# tsftbvl

lvr: 41
pgn: 101
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ולדמיהן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ולדמיהן </span>ביעור. </span>כגון שלקט מתחילה לאכילה דיכול למוכרן ויש לשניהם ביעור להן ולדמיהן דפרי עצמו לעולם אסור כדנפקא לן מקודש תהיה לכם (בע'ז דף נד:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 101
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שהנאתן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שהנאתן </span>אחר ביעורן. </span>כשנעשית גחלת אע'ג דזימנין הנאתן וביעורן שוה כגון להתחמם כנגדו או לבשל מכ'מ עיקרו לא קיימא להכי אלא לאחר שנעשית גחלת כגון להסיק תנור לאפות אבל צבע הנאתן וביעורן שוה דהנאתן כשלובשן ואז הוא כלה ומתבער הצבע מיום אל יום ובקונטרס פי' דבשעת רתיחת היורה כלה השורש וקולט הצבע ואין נראה דהא אמרן דלענין שביעית חזותא מילתא היא ולא הוי ביעורו בקליטת הצבע: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 101
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>והאיכא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והאיכא </span>עצים דמשחן. </span>לפי' הקונטרס דפי' עצים שמאירים בהן כמו נר צ'ל הא דמתרץ עצים להסקה ניתנו כלומר אף עצים דמשחן דאין לפרש סתם שאר עצים להסקה ניתנו והנך דמשחן בטלים לגבייהו דהא בסוכה (דף מ. ושם ) משמע דלולב נוהג בו שביעית משום דהנאתו וביעורו שוה שראוי לכבד בו הבית ולא אמר דבטל לגבי שאר עצים וה'נ עצים דמשחן אלא צ'ל דסתם עצים דמשחן נמי להסקה הן עומדין ולא דמי ללולב דסתמו עומד לכבד בו את הבית ור'ח פירש והא איכא עצים דמשחן שמחממין בו כגון במדורה שעשויה להתחמם דהנאתן וביעורן שוה דבשעת ביעורן מתחמם כנגדן פי' משחן כמו תמרי משחנן כתובות (דף י:) וכן טלולה או שחונה ביומא (דף נג:) ומשני רבא סתם עצים להסקה ניתנו פי' להסקת תנור ניתנו דהוי הנאתן אחר ביעורן הלכך אפילו להתחמם מותר דלא חל עליהם שם שביעית ואע'ג דחשיב הכא עצים דמשחן הנאתן וביעורן שוה מכ'מ לענין עצי איסור לא היו אוסרין רבנן אפילו להתחמם כנגדן או להאיר בהן אלא דוקא בשרשיפא כדדרשינן בפרק כל שעה (פסחים דף כז: ושם ) דהנאה מיהא אינה מתחלת עד לאחר שמתחיל האיסור להיות כלה הלכך לא אסרי רבנן אלא בשרשיפא אבל הנאתו וביעורו שוה קרינן ביה דעדיין האיסור קיים כשנהנה ממנו וא'ת בפ'ק דנדה (דף ח. ושם ) דקאמר אי קטפא פירא הוי אית ביה שביעית ואי לאו פירי הוי לית ביה שביעית ואמאי אי הנאתו וביעורו שוה הלא אפילו לא הוי פירא יהא אסור בשביעית ואי אין הנאה וביעורו שוה אפילו הוי פירא יהא מותר ותו אמאי קמפלגי בין קטפא דפירא לקטפא דגווזא ונראה ודאי קטפא הוי הנאתו וביעורו שוה ואפילו הכי אי לא הוי פירא בטיל לגבי עץ והרי הוא כאילו הוא בתוך העלין ולא יצא לחוץ אבל אי הוי פירא חשיב באפי נפשיה ולא בטיל לגבי עץ ואית ביה קדושת שביעית: ה'ג</div>                     </div>                 


lvr: 41
pgn: 102
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ה'ג
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ה'ג </span>בקונטרס במס' סוכה (דף מ. ושם ) אמר רב כהנא ועצים דהסקה תנאי היא כו' וכן עיקר פי' כל עצים בשביעית הויא פלוגתא דתנאי אי אית בהו קדושת שביעית דכיון דטעמא דשרינא להו היינו משום דהנאתן אחר ביעורן אם כן לרבי יוסי דלית ליה דרשה דהנאתו וביעורו שוה לענין פירות שביעית ה'נ לא דריש לה לענין דלא לחול קדושת שביעית ואם תאמר לר' יוסי היאך מותרין עצים בארץ ישראל להסיק בהן תנור והלא יש בהן איסור שביעית לאחר הביעור וי'ל דבטלי בשאר עצים דשאר שנים ועוד י'ל לפי גירסת הספרים ועצים דהסקה תנאי היא פירוש עצים שיש בהם קדושת שביעית כגון לולב דהנאתו וביעורו שוה דסתמיה קאי לכבד בו את הבית אם מותר להסיקו דהוי הנאה לאחר ביעורו או לא דתניא אין מוכרין פירות שביעית כו' הרי לרבנן אסור להסיקו מידי דהוי אמשרה וכביסה ולר' יוסי מותר אבל שאר עצים לדברי הכל אין בהן קדושת שביעית אבל הטעם אין מיושב דכי היכי דר' יוסי דריש לכם לכל צרכיכם אפירות שביעית ולא בעי לכם דומיא דלאכלה הכי נמי לענין לחול קדושת שביעית על כל דבר שהוא לכם דמ'ש דהא כוליה חד קרא הוא והיתה שבת הארץ לכם לאכלה וגו': </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>אין </span>סדר למשנה. </span>דפעמים היה שונה שלא על הסדר ושמא תחילה שנה ב'מ ואחר כך ב'ק אבל ודאי אח'כ סדרן רבי על הסדר כדדייק בריש (פרק) שבועות (דף ב:)  מכדי תנא ממכות קסליק כו' : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 102
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>גבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>גבי </span>הלכתא פסיקתא. </span>תימה אמאי קרי לה הלכתא פסיקתא לההיא דכל החוזר בו ידו על התחתונה הא בפרק האומנין (ב'מ דף עז:)  מוקמינן לה כיחידאה כרבי דוסא ורבנן פליגי עליה ומוכח התם דרב לא סבר לה כרבי דוסא בההוא דכל החוזר בו וי'ל דהכא סבר כאיבעית אימא דהתם דאמר כל החוזר בו ידו על התחתונה לאתויי כדקתני וי'מ דקתני לה בלשון הלכתא פסיקתא דלישנא דכל החוזר וכל המשנה משמע לפסוק הלכתא : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 102
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הנותן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הנותן </span>מעות לשלוחו. </span>נראה דמיירי שנותן למחצית שכר אם פחתו פחתו לו ואם הותירו הותירו לאמצע מכאן יש להביא ראיה אם אדם נותן מעות לחבירו למחצית שכר ואמר ע'מ שלא תלוום אלא על משכונות של כסף וזהב ותשמרם בקרקע ואם תשנה יהא ברשותך לחייב בכל דבר ואם פחתו פחתו לך שאין זה רבית דהא הכא אם שינה מדעתו אמר אם פחתו פחתו לו אפ'ה אם הותירו הותירו לאמצע ולא הוי רבית כיון דאם לא היה משנה דעתו לא היו כולן ברשותו אלא השכר וההפסד לאמצע כדין פלגא מלוה ופלגא פקדון:  הא</div>                     </div>                 


lvr: 41
pgn: 102
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הא </span>רבי יהודה דאמר שינוי אין קונה. </span>הלכך אם הותירו לאמצע שכך נותן לו למחצית שכר ואם פחתו פחתו לו דמצי אמר ליה לא היה לך לשנות מדעתי ואת הוא דפשעת: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 102
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מי </span>הודיעו לבעל חטין שיקנה חטין לבעל מעות. </span>אם נפרש דמהאי טעמא אין קונה אותו המשלח אבל לוקח דהיינו שליח קנה להו איכא למפרך נמי לר' אלעזר אמאי לא אוקי נמי הא והא כרבי יהודה כאן לאכילה כאן לסחורה ההיא דקתני אם פחתו פחתו לו ואם הותירו הותירו לו היינו לאכילה דקפיד ולא שליחותיה קעביד הלכך לא קני להו לבעל המעות כלל משום טעמא דמי הודיעו לבעל חטין וההיא דקתני אם הותירו הותירו לאמצע לסחורה דלא קפיד ושליחותיה קעביד הלכך קני להו בעל המעות ואם הותירו הותירו לאמצע ומיהו אם פחתו פחתו לו דאמר ליה לתקוני שדרתיך ולא לעוותי ומיהו אין קושיא כ'כ לר'א כמו לר' יוחנן הלכך לא פריך אלא לר' יוחנן ואם נפרש מי הודיעו לבעל חטין שיקנה חטין לבעל מעות הרי בעל מעות לא קנה ושליח נמי לא קנה שלא נתכוון לקנות לעצמו וחוזר המקח כמו מקח טעות אז ליכא למפרך לר' אלעזר דלא מצי לאוקמי תרוייהו כרבי יהודה דכיון דשינוי לא קני לרבי יהודה אם כן אמאי אם פחתו פחתו לו אפילו לאכילה הא כיון דקמקפיד ולא שליחותיה קעביד ואיכא למימר מי הודיעו לבעל חטין שיקנה חטין לבעל מעות אם כן חוזר המקח ואם כן אמאי אם פחתו פחתו לו ואם הותירו הותירו לו דמשמע שקונה אותו השליח: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 102
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שאני
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שאני </span>חטין וחטין דשליחותיה קעביד תדע דתנן כו'. </span>תימה אמאי איצטריך לאתויי מהא דתנן והלא מגופא דברייתא משמע הכי דדוקא נקט ליקח בהן חטין ולקח בהן שעורים הא חטין וחטין משמע דפשיטא דאם הותירו הותירו לאמצע וה'נ משמע דתירוצא דרבי אלעזר דמתרץ כאן לסחורה משמע משום דלסחורה לא קפיד והוי כחטין וחטין והותירו הותירו לאמצע וי'ל דברייתא מצינן לאוקמי כגון שהודיעו שהוא קונה לבעל המעות והא דפריך מי הודיעו בעי למימר דמסתמא מיירי הברייתא בכל ענין אפילו לא הודיעו ואהא פריך רב שמואל אי הכי אפילו חטין וחטין נמי אי מיירי שלא הודיעו אלא ע'כ מיירי כשהודיעו ומשני שאני חטין וחטין דשליחותיה קעביד דתנן כו' והשתא ודאי צריך להביא מהא דתנן דמגופא דברייתא ליכא למשמע מידי דאיכא לאוקמי כשהודיעו וא'ת מאי מוכח טפי מהא דתנן הא איכא לאוקמא נמי כשהודיעו לצבע דהאי צמר דאשתו היא ונראה דלא דמי דלעיל ודאי איכא למימר הוא מודיע כדי שיקנה לבעל המעות אבל הכא למה יש להודיעו הלא דעתו ליתן לאחר כך ומן ההקדש לא מסיק אדעתיה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 102
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מי </span>הודיעו לצבע שיקנה צבע לאשה. </span>תימה מאי פריך תינח אם יש שבח סממנין על גבי צמר אבל אם אין שבח סממנין על גבי הצמר מה לנו לחוש אם אין הצבע מקנה צבעו לאשה וי'ל דהכי פריך כיון דאין הצבע מקנה צבעו לאשה ויכול הצבע לתבוע שבח מן האשה דאע'ג דאין שבח סממנים ע'ג הצמר מ'מ היא נהנית ממעשה ידיו וצריכה ליתן לו שכר וכיון דיכול ליקח שכר מאשה א'כ מעות שקיבל מבעל האשה הן הקדש דאינן שכירות כיון שהאשה חייבת שכירות ולפי מה שפירשתי לעיל דכיון דלא הודיעו לבעל חטין שיקנה חטין לבעל המעות חוזר המקח ע'כ לא פריך הכא אלא ממעות שקיבל הצבע שיהיו הקדש אפילו אם יש שבח סממנין על גבי הצמר לא קנתה האשה והבעל נמי לא קנה וחוזר הצבע לצבע בכ'מ שהוא ואין לו להקדש בצבע כלום אלא המעות שקיבל הצבע כיון שחוזרין לבעל יהו הקדש והצבע יחזור ויתבע השכירות מן האשה ואמאי קתני אין לו לבעל בכסות אשתו משמע שבחנם בא לה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 102
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אין </span>דעתו של אדם על כסות אשתו. </span>הלכך אין דעתו להקדיש אותן מעות שנתן לצבע שלא יחזור ויתבע מן האשה ולפי האי טעמא הוה ליה למפרך תינח הקדש דתלוי בדעתו וכיון שאין רוצה להקדיש לא הוי הקדש אלא ערכין כיון שהעריך עצמו מה מועיל שאין דעתו עליהם מ'מ בע'כ נערך מכל מה שיש לו אלא משום דאית ליה פירכא אחריתי לא חש למפרך:  כגון</div>                     </div>                 


lvr: 41
pgn: 103
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כגון
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כגון </span>דאודעינהו לדידיה ואודעינהו נמי לסהדי. </span>תימה אם כן אמאי צריך לדחוק את ריש גלותא שיכתוב לו שטר יכתבו לו עדים כיון שיודעין שהוא קונה לעצמו וי'ל כגון דלא בעו עדים למיכתב ליה שטרא אחרינא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 103
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>יהב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>יהב </span>זוזי אכיתנא. </span>השתא ס'ד דאיירי דמשך נמי ופקדון בעלמא הוא דהוי גביה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 103
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כמאן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כמאן </span>כבני מערבא דאמרי מי הודיעו לבעל חטין כו'. </span>כלומר ומשום הכי אי לאו דאודעיה ללוקח כי קמזבין דהאי כיתנא דכהנא הוא נמצא דכהנא לא קני להנהו מעות דאינהו לאו אדעתא דהכי יהבו ליה מעותיו ואי שקיל כהנא מידי דמרוותייהו ה'ל כאילו מדידהו יהבו ליה ומחזי כרבית: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 103
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>התם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>התם </span>אמנה הוא. </span>פי' בקונטרס שנתן להם המעות באמנה ולא היה להם פשתן כשקבלו המעות וקשה דאם כן היכי מסיק רב לטעמיה והא בכה'ג אפילו רבי ינאי מודה דאסור לקבל המעות כיון שלא היה לו פירות באותה שעה שהוא פוסק עמו דהא דאמר ר' ינאי מה לי הן מה לי דמיהן היינו דוקא כשיש לו פירות באותה שעה שהוא פוסק עמו ורב אפילו בכה'ג אוסר לקבל מעות אלא פירות דוקא דהא בפרק איזהו נשך (ב'מ דף סג. ושם ) מייתי דרבי ינאי אברייתא דרבי אושעיא דהיה נושה בחבירו מנה והלך על גורנו ואמר לו תן לי מעות שאני רוצה ליקח בהן חטין אמר ליה חטין יש לי כו' עד וכולן יש לו מותר אין לו אסור וקאמר התם ש'מ איתא לר' ינאי דאמר מה לי הן מה לי דמיהן משמע דר' ינאי דוקא כי יש לו מותר ובכה'ג פליג רב ומיהו יש ליישב פי' הקונטרס דהתם דוקא דאיירי בהלואה לא שרי רבי ינאי אלא כשיש לו פירות דוקא אבל זביני אמר התם דפוסקין על שער שבשוק אפילו אין לו והיינו אמנה בפירות ומה שפירש בקונטרס [התם] דרבי ינאי מתיר דמיהן שאין מעות ממש אלא דוקא פירות דומיא דההיא דברייתא יין דמי חטים וכן יין דמי שמן שמן דמי יין דלא מחזי כרבית אבל מעות אסור אין נראה דהכא בשמעתין מוכחא דאפילו זוזי מותר לקבל והלכה כרבי ינאי כדמוכח התם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 103
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הגוזל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הגוזל </span>מחבירו שוה פרוטה ונשבע כו'. </span>כגון שנשבע מעצמו דאין ב'ד משביעין אלא בטענת שתי כסף והודאה שוה פרוטה ואפילו  בשבועה עצמו מיחייב חומש כדמוכח בשילהי פירקין ובמס' שבועות  (דף לו:) תנן נמי שבועת הפקדון נוהגת באנשים ובנשים בפני ב'ד ושלא בפני ב'ד [מפי עצמו] א'נ מיירי בטענו שתי כסף והודה לו שוה פרוטה : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 103
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אבל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אבל </span>נותן לשליח ב'ד. </span>פי' הקונטרס מפני תקנת השבים שלא נחייבנו להוציא מנה בהוצאת הדרך משמע מתוך פירושו דנותנו לשליח ב'ד והוא שומרו בידו עד שיבא הנגזל ואין נראה חדא דלישנא לא משמע הכי דאמאי נקט שליח ב'ד הל'ל אם יש ב'ד שם נותן לב'ד ועוד דאמר בגמ' (דף קד.) שליח ב'ד פסיקא ליה מילתא ל'ש עשאו נגזל ל'ש עשאו גזלן להוליך לנגזל ועוד אמאי קאמר בגמ' דלא מיתוקמא מתני' כר' טרפון והא בפרק המפקיד (ב'מ דף לז: ושם) פריך אמילתא דר' טרפון ושקלי ליה כולהו ואזלי ומשני תני ויניח וע'כ ביד בית דין קאמר כי הא דר' אלעזר בר צדוק דמסיק אליבא דר' טרפון ועוד בגמ' אמאי איצטריך לאתויי דרבי אלעזר ממתניתין ה'מ לאתויי ע'כ נראה דמתני' איירי לענין אחריות הדרך דמיפטר כשיתן לשליח ב'ד ויש לו כפרה מיד ואין צריך לו להמתין עד שיגיע ליד הנגזל כיון שקבלו שליח ב'ד אבל בתקנתא זו לא איירי מתניתין כלל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 103
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואם </span>מת יחזיר לבניו. </span>נראה דאתא לאשמועינן דאפילו ליורשים יוליך למדי א'נ אתא למימר דאין חילוק בין שהנגזל קיים בין שהוא מת לענין קרן חומש ואשם כי היכי דיש חילוק בגזלן בין הוא לבניו דבניו אין משלמין חומש על גזל אביהם קמ'ל דלענין נגזל אין חילוק: מניח</div>                     </div>                 


lvr: 41
pgn: 103
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מניח
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מניח </span>גזילה ביניהם ומסתלק. </span>בפרק המפקיד (ב'מ לז:) מוקי לה דלאו דוקא ביניהם דשקלי להו כולהו ואזלי אלא יניח עד שיתברר הדבר מי הם הבעלים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 103
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דברי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דברי </span>רבי טרפון. </span>ואפילו לרב הונא ולרב יהודה דאמרי בהגוזל בתרא (לקמן דף קיח.) גבי מנה לי בידך והלה אומר איני יודע חייב דשמא וברי ברי עדיף ומפקינן ממונא הכא מודו דאין צריך לשלם לכל אחד דהא לדידיה נמי ברי שארבעה משקרין שבודאי לא גזל אלא האחד הלכך ברי דידהו לא חשיב לגבי שמא דידיה לאפוקי ממונא ואפילו רב נחמן ורבי יוחנן דאמרי התם פטור דלאו ברי עדיף אלא מוקמינן ממונא בחזקת מריה מצו סברי הכא אפילו כרבי עקיבא דאמר עד שישלם גזילה לכל אחד ואחד דהכא מיהא מנה מודה דאית ליה לשלומי אבל התם לא מודי מידי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 103
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לעולם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לעולם </span>ר'ע. </span>משום הכי מוקי פלוגתייהו בנשבע וכר'ע ולא מוקי לה בשלא נשבע ותיתי כר' טרפון משום דבכל דוכתא מהדרי לאוקמי מתני' כר' עקיבא כדאשכחן בסוף השוכר את האומנין  (ב'מ דף פב.) דפריך אי הכי קמה לה מתני' דלא כרבי עקיבא:  </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 103
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ורבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ורבי </span>טרפון אע'ג דנשבע עבוד רבנן תקנתא כו'. </span>תימה דמשמע הא אין הוצאת הדרך יתירה מוליכה אחריו למדי ואמאי והאמר ר' טרפון מניח גזילה ביניהם ומסתלק וכ'ת ה' בני אדם היינו הוצאה מרובה על הקרן הא בשנים נמי קתני לקמן בברייתא דחסיד ושמא השתא אכתי לא שמיע ליה ומיהו תימה כיון דמודה ר'א היכא דאין הוצאה יתירה אמאי קאמר ר'ע היא כר' טרפון נמי אתיא דאפילו למאן דמוקי לה כר'ע לא מיתוקמא מתניתין אלא באין הוצאה יתירה וי'ל דמתני' איירי אפילו בהוצאה יתירה שצריך להוליך עד מדי כשאינו מוצא ב'ד עד מדי אע'ג דלא שכיח ולא נקט מתניתין מדי אלא לפרושי דאפילו בהוצאה יתירה איירי וצריך להוליך עד מדי או עד מקום ב'ד אם יש קרוב יותר אע'ג דהוצאה יתירה עד שם ומש'ה מתוקמא כר'ע ולא כר' טרפון דלר' טרפון אפילו כי אין מוצא ב'ד לעולם אין צריך לעשות הוצאה יתירה על הקרן אלא מניח בידו עד שמוצא ב'ד במקום קרוב וא'ת מנלן דס'ל הכי לרבי טרפון דלמא כשאין ב'ד מודה וי'ל דסברא הוא דאי הוה מצריך הולכה למדי כשאין ב'ד כ'ש בגזל אחד מחמשה דלא הוי סגי במסירה לב'ד כיון דלא הדר ממונא למריה אלא עד שישלם לכל אחד ואחד והוה מצי ר'א בן צדוק לאשמועינן רבותא שאם הוצאה יתירה עד ב'ד דמניח בידו אלא אתא לאשמועינן כשב'ד קרוב טוב יותר להניח בידם ועוד י'ל דודאי מדלא תני תקנתא במתני' שמע מינה דליכא תקנתא כלל בנשבע הלכך דוקא מוקי לה כר'ע ולא כר' טרפון דאית ליה תקנתא ור'ע לית ליה תקנתא אפילו בגזל מאחד היכא דנשבע והא דקאמר ר'ע כי עבוד רבנן תקנתא היכא דידע כו' לדבריו דר' טרפון קאמר כלומר לדידי לית ליה תקנתא כלל בנשבע אלא אפילו לדידך דאית לך דרבי אלעזר בר' צדוק אפילו בנשבע אכתי איכא למימר הני מילי היכא דידע למאן גזל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 103
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כל </span>היכא דנשבע לא סגי דלאו הודה. </span>וכיון שהודה מסתמא בא לצאת ידי שמים כיון שלא תבעוהו וה'נ צריך להוליכו למדי כי היכי דצריך ליתן מנה לכל אחד ואחד: שכבר</div>                     </div>                 


lvr: 41
pgn: 104
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שכבר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שכבר </span>הודה מפי עצמו. </span>מהאי לישנא דייק בהמפקיד (ב'מ דף לז:)  וגם מחמת פירכא אחריתי מוקי לה בבא לצאת ידי שמים ותימה א'כ ההוא מעשה דחסיד אחד אמאי אמר ליה רבי טרפון הנח דמי מקחך ביניהם הא כיון דחסיד הוה מסתמא היה בא לצאת ידי שמים וי'ל דלכתחילה בא עמו לדין אם הוא חייב מן הדין ושוב מה שעשה עשה א'נ אפילו לצאת ידי שמים אין חייב לר' טרפון אלא בגזל אבל בפקדון ומקח דלא עשה איסורא לא וכן משמע בהמפקיד  (שם דף לז. ושם ) דכי רמי התם גזל אגזל משני הכא בבא לצאת ידי שמים ולעיל מיניה כי רמי פקדון אפקדון לא בעי לשנויי הכי ואין להאריך כאן בסוגיא דהתם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 104
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>רבא שאני מתני' כו'. </span>לפי הספרים דל'ג אלא משמע דאתא רבא לתרוצי פירכא דפרכינן לר' טרפון ולעולם רבי טרפון היא וקאמר כיון דאודי ליה כמ'ד יהא בידך דמי א'כ מסתמא מיירי כשהודה בפניו דאם לא כן אמאי הוי כמ'ד יהא בידך וכיון דבהודאה (ג) מיירי מתניתין אכתי תקשה אמאי לא מוקי מתני' נמי כר'ע ואע'ג דקניס ר'ע אפילו היכא דלא נשבע ה'מ דלא הדר ממונא למריה אבל במתני' היכא דלא נשבע והודה לו בפניו הדר ממונא למריה דכיון דהודה לו בפניו מה לי תופס בידו מ'ל נתן ביד ב'ד הלכך לא יקנוס ר'ע וי'ל דסברת גמרא היה כיון דקניס ר'ע בכל מקום קניס כיון דעבד איסורא ולא יחלק ומיהו אין נראה דמיירי הכא בשהודה בפניו דא'כ אפילו נשבע נמי אין צריך להוליכו אחריו למדי ויכול להביא כפרה דכיון דהודה לו בפניו והניחו בידו והלך הרי הוא כהפקידו בידו ואמאי יהא צריך להוליכו אחריו אלא ודאי מיירי כשהודה שלא בפניו אלא בפני עדים והשתא א'ש דלא מתוקמא מתני' כר'ע דלא מהדר ממונא למריה כיון שלא נתן ביד ב'ד ולפי מה שפי' בקונטרס אלא אמר רבא א'ש דרבא לא בא לתרץ פירכא (ד) אלא טעמא דמתני' מפרש בכה'ג דמצי לאוקמי בין כר'ע בין כרבי טרפון: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 104
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שליח
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שליח </span>שעשאו כו'. </span>לכאורה נראה דאיירי כגון דלא אמר לו (ה) שלח לי על ידו רק עדים מעידים שעשאו שליח אבל אם היה אומר שלח לי על ידו פשיטא דהוי שליח דהא תנן בהשואל (ב'מ דף צח: ושם) אמר ליה השואל שלח לי ביד בני ביד עבדי ביד שלוחי או ביד בנך או ביד עבדך או ביד שלוחך ושלחה חייב ומ'ל א'ל בפניו שלח ומ'ל אמר ליה שלא בפניו שלח ומיהו לקמן לא משמע הכי דבעי לשמואל מאי תקנתיה הול'ל ששלח ליה שלח לי ע'י זה דאז הוי שליח לכך צ'ל דבכל ענין שלא בפניו לא הוי שליח עד שיאמר לו בפניו שלח לי על ידו כההיא דהשואל דאיירי בפניו וכן מוכיח מתוך הקונטרס: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 104
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>רבה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רבה </span>אמר לא הוי שליח. </span>יש מקשים דרבה אדרבה דהכא קאמר רבה דלא הוי שליח ובפ' המוכר את הספינה (ב'ב דף פז:) אמרינן רבה ורב יוסף דאמרי תרוייהו הכא בחנוני מוכר צלוחית עסקינן ואזדא ר' יהודה לטעמיה דאמר לאתויי שדריה הרי לרבה אליבא דר' יהודה הוי שליח וי'ל דשאני התם דכיון שנתן לו פונדיון וצוה לו להביא באיסר שמן הוי כאילו א'ל בהדיא שלח לי על ידו ופטור ולפי מה שפירשתי דדוקא שאמר ליה בפניו אית לן למימר דכיון דנתן הפונדיון הוי כאילו אמר ליה בפניו שלח הלכך אמר לר' יהודה לאתויי שדריה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 104
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הכי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכי </span>קא'ל איניש מהימנא הוא. </span>תימה אמאי חייב הוא מן הדין באחריות אונס הדרך והא אין יכול לומר אין רצוני שיהא פקדוני ביד אחר כיון דתפיס ליה באיניש מהימנא וי'ל דנראה דאפילו הוא עצמו הביאו בדרך ונאנס חייב דפשיעה הוא עושה שמוליכו בדרך במקום פלוני שיש בו סכנה ובע'כ חייב לשמור עד שיחזירנו לו בישוב במקום שהפקידו אצלו כדאמרינן לקמן (דף קיח.) (ו) בהמפקיד אצל חבירו בישוב לא יחזיר לו במדבר משמע דבעל כרחו חייב לשמור עד שיחזירנו בישוב במקום שהפקידו ולאו כל כמיניה להחזיר לו במדבר במקום סכנה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 104
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אי </span>דלא עשאו בעדים מנא ידעינן. </span>כלומר היכי מסר לו משאיל כיון דלא ידע אי האי שליח של שואל הוא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 104
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>בשכירו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בשכירו </span>ולקיטו. </span>תימה אמאי לא אמר רב חסדא נמי אהא ועוד תימה אמאי לא פריך ליה מעיקרא ממתני' והדר הוה ליה למפרך מההיא דפ' השואל: אין</div>                     </div>                 


