלא לאחר זמן ובתוך כך נשתנה השער סתם דעתיה דאיניש אתרעא זולא פסיק: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 42
pgn: 72
dfh: b
trm: באכלבי וארבי
txt:
<span class='five'>באכלבי וארבי. </span>משיתחילו בעלי בתים ואוצרי פירות לפתוח אוצרותיהם וספינות באות בנהר המביאות תבואה למכור: 


lvr: 42
pgn: 72
dfh: b
trm:
היו חדשות מארבע וישנות משלש</span>: <span class='five'>אין פוסקין על חדשות מארבע עד שיצא שער לחדש ולישן

txt:
<span class='five'>היו חדשות מארבע וישנות משלש</span>: <span class='five'>אין פוסקין על חדשות מארבע עד שיצא שער לחדש ולישן. </span>דהא דחדשים מארבע משום דלא יבשו עדיין כל הצורך והפוסק על החדשות לא יקבלם הימנו עכשיו אלא לאחר זמן כשיתייבשו כל צרכם לפיכך אין פוסק עליהם לקבל עליהן ארבע סאין בסלע עד שיצא השער בארבע לחדש ולישן: 


lvr: 42
pgn: 72
dfh: b
trm: היו של לקוטות מארבע
txt:
<span class='five'>היו של לקוטות מארבע. </span>סתם תבואות לקוטות אינן יפין שלוקטין בכמה שדות ומערבין שיבלי שיפון עם שיבלי חטין: 


lvr: 42
pgn: 72
dfh: b
trm: אין לוין על שער שבשוק
txt:
<span class='five'>אין לוין על שער שבשוק. </span>אני שמעתי אין לוין מעות בדרך הלואה ע'מ שאם לא אשלם לך מעות עד זמן פלוני אתן לך פירות כשער של עכשיו דאע'ג דדרך מקח וממכר שרי דרך הלואה אסור ובהלכות גדולות מפרש אין לוין סאה בסאה על סמך שער שבשוק דנימא הואיל וחיטי בהיני וחיטי בשילי הוה ליה כעד שיבא בני או עד שאמצא מפתח <span class='mareimakom'>(לקמן דף עה.)</span>: 


lvr: 42
pgn: 73
dfh: a
trm: יש לו שם מותר
txt:
<span class='five'>יש לו שם מותר. </span>דמהשתא אוקמינהו ברשותיה ואע'ג דלא משיך סאה בסאה לאו רבית קצוצה היא אלא אבק רבית דרבנן וכי יש לו לא גזור: 


lvr: 42
pgn: 73
dfh: a
trm: והחמרים מעלים במקום היוקר כבמקום הזול ואין חוששין
txt:
<span class='five'>והחמרים מעלים במקום היוקר כבמקום הזול ואין חוששין. </span>החמרים המשתכרים בתבואה ומביאים ממקום הזול למקום היוקר מותר להם ליקח מעות מבעלי בתים עשירים במקום היוקר ע'מ ליתן להם לזמן פלוני הפירות כשער מקום הזול ואין חוששין שיהא רבית שכר המתנת מעות כדמפרש ואזיל: 


lvr: 42
pgn: 73
dfh: a
trm: מ'ט רב פפא אמר ניחא להו דמגלו להו תרעא
txt:
<span class='five'>מ'ט רב פפא אמר ניחא להו דמגלו להו תרעא. </span>שעל ידי מעותיו של זה הם ניכרים סוחרים ומכירים אותם בעלי בתים של מקום הזול ונותנין להם בהקפה ומשתכרים אצלם ואפילו לא היה זה ממתין להם שום זמן אלא להביא לו מיד נוח להם לטרוח ולהיות שלוחים לקבל עליהם אחריות הדרך על כך: 


lvr: 42
pgn: 73
dfh: a
trm: דמוזלי גבייהו
txt:
<span class='five'>דמוזלי גבייהו. </span>בני מקום הזול כששומעין שאין אלו משתכרין בה מוזלי גבייהו כדי שלא ימשכו ידיהם מלהרגיל אצלם: 


lvr: 42
pgn: 73
dfh: a
trm: תגרא חדתא
txt:
<span class='five'>תגרא חדתא. </span>תגר שאינו ניכר עדיין  למאן דאמר דמגלו להו תרעא איכא למ'ד דמוזלי גבייהו ליכא דכיון שאינו ניכר להם אין מאמינים בדבריו שהוא נותנם במקומו בזול ולא מוזלי גביה: 


lvr: 42
pgn: 73
dfh: a
trm: ונשקול שיתא
txt:
<span class='five'>ונשקול שיתא. </span>כיון דמקבל עליה אונסא דאורחא אין כאן רבית ואפילו לא קיבל עליה אונסא דאורחא קתני החמרים מעלים במקום היוקר כבמקום הזול: 


lvr: 42
pgn: 73
dfh: a
trm: מהו לעשות בגרוטאות כן
txt:
<span class='five'>מהו לעשות בגרוטאות כן. </span>בשאר פרגמטיא כגון שברי זהב וכסף ושאר מיני מתכות מי אמרינן תבואה דמידי דשכיח הוא דאזלי ואתו כל שעתא אמרינן ניחא להו דמגלו תרעא אי נמי דמוזלי גבייהו אבל שאר פרגמטיא ליכא גילוי תרעא ולא אוזלי גבייהו דמי שמכר לו עכשיו לא ימכור למחר ופרגמטיא שלקח היום אינו לוקח למחר: 


lvr: 42
pgn: 73
dfh: a
trm: פרדיסא
txt:
<span class='five'>פרדיסא. </span>לקנות יין מן הכרם בדמים פחותים כל פירות שנה זו בכך וכך ולוקחין אחר שהן בוסר או סמדר אבל עדיין לא הגיעו לביכור: 


lvr: 42
pgn: 73
dfh: a
trm: כיון דהוי ביה תיוהא
txt:
<span class='five'>כיון דהוי ביה תיוהא. </span>פעמים שיש קלקול בכרם כגון ברד או גשמים או קרח ומפסיד הכל ומקבל עליו כל ספיקי הפסד לא מיחזי כאגר נטר ליה. תיוהא נראה בעיני דבר חרטה כמו קדושין <span class='mareimakom'>(דף מ:)</span> תוהא על הראשונות: 


lvr: 42
pgn: 73
dfh: a
trm: ומודה רב בתורי
txt:
<span class='five'>ומודה רב בתורי. </span>מקום שבוצרין כרמים בשוורים בעגלה ומוליכין את העגלה בין שורות הכרמים ומתקלקלין רגלי השוורים בקלחי שרשים שבקרקע והפסדן רב: 


lvr: 42
pgn: 73
dfh: a
trm: שבשי שיבשא
txt:
<span class='five'>שבשי שיבשא. </span>בעלי בתים המלוים תבואה לאריסים לזרע ומשלמין להם לגורן תבואה חדשה: 


lvr: 42
pgn: 73
dfh: a
trm: הפוכו בבי דרי
txt:
<span class='five'>הפוכו בבי דרי. </span>סייעו את בני הבקעה בדישת תבואה בגורן בהולכה ובהבאה סיועא פורתא לפי שבשביל שאתם ממתינים שכרכם עד גמר מירוח הגורן הם נותנים לכם מתנה יותר על שכרכם לפיכך סייעו אותם כדי שתהא פעולתכם מושכת עד כלות הגורן ושכירות אינה משתלמת אלא לבסוף ואין כאן המתנה ואם יוסיפו לכם אין זה שכר המתנת שכרכם אלא אוזולי מוזלי לגבייכו: 


lvr: 42
pgn: 73
dfh: a
trm: ומר משום דנטר ליה עד אייר
txt:
<span class='five'>ומר משום דנטר ליה עד אייר. </span>שקיל שיתא וקא סלקא דעתך משום המתנת החכירות קא מוספי: 


lvr: 42
pgn: 73
dfh: a
trm: אתון הוא דעבדיתו שלא כדין
txt:
<span class='five'>אתון הוא דעבדיתו שלא כדין. </span>שאתם מסלקין אותו בניסן ועדיין לא נתמלאת התבואה בקשיה ומפסידין אותן הרבה וארעא לאריסא משתעבד עד שתתבשל התבואה כל צרכה הלכך שלא כדין היא כפייתכם: 