lvr: 41
pgn: 104
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אין </span>משלחין מעות בדיוקני אפילו עדים חתומים עליה. </span>פי' אם אמר לסופר כתוב לפלוני שישלח לי מעות ע'י פלוני ואחר כך חתם בדיוקני שלו ואפילו עדים חתומים עליה שהיא דיוקני שלו אינו מועיל אבל אם היו חתומים על זה שאמר ליה לשלוח על ידו אז הוי שליח אי נמי אם כתב בכתב ידו שלח על ידי פלוני וא'ת ואמאי לא מהני דיוקני דידיה והא אמרינן בהשולח (גיטין דף לו.) ובהמגרש (שם דף פז:) דמר חתים כוורא ומר חתים מכותא וי'ל דהני מילי בשמות חכמים דפקיעי אבל איניש אחרינא לא ולפי מאי שפירשנו לעיל אפילו כתב בכתב ידו וחתם בדיוקני אין מועיל כל זמן שלא אמר ליה בפניו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 104
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ורבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ורבי </span>יוחנן אמר אם עדים חתומים עליו שולחין. </span>וה'ה לרבי יוחנן בלא דיוקני בשליח שעשאו בעדים כדאמר רבי יוחנן לעיל דהוי שליח והכא אתא לאשמועינן דדיוקני בלא עדים לא מהני ולא מידי ונראה דהלכתא כרב חסדא דשליח שעשאו בעדים הוי שליח דהא ר' יוחנן ור' אלעזר קיימי כוותיה ואע'ג דשמואל קאי כרבה קי'ל דרב ור' יוחנן הלכה כר' יוחנן וה'ה דלגבי שמואל הלכה כר' יוחנן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 104
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אגב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אגב </span>אסיפא דביתיה. </span>ומה שכותבין בהרשאה והקניתי לו ד' אמות בחצרי לאו דוקא דהא אמרינן בפ'ק דקדושין (דף כו: ושם)  דקרקע כל שהו חייב בפאה כו' וקונין עמה נכסים שאין להם אחריות ומה שכותבין הרשאה אפילו אותם שאין להם קרקע י'מ משום דהודאת בעל דין כמאה עדים דמי וקשה דבפרק חזקת הבתים (ב'ב דף מד: ושם) דפריך וליחוש דילמא אקני ליה מטלטלי אגב מקרקעי ומשני לא צריכא דאמרי עדים ידענא ביה בהאי גברא דלא הוה ליה ארעא מעולם ובפרק מי שמת (שם דף קמט.) גבי עובדא דאיסור גיורא דקאמר במאי ליקני רב מרי בריה להנהו זוזי אי דליקני ליה איסור גיורא אגב קרקע לית ליה קרקע וי'ל דההוא דאיסור גיורא מעיקרא ודאי לא אסיק אדעתיה טעמא דהודאה אבל במסקנא קאמר אדהכי נפק אודיתא מבי איסור וההיא דח'ה כיון שאין אלא חששא בעלמא דלמא אקני ליה כיון דלית ליה ארעא לא חיישינן וההיא דפ' הזהב (ב'מ דף מו. ושם )  גבי היה עומד בגורן דפריך וליקני ליה אגב ארעא ומשני דלית ליה ארעא התם מדאורייתא בעינן דאית ליה ארעא דאי לית ליה ארעא לא היו קרוין מעותיו מדאורייתא שיוכל לפדות בהן פירות מעשר שני אבל לענין לגבות כיון שהודה שיש לו והקנה לו אגב קרקע למה לא יגבה: [עי' תוס' כתובות נד: ד'ה אע'פ וב'ב מד: ד'ה דלא] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 104
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>חוץ
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חוץ </span>מפחות שוה פרוטה בקרן. </span>תימה אמאי איצטריך למיתני הא כיון דברישא תנן שוה פרוטה משמע אבל פחות לא : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 104
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>נתן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נתן </span>לו את הקרן ונשבע לו על החומש. </span>הוא הדין אם לא נתן לו את הקרן ונשבע אתרוייהו אקרן ואחומש היה מוסיף חומש על חומש אלא אורחא דמילתא נקט דאקרן אין נשבעין שני פעמים והוא הדין אם נשבע על החומש דיוליכנו אחריו למדי דכיון שנשבע עליו נעשה כגזלן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 104
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>יש
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>יש </span>תלמוד קאמינא ומריבויא דקראי. </span>תימה אמאי איצטריך קרא לקרן דאמאי לא ישלם קרן כיון דאיכא אחריות נכסים ועמד בדין דבהכי מוקמינן לה בסמוך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 104
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מלוה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מלוה </span>על פה היא ואין גובה לא מן היורשים ולא מן הלקוחות. </span>למ'ד שיעבודא לאו דאורייתא פריך דהכא משמע דמדאורייתא גובין מיורשין ומההיא ברייתא דהגוזל ומאכיל (לקמן דף קיא:) אם הניח להם אביהם אחריות נכסים חייבים לשלם ליכא למפרך ליה מידי דאיהו מוקי ליה מדרבנן כדי שלא תנעול דלת בפני לוין כדפסיק רב פפא בפרק גט פשוט  (ב'ב דף קעו. ושם) ומיהו לרב ושמואל דאמרי מלוה ע'פ אין גובה לא מן היורשין ולא מן הלקוחות ואפילו מדרבנן כדמוכח בח'ה (שם דף מב.) ובסוף מי שמת (שם דף קנז.) איכא לאקשויי מההיא ברייתא דלקמן ואיכא למימר דאינהו מוקמי לה בשעמד בדין ומה שהקשה בקונט' דהך העמדה בדין מאי מהני הרי כפר ונשבע דהא אוקימנא לעיל בשלא הודה אביו והודה בנו י'ל בעמד בדין לאחר שבועה ע'י עדים דלא מיחייב האב חומש כדתנן לקמן במתניתין דהיכא דאיכא עדים לא מיחייב חומש:  אמר</div>                     </div>                 


lvr: 41
pgn: 105
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>רבא גזל שלש אגודות בג' פרוטות והוזלו ועמדו על שתים חייב להחזיר לו אחרת. </span>פי' אם ישנה בעין מחזיר אותה ואם לאו משלם ליה שוה פרוטה כמו שהיתה שוה בשעת הגזילה והוא הדין באחת שגזלה והוזלה שמחזיר לו אגודה או דמיה אלא רבותא נקט דאפילו בשלשה דקיים מצות השבה בתרתי אפ'ה חייב להחזיר לו אחת אע'ג דמהאי ותנא תונא דמייתי לא משמע מינה אלא היכא דגזל אחת והוזלה דההיא דמיא לגזל חמץ ועבר עליו הפסח ההיא רבותא דג' קאמר רבא מסברא ומדנקט והוזלו משמע דפשיטא ליה דאם גזל ג' אגודות שוות שתי פרוטות והחזיר לו ב' מהן דלא מיחייב להחזיר לו שלישית כיון דמעיקרא בשעת גזלה לא הוי ממונא ולשמא תייקר לא חיישינן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 105
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ה'ג
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ה'ג </span>בעי רבא גזל ב' אגודות בפרוטה והחזיר אחת מהן מהו מי אמרי' השתא מיהא ליכא גזילה גביה או דלמא הא לא אהדר גזילה ול'ג הא דגרס בספרים הוקרו ועמדה כו': </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>מצות </span>השבה אין כאן. </span>נראה דלא בעי למיפשט אלא דלא מעכב מצות השבה ומצות השבה מיהא לא קיים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 105
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מצות
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מצות </span>גילוח אין כאן. </span>ומעכב מלשתות יין ומלטמא למתים כאלו לא גילח כלומר כמ'ד גילוח מעכב דאחר ישתה הנזיר יין אחר כולם א'נ לענין מצוה קאמר דלא קיים מצות גילוח ואליבא דכ'ע דפלוגתא היא בנזיר בפ' ג' מינין  (דף מו.) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 105
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הרי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הרי </span>אמרו חבית שנקבה וסתמוה שמרים כו'. </span>מה שפירש בקונטרס חבית שנתנה ע'פ ארובה ומצלת על העלייה אין נראה דההיא משנה דמייתי בסמוך חבית שנקבה היא במס' כלים בפ'י (מ'ו) דמשמע דמיירי להציל מה שבתוכה אם היא באהל המת דאי הוה מיירי ע'פ ארובה היה לו לשנותה במס' אהלות ועוד דלשון הצלה לא הוה משמע הכי דה'ל למימר חוצצת ונראה לפרש דאיירי בחבית המוקפת צמיד פתיל שאין טומאה נכנסת בה באהל המת ונקבה בכונס משקה דהכי הויא שיעורא כדאמר במס' כלים (פ'ט מ'ח)  וסתמוה שמרים מצלת על כל מה שבתוכה והא דאמר בסוף המצניע  (שבת דף צו.) ולענין צמיד פתיל עד שיפחת רובו היינו בסתומה שאם נקבה וסתמה הוי שם כלי עליה עד שיפחות רובה דאז לא מהני לה סתימה דהוי כאוכלים שגיבלן בטיט כיון דאין שם כלי עליו ולא כמו שפי' בקונטרס בהמצניע ולענין צמיד פתיל עד שיפחת רובו דכלי חרס המוקף צמיד פתיל אין טומאה נכנסת דרך נקביו עד שיפחת רובו כדמוכח במסכת כלים בפרק שלשה דשיעורו בכונס משקה וכן משמע בההיא שמביא התם בקונטרס נתנה קדירה ע'פ ארובה דאמר ב'ש הכל טמאים בכונס משקה ואפילו ב'ה לא מטהרי אלא עלייה אבל קדירה טמאה אלמא טומאה נכנסת בתוכו בכונס משקה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 105
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אגף
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אגף </span>חציה. </span>תימה היכי דמיא הך בעיא להנך בעיות דלעיל דכיון דגף אין כאן נקב ולמה לא תועיל הסתימה דמ'ל אם לא נקבה מעולם אלא כך ומ'ל שאגף חציה [ועוד] תימה דהכא אמר בסתמוה שמרים שמה סתימה ובספ'ק דיבמות (דף טו:) אמרינן חבית של זיתים מגולגלים ב'ש אומרים אין צריכה לינקב ומודים שאם נקבה וסתמוה שמרים שהיא טהורה וי'ל דהתם ודאי לענין הכשר מסתמא לא ניחא להו לבעלים במה שיוצא ממנה כיון שנקבה אף על פי שסתמוה שמרים לאו סתימה מעלייתא היא אבל לענין להציל מטומאה הויא סתימה מעלייתא:  ושמואל</div>                     </div>                 


lvr: 41
pgn: 105
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ושמואל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ושמואל </span>אמר לחיוב. </span>תימה היכי מ'ל לחיוב דאם כן הויא ברייתא זו ואין צ'ל זו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 105
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מאי </span>לאו עונש דממון. </span>תימה בממון מה שייך לומר לא ענש אלא א'כ הזהיר דבשלמא בעונש שבועה דהיינו קרבן שייך דבפסח ומילה ליכא קרבן משום דלית בהו לאו אע'ג דאיכא כרת: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 105
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כאן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כאן </span>שהודה כאן שבאו עדים. </span>ואיצטריך שתי אזהרות משום דעונשן אין שוין דבהודה שייך חומש ואשם ובעדים לא שייך אלא חיוב עונשין ומיהו תימה אמאי קאמר ברישא מוכחש עונש שמענו ובסיפא אומר מונשבע על שקר דכיון דלא מיירי אלא לאחר שבועה תרוייהו ה'ל למימר מונשבע על שקר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 105
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אחד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אחד </span>שבועת העדות ואחד שבועת הפקדון. </span>וא'ת אמאי לא חשיב שבועת מלוה וי'ל משום דשבועה במלוה לא כתיב אלא מפקדון אתיא: איתיביה</div>                     </div>                 


lvr: 41
pgn: 106
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>איתיביה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>איתיביה </span>רב אחא בר מניומי. </span>פי' בקונט' דלא פריך אלא מרישא והעדים מעידין כו' ולא מסיפא ואין נראה דהא רבא מקשה לקמן בהדיא מהודה דאכתי לא מחלק בין הודה לעדות עד דמתרץ לקמן הכי וא'ת א'כ אמאי לא פריך נמי מסיפא ונראה דהא ודאי פשיטא דלא אמר בטוען טענת גנב ונשבע ובאו עדים שיהא פטור דא'כ לא משכחת כפל דכתיב באורייתא אבל בהודה ס'ד דרב פוטר ואע'ג דבשבועה והודאה כתיב חומש רב הוה מוקי לקרא בקפץ ונשבע דחומש ואשם מחייב אף אשבועת עצמו אבל בנשבע ע'פ ב'ד והודה בעי למימר רב דפטור דאשבועת ב'ד כתיב ולקח בעליו ולא ישלם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 106
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כאן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כאן </span>שקפץ. </span>תימה אם כן אמאי נקט ברישא טוען טענת אבד אפי' בטוען טענת גנב ה'מ למנקט דלא מחייב כפל כיון שקפץ: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 106
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>קפץ
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>קפץ </span>לא מצית אמרת דהשביע עליו קתני. </span>ותימה דלעיל קתני משביעך אני ומוקי לה בקפץ ויש לומר דהשביע עליו משמע ע'י ב'ד אבל משביעך אני משמע שקפץ והשביעו:  ולישני</div>                     </div>                 


lvr: 41
pgn: 106
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ולישני
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ולישני </span>ליה כגון שעמד בדין ואמרו ליה צא תן לו. </span>והשתא צריך להוסיף על הברייתא ולפרש הכי היכן שורי א'ל נגנב משביעך אני ואמר אמן ואח'כ באו עדים ואמרו שיש בידו ועמד בדין וא'ל צא ותן לו ואח'כ טבחו והעדים מעידים אותו שאכלו משלם תשלומי כפל ואף ע'ג דהשתא צריך להוסיף על הברייתא ולפרש בדוחק ניחא ליה לגמרא לאוקמי הכי מלאוקמי כשאכלו נבלה שזה נראה לו דוחק יותר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 106
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אבל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אבל </span>אכלו כשהוא גדול מאי הכי נמי דמשלם כו'. </span>משמע אם נשבע ובאו עדים שאכלו משלם תשלומי כפל ותימה אמאי בעי שבועה מעיקרא כשאמר נגנב יהא נאמן במגו דאי בעי אמר החזרתיו לך כשהייתי קטן יהא נמי נאמן לומר נגנב בלא שבועה וי'ל דהכא מיירי שטוען זה הקטן כשהגדיל נתתי לך פקדון כשהייתי קטן ויודע אני שיש בידך עכשיו דהשתא לא שייך למימר  מגו דהאכלתיו כשהיה קטן דא'כ הוה כפר במה שאמר ליה עדיין ישנה בידך ואין זה מגו כדאמר לקמן דאין מעיז פניו לומר להד'ם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 106
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הא </span>לא אתי מכח בן דעת. </span>ואליבא דרב אשי דאמר אין יכול להשביע כלל כל מה שהפקידו בקטנותו אפילו הפקדון בעין אבל לשינויא קמא יכול להשביעו כשהוא בעין: עירוב</div>                     </div>                 


lvr: 41
pgn: 107
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>עירוב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עירוב </span>פרשיות כתוב כאן וכי כתיב כי הוא זה אמלוה הוא דכתיב. </span>פי' בקונט' דפסוק זה דכי הוא זה מפרשה אחרת דבואם כסף תלוה את עמי הוה ליה למיכתב דהתם קאי דאי בהך פרשתא דפקדון בלא הודאה במקצת נמי מחייב וטעמא דעקרינן ליה מדוכתא כדמסיק ומ'ש מלוה כדרבה דאין אדם מעיז פניו לכן כופר הכל פטור אבל בפקדון שלא עשה לו טובה מעיז ומעיז הלכך אפי' כופר הכל חייב וקשה דבריש סנהדרין  (דף ב: ושם) משמע דאפילו למ'ד עירוב פרשיות כתוב כאן לא עקרינן ליה לגמרי מפקדון לענין שלשה ומומחין ומיהו יש לדחות דלענין מודה מקצת דאיכא טעמא עקרינן ליה מפקדון לגמרי אבל לענין שלשה ומומחין דליכא טעמא קאי אתרוייהו אבל קשה דבפרק השואל (ב'מ דף צז:)  גבי הא דמוקי מתניתין דהתם כשיש עסק שבועה ביניהם ומוקי רישא בתרתי וסיפא בתלת משמע דלא מחייב שבועה אלא א'כ יש חדא דקמודה והתם כרבי חייא בר יוסף מדקאמר בתר הכי ולרמי בר חמא אלמא דלא מחייב רבי חייא בר יוסף בלא הודאה מקצת אלמא לא עקר לגמרי כי הוא זה מפקדון ועוד דבכמה משניות משמע דלא מתחייב בפקדון אלא במודה מקצת כי ההיא דשבועות (דף מג.) דסלע הלויתני עליו ושתים היה שוה וכן ההיא דמנורה בת עשרה ליטרין (שם) וההיא דעשר גפנות טעונות מסרתי לך (שם דף מב:) ובהניזקין (גיטין דף נא. ושם) גבי שני כיסין קשורים מצאת לי דמחייבינן מודה מקצת ופטרינן כופר הכל אע'ג שלא עשה לו שום טובה ובפרק שני דכתובות (דף יח. ושם) ובשבועת הדיינים  (שבועות דף מב.) פטרינן מנה לאביך בידי והאכלתיו פרס במגו דאי בעי כופר הכל משום דבבנו מעיז ולפירוש הקונטרס אדרבה כופר הכל ה'ל לחיובי התם וכן בפ'ק דב'מ (דף ד:) בשמעתא דהילך גבי סלעין דנרין ומפרש ר'ת דה'ק דכי כתיב כי הוא זה אמלוה נמי הוא דכתיב דבעינן הודאה בהדי שבועה דכפירה והכי נמי בעינן הודאה בהדי שבועה דנאנסו אבל כפירה לא בעינן בההיא דנאנסו ובאותו ענין דקאי כי הוא זה אמלוה קאי נמי אפקדון וכי היכי דמלוה מחייב אשתי פרות לחוד חדא דהודאה וחדא דכפירה מחייב נמי אפקדון אשתי פרות חדא דהודאה וחדא דנאנסו אבל רבי חייא בר אבא ורמי בר חמא בעו שלש פרות חדא דהודאה וחדא דכפירה וחדא דנאנסו דכי הוא זה אפקדון דוקא כתיב ולא אמלוה והא דבעיא כפירה והודאה במלוה שמא במה מצינו ילפינן מפקדון אע'ג דלענין שלשה ומומחין לא ילפינן מלוה מפקדון במסכת סנהדרין (דף ב: ושם) למאן דלית ליה עירוב פרשיות לענין מודה מקצת מסתבר למילף טפי והוא הדין דבפקדון מחייב בכפירה והודאה לחוד בלא נאנסו אבל בנאנסו בלא כי הוא זה לא מחייב דהכי משמע ליה פשטיה דקרא לאצרוכי כי הוא זה בהדי נאנסו ולא נאנסו בהדי כי הוא זה אבל כופר הכל פטור לכ'ע בכל מקום אפילו במקום שיכול להעיז דגזירת הכתוב הוא כי הוא זה דוקא ולא כופר הכל והא דקאמר מ'ש מלוה מפרש ר'ת מאי טעמא דמלוה פירוש [מאי] טעמא דמודה מקצת חייב ולא מהימן במגו דאי בעי כפר הכל והוי כי ההוא דסוף כל הנשבעין (שבועות דף מח:) גבי נשבעין שלא בטענה דקאמר מאי שנא הני ופירוש מאי טעמא דהני ומה שכתוב בספרים גבי מלוה הוא דאיכא למימר הכי אבל בפקדון מעיז ומעיז לא גריס ליה רבינו תם ובספרים ישנים ליתא והא דאמר בסוף המוכר את הבית (ב'ב דף ע:) גבי המפקיד אצל חבירו בשטר אילו אמר נאנסו לאו שבועה בעי דמשמע דנאנסו לחוד בלא הודאה כלל מחייב שבועה אור'ת דההיא שבועה דרבנן שנתקנה קודם שבועת היסת כי הנהו דפרק הכותב (כתובות דף פז:) הפוגמת כתובתה ואינך דסבר רמי בר חמא שבועה דאורייתא ומסיק אלא מדרבנן והא דתנן בפרק השואל (ב'מ דף צז:) זה אומר שאולה וזה אומר שכורה ישבע ופריך בגמרא ואמאי מה שטענו לא הודה לו והך פירכא ליתא אליבא דרב נחמן דמוקמא התם מתני' אליביה כשיש עסק שבועה ביניהם ורישא בתרתי וסיפא בתלת או רישא בתלת וסיפא בארבע ויש כאן מה שטענו הודה לו אלא לרב הונא ורב יהודה פריך דליכא אלא הך דשאלה ושכירות ומשני ע'י גלגול דכדרכה מתה ההיא שבועה נמי מדרבנן דמדאורייתא לא מחייב כיון דאין כאן הודאה ומיהו בין לפ'ה ובין לפי' ר'ת קשה מהא דאמרינן בפ' כל הנשבעין (שבועות דף מה: ושם) דאם שכרו בלא עדים מתוך שיכול לומר לא שכרתיך מעולם יכול לומר שכרתיך ונתתי לך שכרך ופריך אלא שבועת שומרים דחייב רחמנא היכי משכחת לה מתוך שיכול לומר להד'ם יכול לומר נאנסו והשתא לפירוש ר'ת אהייא קאי אי אההיא דהודאה קאי אי אמר לא היו דברים מעולם א'כ היה כופר הכל ואין זה מגו דאל'כ ליפרוך אכל מודה מקצת דליפטר במגו דאי בעי כופר הכל ואי אההיא דנאנסו קאי כי קאמר נמי להד'ם מחייב שבועה כיון דאיכא כפירה והודאה ולפי' הקונטרס נמי דליכא הודאה כי אמר אההיא דנאנסו נמי להד'ם בעי שבועה דהא מחייב שבועה בפקדון אכופר הכל ואי הוה אמרינן דלרבי יוחנן ולרמי בר חמא לא מחייב אפקדון אכפירה והודאה בלא נאנסו הוה ניחא דפריך לה התם אבל לא יתכן כלל דע'כ על כפירה והודאה לחוד מחייב אפילו אפקדון כדמוכח במשניות טובא בההיא דסלע הלויתני ומנורה ועשר גפנים ואע'ג דמוקמינן מתניתין דהשואל בכמה פרות אע'ג דלא מתני במתני' הנהו לא מסתבר לאוקמי הכי וכן בהלואה דילפינן מפקדון גבי סלעים דנרים ובשבועות גבי סלע הלויתיך ונראה כפירוש ריב'א דמפרש כי כתיב כי הוא זה אמלוה הוא דכתיב והלכך בפקדון נמי לא מוקמינן ליה אלא בטענה דשייכא במלוה דהיינו בכפירה והודאה אבל טענת נאנסו לא והכי קאמר מאי שנא טענה דשייכא במלוה מטענת נאנסו ומסיק כדרבה וגבי מלוה הוא דאיכא למימר הכי כלומר בטענה השייכא במלוה כגון כפירה והודאה דאין מעיז פניו לכפור במידי דידע בה חבריה אבל בפקדון כלומר טענה השייכא בפקדון כגון נאנסו דלא ידע ביה חבריה מעיז ומעיז ומחייב בלא הודאה דאם כופר הכל היה פטור במקצת נמי יפטר במגו דאי בעי כפר הכל ומיהו בטענות כפירה אפילו במקום שיכול להעיז פטור דגזירת הכתוב היא והשתא ניחא ההיא דכל הנשבעין דקאמר מתוך שיכול לומר להד'ם יכול לומר נאנסו אע'ג דאין זה מגו לגמרי דהאי חשוב העזה והאי לא חשוב דבהאי ידע ובהאי לא ידע מכל מקום מדמה ליה למגו דלעיל דההוא נמי לאו מגו הוא דניחא ליה למימר טפי שכרתיך ונתתי לך שכרך דחושבו טועה משום דטרוד בפועליו ולא כמשקר במזיד ממאי דנימא לא שכרתיך מעולם דליכא למיתלי בטרוד בפועליו וההיא דח'ה (ב'ב דף לו.) גבי הנהו עיזי דאכלי חושלי בנהרדעא דיכול לטעון עד כדי דמיהם במגו שיכול לומר לקוחים הן בידי ובפ'ב דכתובות (דף יח) גבי שדה זה של אביך היה ולקחתיו ממנו דאפילו טענו הבן שהיה של אביו אלא שאין לו עדים מהימן לומר לקחתיו במגו שיכול לומר לא היה של אביך מעולם אע'ג דבהאי ידע ובהאי לא ידע לא דמי למידי דכפירה דלכפור ודאי אינו מעיז במידי דידע ביה חבריה והנהו דהתם לאו מידי דכפירה נינהו ומיהו ההיא דהשואל קשה לפירושו דמשמע דר' חייא ב'ר יוסף נמי בעי הודאה בהדי נאנסו דמוקי רישא בתרתי וסיפא בתלתא אם לא נאמר סוגיא דהתם לא כר' חייא בר אבא ולא כר' חייא ב'ר יוסף וא'ת למאן דבעי שלש פרות ליפטריה במגו דאי בעי אמר נאנסו אההיא דכפירה וי'ל כגון דההיא דכפירה קמן וא'ת דליפטריה במגו דאי בעי מודה בה ואההיא דטען דמתה בפשיעה יכפור ובאידך נאנסה דהשתא ה'ל בההיא דמודה בה הילך ופטור משבועה לאו פירכא היא דאם הילך הוא א'כ ה'ל כופר הכל ואין אדם מעיז אי נמי כגון דההיא דקיימא קמן עדיפא ואין רוצה להודות בה ואין להקשות יהא נאמן במגו דאי בעי אמר להד'ם נמי אההיא דנאנסו דבריש כל הנשבעים  (שבועות דף מה:) משני לה דאפקיד ליה בשטר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 107
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>חזקה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חזקה </span>אין אדם מעיז. </span>הכל מפורש בכמה מקומות:  עד</div>                     </div>                 


lvr: 41
pgn: 107
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>עד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עד </span>שישלח בו יד. </span>והא דקתני לעיל (דף קו.) והעדים מעידים אותו שגנבו משלם תשלומי כפל היינו ששלח בו יד: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 107
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הואיל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הואיל </span>ויצא ידי בעלים בשבועה ראשונה. </span>דאע'ג שהודה שלשקר נשבע אין חייב מן הדין לישבע פעם שניה שנגנב כמו שחוזר וטוען אלא נאמן שלא בשבועה לומר שנגנב במגו דאי בעי אמר באמת נשבעתי והיה פטור והא קמ'ל אע'ג שמושבע מפי ב'ד כגון שטענו בפני ב'ד אחר שלא היו יודעים שנשבע כבר קודם והשביעוהו עתה דפטור כיון שמן הדין לא היה לו לישבע: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 107
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ושלח
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ושלח </span>בו יד פטור. </span>והא דאמר לעיל והעדים מעידים אותו שאכלו משלם תשלומי כפל צ'ל כגון שאכלו לאחר שבועה ונראה דדוקא קאמר ושלח דגזירת הכתוב היא כדקאמר אם לא שלח הא שלח פטור אבל כופר בפקדון אע'ג דאמר רב ששת לעיל הכופר בפקדון נעשה עליו גזלן כפל מיהא מחייב דהא דקאמר נעשה עליו גזלן היינו להתחייב באונסין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 107
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>והלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והלא </span>שלש שבועות משביעין אותו. </span>וצריך כולהו דאי נשבע שלא פשעתי אכתי חיישינן שמא ברשותו הוא ובאמת נשבע וכשנשבע שאינה ברשותו איכא למיחש שמא שלח בה יד ומתחייב אע'פ שלא פשע ואינה ברשותו : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 107
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מאי </span>לאו שלא שלחתי כו'. </span>ה'נ ה'מ לאותובי לרבי חייא ב'ר יוסף ולימא מאי לאו [שלא] שלחתי דומיא דלא פשעתי ולשנויי לא דומיא דאין ברשותי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 107
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>שבועה שלא פשעתי בה כי מגליא מילתא דפשע בה פטור. </span>דהא מהכא דרשינן טוען טענת גנב מדכתיב אם לא ימצא הגנב אלא הוא עצמו גנבו וזה שפשע בה לא גנבו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 107
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כגון
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כגון </span>שטוען טענת גנב וחזר וטען טענת אבד. </span>ואיפכא לא מצי למימר דאם כן לא מיחייב כפל כדאמר לעיל שכבר יצא ידי בעלים בשבועה ראשונה והכי פירושו וחזר וטען טענת אבד ואומר מה שנשבעתי שנגנב לא כי אלא אבד והיה לי לישבע שאבד אבל אין לפרש שאמר אחר שבועה אבד שא'כ לא ה'מ למפטר נפשיה באבד כיון שהיא ברשותו בשעה שנשבע דאההיא שעה שנשבע לשקר מתחייב באונסין ולא מחייב אהך שבועה חומש ואשם דלא הויא כפירת ממון אלא כשבועת ביטוי בעלמא:  ובאו</div>                     </div>                 


lvr: 41
pgn: 109
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ב'ח
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ב'ח </span>באין ונפרעין. </span>אחר מיתה ואפילו בחייו הוי שרי בכה'ג כדאמרינן (נדרים דף מג.) המודר הנאה מחבירו ואין לו מה יאכל ילך אצל חנוני הרגיל אצלו ויאמר לו איש פלוני מודר הנאה ממני ואין לו מה יאכל ואיני יודע מה אעשה לו נותן לו ובא ונוטל מזה אלא לפי שזה אין רוצה שיהנה ממנו כלל בחייו ואין יכול לעשות תקנה אלא מדעתו והא דלא תני הכא ואם אין רוצה כדקתני רישא משום שהרי ודאי [אינו] רוצה או שמא דוקא אין לו מה יאכל שרי כדקתני גבי המודר הנאה מחבירו אבל אם יש לו מה יאכל אפי' [אינו] רוצה אין לו תקנה בכך וא'ת והיאך נפרע ממנו והא תנן בפרק אין בין המודר  (שם דף לג.) המודר הנאה מחבירו שוקל לו שקלו ופורע לו חובו ופר'ת דדוקא במזונות אשתו אבל שאר חובות אסור לפרוע דודאי קא משתרשי ליה ואסור וה'נ משתרשי ליה וי'ל דלא דמי דהתם כיון שמתחייב למי שפרע בעבורו אם יפרע בחנם בעבורו א'כ מהנהו ואסור אבל הכא מה שבאים ב'ח ונפרעין מן הנכסים אין זה נהנה מן הנכסים וההיא דהולך אצל חנוני לא תקשה דהתם דרך מתנה מיירי שהחנוני נותן לזה פירות במתנה וחוזר ומקבל מזה מעות דרך מתנה אבל הא דאמר בפרק השותפין  (שם דף מז: ) (ג) קונם אשתי שאני נהנית לך כו' לוה וב'ח באין ונפרעין מבעל בשלמא קונם שאני נהנה לאשתי איכא למימר במזונות אשתו ואליבא דחנן אלא קונם שאני נהנה לך משמע שאומר לחבירו נמצא שהוא פורע חובו ויש לומר כגון שלוה הימנו על מנת שלא לפרוע דהשתא אין נהנה כלום במה שפורע חובו וא'ת וכי בשופטני עסקינן שילוה ע'מ שלא לפרוע וי'ל שהוא אוהבו שלא יניח מלפרוע בעבורו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 109
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>אמר רב ששת הא והא ר' יוסי הגלילי. </span>וא'ת ואמאי לא מוקי מתני' כר' עקיבא ומודה דלאחרים מצי מחיל ולנפשיה לא מצי מחיל ובזקפו עליו במלוה הוא דפליג עליו רבי עקיבא ארבי יוסי דלא חשיב ליה זקיפה כמו מחילה דאחריני וי'ל דרב ששת סבר כיון דמחילה דאחריני מועלת זקפו נמי מועיל לכ'ע וכיון דאמר ר' עקיבא דזקפו במלוה אינו מועיל א'כ ודאי ס'ל דמחילת אחרים נמי אינו מועיל הלכך לא מתוקמא מתני' כר' עקיבא דקתני במתניתין מחל לו את הקרן משמע דמחילת אחריני מועלת ורבא דמוקי לה כרבי עקיבא סבר דזקפו במלוה אינו מועיל כלום לכ'ע אי לא מצי מחיל לנפשיה הלכך רבי יוסי דקאמר זכה הלה במה שבידו ע'כ משום דסבר דמצי מחיל לנפשיה הלכך מתני' לא מיתוקמא כוותיה אלא כרבי עקיבא ומודה רבי עקיבא דלאחריני מצי מחיל והשתא הא דנקט זקפו במלוה להודיעך כחו דרבי עקיבא דאפי' זקפו במלוה לא מצי מחיל לנפשיה כיון דליכא מחילה דאחריני: אלא</div>                     </div>                 


lvr: 41
pgn: 109
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span> גזל הגר דקאמר (א) היכי משכחת לה. ה'ה דה'מ למפרך בתחילת סוגיא כי קאמר ר' יוסי הגלילי לא שנא לנפשיה ולא שנא לאחריני מצי מחיל אלא משום דהוו ליה פירכי אחריני לא חש למפרך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>קטן </span>אי אתה צריך לחזור עליו. </span>וא'ת גזל גר קטן היכי משכחת לה והא אין זכיה לקטן כדאמרינן בפ'ק דב'מ (דף יב.)  דגזל קטן מדבריהם ולא מדאורייתא ובירושה ליכא למימר דגר אין יורש אביו דבר תורה וי'ל דדוקא מציאה דאין דעת אחרת מקנה אותו לא הוה אלא מדבריהם אבל כשדעת אחרת מקנה אותו קני מדאורייתא ובקטן שנתגייר עם אביו מיירי דלכ'ע מטבילין אותו אבל בלא אביו פלוגתא היא בפרק קמא דכתובות (דף יא.)  אם מטבילים אותו על דעת בית דין:  [ועי' תוס' סנהדרין סח: ד'ה קטן]  </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 109
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לכהן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לכהן </span>שבאותו משמר. </span>אין נראה לפרש דבשעת הודאה כשמתחייב אלא למשמר שהיה בשעת הבאה שהרי בכל הקרבנות חטאות ואשמות נדרים ונדבות אין אנו הולכים אחר שעת החיוב ליתנו לאותו משמר שהיה באותה שעה שנדר או נדב או חטא שהוא מתחייב בה אלא אחר הבאה אנו הולכים וכמו כן בכאן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 109
dfh: b
trm: שלא יאמר.
txt:
<span class='five'>שלא יאמר. </span>תימה דנקיט האי לישנא כיון דלא מקרא מייתי לה אלא מדינא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>ומה </span>דבר שאין לו חלק בו עד שיכנס לרשותו. </span>כגון תרומה וחלה וראשית הגז שטובת הנאה לבעלים ליתן לאיזה כהן שירצה משנכנס לרשותו אין אחר יכול להוציא מידו שיתחלק לבני משמר דאין מתחלק לאנשי משמר אלא מתנות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 109
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לא </span>אם אמרת בדבר שאין כו'. </span>ללשון ראשון נמי דקאמר ודין הוא בשל אחרים אני זוכה יכול להקשות דיו לבא מן הדין להיות כנדון שלא יזכה בשל עצמו אלא כפי חלקו כמו בשל אחרים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 109
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אחוזתו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אחוזתו </span>מה ת'ל. </span>תימה להרשב'א למ'ל אחוזתו לומר שיוצאה מתחת ידו ומתחלקת לכל אחיו הכהנים דהיכי הוה אמינא בשל אחרים אני זוכה בשל עצמי לא כ'ש הא הכא שייך נמי למפרך כמו לעיל דיו לבא כו' ויש לומר דאיצטריך אחוזתו משום דה'א כיון שהיא תחת ידו תהא שלו דהוה ילפינן כהן כהן מגזל הגר ובגזל הגר ה'א דהוי שלו כדקאמר ואיש את קדשיו לו יהיו משום הכי איצטריך אחוזתו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 109
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מנין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מנין </span>ליוצאה לכהנים כו'. </span>ברייתא היא בערכין בפרק אין מקדישין (דף כה:) : דכי</div>                     </div>                 


lvr: 41
pgn: 110
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דכי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דכי </span>עביד ע'י הדחק עבודה היא. </span>דלא מצינו בכהנים פסול בשנים אלא דנתנו חכמים שיעור עד שירתת בהכל שוחטין  (חולין ד' כד:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 110
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אכילה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אכילה </span>גסה לאו כלום היא. </span>מפיק (ד) מדריש לקיש דאמר בהחולץ (יבמות ד' מ. ושם ) האוכל אכילה גסה ביום הכפורים פטור מלא תענו וא'ת דבפרק מי שאמר הריני נזיר ושמע  (נזיר דף כג. ושם) גבי הא דאמר רבה בר בר חנה אמר ר' יוחנן מאי דכתיב (ה) צדיקים ילכו בם ופושעים יכשלו בם משל לשני בני אדם שצלו פסחיהם אחד אכלו לשם מצוה ואחד אכלו לשם אכילה גסה זה שאכלו לשם אכילה גסה ופושעים יכשלו בם א'ל ריש לקיש רשע קרית ליה נהי דלא עבד מצוה מן המובחר מצוה מיהא עביד משמע דיצא ידי חובה וי'ל דהתם לא קאמר דיצא אלא דלא מיקרי רשע ועוד דהתם לא מיירי באוכלו אכילה גסה ממש אלא כלומר שאין אוכלו לשם פסח אלא כדי להיות שבע תדע דלא קאמר אכילה גסה אלא לשם אכילה גסה ועי'ל דשתי אכילות גסות הן : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 110
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אי </span>דאיכא טהורין טמאין מי מצו עבדי. </span>לרב ששת פריך דשמעינן ליה לרב ששת דאמר בפ'ק דיומא (דף ו:) טומאה דחויה בצבור ואי איכא טמאים וטהורין לא מצו עבדי טמאים ואיכא דפליג התם ואמר דטומאה הותרה בצבור ואפי' איכא טמאים וטהורים מצו עבדי טמאים:  [א] </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 110
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לבעלי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לבעלי </span>מומין טהורין. </span>תימה ועורה אמאי הויא לבעלי מומין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 110
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>תנינא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תנינא </span>כ'ג מקריב אונן. </span>תימה אמאי לא פריך נמי לרב ששת תנינא טמא מותר בקרבן ציבור: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 110
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>למאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>למאי </span>נ'מ לאפוקי ממתניתין. </span>תימה אמאי לא קאמר לאפוקי מדרבא כדקאמר לעיל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 110
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>או
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>או </span>אינו אלא המושב זה כפל. </span>תימה היכי מ'ל זה כפל והלא אין מתחייב כאן אלא בהודאתו א] דכתיב והתודה וכפל לא מחייב בהודאה: או</div>                     </div>                 


lvr: 41
pgn: 110
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>או
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>או </span>דלמא כיון דלא חזי ליהויריב לידעיה קאי. </span>ויכול להביא אשם מיד וליתבה לפני יהויריב להתכפר אע'פ שהכסף נתון לידעיה כדקתני בפירקין נתן את הכסף ליהויריב והאשם לידעיה יצא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 110
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>למאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>למאי </span>נ'מ לגזל חמץ ועבר עליו הפסח. </span>תימה אמאי לא פשיט ליה מדידיה דאמר לעיל גזל הגר שאין בו שוה פרוטה לכל אחד ואחד לא יצא אלמא מקבלי מתנות הוו א] דאי יורשין הוו אמאי לא יצא מאי דשבק להון אבוהון יהב להון ונראה דבחד מנהון גרסינן רבה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 110
dfh: b
trm: ופרט וכלל וברית מלח.
txt:
<span class='five'>ופרט וכלל וברית מלח. </span>הך שמעתא מפורש בפרק הזרוע (חולין דף קלג:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>וגזל </span>הגר. </span>תימה אמאי חשיב גזל הגר מעשרה בגבולין דכי היכי דאמר רבא החזירו בלילה ולחצאין לא יצא דאשם קרייה רחמנא ה'נ אם החזירו בגבולין לא יצא כדין אשם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 110
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כסף
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כסף </span>מכפר מחצה. </span>מכאן נראה דכהן אין יכול למחול כיון דהוי כפרה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 110
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דאדעתא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דאדעתא </span>דהכי לא קדשה נפשה. </span>נראה דבנפלה מן האירוסין איירי דאי מן הנישואין ודאי מקדשה נפשה כדי שתהא נשואה לבעלה דמשום אחר מיתת בעלה לא מסקא אנפשה מלהיות נשואה אלא מן האירוסין איירי דמקדושין אין לה שום טובה וא'ת אדם שקנה מחבירו שום דבר ונתקלקל יבטל המקח דאדעתא דהכי לא קנה וי'ל דהתם לאו בלוקח לחודיה תליא מילתא אלא כמו כן בדעת מוכר ומוכר אקנה ליה אדעתא דהכי אבל הכא דקדושין בדידה קיימא והוא אינו חושש היאך דעתה להתקדש וכן גבי מקדיש נמי בדידיה קאי וכן נותן הגזל בדידיה קאי: [וע' בתוספות כתובות מז: ד'ה שלא]   אמר</div>                     </div>                 


lvr: 41
pgn: 111
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>רבא לעורו. </span>תימה דהכא משמע אפילו בפסול קודם זריקה וגם כשהעור מחובר עדיין בבשר ונעשה בו פסול קודם שחיטה שהביא קודם הכסף שרי בהנאה ובזבחים בפרק טבול יום (דף קד. ושם) אמר רבי דם מרצה על העור בפני עצמו פי' כשהוא מופשט ואירע פסול בבשר הדם מרצה על העור וכשהוא עם הבשר ונולד בו פסול קודם זריקה הרי הוא כיוצא בו אחר זריקה הורצה בשר שעה אחת יפשיטנו ועורו לכהנים אלמא כשהוא עם הבשר ונפסל קודם זריקה יוצא לשריפה והכא אירע בו פסול קודם שחיטה שהובא קודם הכסף ואמאי לא יצא העור לשריפה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 111
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ת'ל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ת'ל </span>העולה עולה ראשונה. </span>פי' ראשונה שבפרשת פנחס וכי היכי דמלבד עולת הבקר גלי לך בהדיא דמלבד דבר הקודם לו קאמר הכי נמי מלבד איל הכפורים דבר הקודם לו קאמר ותימה דיליף הכא מהעולה ובפרק כל התדיר (זבחים דף פט. ושם ) יליף ממלבד עולת הבקר לחודיה וי'ל דהתם נמי אהעולה קסמיך ועוד יש תירוץ אחר ואין להאריך כאן : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 111
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וילמד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וילמד </span>הקדש מהדיוט והדיוט מהקדש. </span>תימה אמאי איצטריך קרא לעיל גבי הדיוט שאם הביא אשמו עד שלא הביא גזילו לא יצא נילף מהקדש ויש לומר דאי לאו דאשכחן שהשוה הכתוב הדיוט להקדש להך מילתא לא הוה ילפינן האי מהאי לענין שאר דברים אבל השתא דאשכחן שהשוה אותן דבתרוייהו אם הביא אשמו תחילה לא יצא כמו כן יש להשוותם לענין שאר דברים:  הדרן עלך הגוזל עצים</div>                     </div>                 


lvr: 41
pgn: 111
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הגוזל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הגוזל </span>ומאכיל. </span>לאו דוקא מאכיל דה'ה נותן להם דפטורין לרב חסדא דמוקי בגמרא מתניתין לאחר יאוש דהוה ליה יאוש ושינוי רשות אלא אורחא דמילתא נקט אי נמי דוקא נקט מאכיל אפי' לרב חסדא דלא חשיב שינוי רשות במה שנותן לבניו הסמוכין על שולחנו אפילו לשמואל דאמר בבבא מציעא (דף יב.)  דמציאתן לעצמן כיון דלאכילה נותן להם ומזונותיו עליו לא חשיב שינוי רשות ומיהו לרב דאית ליה יאוש כדי קני ואמר נמי בפירקין (דף קטו.) דאית ליה דרב חסדא וא'כ לדידיה נמי צריך לאוקמי מתניתין לאחר יאוש כדמוקי רב חסדא לדידיה ודאי מאכיל לאו דוקא דה'ה נותן ועוד י'ל דלרב נמי מאכיל דוקא ובדבר המסויים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 111
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>גזל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>גזל </span>ולא נתייאשו הבעלים ובא אחר כו'. </span>אבל נתייאשו אין גובה אלא מן הראשון כיון דאכלו האחרון ואפי' היכא דאילו לא אכלו היה חייב להחזיר כגון היכא דליכא שינוי רשות שנתייאש אחר שבא ליד השני וכן משמע לקמן דאוקים רב חסדא ברייתא דר' אושעיא דקתני גזילה קיימת חייבין אחר יאוש משום דרשות יורש לאו כרשות לוקח דמי כדרבא ואפ'ה אין גזילה קיימת קתני דפטור ותימה כיון דכי הגזילה קיימת חייבין אמאי פטורין כשאכלום וכן קשה לרמי בר חמא דמוקי לה לפני יאוש ועוד לרב חסדא ולרבא כיון דרשות יורש לאו כרשות לוקח דמי מה לי לפני יאוש מה לי לאחר יאוש אפי' אין גזילה קיימת חייבין וי'ל דדרשינן מקרא לקמן בשמעתין דפטור באין גזילה קיימת אשר גזל אם כעין שגזל יחזיר מכאן אמרו הגוזל ומאכיל כו' ומסתברא ליה לרב חסדא לאוקמי קרא דדוקא לאחר יאוש ורמי בר חמא מוקי לה אף לפני יאוש ומיהו לרב דאמר יאוש כדי קני וסבר נמי כרב חסדא לדידיה צ'ל דאסמכתא היא דבלאו קרא נמי פטורין כיון דביאוש כדי קני ומה שבגזילה קיימת חייבין נפרש בסמוך בע'ה ומיהו קשה למ'ד במרובה (לעיל דף סז.) דשינוי לא קני ודריש והשיב הגזילה מ'מ ולא דריש אשר גזל אם כעין אשר גזל יחזיר אלא למעוטי גזל אביו מנא ליה האי דרשה ואין לומר דאותו אמורא יסבור דיאוש כדי קני דהשתא לא צריך להאי דרשה ואסמכתא היא דהא ר' חייא בר אבא אמר ר' יוחנן דריש בריש הגוזל (לעיל דף צד:) דבר תורה גזילה המשתנית חוזרת בעין מוהשיב את הגזילה מ'מ ולית ליה דרשה כעין שגזל וסובר במרובה (לעיל דף סח:) ובפירקין דיאוש כדי לא קני וא'כ מנליה באין גזילה קיימת דפטורין מלשלם לכך נראה דהך דרשה דלקמן אסמכתא היא לכ'ע ומסברא מחלק רב חסדא בין לפני יאוש בין לאחר יאוש דלא הוי כל כך ברשות מריה אחר יאוש כמו לפני יאוש שנקל לצאת מרשות בעלים בשינוי רשות או בשינוי השם ואין זה דוחק דכי הוה מפקינן נמי מקרא צריך סברא זו דאמאי מוקמינן קרא טפי אחר יאוש מלפני יאוש כיון דגם אחר יאוש חשיבא ברשות מריה ולרמי בר חמא ניחא טפי דאיהו לית ליה טעמא דרשות מריה כלל דכיון שהוא לא גזלן אינו יכול לתובעו כלל שהרי אין לגמרי ברשות מריה שהרי אינו יכול (לו) להקדישו וגם הגזלן יכול לקנותו בשינוי מעשה ותדע דהא רב חסדא הוצרך לפרש מ'ט כו' וגמרא נמי פריך ליה ממתניתין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 111
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואם </span>הניח להן אביהן אחריות נכסים חייבין לשלם. </span>למ'ד מלוה על פה אין גובה לא מן היורשים ולא מן הלקוחות בגט פשוט  (ב'ב דף קעה:) איכא לאוקמי כשעמד בדין דהוה כמלוה בשטר כדמוכח בכמה דוכתי: [ועי' תוס' לעיל קד: ד'ה מלוה ע'פ] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 111
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דמתריצנא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דמתריצנא </span>מתניתין כוותיה. </span>כך היה רגיל לתרץ משניות כמותו כדאשכחן באיזהו נשך (ב'מ דף סב:) גבי כיצד לקח הימנו חיטים אבל בשביל שהיה מתרץ משנה אחת לא היה אומר כן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 111
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אין </span>גזילה קיימת פטורין לימא תיהוי תיובתא דרב חסדא. </span>מרישא דקתני הגוזל ומאכיל את בניו פטורין ה'מ למפרך לרב חסדא כל כמה דלא ידע דלאחר יאוש מיירי כי היכי דפריך ליה לעיל ממתניתין אלא משום דניחא ליה למפרך מסיפא משום דפריך מינה לתרוייהו לרמי בר חמא ולרב חסדא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 111
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>רב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רב </span>חסדא מוקי לה לאחר יאוש. </span>וא'ת רב דסבר יאוש כדי קני וסבר נמי כרב חסדא וע'כ צריך לאוקמי נמי לאחר יאוש א'כ כי גזילה קיימת אמאי חייבין כיון דיאוש כדי קני וי'ל דרב מוקי לה בדבר המסויים והא דקתני אין גזילה קיימת פטורין ה'ה דה'מ לפלוגי בגזילה קיימת גופה בין דבר המסויים לשאין מסויים אלא דניחא ליה לאשמועינן דאפילו בדבר המסויים באין גזילה קיימת פטורין אע'ג דאוושא מילתא שאכלו מה שגזל אביהן וכן ברייתא דלקמן דקתני הגוזל ומאכיל את בניו פטורין מלשלם ומיבעי ליה לאוקמי אליבא דרב חסדא לאחר יאוש לרב צריך לאוקמי בדבר המסויים מדקתני אם הניח לבניו גדולים חייבין לשלם וכן באידך קתני בין גדולים בין קטנים חייבין ואי בדבר שאינו מסויים אמאי חייבין לרב כיון דאיירי לאחר יאוש ופליגי הני ברייתות אליבא דרב אם קטנים חייבין משום כבוד אביהן אי לאו והא כסומכוס והא כרבנן דפלוגתא דסומכוס ורבנן בסמוך מיבעי ליה לאוקמי אליבא דרב דפליגי בהכי אי שייך בקטנים טעמא דכבוד אביהן אי לא אבל לרמי בר חמא דמיירי ברייתות לפני יאוש ולרב חסדא דאיירי לאחר יאוש פליגי בגזילה גמורה שביד קטן ולא קנאה קטן אם מקבלין עדים להוציא מידו או לא וכן פלוגתא דסומכוס ורבנן:  אע'פ</div>                     </div>                 


lvr: 41
pgn: 112
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אע'פ
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אע'פ </span>שהן יודעין שהם של רבית כו'. </span>וא'ת והיכי מדקדק מינה דכרשות לוקח דמי דאפילו לאו כרשות לוקח דמי א'ש דפטורין כיון דמדעת נתן לו ליתנהו גביה בתורת גזילה אלא בתורת הלואה א] ולכך אין חייבין להחזיר דמלוה על פה אינו גובה מן היורשין וי'ל דאע'ג דמדעת נתנם לו איתנייהו גביה בתורת גזילה דהוי כנתינה בטעות דלא נתן לשם מתנה אלא בתורת רבית ומיקרי גזילה בעיניה כיון שהמעות בעין והיו חייבין להחזיר אי לאו דכרשות לוקח דמי והוי שנוי רשות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 112
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ולא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ולא </span>פש לך גביה ולא מידי פטורין. </span>מגו שהיו יכולין לומר החזרנו לך א'נ כגון שאין עדי גזילה אלא הודאת הבנים בלבד: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 112
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>קטנים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>קטנים </span>והא אמר קטנים פטורי'. </span>ל'ג דהא לאו קושיא היא דההיא דלעיל כסומכוס והך כרבנן כדפירש בקונטרס אלא ה'ג בכל הספרים ואכילת קטן מידי מששא אית ביה לא יהא אלא מזיק ותנן חש'ו פגיעתן רעה כו' וה'נ ה'מ למפרך מאכילת גדולים אמאי חייבין כי אכלו לרב חסדא לאחר יאוש ולרמי בר חמא לפני יאוש אע'ג דכי גזילה קיימת חייבין כי אכלו פטורים כדפ'ל אלא פריך טפי להדיא אקטנים וליכא לאוקמי כגון שהניח להן אביהן אחריות נכסים ולהכי א'ש הא דגדולים חייבין לשלם אבל קטנים קשה דמ'מ יש לפטור מטעם דאין מקבלין עדות אלא בפני בעל דין דהא לא פטורים מהאי טעמא אלא לסומכוס ולא לרבנן:  אבל</div>                     </div>                 


lvr: 41
pgn: 112
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אבל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אבל </span>היכא דאית ליה חזקה דאבהתא כו'. </span>משמע דהיינו אפי' היה רבי ירמיה בתוך הבית מדלא מפליג התם בעל השדה מוחזק בשדה הכא רבי ירמיה לא היה מוחזק משמע דלא תלי בהכי מידי אלא במה דאית ליה חזקה מאבות אפילו היה רבי ירמיה מוחזק בבית: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 112
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ושלחו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ושלחו </span>לו ולא בא. </span>אור'י דמשמע דבעי שלחו לו ולא בא בהדי שהיו עדיו חולים או שהיו מבקשין לילך למדינת הים מדלא קאמר או שלחו כדקאמר או שהיו עדיו חולים או שהיו כו' ומיהו בסמוך משמע דבעי למימר או ושלחו דקאמר כגון דפתחו ליה בדיניה ושלחו ליה ולא אתא משמע דמשום האי מילתא לחודיה דשלחו לו ולא אתא מקבלין עדים שלא בפני בעל דין ויש לדחות דשאני התם דפתחו ליה בדיניה ודין גדול הוא זה [ויש ספרים שכתוב בהן או שלחו אחריו ולא בא] וצ'ע בספרים ישנים ובפי' ר'ח ובספר ישן נמצא כתוב ושלחו לו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 112
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מצי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מצי </span>טעין לב'ד הגדול קאזילנא כו'. </span>פירש בה'ג ומצי נתבע לאשתמוטי בהכי והיה נראה לומר דדוקא נתבע יכול לפטור עצמו בכך אבל לא תובע דאל'כ כל אדם יאמר לחבירו או תן לי מנה או בא עמי לב'ד הגדול אבל נראה לר'ת דכ'ש תובע דהשתא נתבע שנראה עושה ערמה כדי לפטור עצמו ממה שזה תובעו מצי למימר הכי כ'ש תובע שמתחילה תובע כך ואין נראה כמערים ועוד דאפילו לוה דעבד לוה לאיש מלוה מצי למימר לב'ד הגדול קאזלינא כ'ש מלוה ואע'ג דאמר בפרק זה בורר (סנהדרין דף לא: ושם) אמר אמימר הלכתא כופין אותו והולך עמו למקום הועד ומסיק דהני מילי מלוה אבל לוה עבד לאיש מלוה ולא מ'ל נלך למקום הועד בית הועד לאו היינו ב'ד הגדול דבית הועד היינו מקום ב'ד קבוע אבל יש ב'ד הגדול ממנו בחכמה והילכתא אפילו לוה מצי למימר לב'ד הגדול קאזלינא אבל לבית הועד לא מצי אמר אלא כופין אותו ודן בעירו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 112
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מקיימין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מקיימין </span>את השטר שלא בפני בעל דין. </span>פי' בקונט' אם עדיו מבקשין לילך למדינת הים ואין נראה לר'י דא'כ אמאי נקט קיום השטר הא קבלת עדים אמר נמי לעיל דבכה'ג מקבלין שלא בפני בעל דין ונראה לר'י דבכל ענין קאמר דמקיימין דקיום שטר דרבנן ועדים החתומים על השטר כמי שנחקרה עדותן בב'ד דמי ואין צריך קיום ומדרבנן הוא דצריך הלכך מקיימינן שלא בפני בעל דין ורבי יוחנן דאמר אין מקיימין סבר דלא פלוג רבנן בין קיום שטרות לקבלת עדות והא דקאמר אסברה לך טעמא דר' יוחנן ה'ק דאפילו בקיום שטרות אית ליה לר' יוחנן יבא בעל השור ויעמוד על שורו ומיהו רב נמי אית ליה בעלמא יבא בעל השור כו': </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 112
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>עד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עד </span>דאזיל שליח בתלתא בשבתא. </span>דמסתמא בשני דנהו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>דקבעי </span> 


lvr: 41
pgn: 112
dfh: b
trm: למיתב זוזא לפתיחא.
txt:
<span class='five'>למיתב זוזא לפתיחא. </span>כשקורעין אותה משלם הוא שכר הסופר: ומר</div>                     </div>                 


lvr: 41
pgn: 113
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ומר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומר </span>סבר דבר שאין מתכוין מותר. </span>ושרי אפי' ללבוש והא נמי  (ג) דתניא מוכרי כסות מוכרין כדרכן ומוקי בבמה מדליקין  (שבת דף כט: ושם) כרבי שמעון דשרי דבר שאין מתכוין התם נמי שרי אף ללבוש ולא שישאם דוקא על כתיפיו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 113
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אין </span>פורטין לא מתיבת המוכסין. </span>לרבנן דאמרי סתם גזילה לא הוי יאוש בעלים א'ש ומ'מ קתני דנותן דינר ויחזיר לו השאר הואיל ואין ידוע בברור שהם של גזל ור'ש נמי דאמר סתם גזילה הוי יאוש בעלים דהשתא ה'ל יאוש ושינוי רשות מ'מ אין פורטין משום דדבר מגונה הוא דתיבה וכיס מיוחדת להצניע שם גזילות שלהם ודרכו כל שעה להניח שם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 113
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>נודרין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נודרין </span>להרגים. </span>בנדרים (דף כח.) מפרש דאמר בשפתיו סתם יאסרו כל פירות שבעולם עלי אם אינם של תרומה ומחשב בלבו היום דאין נאסר אלא אותו יום בלבד ואע'ג דדברים שבלב אין דברים משום אונסא שרו ליה הכי מפרש התם וה'ה שיכול לחשוב בלבו שעה אחת או רגע וכן נוהגים כשהאנסים מדירים היהודים הדרים תחתיהם שלא יצאו לדור בעיר אחרת יכולין לידור סתם שלא יצאו ובלבם יחשבו היום ואפי' הוא מפרש בשפתיו שלא יצא ממנו כל ימי חייו יכול להערים ולחשוב בלבו שום תנאי ואם מבטל בשפתיו בלחש כ'ש דהוי ביטול גמור : שלא</div>                     </div>                 