lvr: 42
pgn: 73
dfh: a
trm: אנא נטרנא להו עד אייר ומרווחנא להו בכמה
txt:
<span class='five'>אנא נטרנא להו עד אייר ומרווחנא להו בכמה. </span>ושכר שדי אני נוטל שלכך אני מפריז על חכירתה ואינו בשכר המתנת ד' כורין:  רב


lvr: 42
pgn: 73
dfh: b
trm: רב מרי בר רחל
txt:
<span class='five'>רב מרי בר רחל. </span>בת שמואל הוה ונשבית ונשאה נכרי ונתגייר ושמיה איסור גיורא ורב מרי הורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה ומחמת כבודו תלאוהו על שם אמו: 


lvr: 42
pgn: 73
dfh: b
trm: לא שקילנא אגר ביתא
txt:
<span class='five'>לא שקילנא אגר ביתא. </span>עד שאכוף את הנכרי לשלם לך מעותיך ואין זו רבית דהא רבא לא מיחייב מידי אלא נכרי: 


lvr: 42
pgn: 73
dfh: b
trm: ומבחרי ליה בטבת
txt:
<span class='five'>ומבחרי ליה בטבת. </span>נוטלין יין טוב ואי הוו שקלי ליה מתשרי דלמא הוי מחמיץ ואשתכח דמשום דאקדימו מעות בתשרי ועדיין לא יצא השער קיבל עליו המוכר אחריות ולא דמי לההוא דלעיל <span class='mareimakom'>(דף עב:)</span> דיש לו חטין לפי שהיין רגיל להחמיץ ושמא כולו החמיץ: 


lvr: 42
pgn: 73
dfh: b
trm: דחמרא חמרא דחלא חלא
txt:
<span class='five'>דחמרא חמרא דחלא חלא. </span>קלקולו בתוכו הוא אלא שאינו ניכר ויין המקולקל לא לקח הימנו: 


lvr: 42
pgn: 73
dfh: b
trm: לבני אקרא דשנוותא
txt:
<span class='five'>לבני אקרא דשנוותא. </span>שנוותא שם הנהר אקרא קונטריא'ה בלע'ז יושבים על שפת אותו נהר ויהיב להו רבינא זוזי לפני הבציר לתת לו היין בעת הבציר כשער היוצא: 


lvr: 42
pgn: 73
dfh: b
trm: אחולי קמחלי גבך
txt:
<span class='five'>אחולי קמחלי גבך. </span>הואיל ולא פסקת עמהם ומדעתם נותנים לך ואין מזכירים לומר בשכר מעותיך שהיו בטילות אצלנו מתנה בעלמא היא: 


lvr: 42
pgn: 73
dfh: b
trm: והא ארעא לאו דידהו היא
txt:
<span class='five'>והא ארעא לאו דידהו היא. </span>אלא שהיו עשירים ורואין בני אדם שהניחו שדותיהם וברחו ואין נותנים מס הקרקע למלך והם נוטלים השדות והכרמים ופורעין מס למלך ושמא היין שאני לוקח מהם גזל הוא בידי דקרקע אינה נגזלת והרי היא של בעלים ופירות גזל: 


lvr: 42
pgn: 73
dfh: b
trm: למיזבן ליה חמרא
txt:
<span class='five'>למיזבן ליה חמרא. </span>לקנות לו יין בזמן הבציר ומשלם לן יין לפי דמים קלים שקונין אותו: 


lvr: 42
pgn: 73
dfh: b
trm: אפרוותא דזולשפט
txt:
<span class='five'>אפרוותא דזולשפט. </span>שם המקום שהיין נלקח ונמכר לשם לרוב הלוקחין יין בימות הבציר: 


lvr: 42
pgn: 73
dfh: b
trm: אסמכתא היא
txt:
<span class='five'>אסמכתא היא. </span>אפילו הבטיחו ואמר אם איני קונה לך אפרע משלי אין זו אלא אסמכתא הואיל ולא קנו מידו: 


lvr: 42
pgn: 73
dfh: b
trm: אם אוביר לך ולא אעביד
txt:
<span class='five'>אם אוביר לך ולא אעביד. </span>גבי מקבל שדה מחבירו למחצה והובירה שלא חרשה ולא זרעה שמין אותה כמה היתה ראויה לעשות ונותן לו שכך כתב לו מתחילה אם אוביר כו' בפרק המקבל <span class='mareimakom'>(לקמן דף קד.)</span> אלמא כיון דאפסדיה בהכי ולא סמך לאו אסמכתא היא שאינו מקבל עליו אלא כדי הפסד שהפסידו:  לאו


lvr: 42
pgn: 74
dfh: a
trm: סיטומתא
txt:
<span class='five'>סיטומתא. </span>חותם שרושמין החנונים על החביות של יין שלוקחין הרבה ביחד ומניחין אותו באוצר הבעלים ומוליכין אותן אחת אחת למכור לחנות ורושמין אותם לדעת שכל הרשומות נמכרות: 


lvr: 42
pgn: 74
dfh: a
trm: ובאתרא כו' למיקני
txt:
<span class='five'>ובאתרא כו' למיקני. </span>שרגילין לרשום על מנת שבדבר זה תהא קנויה לו כאלו משך קני: 


lvr: 42
pgn: 74
dfh: a
trm: בידי שמים אפי' אחת אינו פוסק
txt:
<span class='five'>בידי שמים אפי' אחת אינו פוסק. </span>דמי יימר דאתיא ויהא בידו להשלים הלכך כאין לו הוא: 


lvr: 42
pgn: 74
dfh: a
trm: על הכומר של זיתים
txt:
<span class='five'>על הכומר של זיתים. </span>דתנן במתני' <span class='mareimakom'>(לעיל דף עב:)</span> מעטן תנא ליה איהו במתני' בלשון כומר לומר שכבר נתחממו: 


lvr: 42
pgn: 74
dfh: a
trm: לפופי
txt:
<span class='five'>לפופי. </span>אמולידי'ר בלע'ז לשון מלפפין הוולד <span class='mareimakom'>(שבת דף קכט:)</span> שמגלגלו לפי מדתו אם גדולות אם קטנות ועושה להן בית קיבול: 


lvr: 42
pgn: 74
dfh: a
trm: כגון דמלפף ויבש
txt:
<span class='five'>כגון דמלפף ויבש. </span>ואכתי ביצים קרי להו לשון ביצה מרשק'א שהעפר מגובלת עם המים: 


lvr: 42
pgn: 74
dfh: a
trm: ומידק
txt:
<span class='five'>ומידק. </span>לאחר שנשרפו האבנים הרי הן חתיכות שרופות ומוציאין אותן מן הכבשן ונותנין בהן מעט מים וצוברין אותן ונידוכות מאליהן כקמח טחון: 


lvr: 42
pgn: 74
dfh: a
trm: משראוי לשקען בכבשן
txt:
<span class='five'>משראוי לשקען בכבשן. </span>משהכין והזמין את האבנים ואת העצים והכל בידו ואין חסר אלא מלאכת השריפה: 


lvr: 42
pgn: 74
dfh: a
trm: בעפר לבן
txt:
<span class='five'>בעפר לבן. </span>שאינו מצוי וכשהיו מכניסין אותו אין מכניסין אותו אלא מגובל ועשוי ביצים: 


lvr: 42
pgn: 74
dfh: a
trm: לא סמכא דעתיה
txt:
<span class='five'>לא סמכא דעתיה. </span>דלמא לא משכח עפרא וליכא מי שפרע שהוא עצמו לא נסמך עליו אלא נתן על הספק:  ימות


lvr: 42
pgn: 74
dfh: b
trm: ימות הגשמים איכא בינייהו
txt:
<span class='five'>ימות הגשמים איכא בינייהו. </span>תנא קמא כל ימות השנה קאמר ופליג עליה רבי יוסי ואומר לא שנא ימות החמה ולא שנא ימות הגשמים עד שיהא לו למוכר זבל באשפות וחכמים מתירין אף על פי שאין לו יש לאחרים אם ימות החמה הן שהכל יש להן זבל שכבר נרקב ונישוף בימות הגשמים ונעשה זבל אבל בימות הגשמים לא: 


lvr: 42
pgn: 74
dfh: b
trm: ופוסק עמו כשער הגבוה
txt:
<span class='five'>ופוסק עמו כשער הגבוה. </span>אכולה מתני' קאי שצריך לפסוק עמו שאם יוזלו ויפחתו דמי השער ויגבה שער הפירות שיתנו יותר בסלע שיתן לו כשער הזול ואם לא פסק כן יקבל על כרחו כשער שפסק: 


lvr: 42
pgn: 74
dfh: b
trm: ההוא גברא דיהיב זוזי לנדוניא דבי חמוה
txt:
<span class='five'>ההוא גברא דיהיב זוזי לנדוניא דבי חמוה. </span>ופסק עם מוכרי נדוניא תכשיטי הבנות ונתן להם מעות להיות מוכנים ליום פלוני ועשאו חמיו שליח לפסוק: 


lvr: 42
pgn: 74
dfh: b
trm: וממאי
txt:
<span class='five'>וממאי. </span>דמתני' דמצריך ליה לפסוק כשער הגבוה אפילו לרבנן קאמר דפליגי עליה דר' שמעון בפרק הזהב <span class='mareimakom'>(לעיל דף מד.)</span> ואמרי דלוקח יכול לחזור בו כמוכר ואין לו עליו אלא מי שפרע בחוזר בו אף בלא נשתנה השער ואפילו הכי אמרינן במתני' כי נשתנה השער ואיכא למימר הואיל ולא נתן המעות על מנת לקבל עכשיו אלא לאחר זמן ובתוך כך נשתנה השער דעתיה אתרעא זילא הוא לא אמרינן הכי אלא אם כן פסק בפירוש שער הגבוה דשקיל כהשתא ואי לא שקיל כמעיקרא או יקבל מי שפרע: 


lvr: 42
pgn: 74
dfh: b
trm: רבי שמעון היא דאמר מעות קונות
txt:
<span class='five'>רבי שמעון היא דאמר מעות קונות. </span>וגבי מוכר הוא דתקון רבנן חזרה כי לא משיך מיניה ומקבל מי שפרע אבל לוקח לא מצי הדר ביה מכי יהיב  זוזי (אף) כי לא נשתנה השער ומשום הכי כי נשתנה השער נמי הואיל ומעות קונות לא מצי הדר ביה האי לוקח דמתני' דקנו ליה זוזי אבל לרבנן דאמרי אף לוקח יכול לחזור בו אפילו בשעה שלא נשתנה ולא קני אלא לקבולי מי שפרע היכא דנשתנה השער והוא לא נתן מעות אלא ע'מ לקבל לאחר זמן אימא לך דמי שפרע נמי ליכא ואפילו לא פירש: 


lvr: 42
pgn: 74
dfh: b
trm: בחד תרעא
txt:
<span class='five'>בחד תרעא. </span>כגון שלא נשתנה השער או הפוסק ע'מ לקבל מיד ונשתהה ובתוך כך נשתנה השער דכי פסק לאו אדעתא דתרעא זילא פסק: 


lvr: 42
pgn: 74
dfh: b
trm: מי אמר
txt:
<span class='five'>מי אמר. </span>מודה הוא דחוזר ואין עליו אלא מי שפרע וכי נמי אוקמת לה כרבי שמעון להנצל מקללת מי שפרע מצריך לה לפסוק כשער הגבוה ואם לא פירש וחוזר בו מקבל מי שפרע וה'ה לרבנן דבתרי תרעי לא פליגי: 


lvr: 42
pgn: 74
dfh: b
trm: והתניא מכל מקום כך הלכה כו'
txt:
<span class='five'>והתניא מכל מקום כך הלכה כו'. </span>ור'ש קאמר לה בפרק הזהב <span class='mareimakom'>(לעיל מח.)</span>: 


lvr: 42
pgn: 74
dfh: b
trm: ותיפוק ליה
txt:
<span class='five'>ותיפוק ליה. </span>דאין כאן מי שפרע אצל לוקח נדוניא זו דהא שליח שויה של בית חמיו עשאוהו שליח לפסוק וחמיו חוזר בו ומה בידו של זה לעשות שב'ד מקללין אותו וחמוה נמי לאו בר קבולי מי שפרע הוא דמצי אמר היה לך לפסוק כשער הגבוה ולתקוני שדרתיך ולא לעוותי ובדבר עיוות במה שהיה עליו לתקן לא נעשה שלוחו: 


lvr: 42
pgn: 74
dfh: b
trm: בתגרא דזבין ומזבין
txt:
<span class='five'>בתגרא דזבין ומזבין. </span>לא שליח נעשה אלא הוא פסק עם חתנו וחתנו פסק עם אחרים ומשתכר א'כ לא פסק חמיו עמו וזה פסק כדי למוכרה לחמיו ולהשתכר: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 42
pgn: 74
dfh: b
trm: שהיה ר'ג
txt:
<span class='five'>שהיה ר'ג. </span>כלומר לכך הוצרך לשנות משנה זו לפי שהיה ר'ג מחמיר שאם הוזלו נוטל מהן כשער הזול ואשמועינן מתניתין לא שהלכה כן אלא שרצה להחמיר על עצמו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 42
pgn: 74
dfh: b
trm: מצי מסלק ליה
txt:
<span class='five'>מצי מסלק ליה. </span>בעה'ב הלכך אפילו ירד וכבר חרשה הואיל וביד בעה'ב לסלקו בשביל שאין לו זרע כשלוה ממנו וזורע וכשיוקרו חטין יתן חטין אין זו הלואה אלא לבציר מהכי נחית הרי הוא כיורד לתוכה מעכשיו ע'מ שיטול בעה'ב הזרע תחלה מחלק המגיע לאריס והאריס יטול השאר בשכר טרחו ויטול פחות משאר אריסין כשיעור הזרע ועל מנת כן ירד שיטול פחות משאר אריסין כשיעור הזרע: 


lvr: 42
pgn: 74
dfh: b
trm: מרי ארעא יהיב ביזרא
txt:
<span class='five'>מרי ארעא יהיב ביזרא. </span>וזה היה קרקע שלו יפה ושינה ממנהג העיר להטיל על האריס הלכך אם פסק כן עמו בתחילתו קודם שירד דמצי מסלק ליה כי נחית לבציר מהכי נחית ואין זו הלואה אבל ירד ומתחילתו לא פסק עמו שיהא הזרע שלו ואחר מיכן נתרצה מאליו ע'י קבלת דמים או מתנה אין ירידתו עכשיו לתוכה דנימא לבציר מהכי נחית והלואה היא גביה ואסור:  וקוצץ


lvr: 42
pgn: 75
dfh: a
trm: וקוצץ לו דמים
txt:
<span class='five'>וקוצץ לו דמים. </span>כך וכך דמים כשער של עכשיו אתן לך וקאמר תנא דאם הוזלו נוטל חטין והיינו דפרכינן והלא קצץ וכי הוזלו נמי יטול דמים שקצץ דהא כמו אוזפיה זוזי הוא: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 42
pgn: 75
dfh: a
trm: אבל אומר הלויני עד שיבא בני
txt:
<span class='five'>אבל אומר הלויני עד שיבא בני. </span>דכיון דיש לו שפיר דמי דהא סאה בסאה דרבנן הוא דלאו נשך דאורייתא וכי יש לו לא גזור: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 42
pgn: 75
dfh: a
trm: כמה כורין
txt:
<span class='five'>כמה כורין. </span>דכל חדא וחדא אמרינן זו תהא תחתיה שהרי אינה קנויה למלוה ובידו לאוכלה ולמוכרה ונמצאת אותה שלוה נזקקת על פירות שבשוק וזו פנויה ללוות עליה וכשלוה כל אחת ואחת לוה בהיתר דהא אילו לוה סאה אחת ואכלה ואכל גם הראשונה הואיל כשלוה בהיתר לוה ישלם חטין הכא נמי כשלוה בהיתר לוה כל סאה וסאה שהרי זו עומדת: 


lvr: 42
pgn: 75
dfh: a
trm: המקפידים זה על זה
txt:
<span class='five'>המקפידים זה על זה. </span>שאין מוחלין על דבר מועט ומקפידין להלוות זה את זה במדה במשקל ובמנין: 