lvr: 41
pgn: 113
dfh: b
trm: ימשכנו ויצא כו'.
txt:
<span class='five'>ימשכנו ויצא כו'. </span>והני תנאי דפרק המקבל (ב'מ דף קיא: ושם) דסברי דגזל הכנעני מותר מוקמי לה להאי קרא לדרשה אחריתי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>יכול </span>יגלום עליו. </span>פי' בקונטרס יכול יניח (ד) הכנעני לכפול ולהוסיף על הלואתו לתבוע מה שלא נתן ותימה לר'י דאמאי אצטריך קרא להכי דאטו יפסיד ויניח את הכנעני להטעות את עצמו ונראה לר'י דה'פ יכול יגלום עליו שיטעה את הכנעני ויתן לו פחות ממה שנתן לו ת'ל וחשב עם קונהו וכן פי' בערוך בערך גלם אע'ג דטעות כנעני היה מותר אסור להטעותו במקום שהכנעני יודע שגוזל ועושה עצמו כלא ידע: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 113
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הכי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכי </span>קאמינא אי דכותי נינהו. </span>נראה לר'י שכן היה דעתו מתחילה כמו שהשיב להכותי ולא כמו שהיה הכותי סובר דא'כ היה סובר דגזל הכותי מותר דאין חילוק בין גניבה לגזילה דבגניבה איכא (ה) חילול השם כשידע לבסוף וכל הנך שמעתא לא אייתי אלא הנהו דאסרי גזל כנעני ולא מייתי תנאי דהמקבל  (שם) דשרי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 113
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>היכי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>היכי </span>מייאשי. </span>היה להם לתבוע בדין את כל אדם העוברים עליהם אלא ודאי לכך מתייאשים לפי שבדין אין משלמין להם כלום משום דדינא דמלכותא דינא ובקונטרס פי' היכי מייאשי כלומר מי הוי יאוש והא יאוש כדי הוא ולא קני דאין כאן שינוי רשות שהרי הן מונחים ברשות הרבים ושינוי מעשה נמי ליכא דהשתא נמי הוי גובי דדיקלי מיקרו כדאמר לעיל בהגוזל קמא (דף צו. ושם) : ולא</div>                     </div>                 


lvr: 41
pgn: 114
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ולא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ולא </span>אמרן אלא חד אבל בתרי לא. </span>וא'ת והא לעיל שרי להפקעת הלואה וא'כ מפסידים אותו הרבה שאם היה רוצה יכול לכפור וי'ל דמכל מקום לא משמתינן ליה כיון שאין משלם על ידם אלא מה שחייב לו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 114
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ליכא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ליכא </span>משום דינא דבר מצרא. </span>פירשתי בפרק המקבל (ב'מ דף קח:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 114
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>עד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עד </span>דמקבל עילויה כו'. </span>אומר ר'ת דהיינו דוקא כשישראל רוצה ליתן לו כמו שנותן לו העכו'ם אבל אם העכו'ם רוצה ליתן לו יותר אין להפסיד בשביל כן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 114
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>תנא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תנא </span>ואם נטל כו'. </span>מפורש לעיל במרובה (דף סז. ) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 114
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>רבה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רבה </span>אומר בידוע נמי מחלוקת. </span>והא דאמר במרובה (לעיל דף סח.) ואף רבי אלעזר סבר חיוביה לאחר יאוש כו' עד דפריך ודלמא דשמעי' דאייאש האי פירכא לא אתי אליבא דרבה דאיהו לא מפליג מידי בין סתם לידוע: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 114
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לפי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לפי </span>שאין יאוש לבעלים מתנינן לה. </span>אין מגיה המשנה אלא כך מפרש שלא נתייאשו הבעלים בלבם אפילו אומרים שנתייאשו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 114
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>היינו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>היינו </span>גזלן. </span>ואפי' למ'ד א] לסטים מזויין גנב הוא לענין שמשלם כפל אבל מ'מ גזלן הוא דמקרי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 114
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ת'ש
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ת'ש </span>הגנב והגזלן. </span>ומשום דמיטמר מאינשי קרי ליה גנב אע'ג דלא משלם כפל למ'ד (שם) גזלן הוא: דתקנה</div>                     </div>                 


lvr: 41
pgn: 114
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דתקנה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דתקנה </span>בעלמא תקנו ליה. </span>משום דרכי שלום כמו יוני שובך ותימה דאמאי לא קני להו מדאורייתא בהגבהת הכוורת: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 114
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>המכיר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>המכיר </span>כליו וספריו ביד אחר כו'. </span>לפני יאוש איירי כדפירש הקונטרס דאי לאחר יאוש דאיכא יאוש ושינוי רשות לא היה מתחייב להחזיר ונראה דבספרים הוי לעולם לפני יאוש שאין רגילות להתייאש מספרים ולא מיבעיא מגנבים עובדי כוכבים דלא מייאש אפי' מכלים כיון דדייני בגיותא כדאמר לעיל אלא אפי' בגנב ישראל אין רגילות להתייאש מספרים דסוף יבאו ליד ישראל דאין גנבים מוכרין אותן רק לישראל ולסוף חוזרין לבעלים ובכלים נמי מיירי לפני יאוש ואפילו לרבנן נמי דאמרי סתם גניבה יאוש בעלים הוא מיירי כגון שהבעלים רודפין אחריו וידוע שלא נתייאשו מהן מעולם מ'מ נוטל מה שנתן מפני תקנת השוק כדאמר בגמרא וא'ת בלא תקנה יטול מה שנתן דמצי אמר להציל נתכוונתי ולהשיב אבידה וי'ל דמיירי שהיה יכול לתבוע מבני אדם שלנו בתוך ביתו אפילו לא היה זה קונה אותם ועי'ל דלא שייך למימר הכי כלל שהרי הלוקח טוען שקנה מאדם אחר נאמן ולא מאותם שלנו בתוך ביתו כדקתני סיפא שאני אומר מכרן לאחר ולקחן זה ממנו והא דלא קאמר שאני אומר שהוא מכרן לו משום שאין הלוקח טוען שזה מכרן ומה שמקש' אמאי נאמן לומר לקוחין הן בידי והלא ספרים עשויין להשאיל ולהשכיר מפורש בסוף המקבל (ב'מ דף קטז. ושם ) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 114
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דקאמרי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דקאמרי </span>הללו כליו של פלוני. </span>כלומר כשיצא הקול אומרים אלו כליו וספריו של פלוני שבני אדם הללו נושאין והן מכירין שהם חדשים:  אמר</div>                     </div>                 


lvr: 41
pgn: 115
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>ליה אביי הרי מתנות כהונה כלפני יאוש דמי ופליגי. </span>דמשמע ליה לאביי דהדין עם הטבח דוקא וה'נ הדין עם הראשון מכאן קשה על פי' הקונטרס דפרק הזרוע  (חולין דף קלד.) ואין להאריך בזה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 115
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והלכתא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והלכתא </span>בכולהו עשו בו תקנת השוק. </span>נ'ל דלא קאי אלא אהני דפליגי בהו אמוראי (ו) אמימר ומר זוטרא [רבא ורב ששת] דאתו לפסוק כמ'ד עשו בו תקנת השוק אבל אמילתא דרבא דגנב מפורסם דלא פליג עליה שום אמורא לא קאי: הרי</div>                     </div>                 


lvr: 41
pgn: 115
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הרי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הרי </span>שהיה טעון כדי יין וכדי שמן לא יאמר הרי הן כו'. </span>וא'ת אפי' אין משתבר נמי לא יאמר דאסור לתרום אלא מן המוקף וי'ל דנקט משתברות משום דבעי למיתני סיפא ואם אמר לא אמר כלום א'נ בשבתות וימים טובים איירי שמותר לתרום שלא מן המוקף כדאמר בהאשה רבה  (יבמות דף צג:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 115
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>וכל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וכל </span>היכא דאיכא פסידא לכתחלה לא. </span>ל'ג ליה כדפי' הקונט' דהא בברייתא דמייתי נמי אסור לכתחלה היכא דאיכא הפסד כהן דקתני ובשמן לא יעשה וא'כ לעיל נמי דאיכא הפסד כהן שפיר אסור לכתחלה אלא אמאי דקאמר לעיל דאפי' דיעבד לא אמר כלום פריך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 115
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>נתגלתה למאי חזיא. </span>אבל משמן לא פריך דקתני בשמן לא יעשה אבל התרומה חלה וכי נתגלתה למאי חזיא דאיכא למימר דחזיא להדלקה ומ'מ איכא הפסד כהן כיון שאין יכול להדליק בו כי נתגלתה אלא בטורח כי צריך שלא יגע בשמן כלל ולא בכלי במקום שיש שמן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 115
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ולא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ולא </span>ישקה מהן לבהמה. </span>פי' בקונטרס שמא ישחטנה ואיכא סכנת נפשות. ואין נראה דאפי' לבהמה טמאה לא ישקה משום בל תשחית כדמשמע בפרק ב' דע'ז (דף ל: ושם)  דמוקי התם הא דתניא שמותר להשקות לבהמתו בשונרא שאין קשה לה ופריך א'ה דחבירו נמי ומשני כחיש דידיה נמי כחש הדר בריא מדפריך דידיה נמי כחיש משמע דאסור משום בל תשחית ועוד מדלא מוקי לה בכל בהמה טמאה שאין לחוש שמא ישחטנה משמע דבשאר בהמות טמאות דקשה לה אסור משום בל תשחית ומיהו י'ל דבשאר בהמות טמאות לא בעי לאוקומי משום דאטו בשופטני עסקינן שמשקין לבהמה דבר שמתה על ידן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 115
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אימתי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אימתי </span>בזמן שהתחתונה מגולה. </span>וא'ת א'כ פשיטא דיש בהן משום גילוי דהוי כשאר מגולין וי'ל דס'ד שהנחש ירא לבא מפני הקול שהוא שומע שנופל היין ממסננת לתחתונה כדאמרינן בפ'ב דע'ז (דף ל:) טיף טיף אין בו משום גילוי קמ'ל דכה'ג שרואה היין שנשפך בבת אחת לכלי התחתון אין מתיירא להיות סבור שהוא קול בני אדם אלא סבור שכך מסננין את היין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 115
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אתי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אתי </span>לידי תקלה. </span>ומסיק אי חיישי' לתקלה תנאי היא והא דאמר בפ'ק דשבת (דף יז: ושם) גבי י'ח דבר גידולי תרומה כתרומה בו ביום גזרו ומפרש התם טעמא משום תרומה טמאה ביד כהן דילמא משהי לה ואתי לידי תקלה והתם ליכא מאן דפליג דכ'ע אית להו י'ח דבר אור'י דשאני התם דפעמים שמשהה אותה ביותר ואין זורעה באותה שנה שאירע שום דבר שלא יזרע בעת הזרע וימתין עד שנה אחרת אבל הכא לעולם יכול הוא  לעשות</div>                     </div>                 


lvr: 41
pgn: 116
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הכרעה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכרעה </span>שלישית. </span>נראה לר'י עיקר כפ'ה דדעת ג' הוא דתנאי קמאי לא גילו בדעתם שיש שום חילוק בין בית לשדה אבל ההוא דקולי מטלניות דבמה מדליקין  (שבת דף כט. ושם ד'ה בין) הויא הכרעה דרבי אליעזר קאמר בין מן המוכן בין שלא מן המוכן טמא רבי יהושע אומר בין מן המוכן כו' טהור ר'ע אומר מן המוכן טמא שלא מן המוכן טהור ובכירה (שם דף לט:) בהדיא חשיב ליה הכרעה אי לאו משום דר'ע תלמיד הוה ועוד דהדר ביה ר'ע לגבי רבי יהושע וההיא דהתם לא ישתטף גופו בין בחמין בין בצונן חשיבא הכרעה דתנאי קמאי גילו בדעתם דשייך לפלוגי בין חמין לצונן אבל הך דשמעתין לא גילו בדעתם חשיב ליה הכרעה שלישית וכן בנזיר פ' כ'ג (דף נג. ושם ד'ה ב'ד)  גבי ר'א אומר [זקינים] הראשונים [מקצתן היו] אומרים חצי קב עצמות כו' התם נמי קרי ליה הכרעה שלישית דתנאי קמאי לא גילו בדעתם דשייך לפלוגי בין תרומה לקדשים לנזיר ועושה פסח ובראשית הגז (חולין דף קלה.) גבי ראשית הגז אין נוהג אלא במרובה וכמה מרובה ב'ש אומרים שתים ב'ה אומרים חמש ורבי ישמעאל אומר ארבעה וקרי נמי התם (דף קלז.) לרבי ישמעאל הכרעה שלישית ואותה הכרעה אין חשובה אפילו כדהכא ודנזיר דבהני סבירא ליה למכריע פלגא כמר ופלגא כמר אבל התם לא ס'ל לא כמר ולא כמר והא דפריך בכל הני והא הכרעה שלישית אין הכרעה ה'מ למיפרך תלמיד הוא ואין הלכה כהכרעת תלמיד אבל עדיפא קפריך דלאו הכרעה היא כלל ואור'י הא דתניא בכיצד מברכין (ברכות דף מג:) בש'א מברך על השמן ואח'כ על ההדס וב'ה אומרים מברך על ההדס תחילה וקאמר רשב'ג אני אכריע שמן זכינו לריחו ולסיכתו הדס לא זכינו אלא לריחו הלכך שמן עדיף וקאמר רבי יוחנן בגמרא הלכה כדברי המכריע לא שייכא ההיא הכרעה לשאר הכרעות שהבאתי דלא סבירא ליה פלגא כמר ופלגא כמר אלא דמפרש טעמא דחד מינייהו וס'ל כוותיה לגמרי וכן בכל מקום שאם תנא אחד יסבור כתנא אחר לא יקרא בכך מכריע תדע מדאיצטריך ר' יוחנן עלה למימר הלכה כדברי המכריע אע'ג דאיהו גופיה כבר אמר בכירה (שבת דף לט:) כל מקום שאתה מוצא שנים חלוקים ואחד מכריע הלכה כדברי המכריע ש'מ דודאי לא שייכא לההיא הכרעה דשבת ודהכא ולא קרי ליה הכרעה אלא מפני שהכריע דברי ב'ש על דברי ב'ה ור'ת פי' הכרעה שלישית דור שלישית כלומר תלמיד אתה ואין זו הכרעה כדאמר ר'ע תלמיד הוה וה'נ הוה מ'ל דור שני דהיינו נמי תלמיד אלא כך היה המעשה ובנזיר (דף נג.) דקרי ליה הגמרא לב'ד של אחרים הכרעה שלישית לישנא דהך ברייתא דהכא נקט וא'ת בפ'ק דפסחים (דף יג.) גבי ר' מאיר אומר אוכלין כל חמש רבי יהודה אומר אוכלים כל כו' ר'ג אומר חולין אוכלין כל ארבע ותרומה כל חמש וקאמר בגמרא ר'ג לאו מכריע הוא דטעמא דנפשיה קאמר ולפי' הקו' ניחא אלא לפי' ר'ת אמאי לא מכריע הוא והא לאו תלמיד הוה וי'ל דלאו מכריע הוא דלא עלייהו קאי שלפניהם היה ופ'ה נראה לר'י עיקר וי'מ הכא טעמא דתשפך משום דריחא מילתא היא ואסור לזלף משום דהוי כשתיה ולא משום חשש תקלה ואין נראה דא'כ לא הוי רבי ישמעאל מכריע אלא טעמא דנפשיה קאמר דקמאי לא איפליגי במיחש לתקלה ואין להקשות לפי' זה לאביי דאית ליה (ע'ז דף סו:) גבי בת תיהא ריחא מילתא היא לימא דאמר כר'מ אמאי לא מייתי נמי התם אפלוגתא דאביי ורבא פלוגתא דב'ש וב'ה דהכא איכא למימר דאביי א'ש כב'ה ומודו בה דריחא מילתא היא ליחשב הנאה והתם לענין איסור הנאת יין נסך איירי ודוקא לענין תרומה טמאה הכא המותרת בהנאה ריחא לאו מילתא ליחשב כשתיה ואע'ג דמייתי התם ההיא דתנור שהסיקו בכמון של תרומה וההיא דהרודה פת חמה והניחה ע'פ חבית של יין של תרומה התם ודאי אי ריחא מילתא ואסור בהנאה יש לנו כמו כן לאסור הפת לאכול לזרים שנקלט מן הכמון או היין של תרומה אבל ריחא לחודיה כגון בת תיהא וזילוף לא הוי כשתיה ומותר בתרומה: [וע' תוס' ע'ז סו: ד'ה אמר רבא] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 116
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אדעתא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אדעתא </span>דאריה אפקריה כו'. </span>לא דמי להא דאמר באלו מציאות  (ב'מ ד' כד.) המציל מן הארי ומן הדוב כו' הרי הוא שלו מפני שהבעלים מתייאשים מהן דהתם ודאי שהארי בא לטרוף כדמשמע המציל מן הארי מתייאש לגמרי אבל הכא הארי היה עמהם והיה מלוה אותם לשמור בהמותיהם מחיות וליסטים רק שהיו נותנים לו לאכול חמור בכל לילה ואפשר שפעמים היה שבע ולא אכיל הלכך אין מפקיר אלא אדעתא דאכיל ליה אריה והא לא אכיל ליה: להביא</div>                     </div>                 


lvr: 41
pgn: 116
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>להביא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>להביא </span>כרוב ודורמסקנין לחולה. </span>שכרוהו בשביל החולה יותר ממה שהיה ראוי לשוכרו דהכי משמע לשון נותן לו שכרו משלם וצ'ל דמיירי כגון דליכא למימר משטה אני בך שהוא מפסיד במקום אחר כיוצא בזה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 116
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ורשאים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ורשאים </span>החמרים להתנות ביניהם. </span>פירוש רשאים להסיע ממון אם כבר עשו תנאי קודם כמו ורשאין בני העיר להסיע על קצתן דב'ב (דף ח:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 116
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>יחסנינה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>יחסנינה </span>סקאה. </span>פי' בקונ' ארבה כמו [ומעלה את] הסקאין דבתענית (דף ו.) שהוא מין ארבה ואין נראה לר'ת דלשון ירושה ואחסנתא משמע דאבני אדם איירי ונטלוה מסיקין נמי איירי בבני אדם ונראה שהאויב קרי סקאה שעולין ומכסין את הארץ כדכתיב (שמות י)   והנה כסה את עין הארץ ועל שם כך נקרא צלצל שמכסה כל הארץ כצל כמו הוי ארץ צלצל כנפים (ישעיה יח) ר'ת ונראה דירושה שייכא שפיר בעופות וחיות כמו וירשוה קאת וקפוד (שם לד) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 116
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הא </span>מרישא שמעי' מינה. </span>תימה דבכמה מקומות איכא הכי שכופל דבריו וי'ל דדייק מדה'ל למיתני ואם לאו חייב מדקתני ואם מחמת הגזלן חייב להעמיד לו שדה אחר משמע דמילתא באפי' נפשה היא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 116
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לא </span>צריכא דאחוי אחויי. </span>פי' בקונט' שמע מבית המלך שהיו רוצין לגזול (ב) לו קרקע והראה להם זה קרקע פלוני אמת הוא כמו שפי' דאפילו בענין זה מחייבים ליה אע'ג שאינו ברור שיטלוה שלא אמרו תחילה הראה לנו ונגזול אלא מעצמו הראה להם דהא ה'נ אמר לקמן (קיז.) ואם הראה מעצמו כמו שנשא ונתן דמי וי'ס דגרס הכא כגון שאנסוהו עכו'ם ואחוי ארעא ואחוי נמי הא בהדייהו ואין להקשות (ג) לפ'ז מדאמר לקמן נאנס פטור דהתם אנסוהו להראות קרקעותיו של פלוני אבל הכא דאנסוהו להראות שלו חייב שלא היה לו להראות אותה שגזל שאין שלו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 116
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לא </span>צריכא דאחוי אחויי. </span>וחייב משום דינא דגרמי כדמשמע לקמן בשמעתין דקאמר זיל לגביה ר' שמעון בן אליקים ור' אלעזר בן פדת דדאין דינא דגרמי וחייבוהו ממתניתין ואם מחמת הגזלן חייב להעמיד לו שדה אחר ותימה לרשב'א דלעיל בהגוזל קמא (דף ק. ושם) לא משכחת דר'מ דאין דינא דגרמי אלא ברייתא דמחיצת הכרם שנפרצה דלא שמעינן דאתא כר'מ אלא מכח ההיא משנה דהמסכך ואמאי לא מייתי התם ממתני' דהכא דמחייבינן בדינא דגרמי ואומר ר'י דלא ניחא ליה לאתויי ממתניתין דהכא דלא קתני בה בהדיא דאחוי אלא מיתורא דמתני' מוקי לה הכי: לאו</div>                     </div>                 


lvr: 41
pgn: 117
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לאו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לאו </span>משום דקנס הוא. </span>והא דמעיקרא לא גזרו על זה כמו על זה למאי דלא מסיק אדעתיה השתא טעמא דהפסד מועט איכא למימר דמעשה אירע במטמא ובמנסך לכך גזרו עליהם בשעת מעשה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 117
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כיון
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כיון </span>שנפל בידי עובדי כוכבים אין מרחמים עליו. </span>כלומר שפיר מיקרי מסור שדבר ברור הוא שיקחו מאחר שהראהו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 117
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>השתא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>השתא </span>יווני נינהו כו'. </span>קשה לר'י דבפ'ב דגיטין (דף טז: ושם יז. ד'ה הא) אמר רבה בר בר חנה חלש על לגביה כו' אמר רחמנא או בטולך וכו' ופריך למימרא דרומאי מעלי מפרסאי אלמא משמע שאז עדיין היו פרסיים בבבל ולכאורה משמע שאותו מעשה היה אחר מעשה שבכאן ואור'י שהשרים והפקידים היו משתנים והיו פעמים מפרסיים ופעמים מיוונים: דילכון</div>                     </div>                 


lvr: 41
pgn: 117
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דילכון
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דילכון </span>אמרי דילהון היא. </span>פי' הקונטרס התורה היא של בני בבל וקשה בפרק לולב וערבה (סוכה דף מד. ושם ד'ה והא) גבי הא דקאמר ערבה יסוד נביאים היא ושכחום וחזרו ויסדום ופריך מי א'ר יוחנן הכי והא'ר יוחנן דילכון אמרי דילהון הוא ופירש בקונטרס אלמא לא שכחוה בגולה ומאי פירכא היא וכי מפני שהיו בעלי תורה אין יכול להיות ששכחו תורת ערבה ועוד בכמה דוכתין אמר שכחום וחזרו ויסדום ולא פריך עלה הכי ואור'ת כפר'ח שלתלמידיו מבבל שהיו בפניו היה מדבר וה'ק דילכון אמרי רב כהנא שהיה שלכם אמר שערבה דילהון הוא כלומר מנהג של נביאים ופריך אמאי דקאמר התם לעיל תסתיים דרבי יוחנן דאמר יסוד נביאים היא והאמר ר' יוחנן דילכון אמרי דילהון הוא ולשון דילהון משמע ליה מנהג נביאים ולא יסוד נביאים וכן צ'ל בהמגרש (גיטין פד: ושם ד'ה ר'י) גבי ההיא דא'ר יוחנן דילכון אמר הואיל וקנאתו להתגרש בו שלתלמידיו מבבל היה אומר כן על רב כהנא ובקונט' פי' שם דלחזקיה רבו שהיה חולק שם עליו היה אומר כן ואין נראה [לומר] שבשעה שלמד רב כהנא לפני ר' יוחנן היה רבי יוחנן ראש ישיבה בעוד שרבו חזקיה היה בחיים: [ועיין תוספות מנחות כג: ד'ה כי] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 117
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואי </span>לאו אדעתא דכספא אתו. </span>ואע'ג דאמר לעיל נשא ונתן ביד חייב אור'י דשאני שומר שלדעת כן הפקידוהו שיציל עצמו בו אם יבואו עליו אדעתא דכסא דכספא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 117
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אין </span>לך פדיון שבויים גדול מזה. </span>אע'ג דמשמע דהוי אמיד מדלא מפליג כדמפליג לעיל מ'מ הואיל ולא היה לו באותה שעה מה ליתן להם חשיב פדיון שבויים: והלה</div>                     </div>                 


lvr: 41
pgn: 118
dfh: a
trm: אומר איני יודע.
txt:
<span class='five'>אומר איני יודע. </span>פי' אם הפקיד אצלי אבל איני יודע אם החזרתי לך חייב לכ'ע כמו רישא דמתני' ולסיפא דמתני' הוא דמדמה לה בסמוך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>רב </span>נחמן ורבי יוחנן אמרי פטור. </span>וקי'ל כרב נחמן בדיני ופירש בקונטרס דמשביעין אותו שבועת היסת שאין יודע דלא עדיף מאילו היה כופר לגמרי ונראה דסובר בקונטרס כלישנא קמא דרב נחמן דפרק שבועת הדיינין (שבועות מ: ושם מא. ד'ה מאן) דארישא דקתני התם מנה לי בידך אין לך בידי כלום פטור קאמר רב נחמן ומשביעין אותו שבועת היסת אבל איכא דמתני לה אסיפא אמנה לי בידך וא'ל הן למחר א'ל תנהו לי נתתיו לך פטור דדוקא בסיפא דאיכא דררא דממונא קאמר ר'נ דמשביעין אותו שבועת היסת אבל ארישא לא וכן נראה הלכה כלשון הראשון דלישנא קמא סתמא דגמרא קאמר אבל לישנא בתרא רב חביבא הוא דמתני לה ובפ'ק דב'מ (דף ה. ושם ד'ה אין) גבי ההוא רעיא מייתי נמי לישנא קמא דר'נ אבל ר'ת אומר דמספק אין לחייבו שבועה היכא דליכא דררא דממונא כיון שיש ב' לשונות ובפ'ק דב'מ (שם) לאו דוקא נקט לישנא קמא דהא התם איכא דררא דממונא דאתו סהדי דאכיל תרי מינייהו ושמע ר'י שר'ת היה מניח לדיינין לחייב היכא דליכא דררא דממונא רק שהוא לא היה רוצה לדון כן היכא דמודה שחייב לו אלא שטוען לו פרעתי ראה ר'י  (א) ר'ת לחייב שבועה אע'ג דליכא עדים בההיא הודאה והיה יכול לכפור בשעה שטען שפרעתי ואמר דחשיב שפיר דררא דממונא כמו ההיא דנתתיו לך אע'ג דבהך הודאה יש עדים ולפי פשט הלכה משמע דלמאן דמתני אסיפא חשיב לה דררא דממונא משום דאיכא עדים בהודאה שא'ל אתמול הן ואין יכול עתה לכפור ורב האי גאון פי' כמו כן דלא משביעין ליה היכא דליכא דררא דממונא ומיהו משמתינן ליה על תנאי שיהא בשמתא אם הוא חייב ואינו מודה לו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 118
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שלא </span>לדעת מנין נמי לא צריך. </span>והא דאמר ר' אלעזר לעיל בהכונס (ד' נז.) הכל צריכין דעת בעלים חוץ מהשבת אבידה אין צ'ל דפליג אהא אלא יש לפרש הכל צריכין דעת בעלים היכא דהוי לדעת חוץ מהשבת אבידה שאין צריך אפי' הוי לדעת שידוע שאבדה לו אותה אבידה: מאי</div>                     </div>                 


lvr: 41
pgn: 118
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מאי </span>לאו בסלע כו' ובטלה שלא לדעת. </span>סתם כיס רגיל להיות לדעת כיון שעשוי למשמש בכיסו וסתם טלה רגיל להיות שלא לדעת להכי נקט בהא לדעת ובהא שלא לדעת: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 41
pgn: 118
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>חמש
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חמש </span>מבעיא. </span>מפורש במס' שבת בפרק במה אשה (דף ס: ושם ד'ה השתא) גבי שמעתא דסנדל המסומר:  הדרן עלך הגוזל בתרא וסליקא מסכת בבא קמא</div>                     </div>                 


lvr: 41
pgn: 119
dfh: a
txt:
<div class='shastext4'>                         <div style='margin-bottom:3px;width:100%'>119.2</div>                     </div>                 


# michna

lvr: 41
prk: 01
id: 4101
nru: א,א
thu:
  ארבעה אבות נזיקין--השור, והבור, והמבעה, וההבער.  לא הרי השור כהרי המבעה, ולא הרי המבעה כהרי השור; ולא זה וזה, שיש בהן רוח חיים, כהרי האש, שאין בו רוח חיים; ולא זה וזה, שדרכן לילך ולהזיק, כהרי הבור שאין דרכו לילך ולהזיק.  הצד השווה שבהן--שדרכן להזיק, ושמירתן עליך; וכשהזיק, חב המזיק לשלם תשלומי נזק במיטב הארץ


lvr: 41
prk: 01
id: 4101
nru: א,ב
thu:
  כל שחבתי בשמירתו, הכשרתי את נזקו; הכשרתי במקצת נזקו, חבתי בתשלומי נזקו כהכשר כל נזקו.  נכסים שאין בהן מעילה, נכסים שהן של בני ברית, נכסים המיוחדים, ובכל מקום חוץ מרשות המיוחדת למזיק, ורשות הניזק והמזיק--כשהזיק, חב המזיק לשלם תשלומי נזק במיטב הארץ


lvr: 41
prk: 01
id: 4101
nru: א,ג
thu:
  שום כסף, ושווה כסף--בפני בית דין, ועל פי עדים בני חורין בני ברית.  והנשים בכלל הנזק.  והניזק והמזיק בתשלומין


lvr: 41
prk: 01
id: 4101
nru: א,ד
thu:
  חמישה תמין, וחמישה מועדין:  הבהמה אינה מועדת לא ליגח, ולא ליגוף, ולא לישוך, ולא לרבוץ, ולא לבעוט; השן מועדת לאכול את כל הראוי לה, הרגל מועדת לשבר בדרך הילוכה, שור המועד, ושור המזיק ברשות הניזק, והאדם.  הזאב והארי והדוב והנמר והברדלס והנחש, הרי אלו מועדין.  רבי אליעזר אומר, בזמן שהן בני תרבות, אינן מועדין; והנחש מועד לעולם.  מה בין תם למועד--אלא שהתם משלם חצי נזק מגופו, ומועד משלם נזק שלם מן העלייה.