lvr: 42
pgn: 75
dfh: a
trm: משום לווין ופורעים
txt:
<span class='five'>משום לווין ופורעים. </span>דתנן במסכת שבת <span class='mareimakom'>(דף קמח.)</span> ובלבד שלא יאמר לו הלויני והתם מפרש טעמא שמא יכתוב: 


lvr: 42
pgn: 75
dfh: a
trm: אריך
txt:
<span class='five'>אריך. </span>טוב ודומה לו בספר עזרא <span class='mareimakom'>(ד')</span> וערות מלכא לא אריך לנא למחזי ופירושו גנות המלך לא יפה לנו לראות: 


lvr: 42
pgn: 75
dfh: a
trm: אבל לא יאמר לו נכש עמי היום ואעדור עמך לזמן פלוני
txt:
<span class='five'>אבל לא יאמר לו נכש עמי היום ואעדור עמך לזמן פלוני. </span>פעמים שזו קשה מזו ויש כאן אגר נטר ליה בשכר שממתין לו על שכר פעולתו עד אותו זמן הוא מקבל עליו מלאכה שהיא קשה מזו:  כל


lvr: 42
pgn: 75
dfh: b
trm: כל ימי גריד אחד
txt:
<span class='five'>כל ימי גריד אחד. </span>הם ולא דקדקו בדבר לחוש שמא יום אחד יהא ארוך מחבירו או קשה מחבירו אלא מותר לומר לו עדור עמי היום הזה של גריד ואעדור עמך ביום פלוני של גריד: 


lvr: 42
pgn: 75
dfh: b
trm: אבל לא יאמר לו חרוש עמי ואני אחרוש עמך ברביעה
txt:
<span class='five'>אבל לא יאמר לו חרוש עמי ואני אחרוש עמך ברביעה. </span>שימי רביעה קשין למלאכה בשדות: 


lvr: 42
pgn: 75
dfh: b
trm: על לא תתן לו
txt:
<span class='five'>על לא תתן לו. </span>את כספך לא תתן לו בנשך עוברין על בל תתן ועל לא תקח כו' כל חד וחד מאי דשייך ביה כדמפרש בגמרא: 


lvr: 42
pgn: 75
dfh: b
trm: גמ'</span> <span class='five'>מלוה עובר בכולן
txt:
<span class='five'>גמ'</span> <span class='five'>מלוה עובר בכולן. </span>בכל הני דחשיב במתני' דהוא נותן בנשך בשעת הלואה והוא לוקח בשעת פירעון והוא לו כנושה כשתובעו ודוחקו והוא שם עליו נשך בשעת פיסוק התנאי ונותן מכשול לפני הלוה להעבירו על לא תשיך לאחיך שהיא אזהרה ללוה: 


lvr: 42
pgn: 75
dfh: b
trm: מפסידין
txt:
<span class='five'>מפסידין. </span>כדאמר בפירקין <span class='mareimakom'>(דף עא.)</span> מתמוטטין לעולם: 


lvr: 42
pgn: 75
dfh: b
trm: תולה מעותיו בנכרי
txt:
<span class='five'>תולה מעותיו בנכרי. </span>אומר מעות שאני משתמש בהן של פלוני נכרי הם שלא להשביע עצמו ופעמים שהנכרי שומע ומעמיד עדים ותובעו בדיניהם:  הדרן עלך איזהו נשך <span class='shastitle7'>השוכר את האומנין והטעו זה את זה. </span>מפרש בגמרא: 


lvr: 42
pgn: 75
dfh: b
trm: ידם על התחתונה
txt:
<span class='five'>ידם על התחתונה. </span>אם הוקרו פועלים ואינו מוצא מי שיגמרנה בשכר שהיה מגיע לאלו על העתיד לעשות מעכב משכר ממה שעשו כל מה שיצטרך להוציא עד שתגמר מלאכתו בשכר שפסק עם אלו ואם הוזלו פועלים וימצא שיגמרנה בפחות ישום להם מה שעשו ויתן להם מה שפסק עשו חציה יתן להם חצי שכרן ואין יכולים לומר לו הרי פועלים אחרים תחתינו לגמור מלאכתך ותן לנו כל שכרינו חוץ ממה שנטלו אלו:  ואם


lvr: 42
pgn: 76
dfh: a
trm: ואם בעל הבית חוזר בו ידו על התחתונה
txt:
<span class='five'>ואם בעל הבית חוזר בו ידו על התחתונה. </span>יתן להם לפי מה שעשו ואם הוזלה מלאכת פועלים על כרחו יתן להם כמה שפסק חוץ ממה שצריך להוצאות בהשלמתה: 


lvr: 42
pgn: 76
dfh: a
trm: כל המשנה ידו על התחתונה
txt:
<span class='five'>כל המשנה ידו על התחתונה. </span>כגון נתן צמר לצבע לצבעו אדום וצבעו שחור אם השבח יותר על היציאה אין נותן לו שכרו משלם אלא דמי יציאת עצים וסממנים ואם יציאה יתירה על השבח נותן לו את השבח: 


lvr: 42
pgn: 76
dfh: a
trm: חזרו בהן לא קתני
txt:
<span class='five'>חזרו בהן לא קתני. </span>דניהוי האי הטעו הם את בעל הבית או בעל הבית אותן דא'כ הוה ליה למיתני לשון חזרה: 


lvr: 42
pgn: 76
dfh: a
trm: וליחזי פועלים היכי מתגרי
txt:
<span class='five'>וליחזי פועלים היכי מתגרי. </span>אי מתגרי בארבעה על כרחיה דבעה'ב ניתיב ארבעה דהא קתני נוטל מבעל הבית מה שההנה אותו ואע'פ שלא צוהו והרי ההנה אותו בכך ואי מתגרי בשלשה מאי תרעומת איכא: 


lvr: 42
pgn: 76
dfh: a
trm: אי בעית אימא בבעל הבית עסקינן
txt:
<span class='five'>אי בעית אימא בבעל הבית עסקינן. </span>בפועל שיש לו לעצמו שדות שהן שלו ואינו נשכר למלאכת אחרים אם לא ביותר על דמי שכירות והיינו תרעומת דאי לאו דאמרת לי בד' לא הייתי מזלזל בעצמי: 


lvr: 42
pgn: 76
dfh: a
trm: בריפקא
txt:
<span class='five'>בריפקא. </span>שחפרו חריץ סביבות שדה ואין מלאכתן ניכרת כגון דמלו מיא כדמסיים ואזיל: 


lvr: 42
pgn: 76
dfh: a
trm: דעתייהו אעילויא
txt:
<span class='five'>דעתייהו אעילויא. </span>אע'פ שאמרו לו הרי אנו נשכרים כדברי בעל הבית לא לפחות מקצבתו של זה אמרו אלא להוסיף וכך אמרו מהימנת לן דהכי אמר בעל הבית וכיון שבעל הבית פוחת אי אמר להן האי שכרכם עלי יתן משלו ואי אמר שכרכם על בעל הבית יש להם תרעומת עליו: 


lvr: 42
pgn: 76
dfh: a
trm: אלא
txt:
<span class='five'>אלא. </span>הא מיבעיא לן אמר ליה בעל הבית בארבעה והוא אמר להו תלתא ואמרו ליה הרי אנו נשכרים כמו שאמר בעל הבית מאי: 


lvr: 42
pgn: 76
dfh: a
trm: אדיבוריה דפועל סמכי
txt:
<span class='five'>אדיבוריה דפועל סמכי. </span>והכי אמרו ליה מהימנת לן דהכי אמר בעל הבית ולית להו אלא תלתא ותרעומת דאל תמנע טוב: 


lvr: 42
pgn: 76
dfh: a
trm: או דלמא
txt:
<span class='five'>או דלמא. </span>לאו לדידיה הימנוהו אלא הכי אמרו אחר דברי בעל הבית נלך ולא סבור וקבול ושקלי ד': ה'ג 


lvr: 42
pgn: 76
dfh: a
trm: הבא לי גיטי ואשתך אמרה התקבל לי גיטי
txt:
<span class='five'>הבא לי גיטי ואשתך אמרה התקבל לי גיטי. </span>האשה שאמרה לאחד אם תמצא את בעלי אמור לו שישלח לי את גיטי בידך ותיעשה שלוחו של בעלי לגרשני כשמגיע גט לידי דשליח להולכה על הבעל לעשות והאשה מתגרשת כשיגיע גט לידה ושליח לקבלה על האשה לעשות שיהא הוא שלוחה וכמותה ותתגרש משיגיע גט ליד שליח: 


lvr: 42
pgn: 76
dfh: a
trm: אפילו הגיע לידה אינה מגורשת
txt:
<span class='five'>אפילו הגיע לידה אינה מגורשת. </span>אלמא אדיבורא דידיה קא סמיך והכי א'ל מהימנת לי דכך אמרה ולא עשאו שליח להולכה הלכך אין כאן שליחות ואין עליה לעשות שליח להולכה והרי הבא לי אמרה לו ולא התקבל והבעל נתנו ולא בתורת שליח קבלה ושליחות זה אינו ביד הבעל לעשות: 


lvr: 42
pgn: 76
dfh: a
trm: דאי סלקא דעתך אדיבורא דידא סמיך
txt:
<span class='five'>דאי סלקא דעתך אדיבורא דידא סמיך. </span>ולא לדבריו האמין אלא הילך כמה שאמרה היא קאמר ליה אם כן עשאו שליח להולכה וזו בידו הוא וכי מטי גיטא לידה מיהא תיגרש:  הכי


lvr: 42
pgn: 76
dfh: b
trm: הכי השתא בשלמא אי איתמר איפכא התקבל לי גיטי ואשתך אמרה הבא לי גיטי ואמר רב נחמן וכו'
txt:
<span class='five'>הכי השתא בשלמא אי איתמר איפכא התקבל לי גיטי ואשתך אמרה הבא לי גיטי ואמר רב נחמן וכו'. </span>כלומר ועלה שמעת לרב נחמן דאמר מגורשת היה לך ללמוד לפי דבריו שיאמר בהגעת הגט לידו או לידה דליהוי גירושין או אדיבורא דידיה סמיך או אדיבורא דידה סמיך כיצד אמר רב נחמן אם משיגיע גט לידו דשליח מגורשת יש ללמוד דאדיבורא דידה סמיך ולא לו האמין ונתרצה למסרו לו בתורת שליח לקבלה כדברי האשה והבעל עצמו גירש ואי הוה אמר רב נחמן עלה כשיגיע גט לידה מגורשת ולא בקבלת השליח יש ללמוד דאדיבורא דידיה סמיך ומהימנת לי דהכי אמרה קאמר ליה ועשאו שליח להולכה והשליח נתרצה להיעקר מתורת שליחות של אשה לקבלה ונעשה שליח לבעל לגרש והרי עשה שליחותו והגיעה לידה: 


lvr: 42
pgn: 76
dfh: b
trm: אלא התם
txt:
<span class='five'>אלא התם. </span>דשמעת ליה דאמר אינה מגורשת אין לך ללמוד מדרב נחמן דאדיבורא דידיה סמיך ואין כאן שליחות כדאמרת דא'נ אמרינן דאדיבורא דידה סמיך דאף הבעל עשאו שליח להולכה כדברי האשה אין כאן שליחות שהרי השליח לא נתרצה דהא עקר ליה לשליחותיה לגמרי דאמר ליה שליח לקבלה איפשי להעשות שלא אטרח להגיע לידה אבל שליח להולכה לטרוח ולהגיע לידה אי אפשי להעשות הלכך אפי' נמלך והגיעו אצלה אין זה שליח שניתן לגירושין שכשקבלו לא קבלו על מנת כן ואי קשיא הא אמרינן גביה איפכא היכא דהיא אמרה התקבל והוא אמר לבעל אשתך אמרה הבא והוא אמר הילך כמה שאמרה דאי הוה אמר עלה משיגיע גט לידו מגורשת הוה שמעינן דאדיבורא דידה סמיך ומסרו לו על מנת קבלה ולא קשיא לן הא שליח עקר לשליחותיה ולא נתרצה הוא בשליחות קבלה איכא למימר דאי הוה אמר רב נחמן הכי הוה קמ'ל דהאי לאו עקירה הוא דהא מתרצה להיות שליח להולכה כל שכן דמתרצה בשליחות קבלה שהקבלה בכלל הולכה לענין הטורח: 


lvr: 42
pgn: 76
dfh: b
trm: הטעו קרי ליה
txt:
<span class='five'>הטעו קרי ליה. </span>וזה את זה דקתני במתני' בפועלים ובעל הבית נמי קאמר ולא בדאטעו פועלים אהדדי: 


lvr: 42
pgn: 76
dfh: b
trm: אין להן זה על זה אלא תרעומת
txt:
<span class='five'>אין להן זה על זה אלא תרעומת. </span>דאמר להן תשכירו עצמכם לאחרים ואינהו נמי אמרו ליה כי הדרי בהו צא ושכור אחרים ומיהו תרעומת איכא שיהו צריכים לחזר זה אחר פועלים וזה אחר שוכרים ותביעת ממון ליכא דהא דברים בעלמא נינהו: 


lvr: 42
pgn: 76
dfh: b
trm: אבל אם הלכו
txt:
<span class='five'>אבל אם הלכו. </span>אצל המלאכה כגון אם חמרים הן ששכרן להביא לו תבואה ממקום אחר והלכו ולא מצאו או אם פועלים הם ששכרם לעדור שדהו והלכו ומצאו שדה שהיא לחה במים ואינה ראויה לעידור: 


lvr: 42
pgn: 76
dfh: b
trm: אבל אינו דומה הבא טעון להבא ריקם
txt:
<span class='five'>אבל אינו דומה הבא טעון להבא ריקם. </span>ואומדים את החמרים כמה אדם רוצה לפחות משכרו של אותה הדרך לבא ריקם מלבא טעון: 


lvr: 42
pgn: 76
dfh: b
trm: עושה מלאכה ליושב ובטל
txt:
<span class='five'>עושה מלאכה ליושב ובטל. </span>ואומדין את הפועלין כמה אדם רוצה ליטול שכרו פחות ולישב בטל מלעדור כל היום וליטול כך וכך: 


lvr: 42
pgn: 76
dfh: b
trm: בד'א שלא התחילו במלאכה
txt:
<span class='five'>בד'א שלא התחילו במלאכה. </span>ארישא קאי ועד השתא פריש מידי דשכירות והשתא פריש מילי דקבלנות: 


lvr: 42
pgn: 76
dfh: b
trm: בד'א
txt:
<span class='five'>בד'א. </span>דהיכא דחזרו בהן או הוא חזר אין להם אלא תרעומת בזמן שלא התחילו במלאכה: 


lvr: 42
pgn: 76
dfh: b
trm: אבל התחילו במלאכה
txt:
<span class='five'>אבל התחילו במלאכה. </span>יש דין אחר ביניהם מהו הדין שמין להם מה שעשו לפי התנאי ויקבלו כפי חשבון שעשו: 


lvr: 42
pgn: 76
dfh: b
trm: היה יפה ו' דינרים
txt:
<span class='five'>היה יפה ו' דינרים. </span>שאם היה בא לשכור שכיר לחציה אינו מוצא בפחות מששה דינרים ונמצא נפסד בעל הבית במה שעתיד להעשות אפ'ה אין הולכין אחר העתיד להעשות אלא שמין להן את מה שעשו לפי חשבון תנאו ונותן להם סלע דלית ליה להאי תנא הא דתנן במתניתין כל החוזר בו ידו על התחתונה: 


lvr: 42
pgn: 76
dfh: b
trm: נותן להן
txt:
<span class='five'>נותן להן. </span>במה שעשו סלע ולקמן <span class='mareimakom'>(דף עז.)</span> פריך פשיטא: 


lvr: 42
pgn: 76
dfh: b
trm: שמין להן העתיד להעשות
txt:
<span class='five'>שמין להן העתיד להעשות. </span>רבי דוסא סבירא לה כתנא דידן דאמר החוזר בו ידו על התחתונה ויעכב שכר מה שעשו כדי לשכור פועלים ולגמור כפי תנאי הראשון: 