lvr: 41
prk: 02
id: 4102
nru: ב,א
thu:
  כיצד הרגל מועדת לשבר כדרך הילוכה:  הבהמה מועדת להלך כדרכה ולשבר.  הייתה מבעטת, או שהיו צרורות מנתזין מתחת רגליה ושיברה את הכלים--משלם חצי נזק.  דרסה על הכלי ושיברתו, ונפל על כלי אחר ושיברו--על הראשון, משלם נזק שלם; ועל האחרון, משלם חצי נזק.  התרנגולין, מועדין להלך כדרכן ולשבר; היה דליל קשור ברגלו, או שהיה מחדס ושיבר את הכלים--משלם חצי נזק


lvr: 41
prk: 02
id: 4102
nru: ב,ב
thu:
  כיצד השן מועדת לאכול את הראוי לה:  הבהמה מועדת לאכול פירות או ירקות.  אכלה כסות או כלים, משלם חצי נזק.  במה דברים אמורים, ברשות הניזק.  אבל ברשות הרבים, פטור; ואם נהנית, משלם מה שנהנית.  כיצד משלם מה שנהנית:  אכלה מתוך הרחבה, משלם מה שנהנית; מצידי הרחבה, משלם מה שהזיקה.  מפתח החנות, משלם מה שנהנית; מתוך החנות, משלם מה שהזיקה


lvr: 41
prk: 02
id: 4102
nru: ב,ג
thu:
  הכלב והגדי שקפצו מראש הגג, ושיברו את הכלים--משלמין נזק שלם, מפני שהן מועדין.  כלב שנטל את החררה, והלך לו לגדיש, אכל את החררה, והדליק את הגדיש--על החררה, משלם נזק שלם; ועל הגדיש, משלם חצי נזק


lvr: 41
prk: 02
id: 4102
nru: ב,ד
thu:
  איזה הוא תם, ואיזה הוא מועד:  מועד, שהעידו בו שלושה ימים; ותם, משיחזור בו שלושה ימים, דברי רבי יהודה.  רבי מאיר אומר, מועד, שהעידו בו שלושה פעמים; ותם, שיהיו התינוקות ממשמשין בו


lvr: 41
prk: 02
id: 4102
nru: ב,ה
thu:
  שור המזיק ברשות הניזק כיצד:  נגח, נגף, נשך, רבץ, בעט--ברשות הרבים, משלם חצי נזק.  ברשות הניזק--רבי טרפון אומר, משלם נזק שלם; וחכמים אומרים, חצי נזק.  אמר להם רבי טרפון, מה אם במקום שהקל על השן ועל הרגל ברשות הרבים, שהוא פטור, החמיר עליהן ברשות הניזק, לשלם נזק שלם--מקום שהחמיר על הקרן ברשות הרבים, לשלם חצי נזק, אינו דין שנחמיר עליו ברשות הניזק, לשלם נזק שלם.  אמרו לו, דייו לבוא מן הדין להיות כנידון:  מה ברשות הרבים חצי נזק, אף ברשות הניזק חצי נזק.  אמר להם, אני לא אדון קרן מקרן, ואני אדון קרן מרגל:  ומה אם במקום שהקל על השן ועל הרגל ברשות הרבים, החמיר בקרן--מקום שהחמיר עליהן ברשות הניזק, אינו דין שנחמיר בקרן.  אמרו לו, דייו לבוא מן הדין להיות כנידון:  מה ברשות הרבים חצי נזק, אף ברשות הניזק חצי נזק


lvr: 41
prk: 02
id: 4102
nru: ב,ו
thu:
  אדם מועד לעולם--בין שוגג בין מזיד, בין ער בין ישן.  סימא את עין חברו, ושיבר את הכלים--משלם נזק שלם.


lvr: 41
prk: 03
id: 4103
nru: ג,א
thu:
  המניח את הכד ברשות הרבים, ובא אחר ונתקל בה ושיברה--פטור; ואם הוזק בה, בעל החבית חייב בנזקו.  נשברה כדו ברשות הרבים, והוחלק אחר במים, או שלקה בחרסיה--חייב.  רבי יהודה אומר, במתכוון, חייב; ושאינו מתכוון, פטור


lvr: 41
prk: 03
id: 4103
nru: ג,ב
thu:
  השופך מים ברשות הרבים, והוזק בהן אחר--חייב בנזקו.  המצניע את הקוץ, ואת הזכוכית, והגודר את גדרו בקוצים, וגדר שנפל לרשות הרבים, והוזק בהן אחר--חייב בנזקו


lvr: 41
prk: 03
id: 4103
nru: ג,ג
thu:
  המוציא את תבנו ואת קשו לרשות הרבים לזבלין, והוזק בהן אחר--חייב בנזקו; וכל הקודם בהן, זכה.  רבן שמעון בן גמליאל אומר, כל המקלקלין ברשות הרבים, והזיקו--חייבין לשלם; וכל הקודם בהן, זכה.  ההופך את הגלל לרשות הרבים, והוזק בה אחר--חייב בנזקו


lvr: 41
prk: 03
id: 4103
nru: ג,ה
thu:
  זה בא בחביתו, וזה בא בקורתו, נשברה כדו של זה בקורתו של זה--פטור, שלזה רשות להלך ולזה רשות להלך.  היה בעל הקורה ראשון, ובעל החבית אחרון--נשברה חבית בקורה, פטור; אם עמד בעל הקורה, חייב; אם אמר לו לבעל החבית, עמוד--פטור.  היה בעל החבית ראשון, ובעל הקורה אחרון--נשברה חבית בקורה, חייב; אם עמד בעל החבית, פטור; אם אמר לבעל הקורה, עמוד--חייב.  וכן זה בא בנרו, וזה בא בפשתנו


lvr: 41
prk: 03
id: 4103
nru: ג,ו
thu:
  שניים שהיו מהלכין ברשות הרבים, אחד רץ ואחד מהלך, או שהיו שניהם רצין, והזיקו זה את זה--שניהן פטורין


lvr: 41
prk: 03
id: 4103
nru: ג,ז
thu:
  המבקע ברשות היחיד, והזיק ברשות הרבים, ברשות הרבים, והזיק ברשות היחיד, ברשות היחיד, והזיק ברשות היחיד אחר--חייב


lvr: 41
prk: 03
id: 4103
nru: ג,ח
thu:
  שני שוורים תמין שחבלו זה בזה, משלמין במותר חצי נזק; שניהם מועדין, משלמין במותר נזק שלם.  אחד תם ואחד מועד--מועד בתם, משלם במותר נזק שלם; ותם במועד, משלם במותר חצי נזק.  וכן שני אנשים שחבלו זה בזה, משלמין במותר נזק שלם; אדם במועד ומועד באדם, משלם במותר נזק שלם.  אדם בתם ותם באדם--אדם בתם, משלם במותר נזק שלם; ותם באדם, משלם במותר חצי נזק.  רבי עקיבה אומר, אף תם שחבל באדם, משלם במותר נזק שלם


lvr: 41
prk: 03
id: 4103
nru: ג,ט
thu:
  שור שווה מנה שנגח לשור שווה מאתיים, ואין הנבילה יפה כלום--נוטל את השור.  שור שווה מאתיים שנגח לשור שווה מאתיים, ואין הנבילה יפה כלום--אמר רבי מאיר, על זה נאמר "ומכרו את השור החי, וחצו את כספו" (שמות כא,לה).  אמר לו רבי יהודה, וכן הלכה, קיימת "ומכרו את השור החי, וחצו את כספו"; ולא קיימת "וגם את המת, יחצון" (שם).  ואיזה:  זה שור שווה מאתיים שנגח לשור שווה מאתיים, והנבילה יפה חמישים זוז--זה נוטל חצי החי וחצי המת, וזה נוטל חצי החי וחצי המת


lvr: 41
prk: 03
id: 4103
nru: ג,י
thu:
  יש חייב על מעשה שורו, ופטור על מעשה עצמו; חייב על מעשה עצמו, ופטור על מעשה שורו:  שורו שבייש, פטור; והוא שבייש, חייב.  שורו שסימא את עין עבדו, והפיל את שינו--פטור; והוא שסימא את עין עבדו, והפיל את שינו--חייב.  שורו שחבל באביו ובאימו, חייב; והוא שחבל באביו ובאימו, פטור.  שורו שהדליק את הגדיש בשבת, חייב; והוא שהדליק את הגדיש בשבת, פטור--מפני שהוא נידון בנפשו


lvr: 41
prk: 03
id: 4103
nru: ג,יא
thu:
  שור שהיה רודף אחר שור אחר, והוזק--זה אומר שורך הזיק, וזה אומר לא כי, אלא בסלע לקה--המוציא מחברו, עליו הראיה.  היו שניים רודפין אחר אחד, זה אומר שורך הזיק, וזה אומר שורך הזיק--שניהם פטורין; ואם היו שניהם של איש אחד, חייבין.  היה אחד גדול ואחד קטן, הניזק אומר גדול הזיק, והמזיק אומר לא כי, אלא קטן הזיק, אחד תם ואחד מועד, הניזק אומר מועד הזיק, והמזיק אומר לא כי, אלא תם הזיק--המוציא מחברו, עליו הראיה.  היו הניזוקין שניים, אחד גדול ואחד קטן, וכן המזיקין שניים אחד גדול ואחד קטן, הניזק אומר גדול הזיק את הגדול וקטן את הקטן, והמזיק אומר לא כי, אלא קטן את הגדול וגדול את הקטן, אחד תם ואחד מועד, הניזק אומר מועד הזיק את הגדול ותם את הקטן, והמזיק אומר לא כי, אלא תם את הגדול ומועד את הקטן--המוציא מחברו, עליו הראיה.


lvr: 41
prk: 04
id: 4104
nru: ד,א
thu:
  שור שנגח לארבעה חמישה שוורים זה אחר זה, זה אחר זה--ישלם לאחרון שבהם; ואם יש בו מותר, יחזיר לשלפניו; ואם יש בו מותר, לשלפני פניו.  והאחרון אחרון נשכר, דברי רבי מאיר.  רבי שמעון אומר, שור שווה מאתיים שנגח לשור שווה מאתיים, ואין הנבילה יפה כלום--זה נוטל מנה, וזה נוטל מנה.  חזר ונגח שור אחר שווה מאתיים, האחרון נוטל מנה; ושלפניו, זה נוטל חמישים זוז וזה נוטל חמישים זוז.  חזר ונגח לשור אחר שווה מאתיים, האחרון נוטל מנה; ושלפניו, חמישים זוז; ושניים הראשונים, דינרי זהב


lvr: 41
prk: 04
id: 4104
nru: ד,ב
thu:
  שור שהוא מועד למינו, ואינו מועד לשאינו מינו, מועד לאדם, ואינו מועד לבהמה, מועד לקטנים, ואינו מועד לגדולים--למין שהוא מועד לו, משלם נזק שלם; ולמין שאינו מועד לו, משלם חצי נזק.  אמרו לפני רבי יהודה, והרי הוא מועד בשבתות, ואינו מועד בימות החול.  אמר להם, בשבתות, משלם נזק שלם; ובימות החול, משלם חצי נזק.  ומאימתיי הוא תם, משיחזור בו שלושה ימי שבתות


lvr: 41
prk: 04
id: 4104
nru: ד,ג
thu:
  שור של ישראל שנגח לשור של הקדש, ושל הקדש שנגח לשור של ישראל--פטור:  שנאמר "שור ריעהו" (שמות כא,לה), ולא שור הקדש.  שור של ישראל שנגח לשור של נוכרי, פטור; ושל נוכרי שנגח לשור של ישראל--בין תם ובין מועד, משלם נזק שלם


lvr: 41
prk: 04
id: 4104
nru: ד,ד
thu:
  שור של פיקח שנגח לשור חירש שוטה וקטן, חייב; ושור חירש שוטה וקטן שנגח לשור של פיקח, פטור.  שור חירש שוטה וקטן שנגחו--מעמידין להן אפטרופין, ומעידין עליהן בפני אפטרופין.  נתפקח החירש, נשתפה השוטה, הגדיל הקטן--חזר לתומתו, דברי רבי מאיר; רבי יוסי אומר, הרי הוא כחזקתו.  שור האצטדין, אינו חייב מיתה--שנאמר "כי ייגח" (שמות כא,כח), לא שיגיחוהו


lvr: 41
prk: 04
id: 4104
nru: ד,ה
thu:
  שור שנגח את האדם, ומת--מועד, משלם את הכופר; ותם, פטור מן הכופר.  זה וזה, חייבין מיתה.  וכן בבן או בבת.  נגח עבד או אמה--נותן שלושים סלע, בין שהוא יפה מאה מנה בין שאינו יפה אלא דינר זהב


lvr: 41
prk: 04
id: 4104
nru: ד,ו
thu:
  שור שהיה מתחכך בכותל, ונפל על האדם ומת--נתכוון להרוג את הבהמה, והרג את האדם, לנוכרי, והרג בן ישראל, לנפלים, והרג את בן קיימה--פטור


lvr: 41
prk: 04
id: 4104
nru: ד,ז
thu:
  שור האישה, שור היתומים, שור האפטרופין, שור המדבר, שור ההקדש, שור גר שמת ואין לו יורשין--הרי אלו חייבין מיתה.  רבי יהודה אומר, שור המדבר, שור ההקדש, שור גר שמת ואין לו יורשין--פטורים מן המיתה, מפני שאין להם בעלים


lvr: 41
prk: 04
id: 4104
nru: ד,ח
thu:
  שור שהיה יוצא להיסקל, והקדישו בעליו--אינו מוקדש; ואם שחטו, בשרו אסור.  ואם עד שלא נגמר דינו, והקדישו בעליו--מוקדש; ואם שחטו, בשרו מותר


lvr: 41
prk: 04
id: 4104
nru: ד,ט
thu:
  מסרו לשומר חינם, ולשואל, לנושא שכר, ולשוכר--נכנסו תחת הבעלים:  יצא והזיק--מועד, משלם נזק שלם; ותם, משלם חצי נזק.  קשרו בעליו במוסרה, ונעל בפניו כראוי, ויצא והזיק--אחד תם ואחד מועד, חייב, דברי רבי מאיר.  רבי יהודה אומר, תם, חייב; ומועד, פטור--שנאמר "ולא ישמרנו, בעליו" (שמות כא,לו), שמור הוא זה.  רבי אליעזר אומר, אין לו שמירה אלא סכין.


lvr: 41
prk: 05
id: 4105
nru: ה,א
thu:
  שור שנגח את הפרה, ונמצא עוברה בצידה, ואין ידוע אם עד שלא נגחה ילדה, ואם משנגחה ילדה--משלם חצי נזק לפרה, ורביע לוולד.  וכן פרה שנגחה את השור, ונמצא ולדה בצידה, ואין ידוע אם עד שלא נגחה ילדה, ואם משנגחה ילדה--משלם חצי נזק מן הפרה, ורביע מן הוולד


lvr: 41
prk: 05
id: 4105
nru: ה,ב
thu:
  הקדר שהכניס קדירותיו לחצר בעל הבית שלא ברשות, ושיברתן בהמתו של בעל החצר--פטור; ואם הוזקה בהן, בעל הקדירות חייב.  ואם הכניס ברשות, בעל החצר חייב.  הכניס פירותיו לחצר בעל הבית שלא ברשות--אכלתן בהמתו של בעל הבית, פטור; ואם הוזקה בהן, בעל הפירות חייב.  אם הכניס ברשות, בעל החצר חייב


lvr: 41
prk: 05
id: 4105
nru: ה,ג
thu:
  הכניס שורו לחצר בעל הבית שלא ברשות--נגחו שורו של בעל הבית, או שנשכו כלבו של בעל הבית--פטור; נגח הוא לשורו של בעל הבית, חייב.  נפל לבור, והבאיש את מימיו--חייב; היה אביו או בנו בתוכו, משלם את הכופר.  אם הכניס ברשות, בעל החצר חייב; רבי אומר, בכולם, עד שיקבל עליו בעל הבית לשמור


lvr: 41
prk: 05
id: 4105
nru: ה,ד
thu:
  שור שהיה מתכוון לחברו, והכה את האישה ויצאו ילדיה--פטור מדמי ולדות; אדם שהיה מתכוון לחברו, והכה את האישה ויצאו ילדיה--משלם דמי ולדות.  כיצד משלם דמי ולדות:  שמין את האישה כמה הייתה יפה עד שלא ילדה, וכמה היא יפה משילדה.  אמר רבן שמעון בן גמליאל, אם כן, משהאישה יולדת, היא משבחת:  אלא שמין את הוולדות כמה הן יפין, ונותנין לבעל; אם אין לה בעל, נותן ליורשין.  הייתה שפחה, ונשתחררה, או גיורת--פטור


lvr: 41
prk: 05
id: 4105
nru: ה,ה
thu:
  החופר בור ברשות הרבים, ונפל לתוכו שור או חמור ומת--חייב.  אחד החופר בור ושיח ומערה, חריצין ונעיצין.  אם כן, למה נאמר "בור" (שמות כא,לג):  אלא מה הבור שהוא כדי להמית, עד עשרה טפחים--אף כל דבר שהוא כדי להמית, עד עשרה טפחים.  היו פחותים מעשרה טפחים, ונפל לתוכו שור או חמור ומת--פטור; ואם הוזק בו, חייב.  החופר בור ברשות היחיד, ופתחו לרשות הרבים, ברשות הרבים, ופתחו לרשות היחיד, ברשות היחיד, ופתחו לרשות היחיד אחר--חייב


lvr: 41
prk: 05
id: 4105
nru: ה,ו
thu:
  בור של שני שותפין--עבר עליו הראשון ולא כיסהו, השני ולא כיסהו--הראשון חייב; כיסהו הראשון, ובא השני ומצאו מגולה ולא כיסהו--השני חייב.  כיסהו כראוי, ונפל לתוכו שור או חמור ומת--פטור; לא כיסהו כראוי, ונפל לתוכו שור או חמור ומת--חייב.  נפל לפניו מקול הכרייה, חייב; לאחריו מקול הכרייה, פטור.  נפל לתוכו שור וכליו, ונשתברו, חמור וכליו, ונתקרעו--חייב על הבהמה, ופטור על הכלים.  נפל לתוכו שור חירש שוטה וקטן, חייב; בן או בת, עבד או אמה--פטור


lvr: 41
prk: 05
id: 4105
nru: ה,ז
thu:
  אחד השור ואחד כל בהמה לנפילת הבור, ולהפרשת הר סיניי, ולתשלומי כפל, ולהשיב אבידה, לפריקה, ולחסימה, ולכלאיים, ולשבת; וכן חיה ועוף, כיוצא בהן.  אם כן, למה נאמר "שור, או חמור" (שמות כא,לג), אלא שדיבר הכתוב בהווה.


lvr: 41
prk: 06
id: 4106
nru: ו,א
thu:
  הכונס צאן לדיר--אם נעל בפניה כראוי, ויצאה והזיקה--פטור; ואם לא נעל בפניה כראוי, ויצאה והזיקה--חייב.  נפרצה בלילה, או שפרצוה ליסטים, ויצאה והזיקה--פטור; הוציאוה ליסטים, הליסטים חייבים


lvr: 41
prk: 06
id: 4106
nru: ו,ב
thu:
  הניחה בחמה, או שמסרה לחירש שוטה וקטן, ויצאה והזיקה--חייב; מסרה לרועה, נכנס הרועה תחתיו.  נפלה לגינה, ונהנית--משלם מה שנהנית; ירדה כדרכה, והזיקה--משלם מה שהזיקה.  כיצד משלם מה שהזיקה:  שמין בית סאה באותה שדה--כמה הייתה יפה, וכמה היא יפה.  רבי שמעון אומר, אם אכלה פירות גמורים, משלם פירות גמורים--אם סאה סאה, ואם סאתיים סאתיים


lvr: 41
prk: 06
id: 4106
nru: ו,ג
thu:
  המגדיש בתוך שדה חברו שלא ברשות, אכלתן בהמתו של בעל השדה--פטור; אם הוזקה בהן, בעל הגדיש חייב.  ואם הגדיש ברשות, בעל השדה חייב


lvr: 41
prk: 06
id: 4106
nru: ו,ד
thu:
  השולח את הבעירה ביד חירש שוטה וקטן--פטור מדיני אדם, וחייב בדיני שמיים; שלחה ביד הפיקח, הפיקח חייב.  אחד מביא את האור, ואחד מביא את העצים--המביא את העצים חייב; אחד הביא את העצים, ואחד הביא את האור--המביא את האור חייב.  בא אחר וליבה, המלבה חייב; ליבתו הרוח, הרי כולן פטורין


lvr: 41
prk: 06
id: 4106
nru: ו,ה
thu:
  השולח את הבעירה, ואכלה עצים או אבנים או עפר--חייב, שנאמר "כי תצא אש ומצאה קוצים, ונאכל גדיש, או הקמה" (שמות כב,ה).  עברה גדר שהוא גבוה ארבע אמות, או דרך הרבים, או נהר--פטור


lvr: 41
prk: 06
id: 4106
nru: ו,ו
thu:
  המדליק בתוך שלו, עד כמה תעבור הדליקה:  רבי אלעזר בן עזריה אומר, רואין אותה כאילו היא באמצע בית כור; רבי אליעזר אומר, שש עשרה אמה, כדרך הרבים; רבי עקיבה אומר, חמישים אמה.  רבי שמעון אומר, "שלם ישלם, המבעיר את הבעירה" (שמות כב,ה), הכול לפי הדליקה


lvr: 41
prk: 06
id: 4106
nru: ו,ז
thu:
  [ה] המדליק את הגדיש, והיו בו כלים--רבי יהודה אומר, ישלם כל מה שבתוכו; וחכמים אומרים, אינו משלם אלא גדיש של חיטים או גדיש של שעורים.  היה גדי כפות לו, ועבד סמוך לו, ונשרף עימו--חייב; עבד כפות לו, וגדי סמוך לו, ונשרף עימו--פטור.  מודים חכמים לרבי יהודה במדליק את הבירה, שהוא משלם כל מה שבתוכה, שכן דרך בני אדם להניח בבתים


lvr: 41
prk: 06
id: 4106
nru: ו,ח
thu:
  [ו] גץ היוצא מתחת הפטיש, ויצא והזיק--חייב.  גמל שהוא טעון פשתן, ועובר ברשות הרבים, ונכנסה פשתנו לתוך החנות, ודלקה בנרו של חנווני, והדליק את הבירה--בעל הגמל חייב; הניח חנווני נרו מבחוץ, החנווני חייב.  רבי יהודה אומר, בנר חנוכה, פטור.


lvr: 41
prk: 07
id: 4107
nru: ז,א
thu:
  מרובה מידת תשלומי כפל, ממידת תשלומי ארבעה וחמישה:  שמידת תשלומי כפל נוהגת בדבר שיש בו רוח חיים, ובדבר שאין בו רוח חיים; ומידת תשלומי ארבעה וחמישה אינה נוהגת אלא בשור ובשה בלבד, שנאמר "כי יגנוב איש שור או שה, וטבחו או מכרו--חמישה בקר, ישלם תחת השור, וארבע צאן, תחת השה" (שמות כא,לז).  אין הגונב מאחר הגנב, משלם תשלומי כפל; לא הטובח ולא המוכר מאחר הגנב, משלם תשלומי ארבעה וחמישה


lvr: 41
prk: 07
id: 4107
nru: ז,ב
thu:
  גנב על פי שניים, וטבח ומכר על פיהם או על פי שניים אחרים--משלם תשלומי ארבעה וחמישה.  גנב ומכר בשבת, גנב ומכר לעבודה זרה, גנב וטבח ביום הכיפורים, גנב משל אביו וטבח ומכר ואחר כך מת אביו, גנב וטבח ואחר כך הקדיש--משלם תשלומי ארבעה וחמישה.  גנב וטבח לרפואה ולכלבים, השוחט ונמצא טריפה, השוחט חולין בעזרה--משלם תשלומי ארבעה וחמישה; רבי שמעון פוטר בשני אלו


lvr: 41
prk: 07
id: 4107
nru: ז,ג
thu:
  גנב על פי שניים, וטבח ומכר על פיהם, ונמצאו זוממין--משלמין לו את הכול.  גנב על פי שניים, וטבח ומכר על פי שניים אחרים, אלו ואלו נמצאו זוממין--הראשונים משלמין תשלומי כפל, והאחרונים משלמין תשלומי שלושה; נמצאו האחרונים זוממין--הוא משלם תשלומי כפל, והן משלמין תשלומי שלושה.  אחד מן האחרונים זומם, בטלה עדות שנייה; אחד מן הראשונים זומם, בטלה כל העדות--שאם אין גניבה, אין טביחה ואין מכירה.  [ד] גנב על פי שניים, וטבח ומכר על פי עד אחד, או על פי עצמו--משלם תשלומי כפל, ואינו משלם תשלומי ארבעה וחמישה


lvr: 41
prk: 07
id: 4107
nru: ז,ד
thu:
  גנב וטבח בשבת, גנב וטבח לעבודה זרה, גנב משל אביו ומת אביו ואחר כך טבח ומכר, גנב והקדיש ואחר כך טבח ומכר--משלם תשלומי כפל, ואינו משלם תשלומי ארבעה וחמישה.  רבי שמעון אומר, קודשים שהוא חייב באחריותן, משלם תשלומי ארבעה וחמישה; ושאינו חייב באחריותן, פטור


lvr: 41
prk: 07
id: 4107
nru: ז,ה
thu:
  מכרו חוץ מאחד ממאה בו, או שהייתה לו בו שותפות, השוחט ונתנבלה בידו, והנוחר, והמעקר--משלם תשלומי כפל, ואינו משלם תשלומי ארבעה וחמישה.  גנב ברשות הבעלים וטבח ומכר חוץ מרשותן, או שגנב חוץ מרשותן וטבח ומכר ברשותן, או שגנב וטבח ומכר חוץ מרשותן--משלם תשלומי ארבעה וחמישה; ואם גנב וטבח ומכר ברשותן, פטור


lvr: 41
prk: 07
id: 4107
nru: ז,ו
thu:
  היה מושכו ויוצא, ומת ברשות הבעלים--פטור; הגביהו או שהוציאו חוץ מרשות הבעלים, ומת--חייב.  נתנו לבכורת בנו, לבעל חובו, לשומר חינם, ולשואל, לנושא שכר, ולשוכר, והיה מושכו ויוצא, ומת ברשות הבעלים--פטור; הגביהו או שהוציאו מרשות הבעלים, ומת--חייב


lvr: 41
prk: 07
id: 4107
nru: ז,ז
thu:
  אין מגדלין בהמה דקה בארץ ישראל; אבל מגדלין בסוריה, ובמדברות שבארץ ישראל.  אין מגדלין תרנגולין בירושלים, מפני הקודשים; ולא כוהנים בארץ ישראל, מפני הטהרות.  לא יגדל ישראל חזירים, בכל מקום.  לא יגדל אדם את הכלב, אלא אם כן היה קשור בשלשלת.  אין פורסין נשבין ליונים, אלא אם כן היה רחוק מן היישוב שלושים ריס.