lvr: 42
pgn: 76
dfh: b
trm: בדבר שאינו אבוד
txt:
<span class='five'>בדבר שאינו אבוד. </span>ואע'ג דאין פועלים מצויין עכשיו כדמוקי ליה בסיפא שאינו מוצא לשכור ימתין עד שימצא הואיל ודבר שאינו אבוד הוא: 


lvr: 42
pgn: 76
dfh: b
trm: אבל בדבר שהוא אבוד
txt:
<span class='five'>אבל בדבר שהוא אבוד. </span>אם ימתין ואינו מוצא לשכור בכדי שכר פועלים אפי' לפי היוקר שנתייקרו: 


lvr: 42
pgn: 76
dfh: b
trm: לא הוה יהבינא כלל
txt:
<span class='five'>לא הוה יהבינא כלל. </span>דמזלייהו גרם ואינהו נמי הוה להו לאסוקי אדעתייהו שלא ימצאו שדה לחה: 


lvr: 42
pgn: 76
dfh: b
trm: הא דסיירא לארעא מאורתא
txt:
<span class='five'>הא דסיירא לארעא מאורתא. </span> והוליך הפועלים לשם וראוה ולא הבינו שהיא לחה או  שירדו גשמים בלילה לית להו כלל דהא חזו אינהו גופייהו ועל מנת כן נשתכרו לו והרי לא יכולין ולא היה להן לילך בבקר: 


lvr: 42
pgn: 76
dfh: b
trm: לא סיירוה מאורתא
txt:
<span class='five'>לא סיירוה מאורתא. </span>עליו היה לתת לב לדבר ולהודיעם אם תמצאו שדה לחה לא אתן לכם כלום ויהיב להו כפועל בטל:  פסידא


lvr: 42
pgn: 77
dfh: a
trm: פסידא דפועלים
txt:
<span class='five'>פסידא דפועלים. </span>גשמים שירדו הפסד פועלים הוא דלא יהיב להו מידי דאמר להו מזלייכו גרם: 


lvr: 42
pgn: 77
dfh: a
trm: לא סיירא מאורתא פסידא דבעל הבית
txt:
<span class='five'>לא סיירא מאורתא פסידא דבעל הבית. </span>דאמרי ליה מי יימר דלדעתא דההוא ארעא אגרתן: 


lvr: 42
pgn: 77
dfh: a
trm: אתא נהרא
txt:
<span class='five'>אתא נהרא. </span>גדל הנהר ועלה ונכנס בחריצין העשויין בשדה ומהן היא שותה ואינה צריכה לדוולא: 


lvr: 42
pgn: 77
dfh: a
trm: פסידא דבעל הבית
txt:
<span class='five'>פסידא דבעל הבית. </span>דפועלים אינן יודעין במנהג שדהו שיהא נהר עולה להשקותו אך הוא היה יודע: 


lvr: 42
pgn: 77
dfh: a
trm: אכלושי דמחוזא
txt:
<span class='five'>אכלושי דמחוזא. </span>במחוזא שהוא עירו של רבא היו בני אדם הרגילים לשאת משאות תמיד וכשיושבין בטלים קשה להן: 


lvr: 42
pgn: 77
dfh: a
trm: יד פועל על העליונה
txt:
<span class='five'>יד פועל על העליונה. </span>ואפילו הוא חוזר בו כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כה)</span> כי עבדי הם ולא עבדים לעבדים ומהכא יליף לה בפ'ק דקדושין <span class='mareimakom'>(דף כב:)</span>: 


lvr: 42
pgn: 77
dfh: a
trm: ואימרו
txt:
<span class='five'>ואימרו. </span>לשון הפרש ונזור אחור ומתרחק מן הדבר ובלשון המקרא דומה לו כעת במרום תמריא <span class='mareimakom'>(איוב לט)</span> : 


lvr: 42
pgn: 77
dfh: a
trm: ואגרינהו בטפי זוזא
txt:
<span class='five'>ואגרינהו בטפי זוזא. </span>ואלו לא רצו להשתכר כשאר פועלים והוסיף להם זוז כשפסק להן סלע על חציה לא היה ראוי אלא לסלע חסר דינר: 


lvr: 42
pgn: 77
dfh: a
trm: לא קים לכו
txt:
<span class='five'>לא קים לכו. </span>לא הייתם יודעים שתהיו ראויין ליטול סלע ואני בכך היה אפשי לשכור וראיתי בדעתכם שלא תתרצו בפחות מסלע ואמרתי להוסיף זוז על שכר פעולה כדי ליטול סלע להשלים רצונכם: 


lvr: 42
pgn: 77
dfh: a
trm: מהן דתימא
txt:
<span class='five'>מהן דתימא. </span>הואיל ואמר רבי דוסא יד פועל על התחתונה טעמיה משום דתפיס בעל הבית הוא והשתא כי פייסוהו פועלין מצי אמר להו וכו': 


lvr: 42
pgn: 77
dfh: a
trm: סלע נותן להם סלע
txt:
<span class='five'>סלע נותן להם סלע. </span>ואם העתיד להעשות יכול הוא לגמרו בשכירות סלע נותן להם במה שעשו סלע: 


lvr: 42
pgn: 77
dfh: a
trm: לא צריכא דזל עבידתא השתא
txt:
<span class='five'>לא צריכא דזל עבידתא השתא. </span>לכך יגמור בסלע אבל בשעת התנאי היה חציה ראוי ליותר מסלע והן כשפסקו על כולה ב' סלעים דחוקים היו ואוזילו גביה: 


lvr: 42
pgn: 77
dfh: a
trm: מהו דתימא
txt:
<span class='five'>מהו דתימא. </span>הואיל ולרבי דוסא יד פועל על התחתונה נימא להו בציר זוזא אמריתו לי בציר זוזא שקולו והרי הכל עושים חציה בסלע טלו אתם במה שעשיתם סלע חסר זוז: 


lvr: 42
pgn: 77
dfh: a
trm: קמ'ל
txt:
<span class='five'>קמ'ל. </span>דאמרי ליה כי אמרינן לך אדעתא דלא קים לך לעשות בסלע וראינוך שאי אפשר להוסיף נתרצינו אנו לסלע דהוא פחות מכדי שכר פעולה: 


lvr: 42
pgn: 77
dfh: a
trm: שאני ליה בין שכירות לקבלנות
txt:
<span class='five'>שאני ליה בין שכירות לקבלנות. </span>דגבי שכירות איתא להאי טעמא דעבדי הם ולא עבדים לעבדים אבל בקבלנות אין זה עבד אלא לעצמו ורבי דוסא בקבלנות מיירי כדקתני קיבלו קמה לקצור ודרב בשכיר יום:  נותן


lvr: 42
pgn: 77
dfh: b
trm: נותן לו שכרו
txt:
<span class='five'>נותן לו שכרו. </span>הואיל ואנוס הוא אין לקנסו ולעשות ידו על התחתונה ונותן לו חצי דמי שכרו: 


lvr: 42
pgn: 77
dfh: b
trm: אמר ר'נ בר יצחק
txt:
<span class='five'>אמר ר'נ בר יצחק. </span>לעולם שאני ליה ומודה הוא בשכיר דידו על העליונה והא דנקט אונס בשכיר אפי' רבנן נמי אמרי ליה דאי לא אניס לא הדר כ'ש ר' דוסא והא מתניתין בדבר האבוד עסקינן ודברי הכל אין הפועל יכול לחזור בו: 


lvr: 42
pgn: 77
dfh: b
trm: כר' יהודה
txt:
<span class='five'>כר' יהודה. </span>פלוגתייהו בפ' הגוזל עצים <span class='mareimakom'>(ב'ק ק:)</span> לצבוע לו אדום וצבעו שחור וכו' ולקמן בפירקין <span class='mareimakom'>(דף עח:)</span> מייתי לה: 


lvr: 42
pgn: 77
dfh: b
trm: לאו לאתויי שכיר יום
txt:
<span class='five'>לאו לאתויי שכיר יום. </span>דרישא דמתני' תנא אומנין דמשמע קבלנות ותנא בהן ידו על התחתונה הדר תנא כל החוזר לאתויי פועל: 


lvr: 42
pgn: 77
dfh: b
trm: ואיבעית אימא כל החוזר בו
txt:
<span class='five'>ואיבעית אימא כל החוזר בו. </span>לאו לאתויי פועל דרחמנא אקיל גביה אלא לאתויי הך חזרה דתניא וכו': 


lvr: 42
pgn: 77
dfh: b
trm: מלמדין אותן
txt:
<span class='five'>מלמדין אותן. </span>לכל הלוקח ואין לו מעות כולן אלא מקצתן לעשות ביניהם תחלה דבר קיום שלא יוכלו לחזור: 


lvr: 42
pgn: 77
dfh: b
trm: והרי אני נושה בו
txt:
<span class='five'>והרי אני נושה בו. </span>דכיון שעשאם עליו מלוה הוה כאילו נטלם והלוום וקרקע נקנית בכסף: 


lvr: 42
pgn: 77
dfh: b
trm: לא יהא אלא בעל חוב
txt:
<span class='five'>לא יהא אלא בעל חוב. </span>לא יהא לוקח זה דינו קל אלא אפי' הוא חמור כבעל חוב שיש לחוש בו לנעילת דלת אף הוא לא יפה כחו ליטול עידית אלא בינונית: 


lvr: 42
pgn: 77
dfh: b
trm: סתם מאן דזבין ארעא (לחבריה) באלפא זוזי אוזיל ומזבין
txt:
<span class='five'>סתם מאן דזבין ארעא  (לחבריה) באלפא זוזי אוזיל ומזבין. </span>סתם איש הקונה קרקע גדולה ויקרה כזו אין כל כך מעות מצויות לו אלא אם כן מכר מטלטלין ושדות קטנות וצריך למכור בזול וכי חוזר בו מוכר נמצא זה ניזק על ידו: 


lvr: 42
pgn: 77
dfh: b
trm: ותנן הניזקין שמין להן בעידית
txt:
<span class='five'>ותנן הניזקין שמין להן בעידית. </span>לגבות מעידית נכסיו של מזיק כדכתיב <span class='mareimakom'>(שמות כב)</span>  מיטב שדהו ישלם: 


lvr: 42
pgn: 77
dfh: b
trm: הא דעייל ונפיק אזוזי
txt:
<span class='five'>הא דעייל ונפיק אזוזי. </span>האי דקתני דאי לא זקפו עליו במלוה חוזר בדעייל מוכר ונפיק ומחזר אחר הלוקח ליתן לו מעותיו גלי דעתיה דזוזי אנסוהו למכור וכיון דלא יהיב ליה זוזי בשעת דחקו אדעתא דהכי לא זבין ליה: 


lvr: 42
pgn: 78
dfh: a
trm: מפני רעתה
txt:
<span class='five'>מפני רעתה. </span>דאנן סהדי דבלאו אונסא דזוזי נמי הוה מזבין לה והאי דעייל ונפיק אזוזי ממהר הוא לגבות שלא יחזור לוקח: 


lvr: 42
pgn: 78
dfh: a
trm: בעא לזבוני במאה
txt:
<span class='five'>בעא לזבוני במאה. </span>היה צריך למאה זוזי ורצה למכור שדה קטנה במאה זוז ולא מצא לה לוקחין ומכר גדולה במאתים: 


lvr: 42
pgn: 78
dfh: a
trm: לא קני
txt:
<span class='five'>לא קני. </span>דאנן סהדי דעל כורחו מכר המותר ויכול לומר לכך הייתי מחזר אחר המעות לקנות שדה קטנה תחתיה: 


lvr: 42
pgn: 78
dfh: a
trm: ועייל ונפיק אזוזי מאי כמוכר שדהו מפני רעתה דמי
txt:
<span class='five'>ועייל ונפיק אזוזי מאי כמוכר שדהו מפני רעתה דמי. </span>כיון דמשום טירחא דאהדורי אחר לוקח הוקלה עליו למכור אותה בלא דוחק מעות שמע מינה לא חביבה היתה עליו: 


lvr: 42
pgn: 78
dfh: a
trm: עד כדי שכרן
txt:
<span class='five'>עד כדי שכרן. </span>אם עשו אצלו קצת המלאכה ולא קיבלו כלום שוכר עליהן כל מה שהוא חייב להן יוסיף לאחרים ויגמרו: 


lvr: 42
pgn: 78
dfh: a
trm: שבאת חבילה לידו
txt:
<span class='five'>שבאת חבילה לידו. </span>אם יש בידו משלהן הרבה כדרך האומנים המקבלים עליהן מלאכה מביאים כלי אומנות לבית בעל הבית: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 42
pgn: 78
dfh: a
trm: בבקעה והוליכה בהר
txt:
<span class='five'>בבקעה והוליכה בהר. </span>בראש ההר ואע'פ שהדרך חלק וישר חייב בגמ' מפרש מאי שנא רישא הכא דלא מפליג בין הוחלקה להוחמה ובסיפא מפליג להוליכה בהר והוליכה בבקעה: 


lvr: 42
pgn: 78
dfh: a
trm: הרי שלך לפניך
txt:
<span class='five'>הרי שלך לפניך. </span>טלנה כמו שהיא סמויה ותלך שאף מזלך גרם כמו מזלי וטרח ואשר אותה בדרכים וגבי אנגריא נמי המתן עד שתשוב שאף מזלך גרם ונפסיד שנינו: 


lvr: 42
pgn: 78
dfh: a
trm: חייב
txt:
<span class='five'>חייב. </span>המשכיר למכור העור והנבילה לכלבים ולהוסיף מעות ולהעמיד לו חמור או ישכור לו אחר בדמי נבילה שהרי חמור זה שיעבד לו או יחזור לו שכרו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 42
pgn: 78
dfh: a
trm: שמתה מחמת אויר
txt:
<span class='five'>שמתה מחמת אויר. </span>לא הוחלקה ולא הוחמה ומתה מעצמה הואיל ושינה בה יכול לומר לו לא מתה זו אלא מחמת אויר לא היתה לימודה ליגדל באויר הר וקשה לה או לא היתה לימודה באויר בקעה וקשה לה: 


lvr: 42
pgn: 78
dfh: a
trm: אובצנא
txt:
<span class='five'>אובצנא. </span>עייפות ויגיעה ממשאה הוליכה בהר יכול לומר לו עייפות המעלה שעלתה לראש ההר הועיל לה מתחילה על כן עייפה לה לאחר זמן כשהלכה בדרך החלקה ויגעה תחת משאה ומתה ואם שינה להוליכה בבקעה אע'פ שלא ראינו אותה מזעת ולא היום חם מאד לומר הוחמה י'ל אם הלכה בהר היה האויר שולט שם ונותן בה כח ולא תיגע תחת משאה בבקעה לא שליט בה אויר והיא היתה חסירת כח ויגעה לה:  נקרא


lvr: 42
pgn: 78
dfh: b
trm: נותן לו דמי צמרו
txt:
<span class='five'>נותן לו דמי צמרו. </span>בדמים שצמר לבן נמכר בשוק דקנייה בגזלו לשלם כשעת הגזילה: 


lvr: 42
pgn: 78
dfh: b
trm: בשינוי
txt:
<span class='five'>בשינוי. </span>ששינהו מכמות שהיה ואיכא למאן דאמר שינוי קונה בהגוזל קמא <span class='mareimakom'>(ב'ק ק:)</span> אבל גבי החמור לא נשתנה החמור: 


lvr: 42
pgn: 78
dfh: b
trm: מגבת פורים לפורים
txt:
<span class='five'>מגבת פורים לפורים. </span>מעות שגובין הגבאין מבני העיר לחלק לעניים לסעודת פורים: 


lvr: 42
pgn: 78
dfh: b
trm: אדעתא דמידי אחרינא לא יהיב ליה
txt:
<span class='five'>אדעתא דמידי אחרינא לא יהיב ליה. </span>וכיון דלאו אדעתא דהכי יהיב נמצא מעות בחזקת בעלים חוץ מן היוצאין בסעודת פורים: 