lvr: 41
prk: 08
id: 4108
nru: ח,א
thu:
  החובל בחברו, חייב עליו משום חמישה דברים--בנזק, בצער, בריפוי, בשבת, ובבושת.  בנזק כיצד:  סימא את עינו, קטע את ידו, שיבר את רגלו--רואין אותו כאילו הוא עבד נמכר, כמה היה יפה וכמה הוא יפה.  בצער:  כוויו בשפוד או במסמר, אפילו על ציפורנו, מקום שאינו עושה חבורה--אומרים כמה אדם כיוצא בזה רוצה ליטול, להיות מצטער כך.  ריפוי:  הכהו, חייב לרפאותו.  עלו בו צמחין--אם מחמת המכה, חייב; ושלא מחמת המכה, פטור.  חייתה ונסתרה, חייתה ונסתרה--חייב לרפאותו; חייתה כל צורכה, אינו חייב לרפאותו.  שבת:  רואין אותו כאילו הוא שומר קישואין, שכבר נתנו לו דמי ידו ודמי רגלו.  בושת:  הכול לפי המבייש, והמתבייש.  המבייש את הערום, המבייש את הסומא, והמבייש את הישן--חייב; וישן שבייש, פטור.  נפל מן הגג, והזיק ובייש--חייב על הנזק ופטור על הבושת:  שנאמר "ושלחה ידה, והחזיקה במבושיו" (דברים כה,יא)--אינו חייב על הבושת, עד שיהא מתכוון


lvr: 41
prk: 08
id: 4108
nru: ח,ב
thu:
  זה חומר באדם מבשור, וחומר שוב באדם מבשור--שהאדם משלם את הנזק, ומשלם דמי ולדות; ושור אינו משלם אלא הנזק, ופטור מדמי ולדות


lvr: 41
prk: 08
id: 4108
nru: ח,ג
thu:
  המכה אביו ואימו ולא עשה בהן חבורה, החובל בחברו ביום הכיפורים--חייב בכולם.  החובל בעבד עברי, חייב בכולם--חוץ מן השבת, בזמן שהוא שלו.  החובל בעבד כנעני של אחרים, חייב בכולם; רבי יהודה אומר, אין לעבדים בושת


lvr: 41
prk: 08
id: 4108
nru: ח,ד
thu:
  חירש שוטה וקטן, העבד, והאישה--פגיעתן רעה.  החובל בהן, חייב.  והם שחבלו באחרים--פטורים, אבל משלמין לאחר זמן:  נתגרשה האישה, ונשתחרר העבד--חייבין לשלם


lvr: 41
prk: 08
id: 4108
nru: ח,ה
thu:
  המכה אביו ואימו ועשה בהן חבורה, החובל בחברו בשבת--פטור מכולם, מפני שהוא נידון בנפשו.  והחובל בעבד כנעני שלו, פטור מכלום


lvr: 41
prk: 08
id: 4108
nru: ח,ו
thu:
  התוקע לחברו, נותן לו סלע; רבי יהודה אומר משום רבי יוסי הגלילי, מנה.  סטרו, נותן לו מאתיים זוז.  לאחר ידו, נותן לו ארבע מאות זוז.  צרם באוזנו, תלש בשערו, רקק והגיע בו הרוק, העביר טליתו ממנו, ופרע ראשה של אישה--נותן ארבע מאות זוז.  הכול לפי כבודו.  אמר רבי עקיבה, אפילו עניים שבישראל--רואין אותן כאילו הן בני חורין שירדו מנכסיהן, שהן בני אברהם יצחק ויעקוב.  מעשה באחד שפרע ראשה של אישה, ובאת לפני רבי עקיבה, וחייבו ליתן לה ארבע מאות זוז.  אמר לו, רבי, תן לי זמן, ונתן לו.  שימרה עומדת על פתח חצרה, ושיבר את הפך לפניה, ובו איסר שמן; וגלתה את ראשה, והייתה מטפחת ומנחת על ראשה.  והעמיד לה עדים, ובא לפני רבי עקיבה; אמר לו, רבי, לזו אני נותן ארבע מאות זוז.  אמר לו, לא אמרת כלום:  שהחובל בעצמו--אף על פי שאינו רשאי, פטור; ואחרים שחבלו בו, חייבין.  הקוצץ את נטיעותיו--אף על פי שאינו רשאי, פטור; ואחרים שקצצו את נטיעותיו, חייבין


lvr: 41
prk: 08
id: 4108
nru: ח,ז
thu:
  אף על פי שהוא נותן לו, אינו נמחל לו, עד שיבקש ממנו, שנאמר "ועתה, השב אשת האיש כי נביא הוא, ויתפלל בעדך, וחיה" (בראשית כ,ז).  ומניין שלא יהא המוחל אכזרי, שנאמר "ויתפלל אברהם, אל האלוהים" (בראשית כ,יז).  האומר סמא את עיני, קטע את ידי, שבר את רגלי--חייב; על מנת פטור, חייב.  קרע את כסותי, ושבר את כדי--חייב; על מנת פטור, פטור.  עשה כן לאיש פלוני, על מנת פטור--חייב, בין בגופו בין בממונו.


lvr: 41
prk: 09
id: 4109
nru: ט,א
thu:
  הגוזל עצים ועשאן כלים, צמר ועשאן בגדים--משלם כשעת הגזילה.  גזל פרה מעוברת וילדה, ורחל טעונה וגזזה--משלם דמי פרה העומדת לילד, ודמי רחל טעונה להיגזז.  גזל פרה ועברה אצלו וילדה, רחל ונטענה אצלו וגזזה--משלם כשעת הגזילה.  זה הכלל--כל הגזלנין, משלמין כשעת הגזילה


lvr: 41
prk: 09
id: 4109
nru: ט,ב
thu:
  גזל בהמה והזקינה, עבדים והזקינו--משלם כשעת הגזילה; רבי מאיר אומר, יאמר לו בעבדים, הרי עבדך לפניך.  גזל מטבע ונסדק, פירות והרקיבו, יין והחמיץ--משלם כשעת הגזילה.  מטבע ונפסל, תרומה ונטמאת, חמץ ועבר עליו הפסח, בהמה ונעברה בה עבירה, או שנפסלה מעל גבי המזבח, או שהייתה יוצאה ליסקל--אומר לו, הרי שלך לפניך


lvr: 41
prk: 09
id: 4109
nru: ט,ג
thu:
  נתן לאומנין לתקן, וקילקלו--חייבין לשלם.  נתן לחרש שידה תיבה ומגדל לתקן, וקילקל--חייב לשלם.  הבנאי שקיבל עליו את הכותל לסותרו, ושיבר את האבנים או שהזיק--חייב לשלם.  היה סותר מצד זה, ונפל מצד אחר--פטור; ואם מחמת המכה, חייב


lvr: 41
prk: 09
id: 4109
nru: ט,ד
thu:
  הנותן צמר לצבע, והקדיחתו יורה--נותן לו דמי צמרו.  צבעו כעור--אם השבח יתר על היציאה, נותן לו את ההוצאה; ואם ההוצאה יתרה על השבח, נותן לו את השבח.  לצבוע לו אדום וצבעו שחור, שחור וצבעו אדום--רבי מאיר אומר, נותן לו דמי צמרו.  רבי יהודה אומר, אם השבח יתרה על ההוצאה, נותן לו את ההוצאה; ואם ההוצאה יתרה על השבח, נותן לו את השבח


lvr: 41
prk: 09
id: 4109
nru: ט,ה
thu:
  הגוזל את חברו שווה פרוטה, ונשבע לו--יוליכנו אחריו, אפילו למדיי.  לא ייתן לא לבנו ולא לשלוחו, אבל נותן הוא לשלוח בית דין.  ואם מת, יחזיר ליורשיו


lvr: 41
prk: 09
id: 4109
nru: ט,ו
thu:
  נתן לו את הקרן, ולא נתן לו את החומש, מחל לו על הקרן, ולא מחל לו על החומש, מחל לו על זה ועל זה, חוץ מפחות שווה פרוטה בקרן--אינו צריך לילך אחריו.  נתן לו את החומש, ולא נתן לו את הקרן, מחל לו על החומש, ולא מחל לו על הקרן, מחל לו על זה ועל זה, חוץ משווה פרוטה בקרן--הרי זה צריך לילך אחריו


lvr: 41
prk: 09
id: 4109
nru: ט,ז
thu:
  נתן לו את הקרן, ונשבע לו על החומש--הרי זה משלם חומש על חומש, עד שיתמעט הקרן משווה פרוטה.  וכן "בפיקדון, או בתשומת יד או בגזל, או, עשק את עמיתו.  או מצא אבידה וכיחש בה, ונשבע על שקר" (ויקרא ה,כא-כב)--הרי זה משלם קרן, וחומש, ואשם


lvr: 41
prk: 09
id: 4109
nru: ט,ח
thu:
  איכן פקדוני, ואמר לו אבד, משביעך אני, ואמר אמן, והעדים מעידין אותו, שאכלו--משלם את הקרן; ואם הודה מעצמו--משלם קרן, וחומש, ואשם


lvr: 41
prk: 09
id: 4109
nru: ט,ט
thu:
  [ח] איכן פקדוני, ואמר לו נגנב, משביעך אני, ואמר אמן, והעדים מעידים אותו, שגנבו--משלם תשלומי כפל; ואם הודה מעצמו--משלם קרן, וחומש, ואשם


lvr: 41
prk: 09
id: 4109
nru: ט,י
thu:
  [ט] הגוזל אביו ונשבע לו, ומת--הרי זה משלם קרן וחומש לבניו או לאחיו.  ואם אינו רוצה, או שאין לו--לווה, ובעלי החוב באים ונפרעים


lvr: 41
prk: 09
id: 4109
nru: ט,יא
thu:
  [י] האומר לבנו, קונם שאי אתה נהנה לי--אם מת, יירשנו.  בחייו ובמותו--אם מת, לא יירשנו; וייתן לבניו ולאחיו.  ואם אינו רוצה, או שאין לו--לווה, ובעלי החוב באים ונפרעים


lvr: 41
prk: 09
id: 4109
nru: ט,יב
thu:
  [יא] הגוזל את הגר ונשבע לו, ומת--הרי זה משלם קרן וחומש לכוהנים, ואשם למזבח:  שנאמר "ואם אין לאיש גואל, להשיב האשם אליו . . ." (במדבר ה,ח).  היה מעלה את הכסף ואת האשם, ומת--הכסף יינתן לבניו; והאשם ירעה עד שיסתאב, ויימכר וייפלו דמיו לנדבה.  [יב] נתן את הכסף לאנשי משמר, ומת--אין היורשין יכולין להוציא מידם, שנאמר "איש אשר ייתן לכוהן, לו יהיה" (במדבר ה,י)


lvr: 41
prk: 09
id: 4109
nru: ט,יג
thu:
  נתן את הכסף ליהויריב, ואשם לידעיה--יצא.  אשם ליהויריב, וכסף לידעיה--אם קיים האשם, יקריבוהו בני ידעיה; ואם לאו, יחזור ויביא אשם אחר:  שהמביא גזלו, עד שלא יביא אשמו--יצא; אשמו, עד שלא יביא גזלו--לא יצא.  נתן את הקרן, ולא נתן את החומש--אין החומש מעכב.


lvr: 41
prk: 10
id: 4110
nru: י,א
thu:
  הגוזל ומאכיל את בניו, והמניח לפניהם--פטורין מלשלם; אם היה דבר שיש לו אחריות, חייבין לשלם.  אין פורטין לא מתיבת מוכסין, ולא מכיס של גבאין, ואין נוטלין מהן צדקה; אבל נוטל הוא מתוך ביתו או מן השוק


lvr: 41
prk: 10
id: 4110
nru: י,ב
thu:
  נטלו המוכסין את חמורו, ונתנו לו חמור אחר, ליסטין את כסותו, ונתנו לו כסות אחרת--הרי אלו שלו, מפני שהבעלים מתייאשין מהן.  המציל מיד הגיס, מיד הנהר, ומיד הליסטין--אם נתייאשו הבעלים, הרי אלו שלו.  וכן נחיל של דבורים--אם נתייאשו הבעלים, הרי אלו שלו; אמר רבי יוחנן בן ברוקה, נאמנת אישה וכן קטן לומר, מכאן יצא נחיל זה.  ומהלך בתוך שדהו, ונוטל את נחילו; ואם הזיק, משלם מה שהזיק.  אבל לא יקוץ את הסוכה, על מנת ליתן דמים; רבי ישמעאל בנו של רבי יוחנן בן ברוקה אומר, קוצץ ונותן דמים


lvr: 41
prk: 10
id: 4110
nru: י,ג
thu:
  המכיר את כליו ואת ספריו ביד אחר--אם יצא לו שם גניבה בעיר--יישבע כמה הוציא, וייטול; ואם לאו--לא הכול ממנו, שאני אומר מכרן לאחר ולקחן זה ממנו


lvr: 41
prk: 10
id: 4110
nru: י,ד
thu:
  זה בא בחביתו של יין, וזה בא בכדו של דבש--נסדקה כדו של דבש, ושפך זה את יינו והציל את הדבש לתוכה--אין לו אלא שכרו; אמר לו, אציל את שלך ואתה נותן לי דמי שלי--חייב ליתן לו.  שטף הנהר חמורו וחמור חברו, שלו יפה מנה ושל חברו יפה מאתיים--הניח את שלו, והציל את של חברו--אין לו אלא שכרו; אם אמר לו, אציל את שלך ואתה נותן לי דמי שלי--חייב ליתן לו


lvr: 41
prk: 10
id: 4110
nru: י,ה
thu:
  הגוזל שדה מחברו, ונטלוה מציקין--אם מכת מדינה היא, אומר לו, הרי שלך לפניך; ואם מחמת הגזלן, חייב להעמיד לו שדה.  שטפה נהר--אומר לו, הרי שלך לפניך


lvr: 41
prk: 10
id: 4110
nru: י,ו
thu:
  הגוזל את חברו, או שלווה הימנו, או שהפקיד אצלו ביישוב--לא יחזיר לו במדבר; על מנת לצאת למדבר, יחזיר לו במדבר


lvr: 41
prk: 10
id: 4110
nru: י,ז
thu:
  האומר לחברו, גזלתיך, והלוותני, הפקדת אצלי, ואיני יודע אם החזרתי לך אם לא החזרתי--חייב לשלם; אבל איני יודע אם גזלתיך, אם הלוותני, אם הפקדת אצלי אם לא הפקדת--פטור מלשלם


lvr: 41
prk: 10
id: 4110
nru: י,ח
thu:
  הגונב טלה מן העדר, והחזירו--מת או נגנב, חייב באחריותו; ואם לא ידעו הבעלים בגניבתו ובחזירתו, ומנו את הצאן והיא שלמה--פטור מלשלם


lvr: 41
prk: 10
id: 4110
nru: י,ט
thu:
  אין לוקחין מן הרועים צמר וחלב וגדיים, ולא משומרי פירות עצים ופירות.  אבל לוקחין מן הנשים כלי פשתן בגליל, ועגלים בשרון; וכולן שאמרו הטמן, אסור.  ולוקחין ביצים ותרנגולין מכל מקום


lvr: 41
prk: 10
id: 4110
nru: י,י
thu:
  מוכים שהכובס מוציא, הרי אלו שלו; שהסורק מוציא, הרי של בעל הבית.  הכובס נוטל שלושה חוטין, והן שלו; יתר מכן, של בעל הבית.  ואם היה שחור על גבי לבן--נוטל את הכול, והן שלו.  החייט ששייר מן החוט כדי לתפור בו, ומטלית שהיא שלוש על שלוש--חייב להחזיר לבעלים.  מה שהחרש מוציא במעצד, הרי הוא שלו; בכשיל, הרי של בעל הבית.  אם היה עושה אצל בעל הבית, אף הנסורת של בעל הבית.


# bavli

id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף ב,א משנה
pgu: ב
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ארבעה אבות נזיקין</span> השור והבור וה<span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מבעה</span> וה<span class='tlm-rsh' data-nro='3'>הבער</span> לא הרי השור כהרי המבעה ולא הרי המבעה כהרי השור ולא זה וזה שיש בהן רוח חיים <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>כהרי האש שאין בו רוח חיים</span> ולא זה וזה שדרכן לילך ולהזיק כהרי הבור שאין דרכו לילך ולהזיק הצד השוה שבהן שדרכן להזיק ושמירתן עליך וכשהזיק חב המזיק לשלם תשלומי נזק <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>במיטב הארץ</span>


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף ב,א גמרא
pgu: ב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  מדקתני אבות מכלל דאיכא תולדות תולדותיהן כיוצא בהן או לאו כיוצא בהן גבי שבת תנן אבות מלאכות ארבעים חסר אחת אבות מכלל דאיכא תולדות תולדותיהן כיוצא בהן לא שנא אב <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>חטאת</span> ולא שנא תולדה חטאת לא שנא אב <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>סקילה</span> ולא שנא תולדה סקילה ומאי איכא בין אב לתולדה נפקא מינה דאילו עביד שתי אבות בהדי הדדי אי נמי שתי תולדות בהדי הדדי מחייב אכל חדא וחדא ואילו עביד אב ותולדה דידיה לא מחייב אלא חדא ולרבי אליעזר דמחייב אתולדה במקום אב אמאי קרי ליה אב ואמאי קרי לה תולדה הך דהוה במשכן חשיבא קרי ליה אב הך דלא הוי במשכן חשיבא קרי לה תולדה גבי טומאות תנן אבות הטומאות השרץ והשכבת זר


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף ב,ב גמרא
pgu: ב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>וטמא מת</span> תולדותיהן לאו כיוצא בהן דאילו אב מטמא אדם וכלים ואילו תולדות אוכלין ומשקין מטמא אדם וכלים לא מטמא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>הכא מאי</span> אמר רב פפא יש מהן כיוצא בהן ויש מהן לאו כיוצא בהן ת``ר ג' אבות נאמרו בשור <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>הקרן</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='4'>השן</span> וה<span class='tlm-rsh' data-nro='5'>רגל</span> קרן מנלן דת``ר<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='28'> שמות כא </span> כי יגח אין נגיחה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אלא</span> בקרן שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='09a22' data-rgl='11'> מלכים א כב </span> ויעש לו צדקיה בן כנענה קרני ברזל ויאמר כה אמר ה' באלה תנגח את ארם וגו' ואומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0533' data-rgl='17'> דברים לג </span> בכור שורו הדר לו וקרני ראם קרניו בהם עמים ינגח מאי ואומר וכי תימא דברי תורה מ<span class='tlm-rsh' data-nro='7'>דברי קבלה</span> לא ילפינן ת``ש בכור שורו הדר לו <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>והאי מילף הוא</span> גילוי מילתא בעלמא הוא דנגיחה בקרן הוא אלא מהו דתימא כי פליג רחמנא בין תם למועד ה``מ בתלושה אבל במחוברת <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אימא כולה מועדת היא</span> ת``ש בכור שורו הדר לו וגו' תולדה דקרן מאי היא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>נגיפה</span> נשיכה <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>רביצה</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='15'>בעיטה</span> מאי שנא נגיחה דקרי לה אב ד<span class='tlm-rsh' data-nro='23'>כתיב כי יגח</span> נגיפה נמי כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='35'> שמות כא </span> כי יגוף האי נגיפה נגיחה היא דתניא פתח בנגיפה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>וסיים בנגיחה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>לומר לך</span> זו היא נגיפה זו היא נגיחה מאי שנא <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>גבי אדם</span> דכתיב כי יגח ומאי שנא גבי בהמה דכתיב כי יגוף <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>אדם דאית ליה מזלא</span> כתיב כי יגח בהמה דלית לה מזלא כתיב כי יגוף ומלתא אגב אורחיה קמ``ל דמועד לאדם הוי מועד לבהמה ומועד לבהמה לא הוי מועד לאדם נשיכה תולדה דשן היא לא שן יש הנאה להזיקה הא אין הנאה להזיקה רביצה ובעיטה תולדה דרגל היא לא <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>רגל הזיקה מצוי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>הני אין הזיקן מצוי</span> אלא תולדותיהן לאו כיוצא בהן דאמר רב פפא אהייא אילימא אהני <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>מאי שנא קרן</span> דכוונתו להזיק וממונך ושמירתו עליך הני נמי כוונתן להזיק וממונך ושמירתן עליך אלא תולדה דקרן כקרן וכי קאמר רב פפא אשן ורגל שן ורגל היכא כתיבי דתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl=''> שמות כב </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>ושלח</span> זה הרגל וכן הוא אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='1032' data-rgl='20'> ישעיהו לב </span> משלחי רגל השור והחמור ובער זו השן וכן הוא אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='09a14' data-rgl='10'> מלכים א יד </span> כאשר יבע


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף ג,א גמרא
pgu: ג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>הגלל</span> עד תומו אמר מר ושלח זו הרגל וכן הוא אומר משלחי רגל השור והחמור טעמא דכתב רחמנא משלחי רגל השור והחמור הא לאו הכי במאי מוקמת לה אי קרן כתיב אי שן כתיב <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>איצטריך</span> סד``א <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אידי ואידי</span> אשן והא דמכליא קרנא הא דלא מכליא קרנא קמ``ל והשתא דאוקימנא ארגל שן דלא מכליא קרנא מנלן דומיא דרגל מה רגל לא שנא מכליא קרנא ולא שנא לא מכליא קרנא אף שן לא שנא מכליא קרנא ולא שנא לא מכליא קרנא אמר מר<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl=''> שמות כב </span> ובער זו השן וכן הוא אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='09a14' data-rgl='10'> מלכים א יד </span> כאשר יבער הגלל עד תומו טעמא דכתב רחמנא כאשר יבער הגלל עד תומו הא לאו הכי במאי אוקימנא לה אי קרן כתיב אי רגל כתיב איצטריך סד``א אידי ואידי ארגל הא דאזיל ממילא הא דשלח שלוחי קמ``ל והשתא דאוקי אשן רגל דאזלה ממילא מנלן דומיא דשן מה שן לא שנא שלחה שלוחי ל``ש דאזל ממילא אף רגל לא שנא שלחה שלוחי לא שנא אזלה ממילא ולכתוב רחמנא ושילח ולא בעי וביער דמשמע רגל ומשמע שן משמע רגל דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='1032' data-rgl='20'> ישעיהו לב </span> משלחי רגל השור והחמור ומשמע שן דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0532' data-rgl='24'> דברים לב </span> ושן בהמות אשלח בם אי לאו קרא יתירה ה``א או הא או הא או רגל דהזיקו מצוי או שן דיש הנאה להזיקו <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מכדי</span> שקולין הן <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ויבאו שניהם</span> דהי מנייהו מפקת אצטריך סד``א הני מילי היכי דשלח שלוחי אבל אזלא ממילא לא קמ``ל:  תולדה דשן מאי היא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>נתחככה בכותל להנאתה</span> וטינפה פירות להנאתה מאי שנא שן דיש הנאה להזיקו וממונך ושמירתו עליך הני נמי יש הנאה להזיקן וממונך ושמירתן עליך אלא תולדה דשן כשן וכי קאמר רב פפא אתולדה דרגל תולדה דרגל מאי היא הזיקה בגופה דרך הילוכה בשערה דרך הילוכה בשליף שעליה בפרומביא שבפיה בזוג שבצוארה <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>מאי שנא רגל</span> דהזיקו מצוי וממונך ושמירתו עליך הני נמי הזיקן מצוי וממונך ושמירתן עליך אלא תולדה דרגל כרגל וכי קאמר רב פפא אתולדה דבור תולדה דבור מאי ניהו אילימא אב י' ותולדה ט' לא ט' כתיבי ולא י' כתיבי הא לא קשיא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='36'> שמות כא </span> והמת יהיה לו אמר רחמנא וקים להו לרבנן י' עבדן מיתה ט' נזיקין עבדי מיתה לא עבדי סוף סוף זה אב למיתה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>וזה אב לנזקין</span> אלא אאבנו סכינו ומשאו שהניחן ברשות הרבים והזיקו היכי דמי אי <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>דאפקרינהו</span> בין לרב ובין לשמואל היינו בו


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף ג,ב גמרא
pgu: ג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ואי דלא אפקרינהו אי לשמואל דאמר כולם מבורו למדנו היינו בור ואי לרב דאמר כולם משורו למדנו <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>היינו שור</span> מאי שנא בור שכן תחלת עשייתו לנזק וממונך ושמירתו עליך <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>הני נמי תחלת עשייתן</span> לנזק וממונך ושמירתן עליך <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אלא</span> תולדה דבור כבור <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>וכי קאמר רב פפא</span> אתולדה דמבעה מאי ניהו אי לשמואל דאמר מבעה זו שן הא אוקימנא תולדה דשן כשן אי לרב דאמר מבעה זה אדם מאי אבות ומאי תולדות אית ביה וכי תימא אב ניעור תולדה ישן והתנן <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אדם מועד</span> לעולם בין ער בין ישן אלא אכיחו וניעו היכי דמי אי בהדי דאזלי קמזקי כחו הוה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אי בתר דנייח</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>בין לרב בין לשמואל היינו בור</span> אלא תולדה דמבעה כמבעה וכי קאמר רב פפא אתולדה דאש תולדה דאש מאי ניהו אילימא אבנו סכינו ומשאו שהניחן בראש גגו ונפלו <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ברוח מצויה</span> והזיקו היכי דמי אי בהדי דאזלו קא מזקי היינו אש מ``ש אש <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>דכח אחר מעורב בה</span>ן וממונך ושמירתו עליך הני נמי כח אחר מעורב בהן וממונך ושמירתן עליך אלא תולדה דאש כאש וכי קאמר רב פפא אתולדה דרגל רגל הא אוקימנא תולדה דרגל כרגל <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>בחצי נזק צרורות</span> דהלכתא גמירי לה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ואמאי קרי לה תולדה דרגל</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>לשלם מן העלייה</span> והא מבעיא בעי רבא דבעי רבא חצי נזק צרורות מגופו משלם או מן העלייה משלם לרבא מבעיא ליה לרב פפא פשיטא ליה לרבא דמבעיא ליה אמאי קרי לה תולדה דרגל לפוטרה ברה``ר:  המבעה וההבער כו':  מאי מבעה רב אמר מבעה זה אדם ושמואל אמר מבעה זה השן רב אמר מבעה זה אדם דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='1021' data-rgl='12'> ישעיהו כא </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אמר שומר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>אתא בקר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>וגם לילה</span> אם תבעיון בעיו ושמואל אמר מבעה זה השן דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='1601' data-rgl='6'> עובדיה א </span> איך נחפשו עשו נבעו מצפוניו מאי משמע כדמתרגם רב יוסף איכדין איתבליש עשו אתגלין מטמרוהי ורב מאי טעמא לא אמר כשמואל אמר לך מי קתני <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>נבעה</span> ושמואל מ``ט לא אמר כרב אמר לך מי קתני <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>בועה</span> מכדי קראי לא כמר דייקי ולא כמר דייקי רב מ``ט לא אמר כשמואל תנא שור וכל מילי דשור ושמואל נמי הא תנא ליה שור אמר רב יהודה <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>תנא שור לקרנו ומבעה לשינו</span> והכי קאמר לא ראי הקרן שאין הנאה להזיקו כראי השן שיש הנאה להזיק


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף ד,א גמרא
pgu: ד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ולא ראי השן שאין כוונתו להזיק כראי הקרן שכוונתו להזיק ולאו ק``ו הוא ומה שן שאין כוונתו להזיק חייב קרן שכוונתו להזיק לא כ``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>איצטריך</span> ס``ד אמינא מידי דהוה אעבד ואמה עבד ואמה לאו אע``ג דכוונתן להזיק אפ``ה פטירי ה``נ לא שנא אמר רב אשי אטו עבד ואמה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>לאו טעמא רבה אית בהו</span> שמא יקניטנו רבו וילך וידליק גדישו של חבירו ונמצא זה מחייב את רבו מאה מנה בכל יום אלא פריך הכי לא ראי הקרן שכוונתו להזיק כראי השן שאין כוונתו להזיק ולא ראי השן שיש הנאה להזיקו כראי הקרן שאין הנאה להזיקו <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ורגל מאי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>שייריה</span> כשהזיק חב המזיק לאתויי רגל וליתנייה בהדיא אלא אמר רבא תנא שור לרגלו ומבעה לשינו וה``ק לא ראי הרגל שהזיקה מצוי כראי השן שאין הזיקה מצוי ולא ראי השן שיש הנאה להזיקו כראי הרגל שאין הנאה להזיקו וקרן מאי שייריה כשהזיק חב המזיק לאתויי קרן וליתנייה בהדיא במועדין מתחילתן קמיירי בתמין ולבסוף מועדין לא קמיירי ושמואל מ``ט לא אמר כרב אמר לך אי סלקא דעתך אדם הא קתני סיפא שור המועד ו<span class='tlm-rsh' data-nro='10'>שור המזיק ברשות הניזק</span> והאדם וליתני ברישא בנזקי ממון קמיירי <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>בנזקי גופו</span> לא קמיירי ורב נמי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>הא קתני אדם</span> בסיפא אמר לך רב ההוא למחשביה בהדי מועדין הוא דאתא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ומאי לא הרי</span> ה``ק לא ראי השור שמשלם את הכופר כראי האדם שאין משלם את הכופר ולא ראי האדם שחייב בארבעה דברים כראי השור שאין בו ארבעה דברים הצד השוה שבהן שדרכן להזיק וכי שור דרכו להזיק במועד ומועד דרכו להזיק כיון דאייעד <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אורחיה הוא</span> אדם דרכו להזיק בישן ישן דרכו להזיק כיון <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>דכייף ופשיט</span> אורחיה הוא ושמירתן עליך אדם שמירת גופו עליו הוא ולטעמיך הא דתני קרנא ארבעה אבות נזיקין ואדם אחד מהן אדם שמירת גופו עליו הוא אלא כדאמר ליה רבי אבהו לתנא תני אדם שמירת גופו עלי