lvr: 42
pgn: 78
dfh: b
trm: דאתו למיחשדיה
txt:
<span class='five'>דאתו למיחשדיה. </span>לבעל הבית בנודר ואינו מקיים ששמעו עליו שאמר ליקח טלית לפלוני עני ולא קנה לו: 


lvr: 42
pgn: 78
dfh: b
trm: אומר לו הרי שלך לפניך
txt:
<span class='five'>אומר לו הרי שלך לפניך. </span>שכן דרך אנגריא נוטל חמורו של זה ומהלך בעליה אחריה וכל חמור שפוגע בו ראשון נוטלו ומחזיר לו את שלו והשני חוזר אחר חמורו עד שפוגע באחר הלכך אומר לו הואיל ואף מזלך גרם שכור חמור אחר ולך אחריו עד שיפגע בחמור אחר: 


lvr: 42
pgn: 78
dfh: b
trm: בשלמא לרב לא קשיא
txt:
<span class='five'>בשלמא לרב לא קשיא. </span>רומיא דמתניתין אהדדי דמצי לשנויי כאן בחוזרת וכו':  לרכוב


lvr: 42
pgn: 79
dfh: a
trm: יקח
txt:
<span class='five'>יקח. </span>וישלים דרכו דהא שיעבד לו חמור זה ותנן במתניתין מתה חייב להעמיד לו חמור אחר ומשני בשאין בדמיה ליקח: 


lvr: 42
pgn: 79
dfh: a
trm: ופרכינן ואם יש בדמיה לשכור
txt:
<span class='five'>ופרכינן ואם יש בדמיה לשכור. </span>ימכור שוכר זה את הנבילה באשר הוא שם וישכור חמור לעצמו דהא שיעבד לו חמור זה ותנן במתני' מתה חייב להעמיד לו חמור אחר: 


lvr: 42
pgn: 79
dfh: a
trm: לא מכלינן קרנא
txt:
<span class='five'>לא מכלינן קרנא. </span>וכי תנן במתני' חייב להעמיד לו חמור [אחר] היכא דמתה בעודה בבית הבעלים דמוסיף ולוקח חמור ולא כליא קרנא אבל למוכרה ולהוציא הדמים לשכור אחרת לא: 


lvr: 42
pgn: 79
dfh: a
trm: יבש האילן
txt:
<span class='five'>יבש האילן. </span>מי שמישכן אילן לחבירו כי הני משכנתא דסורא דכתבי במשלם שנייא אילין תיפוק ארעא דא בלא כסף לעיל <span class='mareimakom'>(ד' סז:)</span>: 


lvr: 42
pgn: 79
dfh: a
trm: שניהם אסורין בו
txt:
<span class='five'>שניהם אסורין בו. </span>לבקע עצים ולשרוף דאי שריף ליה לוה כליא קרנא דמלוה ואי שריף ליה מלוה כליא קרנא דלוה: 


lvr: 42
pgn: 79
dfh: a
trm: הדרא ארעא
txt:
<span class='five'>הדרא ארעא. </span>דשדה זו שהן לוקחין בדמי העצים ושמא יפגע יובל בתוך שני המשכונא וקא כליא קרנא דלוה: 


lvr: 42
pgn: 79
dfh: a
trm: והארץ לא תמכר לצמיתות
txt:
<span class='five'>והארץ לא תמכר לצמיתות. </span>כאן פירש לך טעמו של מצות יובל אלמא אין היובל מוציא אלא קרקע שאם לא היתה מצות יובל היתה נצמתת: ה'ג 


lvr: 42
pgn: 79
dfh: a
trm: ניצלחיה לציבי
txt:
<span class='five'>ניצלחיה לציבי. </span>אי לא למכליא קרנא חייש ל'ל ליקח בו קרקע יבקע המלוה את העצים וישרפם: 


lvr: 42
pgn: 79
dfh: a
trm: זימנין דשלמו ליה ימי משכנתא
txt:
<span class='five'>זימנין דשלמו ליה ימי משכנתא. </span>שנים שהיה האילן ממושכן לו יכלו לפני היובל ארבע או חמש שנים ואותן שנים יאכל לוה את הפירות קודם שתשוב לבעלים ולעולם מכלינן קרנא: 


lvr: 42
pgn: 79
dfh: a
trm: אם נתן לא יטול
txt:
<span class='five'>אם נתן לא יטול. </span>בתמיה והלא טענת התובע בריא וחזקה מטענת הנתבע דאמר ליה הב לי ההיא ספינתא גופא דהא אמרת לי ספינה זו ואנא מייתינא כאן חמרא ואוליך למקום שהתנית דהא אנא יין סתם אמרי וכיון דבעל היין יכול להשלים תנאו חייב הספן להעמיד לו ספינה:  נימא


lvr: 42
pgn: 79
dfh: b
trm: נימא ליה הב לי ההוא חמרא
txt:
<span class='five'>נימא ליה הב לי ההוא חמרא. </span>גופיה ואנא מייתינא ספינתא אחריתי הואיל והספן יש בידו להשלים תנאו וזה מעכב ישלם כל השכר: 


lvr: 42
pgn: 79
dfh: b
trm: אלא ביין זה וספינה זו
txt:
<span class='five'>אלא ביין זה וספינה זו. </span>ולא ביד זה וזה להשלים הלכך יד תובע על התחתונה דאמר ליה היאך אנא לא מעכבנא מכי מייתית דידך: 


lvr: 42
pgn: 79
dfh: b
trm: חולקין
txt:
<span class='five'>חולקין. </span>אם קבל יחזיר החצי ואם לא נתן יתן החצי שהרי ביד שניהם להשלים ואם יעכב הנתבע מליתן החצי יעשה תנאו: 


lvr: 42
pgn: 79
dfh: b
trm: השוכר את הספינה ופרקה לה בחצי הדרך
txt:
<span class='five'>השוכר את הספינה ופרקה לה בחצי הדרך. </span>קא סלקא דעתיה שכרה עד מקום פלוני בכך וכך וכשהגיע לחצי הדרך פרקה והוציא חבילותיו ממנה: 


lvr: 42
pgn: 79
dfh: b
trm: דפרקה לטועניה בגויה
txt:
<span class='five'>דפרקה לטועניה בגויה. </span>בחצי הדרך הוסיף לתת בה חבילות שהיו לו לשם והוא התנה מתחילה לכך ליתן בתוכה כאשר ירצה והשכר לפי חשבון המשואות והדרך הלכך נותן לו שכר תוספת המשאוי של חצי הדרך: 


lvr: 42
pgn: 79
dfh: b
trm: לאשלא יתירתא
txt:
<span class='five'>לאשלא יתירתא. </span>צריך אני לקנות חבלים ביוקר כאן שכשהספינה מכבדת צריך להפליגה אל אמצעית הנהר למקום מים עמוקים שלא תהא גוששת וצריך חבלים ארוכים ואתה לא הודעתני שאכניס חבלים הצריכים לה: 


lvr: 42
pgn: 79
dfh: b
trm: ואשה בין גדולה ובין קטנה
txt:
<span class='five'>ואשה בין גדולה ובין קטנה. </span>פסק לרכוב עליה אשה מרכיב עליה כל אשה שירצה בין שהיא גדולה ובין שהיא קטנה: 


lvr: 42
pgn: 79
dfh: b
trm: למקח וממכר
txt:
<span class='five'>למקח וממכר. </span>אם ראית דג שכריסו גדול לא תקנהו במשקל אלא אם כן יוציא את מעיו:  השוכר


lvr: 42
pgn: 80
dfh: a
trm: השוכר את הפרה לחרוש וכו'
txt:
<span class='five'>השוכר את הפרה לחרוש וכו'. </span>וכל כלי המחרישה לבעל הבקר ונעריו הולכין עם בהמתו וזה אוחז הדרבן לכוין הפרה לתלמיה וזה הולך אחר המחרישה ומכביד היתד בקרקע שבו הברזל שקורים קולטר'א בלע'ז והוא קנקן דמתני': 


lvr: 42
pgn: 80
dfh: a
trm: והיכא דלא שני
txt:
<span class='five'>והיכא דלא שני. </span>ואין לבעל הפרה לתבוע לו כלום ואלו שהיו בפעולתו המנהיג והאוחז יחד שכירים היו איזה מהן פושע בשבירת הקנקן: 