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף ד,ב גמרא
pgu: ד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  הכא נמי תני אדם שמירת גופו עליו מתקיף לה רב מרי ו<span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אימא מבעה זה המים</span> כדכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='1064' data-rgl='1'> ישעיהו סד </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>כקדוח אש המסים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מים תבעה אש</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מי כתיב מים נבעו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>תבעה אש כתיב</span> מתקיף לה רב זביד ואימא מבעה זה האש דכי כתיב תבעה באש הוא דכתיב אי הכי מאי המבעה וההבער וכי תימא פרושי קמפרש אי הכי ארבעה שלשה הוו וכי תימא תנא שור <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>דאית ביה תרתי</span> אי הכי לא זה וזה שיש בהן רוח חיים אש מאי רוח חיים אית ביה ותו מאי כהרי האש:  תני רב אושעיא שלשה עשר <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אבות</span> נזיקין <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>שומר חנם</span> והשואל נושא שכר והשוכר <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>נזק</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>צער</span> וריפוי שבת ובושת וארבעה דמתני' הא תליסר ותנא דידן מ``ט לא תני הני בשלמא לשמואל בנזקי ממון קמיירי בנזקי גופו לא קמיירי <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אלא לרב</span> ליתני <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>תנא אדם</span> וכל מילי דאדם ולר' אושעיא נמי הא תני ליה אדם תרי גווני אדם תנא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אדם דאזיק אדם</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='16'>תנא אדם דאזיק שור</span> אי הכי שור נמי ליתני תרי גווני שור ליתני שור דאזיק שור וליתני שור דאזיק אדם האי מאי בשלמא אדם דאזיק שור נזק הוא דמשלם אדם דאזיק אדם משלם ארבעה דברים אלא שור מה לי שור דאזיק שור מה לי שור דאזיק אדם אידי ואידי נזק הוא דמשלם והא שומר חנם והשואל נושא שכר והשוכר דאדם דאזיק שור הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>וקתני</span> תני הזיקא דבידים וקתני הזיקא דממילא תני ר' חייא עשרים וארבעה אבות נזיקין <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>תשלומי כפל</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='21'>תשלומי ארבעה וחמשה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>ו<span class='tlm-rsh' data-nro='30'>גנב</span></span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>וגזלן</span> ועדים זוממין והאונס והמפתה ו<span class='tlm-rsh' data-nro='25'>מוציא שם רע</span> וה<span class='tlm-rsh' data-nro='26'>מטמא</span> וה<span class='tlm-rsh' data-nro='27'>מדמע</span> והמנסך והני תליסר הא עשרים וארבעה ורבי אושעיא מאי טעמא לא תני הני בממונא קמיירי בקנסא לא קמיירי גנב וגזלן דממונא הוא ליתני הא קתני ליה שומר חנם והשואל ורבי חייא נמי הא <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>תנא ליה שומר חנם והשואל</span> תני ממונא <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>דאתא לידיה בהיתירא</span> וקתני ממונא דאתא לידיה באיסור


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף ה,א גמרא
pgu: ה
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>עדים זוממין דממונא הוא</span> ליתני סבר לה כר``ע דאמר אין משלמין על פי עצמן אי סבר ליה כר``ע ליתני תרי גווני שור ליתני שור דאזיק שור וליתני שור דאזיק אדם דתנן ר``ע אומר אף תם שחבל באדם משלם <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>במותר</span> נזק שלם הא תבריה ר``ע <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>לגזיזיה</span> דתניא ר``ע אומר יכול אף תם שחבל באדם ישלם מן העלייה תלמוד לומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='31'> שמות כא </span> יעשה לו מגופו משלם ואינו משלם מן העלייה האונס והמפתה והמוציא שם רע דממונא הוא ליתני <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מה נפשך</span> אי נזק תנא ליה אי צער תנא ליה אי בשת תנא ליה אי פגם היינו נזק מה אית לך למימר קנסא בקנסא לא קמיירי המטמא וה<span class='tlm-rsh' data-nro='8'>מדמע</span> וה<span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מנסך</span> דממונא הוא ליתני מה נפשך אי היזק <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>שאינו ניכר</span> שמיה היזק הא תנא ליה נזק אי היזק שאינו ניכר לא שמיה היזק הוה ליה קנסא ובקנסא לא קמיירי לימא קסבר ר' חייא היזק שאינו ניכר לא שמיה היזק דאי שמיה היזק הא תנא ליה נזק תנא היזקא דמינכרא ותנא היזקא דלא מינכרא בשלמא לתנא דידן תנא מניינא למעוטי דר' אושעיא ור' אושעיא תנא מניינא למעוטי דרבי חייא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אלא מניינא דרבי חייא למעוטי מאי</span> למעוטי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מוסר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ומפגל</span> וליתני בשלמא מפגל בקדשים לא קמיירי אלא מוסר מאי טעמא לא תני שאני מוסר דדיבורא ובדיבורא לא קמיירי והא מוציא שם רע דדיבורא הוא וקתני דיבורא דאית ביה מעשה הוא והא עדים זוממין דיבורא דלית ביה מעשה הוא וקתני התם אע``ג דלית ביה מעשה רחמנא קרייה מעשה דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0519' data-rgl='19'> דברים יט </span> ועשיתם לו כאשר זמם לעשות לאחיו בשלמא לתנא דידן תנא אבות <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מכלל דאיכא תולדות</span> אלא לרבי חייא ורבי אושעיא אבות מכלל דאיכא תולדות תולדותיהן מאי ניהו אמר רבי אבהו כולן כאבות לשלם ממיטב מאי טעמא אתיא תחת נתינה ישלם כסף:  לא הרי השור כהרי המבעה:  <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>מאי קאמר</span> אמר רב זביד משמיה דרבא הכי קאמר לכתוב רחמנא חדא ותיתי אידך מיניה הדר אמר חדא מחדא <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>לא אתיא</span>:  ולא זה וזה שיש בהן רוח חיים:  מאי קאמר אמר רב משרשיא משמיה דרבא הכי קאמ


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף ה,ב גמרא
pgu: ה
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לכתוב רחמנא תרתי</span> ותיתי אידך מינייהו הדר אמר חדא מתרתי לא אתי אמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>וכולהו כי שדית בור בינייהו אתיא</span> כולהו במה הצד לבר מקרן משום דאיכא למיפרך מה לכולהו שכן מועדין מתחילתן ולמאן דאמר אדרבה קרן עדיפא שכוונתו להזיק אפילו קרן נמי אתיא אלא למאי הלכתא כתבינהו רחמנא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>להלכותיהן</span> קרן לחלק בין תמה למועדת שן ורגל <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>לפוטרן ברשות הרבים</span> בור לפטור בו את הכלים ולרבי יהודה דמחייב על נזקי כלים בבור <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>לפטור בו את ה<span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אדם</span></span> אדם <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לחייבו בארבעה דברים</span> אש <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>לפטור בו את הטמון</span> ולרבי יהודה דמחייב על נזקי טמון באש לאתויי מא


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף ו,א גמרא
pgu: ו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לאתויי ליחכה נירו</span> וסכסכה אבניו:  הצד השוה שבהן:  לאתויי מאי אמר אביי לאתויי אבנו סכינו ומשאו שהניחן בראש גגו ונפלו ברוח מצויה והזיקו היכי דמי אי בהדי דקא אזלי קא מזקי <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>היינו אש</span> מאי שנא אש דכח אחר מעורב בו וממונך ושמירתו עליך הני נמי כח אחר מעורב בהן וממונך ושמירתו עליך ואלא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>בתר דנייחי</span> אי דאפקרינהו בין לרב בין לשמואל <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>היינו בור</span> מאי שנא בור שכן תחילת עשייתו לנזק וממונך ושמירתן עליך הני נמי תחילת עשייתן לנזק וממונך ושמירתן עליך אלא דלא אפקרינהו לשמואל דאמר כולם מבורו למדנו היינו בור לעולם דאפקרינהו ולא דמו לבור מה לבור שכן אין כח אחר מעורב בו תאמר בהני שכח אחר מעורב בהן <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אש תוכיח</span> מה לאש שכן דרכו לילך ולהזיק בור תוכיח וחזר הדין רבא אמר לאתויי בור המתגלגל ברגלי אדם וברגלי בהמה ה``ד אי דאפקרינהו בין לרב בין לשמואל היינו בור מאי שנא בור שכן תחילת עשייתו לנזק ושמירתו עליך הני נמי תחילת עשייתן לנזק ושמירתן עליך אלא דלא אפקרינהו לשמואל דאמר כולם מבורו למדנו היינו בור לעולם דאפקרינהו ולא דמי לבור מה לבור שכן <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מעשיו</span> גרמו לו תאמר בהני שאין מעשיו גרמו לו <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>שור יוכיח</span> מה לשור שכן דרכו לילך ולהזיק בור תוכיח וחזר הדין לא ראי זה כראי זה רב אדא בר אהבה אמר לאתויי הא דתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>כל אלו שאמרו</span> פותקין ביבותיהן <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>וגורפין מערותיהן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>בימות החמה אין להם רשות</span> בימות הגשמים יש להם רשות אע``פ שברשות אם הזיקו חייבים לשלם היכי דמי אי בהדי דקאזלי מזקי <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>כחו הוא</span> אלא בתר דנייח היכי דמי אי דאפקרינהו בין לרב בין לשמואל היינו בור מ``ש בור דתחילת עשייתו לנזק וממונך ושמירתו עליך הני נמי תחילת עשייתן לנזק וממונך ושמירתן עליך אלא דלא אפקרינהו לשמואל דאמר כולם מבורו למדנו היינו בור לעולם דאפקרינהו ולא דמי לבור מה לבור שכן שלא ברשות תאמר בהני דברשו


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף ו,ב גמרא
pgu: ו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>שור יוכיח</span> מה לשור שכן דרכו לילך ולהזיק בור תוכיח וחזר הדין רבינא אמר לאתויי הא דתנן הכותל והאילן שנפלו לרה``ר והזיקו פטור מלשלם <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>נתנו לו זמן</span> לקוץ את האילן ולסתור את הכותל ונפלו בתוך הזמן והזיקו פטור לאחר הזמן חייב היכי דמי אי דאפקרה בין לרב בין לשמואל היינו בור מאי שנא בור דהזיקו מצוי ושמירתו עליך הני נמי הזיקן מצוי ושמירתן עליך אי דלא אפקרינהו לשמואל דאמר כולם מבורו למדנו היינו בור לעולם דאפקרינהו ולא דמי לבור מה לבור שכן <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>תחילת</span> עשייתו לנזק תאמר בהני שאין תחילת עשייתן לנזק שור יוכיח מה לשור שכן דרכו לילך ולהזיק בור תוכיח וחזר הדין:  כשהזיק חב המזיק:  חב המזיק חייב המזיק מיבעי ליה אמר רב יהודה אמר רב האי תנא ירושלמי הוא דתני לישנא קלילא:  לשלם תשלומי נזק:  ת``ר<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='4'> שמות כב </span> מיטב שדהו ומיטב כרמו ישלם <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מיטב שדהו של ניזק</span> ומיטב כרמו של ניזק דברי רבי ישמעאל ר' עקיבא אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>לא בא הכתוב אלא לגבות לנזקין מן העידית</span> וק``ו להקדש ור' ישמעאל אכל שמינה משלם שמינה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אכל כחושה</span> משלם שמינה אמר רב אידי בר אבין הכא במאי עסקינן כגון שאכל ערוגה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>בין הערוגות</span> ולא ידעינן אי כחושה אכל אי שמינה אכל דמשלם שמינה אמר רבא ומה אילו ידעינן דכחושה אכל לא משלם אלא כחושה השתא דלא ידעינן אי כחושה אכל אי שמינה אכל משלם שמינה המוציא מחבירו עליו הראיה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אלא אמר רב אחא בר יעקב</span> הכא במאי עסקינן כגון שהיתה עידית דניזק כזיבורית דמזיק ובהא פליגי רבי ישמעאל סבר בדניזק שיימינן <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ורבי עקיבא סבר בדמזיק שיימינן</span> מ``ט דרבי ישמעאל נאמר שדה למטה ונאמר שדה למעלה מה שדה האמור למעלה דניזק אף שדה האמור למטה דניזק ורבי עקיבא מיטב שדהו ומיטב כרמו ישלם דהאיך דקא משלם ורבי ישמעאל אהני גזרה שוה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>ואהני קרא</span> אהני גזרה שוה כדקאמינא אהני קרא כגון דאית ליה למזיק עידית וזיבורית ועידית לניזק וזיבורית דמזיק לא שויא כעידית דניזק ד<span class='tlm-rsh' data-nro='18'>משלם ליה ממיטב דידיה</span> דלא מצי אמר ליה תא את גבי מזיבורית אלא גבי ממיטב ר' עקיבא אומר לא בא הכתוב אלא לגבות לניזקין מן העידית <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>וקל וחומר להקדש</span> מאי קל וחומר להקדש אילימא דנגח תורא דידן לתורא דהקדש<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='35'> שמות כא </span> שור רעהו אמר רחמנא ולא שור של הקדש אלא לאומר הרי עלי מנה לבדק הבית דאתי גזבר ושקיל מעידית לא יהא אלא בעל חו


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף ז,א גמרא
pgu: ז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ובעל חוב בבינונית וכי תימא סבר ר``ע כל בעל חוב נמי בעידית איכא למיפרך מה לבעל חוב שכן יפה כחו בנזקין <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>תאמר בהקדש שהורע כחו בנזקין</span> לעולם דנגח תורא דידן לתורא דהקדש ודקא קשיא לך שור רעהו אמר רחמנא ולא שור של הקדש ר``ע סבר לה כר``ש בן מנסיא דתניא ר``ש בן מנסיא אומר שור של הקדש שנגח שור של הדיוט פטור שור של הדיוט שנגח שור של הקדש בין תם בין מועד <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>משלם נזק שלם</span> אי הכי ר' ישמעאל ור``ע ממאי דבעידית דניזק וזיבורית דמזיק פליגי דלמא דכ``ע בדניזק שיימינן והכא בפלוגתא דר``ש בן מנסיא ורבנן קמפלגי ר``ע סבר כר``ש בן מנסיא ור' ישמעאל סבר כרבנן א``כ מאי לא בא הכתוב <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ועוד</span> מאי ק``ו להקדש ועוד הא אמר רב אשי תניא בהדיא<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='4'> שמות כב </span> מיטב שדהו ומיטב כרמו ישלם מיטב שדהו של ניזק ומיטב כרמו של ניזק דברי רבי ישמעאל ר``ע אומר מיטב שדהו של מזיק ומיטב כרמו של מזיק:  רמי ליה אביי לרבא כתיב מיטב שדהו ומיטב כרמו ישלם מיטב אין מידי אחרינא לא והתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='34'> שמות כא </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ישיב</span> לרבות שוה כסף ואפילו סובין לא קשיא כאן <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מדעתו</span> כאן בעל כרחו אמר עולא בריה דרב עילאי <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>דיקא נמי</span> דכתיב ישלם בעל כרחו א``ל אביי מי כתיב <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ישולם</span> ישלם כתיב מדעתו משמע <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אלא אמר אביי</span> כדמר דתניא הרי שהיו לו בתים שדות וכרמים ואינו מוצא למוכרן מאכילין אותו מעשר עני עד מחצה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>והוי בה מר</span> היכי דמי אי הוזל ארעתא דכ``ע ודידיה נמי זל בהדייהו אפילו טובא נמי ליספי ליה דהא זול דכ``ע נמי אלא דאוקיר ארעתא דכולי עלמא ודידיה איידי דעייל ונפיק אזוזי זל ארעי


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף ז,ב גמרא
pgu: ז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'><span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אפילו פורתא נמי</span> לא ליספו ליה</span> ואמר מר עלה לא צריכא דביומי ניסן יקרא ארעתא וביומי תשרי זל ארעתא דכ``ע נטרי עד ניסן ומזבני והאי הואיל ואצטריכא ליה זוזי <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>זבין כדהשתא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>עד פלגא אורחיה למיזל טפי לא</span>ו אורחיה למיזל <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>והכא נמי גבי נזקין</span> דיניה בעידית ואי א``ל איהו הב לי בינונית טפי פורתא א``ל אי שקלת כדינך <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>שקול</span> כדהשתא ואי לא שקיל כיוקרא דלקמיה מתקיף לה רב אחא בר יעקב א``כ הורעת כחן של נזקין אצל בינונית וזיבורית דרחמנא אמר ממיטב ואת אמרת מבינונית וזיבורית נמי לא אלא אמר רב אחא בר יעקב <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אי איכא לדמויי</span> לב``ח מדמינן ליה בעל חוב דיניה בבינונית ואי א``ל הב לי זיבורית טפי פורתא א``ל אי שקלת כדינך שקול כדהשתא ואי לא שקיל כי יוקרא דלקמיה מתקיף לה רב אחא בריה דרב איקא א``כ נעלת דלת בפני לוין דא``ל אילו הוו לי זוזי הוה שקלי כדהשתא השתא דזוזי גבך אשקול כיוקרא דלקמיה אלא אמר רב אחא בריה דרב איקא אי איכא לדמויי לכתובת אשה מדמינן דהא כתובת אשה דינה בזיבורית ואי אמרה ליה איהי הב לי בינונית בציר פורתא אמר לה אי שקלת כדינך שקול כדהשתא ואי לא שקלי כיוקרא דלקמיה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מכל מקום קשיא</span> אמר רבא כל דיהיב ליה ממיטב ליתיב ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>והא מיטב שדהו כתיב</span> אלא כי אתא רב פפא ורב הונא בריה דרב יהושע מבי רב פרשוה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>כל מילי</span> מיטב הוא דאי לא מזדבן הכא מזדבן במתא אחריתי לבר מארעא דליתיב ליה ממיטב כי היכי דלקפוץ עלה זבינא:  בעא מיניה רב שמואל בר אבא מאקרוניא מרבי אבא <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>כשהן שמין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>בשלו הן שמין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>או בשל עולם הן שמין</span> אליבא דרבי ישמעאל לא תבעי לך <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>דאמר בדניזק שיימינן</span> כי תבעי לך אליבא דרבי עקיבא דאמר בדמזיק שיימינן מאי מיטב שדהו אמר רחמנא <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>למעוטי דניזק</span> או דלמא למעוטי דעלמא נמי אמר ליה רחמנא אמר מיטב שדהו ואת אמרת בשל עולם הן שמין איתיביה <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>אין לו אלא עידית</span> כולם גובין מן העידית בינונית כולם גובין בינונית זיבורית כולם גובין זיבורית היו לו עידית ובינונית וזיבורית נזקין בעידית ובעל חוב בבינונית <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>וכתובת אשה בזיבורית</span> עידית ובינונית נזקין בעידית ב``ח וכתובת אשה בבינונית בינונית וזיבורית נזקין ובעל חוב בבינונית וכתובת אשה בזיבורי


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף ח,א גמרא
pgu: ח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>עידית וזיבורית נזקין בעידית ובעל חוב וכתובת אשה בזיבורית</span> קתני מיהא מציעא בינונית וזיבורית נזקין וב``ח בבינונית וכתובת אשה בזיבורית ואי אמרת בשלו הן שמין <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>תעשה בינונית שלו כעידית</span> וידחה ב``ח אצל זיבורית הכא במאי עסקינן כגון שהיתה לו עידית <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ומכרה</span> וכן א``ר חסדא כגון שהיתה לו עידית ומכרה הכי נמי מסתברא מדקתני אחריתי בינונית וזיבורית נזקין בבינונית ב``ח וכתובת אשה בזיבורית קשיין אהדדי אלא לאו ש``מ כאן שהיתה לו עידית ומכרה כאן שלא היתה לו עידית ומכרה ואי בעית אימא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אידי ואידי שלא היתה לו עידית</span> ומכרה ולא קשיא הא דשויא בינונית שלו כעידית דעלמא וכאן דלא שויא בינונית שלו כעידית דעלמא ואב``א אידי ואידי כגון שהיתה בינונית שלו כבינונית דעלמא והכא בהא פליגי מ``ס בשלו הן שמין ומ``ס בשל עולם הן שמין רבינא אמר בדעולא פליגי דאמר עולא דבר תורה ב``ח בזיבורית שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0524' data-rgl='11'> דברים כד </span> בחוץ תעמוד והאיש אשר אתה נושה בו יוציא אליך את העבוט החוצה מה דרכו של אדם להוציא לחוץ פחות שבכלים ומה טעם אמרו ב``ח בבינונית כדי שלא תנעול דלת בפני לוין מר אית ליה תקנתא דעולא ומר לית ליה תקנתא דעולא:  ת``ר מכר לאחד או לשלשה בני אדם כאחד <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>כולן נכנסו תחת הבעלים</span> בזה אחר זה כולן גובין <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מן האחרון</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אין לו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>גובה</span> משלפניו אין לו גובה משלפני פניו מכרן לאחד היכי דמי <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אי<span class='tlm-rsh' data-nro='16'>לימא</span> בבת אחת</span> השתא לשלשה דאיכא למימר חד מינייהו קדים אמרת כולן נכנסו תחת הבעלים מכרן לאחד מיבעיא אלא פשיטא בזה אחר זה ומ``ש שלשה דכל חד וחד אמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>הנחתי לך מקום לגבות</span> ממנו האי נמי אכל חד וחד לימא ליה הנחתי לך מקום לגבות ממנו הכא במאי עסקינן כגון <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>שלקח עידית באחרונה</span> וכן אמר רב ששת כגון שלקח עידית באחרונה <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>אי הכי</span> ליתו כולהו ו<span class='tlm-rsh' data-nro='19'>ליגבו מעידית</span> משום דאמר להו אי שתקיתו ושקליתו כדינייכו שקליתו ואי לא מהדרנא שטרא דזיבורית למריה ושקליתו כולכו מזיבורית אי הכ


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף ח,ב גמרא
pgu: ח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>בנזקין נמי נימא הכי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אלא</span> הכא ב<span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מאי</span> עסקינן ביתמי דלאו בני פרעון נינהו ושיעבודא דיליה עליה דידיה רמיא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>הלכך ליכא למימר הכי</span> אלא משום דאמר להו טעמא מאי אמור רבנן אין נפרעין מנכסין משועבדים במקום שיש בני חורין משום תקנתא דידי אנא בהא תקנתא לא ניחא לי כדרבא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>דאמר רבא</span> כל האומר אי אפשי בתקנת חכמים כגון זו שומעין לו <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מאי כגון זו</span> כדרב הונא דאמר רב הונא יכולה אשה שתאמר לבעלה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>איני ניזונית</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ואיני עושה</span>:  <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>פשיטא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מכר לוקח</span> בינונית וזיבורית ושייר עידית לפניו ליתו כולהו וליגבו מעידית <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>דהא אחרונה היא</span> ובינונית וזיבורית ליתנהו גביה דמצי למימר להו גבו מבינונית וזיבורית דלא ניחא לי בתקנתא דרבנן אבל מכר עידית ושייר בינונית וזיבורית מאי סבר אביי למימר אתו כולהו גבו מעידית א``ל רבא מה מכר <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ראשון לשני</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>כל זכות שתבא לידו</span> וכיון דאילו אתו גבי לוקח ראשון מצי אגבי להו מבינונית וזיבורית ואע``פ דכי זבני בינונית וזיבורית אכתי עידית בני חורין הואי ואין נפרעין מנכסים משועבדים כל זמן דאיכא בני חורין מצי א``ל לא ניחא לי בהאי תקנה לוקח שני נמי מצי א``ל גבי בינונית וזיבורית דכי זבין לוקח שני אדעתא דכל זכותא דה``ל לראשון בגוה זבין אמר רבא ראובן שמכר כל שדותיו לשמעון והלך שמעון <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ומכר שדה אחת ללוי</span> ובא ב``ח דראובן <span class='tlm-rsh' data-nro='15'><span class='tlm-rsh' data-nro='16'>רצה</span></span> מזה גובה רצה מזה גובה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>ולא אמרן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אלא דזבן</span> בינונית אבל זבן עידית וזיבורית לא דא``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>להכי דייקי</span> וזבני עידית וזיבורית ארעא דלא חזיא לך ואפילו זבן בינונית נמי לא אמרן אלא דלא שייר בינונית דכוותיה דלא מצי א``ל הנחתי לך מקום לגבי שמעון אבל שייר בינונית דכוותיה גבי שמעון לא גבי מיניה דמצי א``ל הנחתי לך מקום לגבות ממנו אמר אביי ראובן שמכר שדה לשמעון באחריות ואתא ב``ח דראובן וטרף משמעון דינא הוא דאזיל ראובן ומשתעי דינא בהדיה ולא מצי א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>לאו בעל דברים דידי את</span> דאמר ליה אי מפקת מיניה עלי הדר ואיכא דאמרי אפילו שלא באחריות נמי דא``ל לא ניחא לי דתהוי לשמעון תרעומת עלי ואמר אביי ראובן שמכר שדה לשמעון שלא באחריו


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף ט,א גמרא
pgu: ט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ויצאו עליה <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>עסיקין</span> עד שלא החזיק בה יכול לחזור בו משהחזיק בה אין יכול לחזור בו מ``ט <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>דאמר ליה</span> חייתא דקטרי סברת וקבלת מאימת הואי חזקה מכי דייש אמצרי ודוקא שלא באחריות אבל באחריות לא ו<span class='tlm-rsh' data-nro='16'>איכא דאמרי</span> אפי' באחריות נמי דאמר ליה אחוי טירפך ואשלם לך <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>רב הונא אמר</span> או כסף או מיטב איתיביה רב נחמן לרב הונא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='34'> שמות כא </span> ישיב לרבות <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>שוה כסף</span> אפילו סובין הכא במאי עסקינן <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>בדלית ליה</span> אי דלית ליה פשיטא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>מהו דתימא אמרינן ליה</span> זיל טרח זבין ואייתי ליה כסף קמ``ל אמר רב אסי כספים הרי הן כקרקע למאי הלכתא אילימא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>לענין מיטב</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>היינו דרב הונא</span> אלא לשני אחים שחלקו ונטל אחד קרקע ואחד כספים ובא בעל חוב <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ונטל קרקע</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>דאזיל האי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ושקיל פלגא בכספים</span> בהדיה פשיטא האי ברא והאי לאו ברא איכא דאמרי אדרבה לאידך גיסא דא``ל להכי שקלי כספים דאי מגנבי לא משתלמנא מינך ולהכי שקלת ארעא דאי מטרפא לא משתלמא לך מידי מינאי אלא לשני אחים שחלקו ובא בעל חוב ונטל חלקו של אחד מהן והא אמרה רב אסי חדא זימנא דאיתמר האחים שחלקו ובא בעל חוב ונטל חלקו של אחד מהן רב אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>בטלה מחלוקת</span> ושמואל אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>ויתר</span> ורב אסי אמר נוטל <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>רביע בקרקע</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>ורביע במעות</span> רב אמר בטלה מחלוקת קסבר האחים שחלקו כיורשים הוו ושמואל אמר ויתר קסבר האחים שחלקו לקוחות וכלוקח שלא באחריות דמי ורב אסי אמר נוטל רביע בקרקע ורביע במעות מספקא ליה אי כיורשין דמו <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>אי כלקוחות דמו</span> הלכך נוטל רביע בקרקע ורביע במעות אלא מאי הרי הן כקרקע לענין מיטב אי הכי היינו דרב הונא אימא וכן אמר רב אסי א``ר זירא אמר רב הונא במצוה עד שליש מאי שלי


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף ט,ב גמרא
pgu: ט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אילימא שליש ביתו אלא מעתה אי איתרמי ליה תלתא מצותא ליתיב לכוליה ביתיה אלא אמר ר' זירא <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>בהידור מצוה עד שליש במצוה</span> בעי רב אשי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>שליש מלגיו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>או שליש מלבר</span> תיקו במערבא אמרי משמיה דרבי זירא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>עד שליש משלו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מכאן ואילך</span> משל הקב``ה


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף ט,ב משנה
pgu: ט
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  כל <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>שחבתי בשמירתו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>הכשרתי את נזקו</span> הכשרתי במקצת נזקו חבתי בתשלומי נזקו כהכשר כל נזקו נכסים שאין בהן מעילה נכסים שהן <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>של בני <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>ברי</span>ת</span> נכסים המיוחדים <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ובכל מקום</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>חוץ מרשות המיוחדת למזיק</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ורשות הניזק והמזיק</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>כשהזיק חב המזיק</span> לשלם תשלומי נזק במיטב הארץ


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף ט,ב גמרא
pgu: ט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ת``ר כל <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>שחבתי בשמירתו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>הכשרתי את נזקו</span> כיצד שור ובור שמסרן לחרש שוטה וקטן והזיקו חייב לשלם <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מה שאין כן באש</span> במאי עסקינן אילימא בשור קשור ובור מכוסה דכוותה גבי אש <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>גחלת</span> מאי שנא הכא ומאי שנא הכא אלא בשור מותר ובור מגולה דכוותה גבי אש <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>שלהבת</span> מה שאין כן באש דפטור והא אמר ריש לקיש משמיה דחזקיה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>לא שנו</span> אלא שמסר לו גחלת וליבה אבל שלהבת חייב מ``ט דהא <span class='tlm-rsh' data-nro='21'><span class='tlm-rsh' data-nro='22'>ברי</span> הזיקא</span> לעולם בשור קשור ובור מכוסה ודכוותה גבי אש גחלת ודקא אמרת מאי שנא הכא ומ``ש הכא <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>שור דרכיה לנתוקי</span> בור דרכיה <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>לנתורי</span> גחלת כמה דשביק לה <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>מעמיא עמיא ואזלא</span> ולר' יוחנן דאמר אפילו מסר לו שלהבת נמי פטור דכוותה הכא בשור מותר ובור מגולה מ``ש הכא ומ``ש הכא <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>התם</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>צבתא</span> דחרש קא גרים הכא לא צבתא דחרש קא גרים ת``ר חומר בשור מבבור חומר בבור מבשור חומר בשור מבבור שהשור משלם את ה<span class='tlm-rsh' data-nro='30'>כופר</span> וחייב בשלשים של עבד נגמר דינו <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>אסור בהנאה</span> ודרכו לילך ולהזיק <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>מה שאין כן בבור</span> חומר בבור מבשור שהבור תחילת עשייתו לנזק ומועד מתחילתו מה שאין כן בשו


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף י,א גמרא
pgu: י
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  חומר בשור מבאש חומר באש מבשור חומר בשור מבאש שהשור משלם כופר וחייב בשלשים של עבד נגמר דינו אסור בהנאה מסרו לחרש שוטה וקטן חייב <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מה שאין כן באש</span> חומר באש מבשור שהאש מועדת מתחילתה מה שאין כן בשור חומר באש מבבור וחומר בבור מבאש חומר בבור מבאש שתחילת עשייתו לנזק מסרו לחרש שוטה וקטן חייב משא``כ באש חומר באש מבבור שהאש דרכה לילך ולהזיק ומועדת לאכול בין דבר הראוי לה ובין דבר שאינו ראוי לה מה שאין כן בבור וליתני חומר בשור מבבור שהשור <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>חייב בו את הכלים</span> מה שאין כן בבור הא מני ר' יהודה היא דמחייב על נזקי כלים בבור אי רבי יהודה אימא סיפא חומר באש מבבור שהאש דרכה לילך ולהזיק ומועד לאכול בין דבר הראוי לה ובין דבר שאינו ראוי לה מה שאין כן בבור דבר הראוי לה מאי נינהו עצים דבר שאין ראוי לה מאי נינהו כלים מה שאין כן בבור אי ר' יהודה הא אמרת מחייב היה ר' יהודה על נזקי כלים בבור <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אלא לעולם רבנן היא</span> ותנא ושייר מאי שייר דהאי שייר <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>שייר טמון</span> איבעית אימא לעולם ר' יהודה ודבר שאין ראוי לה לאו לאתויי כלים אלא לאתויי ליחכה נירו וסכסכה אבניו מתקיף לה רב אשי ליתני חומר בשור מבבור שהשור חייב בו <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>שור פסולי המוקדשין</span> מה שאין כן בבור אי אמרת בשלמא רבנן היא איידי דשייר הך שייר נמי הך <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אלא אי אמרת ר' יהודה</span> מאי שייר דהאי שייר שייר <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>דש בנירו</span> אי משום דש בנירו לאו שיורא הוא דהתנא שכן דרכו לילך ולהזיק:  הכשרתי במקצת נזקו:  תנו רבנן הכשרתי מקצת נזקו חבתי בתשלומי נזקו כהכשר כל נזקו כיצד החופר בור תשעה ובא אחר והשלימו לעשרה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>האחרון חייב</span> ודלא כרבי דתניא החופר בור תשעה ובא אחר והשלימו לעשרה אחרון חייב רבי אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אחר אחרון למיתה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אחר שניהם לנזקין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>רב פפא אמר</span> למיתה <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ודברי הכל</span> איכא דאמרי לימא דלא כרבי אמר רב פפא למיתה ודברי הכל מתקיף לה רבי זירא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ותו ליכא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>והא איכא</span> מסר שורו לחמשה בני אדם <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>ופשע בו</span> אחד מהן והזיק חייב היכי דמי אילימא דבלאו איהו לא הוה מינטר פשיטא דאיהו קעביד אלא דבלאו איהו נמי מינטר מאי קעביד מתקיף לה רב ששת והא איכא מרבה בחבילה היכי דמ


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף י,ב גמרא
pgu: י
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אי דבלאו איהו לא אזלא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'><span class='tlm-rsh' data-nro='4'><span class='tlm-rsh' data-nro='6'>פשיטא</span></span></span> אלא דבלאו איהו אזלא מאי קא עביד מתקיף לה רב פפא והא איכא הא דתניא ה' שישבו על ספסל אחד ולא שברוהו ובא אחד וישב עליו ושברו האחרון חייב ואמר רב פפא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>כגון פפא בר אבא</span> היכי דמי אילימא דבלאו איהו לא איתבר פשיטא אלא דבלאו איהו נמי איתבר <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מאי קעביד</span> סוף סוף <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מתניתא</span> היכא מתרצא לא צריכא דבלאו איהו הוי מיתבר בתרי שעי והשתא איתבר בחדא שעה דאמרי ליה אי לאו את הוי יתבינן טפי פורתא וקיימין <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ולימא להו אי לאו אתון בדידי</span> לא הוה מיתבר לא צריכא דבהדי דסמיך בהו תבר פשיטא מהו דתימא כחו לאו כגופו דמי קמ``ל דכחו כגופו דמי דכל היכא דגופו תבר כחו נמי תבר ותו ליכא והא איכא הא דתניא הכוהו עשרה בני אדם בעשר מקלות בין בבת אחת בין בזה אחר זה ומת כולן <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>פטורין</span> רבי יהודה בן בתירא אומר בזה אחר זה האחרון חייב מפני שקירב את מיתתו בקטלא לא קמיירי ואיבעית אימא בפלוגתא לא קמיירי ולא והא אוקימנן דלא כרבי דלא כר' וכרבנן מוקמינן כר' יהודה בן בתירא ולא כרבנן לא מוקמינן:  חבתי בתשלומי נזקו:  חבתי <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>בנזקו לא קתני</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>אלא בתשלומי נזקו</span> תנינא להא דתנו רבנן תשלומי נזק מלמד ש<span class='tlm-rsh' data-nro='19'>הבעלים מטפלין בנבילה</span> מנא הני מילי אמר ר' אמי דאמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0324' data-rgl='18'> ויקרא כד </span> מכה נפש בהמה ישלמנה אל תקרי ישלמנה אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>ישלימנה</span> רב כהנא אמר מהכא<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='12'> שמות כב </span> אם טרף יטרף <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>יביאהו עד</span> הטרפה לא ישלם עד טרפה ישלם טרפה עצמה לא ישלם חזקיה אמר מהכא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='36'> שמות כא </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>והמת יהיה לו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>לניזק</span> וכן תנא דבי חזקיה והמת יהיה לו לניזק אתה אומר לניזק או אינו אלא למזיק אמרת לא כך היה מאי לא כך היה אמר אביי אי ס``ד נבילה דמזיק הויא ליכתוב רחמנא שור תחת השור ולישתוק והמת יהיה לו למה לי ש``מ לניזק וצריכא דאי כתב רחמנא מכה בהמה ישלמנה משום דלא שכיחא אבל טרפה דשכיחא אימא לא צריכא ואי אשמועינן טרפה משום דממילא אבל מכה בהמה <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>דבידים</span> אימא לא ואי אשמועינן הני תרתי הא משום דלא שכיחא והא משום דממילא אבל והמת יהיה לו דשכיחא ובידים אימא לא ואי אשמועינן המת יהיה לו משום דממונא קא מזיק אבל הכא דבגופא מזיק אימא לא צריכא א``ל רב כהנא לרב אלא טעמא דכתב רחמנא והמת יהיה לו הא לאו הכי הוה אמינא נבילה דמזיק הויא השתא אי אית ליה לדידיה כמה טריפות יהיב ליה דאמר מר<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='34'> שמות כא </span> ישיב לרבות שוה כסף ואפילו סובין דידיה מבעיא <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>לא נצרכא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>אלא לפחת נבילה</span> לימא פחת נבילה תנאי היא דתניא אם טרף יטרף יביאהו ע


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף יא,א גמרא
pgu: יא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  יביא עדים שנטרפה באונס <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ופטור</span> אבא שאול אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>יביא עדודה</span> לב``ד <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מאי לאו בהא קמיפלגי</span> דמר סבר פחת נבילה דניזק הוי ומר סבר דמזיק הוי לא דכ``ע דניזק והכא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>בטורח נבילה</span> קמיפלגי <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>והתניא</span> אחרים אומרים מניין שעל בעל הבור להעלות שור מבורו ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='34'> שמות כא </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>כסף ישיב לבעליו והמת</span> אמר ליה אביי לרבא האי טורח נבילה ה``ד אילימא דבבירא שויא זוזא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ואגודא</span> שויא ארבע כי טרח בדנפשיה טרח א``ל לא צריכא דבבירא שויא זוזא ואגודא נמי שויא זוזא ומי איכא כה``ג אין דהא אמרי אינשי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>כשורא</span> במתא בזוזא כשורא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>בדברא</span> בזוזא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אמר שמואל</span> אין שמין לא לגנב ולא לגזלן <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אלא לנזקין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ואני אומר אף לשואל ואבא מודה לי</span> איבעיא להו ה``ק <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אף לשואל שמין</span> ואבא מודה לי או דלמא ה``ק ואני אומר אף לשואל אין שמין ואבא מודה לי ת``ש דההוא גברא דשאיל נרגא מחבריה תברה אתא לקמיה דרב א``ל זיל שלים ליה נרגא מעליא ש``מ אין שמין אדרבה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>מדאמרי ליה רב כהנא ורב אסי</span> לרב דינא הכי ושתיק ש``מ שמין איתמר אמר עולא א``ר אלעזר שמין לגנב ולגזלן רב פפי אמר אין שמין והלכתא אין שמין לא לגנב ולא לגזלן אבל לשואל שמין כדרב כהנא ורב אסי ואמר עולא א``ר אלעזר <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>שליא</span> שיצתה מקצתה ביום ראשון ומקצתה ביום שני <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>מונין לה מן הראשון</span> א``ל רבא מה דעתך <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>לחומרא</span> חומרא דאתי לידי קולא הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>דקא מטהרת לה מראשון</span> אלא אמר רבא לחוש <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>חוששת</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>מימנא לא ממניא</span> אלא לשני מאי קמ``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>דאין מקצת שליא בלא ולד</span> תנינא שליא שיצתה מקצתה <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>אסורה</span> באכילה סימן ולד באשה סימן ולד בבהמה אי ממתני' הוה אמינ


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף יא,ב גמרא
pgu: יא
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>דיש מקצת שליא בלא ולד</span> וגזירה מקצתה אטו כולה קמ``ל ואמר עולא אמר רבי אלעזר <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>בכור שנטרף</span> בתוך ל' יום <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אין פודין אותו</span> וכן תני רמי בר חמא מתוך שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0418' data-rgl='15'> במדבר יח </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>פדה תפדה</span> יכול אפי' נטרף בתוך ל' יום ת``ל אך חלק ואמר עולא א``ר אלעזר בהמה גסה נקנית במשיכה והא אנן תנן במסירה הוא דאמר כי האי תנא דתניא וחכ``א <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>זו וזו</span> במשיכה ר``ש אומר זו וזו בהגבהה ואמר עולא אמר ר' אלעזר האחין שחלקו מה שעליהן שמין ו<span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מה שעל בניהן ובנותיהן אין שמין</span> אמר רב פפא פעמים אף מה שעליהן אין שמין משכחת לה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>בגדול אחי</span> דניחא להו דלשתמעון מיליה ואמר עולא א``ר אלעזר <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>שומר שמסר לשומר פטור</span> ולא מיבעיא שומר חנם שמסר לשומר שכר <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>דעלויי עלייה לשמירתו</span> אלא אפילו שומר שכר שמסר לשומר חנם דהשתא גרועי גרעיה לשמירתו נמי פטור שהרי מסר לבן דעת רבא אמר שומר שמסר לשומר <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>חייב</span> ולא מיבעיא שומר שכר שמסר לשומר חנם דגרועי גרעיה לשמירתו אלא אפילו שומר חנם שמסר לשומר שכר חייב דאמר ליה את מהימנת לי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>בשבועה</span> האי לא מהימן לי בשבועה ואמר עולא א``ר אלעזר הלכתא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>גובין</span> מן העבדים אמר ליה ר``נ לעולא אמר רבי אלעזר <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אפי' מיתמי</span> לא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>מיניה</span> מיניה אפי' מגלימא דעל כתפיה הכא במאי עסקינן שעשאו <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אפותיקי</span> כדרבא דאמר רבא עשה עבדו אפותיקי ומכרו בעל חוב גובה הימנו שורו אפותיקי ומכרו אין ב``ח גובה הימנו מ``ט הא אית ליה קלא והא לית ליה קל


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף יב,א גמרא
pgu: יב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לבתר דנפק</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>א<span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מר</span> להו עולא</span> הכי אמר רבי אלעזר אפי' מיתמי אמר ר``נ <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אשתמטין עולא</span> הוה עובדא בנהרדעא ואגבו דייני דנהרדעא הוה עובדא בפומבדיתא ואגביה רב חנא בר ביזנא אמר להו ר``נ זילו אהדורו ואי לא מגבינן לכו לאפדנייכו א``ל רבא לר``נ הא עולא הא רבי אלעזר הא דייני דנהרדעא והא רב חנא בר ביזנא מר כמאן סבירא ליה א``ל אנא מתניתא ידענא דתני אבימי <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>פרוזבול</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>חל על הקרקע</span> ואינו חל על העבדים מטלטלין <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>נקנין עם הקרקע</span> ואינן נקנין עם העבדים לימא כתנאי מכר לו עבדים וקרקעות החזיק בעבדים לא קנה קרקעות בקרקעות לא קנה עבדים קרקעות ומטלטלין החזיק בקרקע קנה מטלטלין במטלטלין לא קנה קרקע עבדים ומטלטלין החזיק בעבדים לא קנה מטלטלין במטלטלין לא קנה עבדים והתניא החזיק בעבדים קנה מטלטלין מאי לאו בהא קמפלגי דמר סבר עבדים כמקרקעי דמי ומר סבר עבדים כמטלטלין דמי אמר רב איקא בריה דרב אמי דכ``ע עבדים כמקרקעי דמי והדתניא קנה שפיר והדתניא לא קנה בעינן קרקע <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>דומיא דערים מצורות</span> ביהודה דלא ניידי דתנן נכסים שאין להם אחריות נקנין עם נכסים שיש להם אחריות בכסף בשטר ובחזקה מנהני מילי אמר חזקיה דאמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='25b21' data-rgl='3'> דברי הימים ב כא </span> ויתן להם אביהם מתנות רבות לכסף ולזהב ולמגדנות עם ערי מצורות ביהודה איכא דאמרי אמר רב איקא בריה דרב אידי דכ``ע עבדי כמטלטלין דמי והדתניא לא קנה שפיר הא דתניא קנה בעודן עליו וכי עודן עליו מאי הוי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>חצר מהלכת היא</span> וחצר מהלכת לא קנה וכי תימא בעומד והא אמר רבא כל שאילו מהלך לא קנה עומד ויושב לא קנה <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>והלכתא</span> בכפות <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>והתניא החזיק בקרקע קנה עבדים</span> התם <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>בעומדין בתוכה</span> מכלל דהאי לא קנה כשאין עומדין בתוכה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>הניחא להך לישנא</span> דאמר רב איקא בריה דרב אמי עבדי כמטלטלי דמי היינו דאי עומדין בתוכה אין אי לא לא אלא להך לישנא דאמר עבדי כמקרקעי דמי למה לי עומדין בתוכה הא אמר שמואל מכר לו עשר שדות בעשר מדינות כיון שהחזיק באחת מהן קנה כולן וליטעמיך להך לישנא דאמר עבדי כמטלטלין דמי למה לי עומד בתוכ


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף יב,ב גמרא
pgu: יב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>הא קיימא לן</span> דלא בעינן צבורין אלא מאי אית לך למימר שאני מטלטלי דניידי ממטלטלי דלא ניידי ה``נ שאני מקרקעי דניידי ממקרקעי דלא ניידי עבדא מקרקעי דניידי הוא התם סדנא דארעא חד הוא:  נכסים שאין בהן מעילה וכו':  <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מעילה הוא</span> דלית בהו הא מקדש קדשי <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מאן תנא</span> א``ר יוחנן בקדשים קלים ואליבא דר' יוסי הגלילי דאמר ממון בעלים הוא דתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl='21'> ויקרא ה </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ומעלה מעל בה'</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>לרבות קדשים קלים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>שהן ממונו</span> דברי ר' יוסי הגלילי והתנן <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>המקדש</span> בחלקו בין בקדשי קדשים בין בקדשים קלים אינה מקודשת לימא דלא כרבי יוסי הגלילי אפי' תימא ר' יוסי הגלילי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>כי אמר ר' יוסי הגלילי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מחיים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אבל לאחר שחיטה</span> אפילו רבי יוסי הגלילי מודה דכי קא זכו משלחן גבוה קא זכו ומחיים מי אמר והתנן <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>בכור מוכרין אותו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>תם חי</span> <ולא שחוט> ובעל מום חי ושחוט <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ומקדשין בו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>את האשה</span> ואמר ר``נ אמר רבה בר אבוה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>לא שנו</span> אלא בכור בזמן הזה דכיון דלא חזי להקרבה אית להו לכהנים <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>זכייה בגוייהו</span> אבל בזמן שבית המקדש קיים דחזי להקרבה לא ואיתיביה רבא לר``נ ומעלה מעל בה' לרבות קדשים קלים שהן ממונו דברי ר' יוסי הגלילי <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>ומשני רבינא</span> בבכור בחו``ל ואליבא דר``ש דאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>אם באו</span> תמימים יקרבו אם באו אין לכתחלה לא <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>ואם איתא</span> דכי א``ר יוסי הגלילי ממונו הוא מחיי


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף יג,א גמרא
pgu: יג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לישני</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>הא רבי יוסי הגלילי</span> הא רבנן <אמר ליה> [אמר לך] <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מתנות כהונה קאמרת</span> שאני מתנות כהונה דכי קא זכו משלחן גבוה קא זכו:  גופא<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl='21'> ויקרא ה </span> ומעלה מעל בה' לרבות קדשים קלים שהם ממונו דברי רבי יוסי הגלילי בן עזאי אומר לרבות את ה<span class='tlm-rsh' data-nro='3'>שלמים</span> אבא יוסי בן דוסתאי אומר לא אמר בן עזאי אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>בבכור</span> בלבד אמר מר בן עזאי אומר לרבות את השלמים למעוטי מאי אילימא למעוטי בכור השתא ומה שלמים שטעונים סמיכה ונסכים ותנופת חזה ושוק אמרת ממון בעלים הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>בכור מבעיא</span> אלא אמר רבי יוחנן למעוטי מעשר כדתניא בבכור נאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0418' data-rgl='17'> במדבר יח </span> לא תפדה ונמכר תם חי ובעל מום חי ושחוט במעשר נאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0327' data-rgl='20'> ויקרא כז </span> לא יגאל ואינו נמכר לא חי ולא שחוט לא תם ולא בעל מום רבינא מתני לה אסיפא אבא יוסי בן דוסתאי אומר לא אמר בן עזאי אלא בבכור בלבד למעוטי מאי אילימא למעוטי שלמים השתא ומה בכור שקדוש מרחם ממונו הוא שלמים מבעיא אמר רבי יוחנן למעוטי מעשר כדתניא בבכור נאמר לא תפדה ונמכר תם חי ובעל מום חי ושחוט <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>במעשר נאמר לא יגאל</span> ואינו נמכר לא חי ולא שחוט לא תם ולא בעל מום הא בבכור בלבד קאמר קשיא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>רבא אמר</span> מאי נכסים שאין בהן מעילה נכסים שאין בהן דין מעילה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ומאי נינהו</span> דהדיוט וליתני דהדיוט קשיא אמר רבי אבא שלמים שהזיקו <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>גובה</span> מבשרן ואינו גובה מאימוריהן פשיטא אימורין לגבוה סלקי <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>לא צריכא</span> לגובה מבשרן כנגד אימורים אליבא דמאן <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אי אליבא דרבנן</span> פשיטא הא אמרי כי ליכא לאשתלומי מהאי לא משתלמא מהאי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ואי אליבא דרבי נתן הא אמר כי ליכא לאשתלומי</span> מהאי משתלם מהאי אי בעית אימא רבי נתן איבעית אימא רבנן איבעית אימא רבנן ה``מ <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>בתרי גופי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אבל בחד גופא</span> מצי אמר ליה מכל היכא דבעינן משתלמנא איבעית אימא רבי נתן התם הוא דאמר ליה בעל שור לבעל הבור <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אנא תוראי בבירך אשכחתיה</span> מאי דלית לי לאשתלומי מהיאך משתלימנא מינ


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף יג,ב גמרא
pgu: יג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אבל הכא מי מצי אמר בשר אזיק אימורין לא אזיק אמר רבא תודה שהזיקה גובה מבשרה ואינו גובה מלחמה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לחם פשיטא</span> סיפא אצטריך ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ניזק אוכל בשר</span> ומתכפר מביא לחם הא נמי פשיטא מהו דתימא כיון דלחם הכשירא דזבח הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'><span class='tlm-rsh' data-nro='21'>לימא ליה</span></span> את אכלת בשר ואנא אייתי לחם קמ``ל דלחם חיובא דבעלים הוא:  נכסים שהן של בני ברית:  למעוטי מאי אי למעוטי <דעובד כוכבים> {דגוי} הא קתני לה לקמן שור של ישראל שנגח שור של <עובד כוכבים> {גוי} פטור תנא והדר מפרש:  נכסים המיוחדין:  למעוטי מאי אמר רב יהודה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>למעוטי זה אומר שורך הזיק</span> וזה אומר שורך הזיק הא תני לקמן היו שנים רודפין אחר אחד זה אומר שורך הזיק וזה אומר שורך הזיק שניהם פטורין תני והדר מפרש במתניתא תנא פרט לנכסי הפקר ה``ד אילימא דנגח תורא דידן לתורא דהפקר מאן תבע ליה אלא דנגח תורא דהפקר לתורא דידן ליזיל וליתיה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>בשקדם וזכה בו אחר</span> רבינא אמר למעוטי נגח ואח``כ הקדיש נגח ואח``כ הפקיר תניא נמי הכי יתר על כן אמר ר' יהודה אפי' נגח ואח``כ הקדיש נגח ואח``כ הפקיר פטור שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='29'> שמות כא </span> והועד בבעליו והמית איש וגו' עד שתהא מיתה והעמדה בדין <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>שוין כאחד</span> וגמר הדין לא בעינן הא השור יסקל בגמר דין הוא דכתיב אלא אימא עד שתהא מיתה והעמדה בדין וגמר דין שוין כאחד:  <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>חוץ מרשות המיוחדת למזיק</span>:  דאמר ליה תורך ברשותי מאי בעי:  ורשות הניזק והמזיק:  אמר רב חסדא אמר אבימי <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>חצר השותפין חייב בה</span> על השן ועל הרגל והכי קאמר חוץ מרשות המיוחדת למזיק דפטור ורשות הניזק והמזיק כשהזיק חב המזיק ור' אלעזר אמר פטור על השן ועל הרגל והכי קאמר חוץ מרשות המיוחדת למזיק <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ורשות הניזק והמזיק נמי פטור</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='12'>כשהזיק חב המזיק לאתויי קרן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>הניחא לשמואל</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אלא לרב דאמר</span> תנא שור וכל מילי דשור חב המזיק לאתויי מאי לאתויי הא דת``ר כשהזיק חב המזיק להביא שומר חנם והשואל נושא שכר והשוכר שהזיקה בהמה ברשותן תם משלם חצי נזק ומועד משלם נזק שלם <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>נפרצה</span> בלילה או שפרצוה לסטין ויצתה והזיקה פטור אמר מר כשהזיק חב המזיק להביא שומר חנם והשואל נושא שכר והשוכר היכי דמי אילימא דאזקיה תורא דמשאיל לתורא דשואל לימא ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אילו אזיק</span> בעלמא בעית לשלומי את השתא דאזקיה לתורא דידך בעינא לשלומי <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>אלא דאזקיה תורא דשואל לתורא דמשאיל</span> לימא ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>אילו איתזק מעלמא</span> בעית לשלומי כוליה תורא השתא דאזקיה תורא דידך פלגא ניזקא הוא דמשלמת לי <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>לעולם דאזקיה תורא דמשאיל לתורא דשואל</span> והכא במאי עסקינן שקבל עליו שמירת גופ


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף יד,א גמרא
pgu: יד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ולא קבל עליו שמירת נזקיו</span> אי הכי אימא סיפא נפרצה בלילה או שפרצוה לסטים ויצתה והזיקה פטור הא ביום חייב הא לא קבל עליו שמירת נזקיו הכי קאמר אם קבל עליו שמירת נזקיו חייב נפרצה בלילה או שפרצוה לסטים ויצתה והזיקה פטור <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>איני והא תני רב יוסף</span> חצר השותפים <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>והפונדק</span> חייב בהן על השן ועל הרגל תיובתא דרבי אלעזר אמר לך רבי אלעזר ותסברא מתניתא מי לא פליגי והתניא ארבעה כללות היה ר' שמעון בן אלעזר אומר בנזקין כל שהוא רשות לניזק ולא למזיק <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>חייב בכל</span> דמזיק ולא לניזק <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>פטור מכל</span> לזה ולזה כגון חצר השותפים והבקעה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>פטור בה על השן ועל הרגל</span> על הנגיחה ועל הנגיפה ועל הנשיכה ועל הרביצה ועל הבעיטה תם משלם חצי נזק מועד משלם נזק שלם <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>לא לזה ולא לזה</span> כגון חצר שאינו של שניהם חייב בו על השן ועל הרגל על הנגיחה ועל הנשיכה ועל הנגיפה ועל הרביצה ועל הבעיטה תם משלם חצי נזק מועד משלם נזק שלם קתני מיהת חצר השותפין והבקעה פטור בה על השן ועל הרגל קשיא אהדדי <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>כי תניא ההיא</span> בחצר מיוחדת לזה ולזה בין לפירות בין לשוורים ההיא דרב יוסף בחצר מיוחדת לפירות ואינה מיוחדת לשוורים דלגבי שן הויא לה חצר הניזק דיקא נמי דקתני הכא דומיא דפונדק וקתני התם דומיא דבקעה שמע מינה מתקיף לה רבי זירא כיון דמיוחדת לפירות הא בעינן<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='4'> שמות כב </span> ובער בשדה אחר וליכא א``ל אביי כיון דאינה מיוחדת לשוורים שדה אחר קרינא ביה א``ל רב אחא מדיפתי לרבינא לימא מדמתניתא לא פליגי <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אמוראי נמי לא פליגי</span> אמר ליה אין ואם תמצא לומר פליגי בקושיא דרבי זירא ובפירוקא דאביי פליגי:  גופא ארבעה כללות היה רבי שמעון בן אלעזר אומר בנזקין כל שהוא רשות לניזק ולא למזיק חייב בכל על הכל לא קתני אלא חייב בכל בכולי נזק מני <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>רבי טרפון היא דאמר</span> משונה קרן בחצר הניזק נזק שלם משלם אימא סיפא לא לזה ולא לזה כגון חצר שאינו של שניהם <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>חייב בה על השן ועל הרגל</span> מאי לא לזה ולא לזה אילימא לא לזה ולא לזה כלל <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>אלא דאחר</span> והא בעינא ובער בשדה אחר וליכא אלא פשיטא לא לזה ולא לזה <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>אלא דחד</span> וקתני סיפא תם משלם חצי נזק ומועד משלם נזק שלם אתאן לרבנן דאמרי משונה קרן בחצר הניזק חצי נזק הוא דמשלם רישא רבי טרפון וסיפא רבנן אין דהא אמר ליה שמואל לרב יהודה שיננא <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>שבוק מתניתין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>ותא אבתראי</span> רישא רבי טרפון וסיפא רבנן רבינא משמיה דרבא אמר כולה רבי טרפון היא ומאי לא לזה ולא לזה לא לזה ולא לזה לפירות אלא דחד לזה ולזה לשוורים דלגבי שן הויא לה חצר הניזק לגבי קרן הויא לה רשות הרבים א``ה ארבעה שלשה הוו אמר רב נחמן בר יצח


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף יד,ב משנה
pgu: יד
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>שום כסף</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>שוה כסף</span> בפני ב``ד ועל פי עדים בני חורין בני ברית והנשים בכלל הנזק והניזק והמזיק בתשלומין


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף יד,ב גמרא
pgu: יד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  מאי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>שום כסף</span> אמר רב יהודה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>שום זה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>לא יהא <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>אלא</span> בכסף</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>תנינא</span> להא דתנו רבנן <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>פרה שהזיקה טלית</span> וטלית שהזיקה פרה אין אומרים תצא פרה בטלית וטלית בפרה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אלא שמין אותה בדמים</span>:  <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>שוה כסף</span>:  דתנו רבנן שוה כסף מלמד שאין בית דין נזקקין אלא לנכסים שיש להן אחריות אבל אם קדם ניזק ותפס מטלטלין בית דין גובין לו מהן אמר מר שוה כסף מלמד שאין בית דין נזקקין אלא לנכסים שיש להן אחריות מאי משמע אמר רבה בר עולא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>דבר השוה כל כסף</span> מאי ניהו דבר שאין לו אונאה עבדים ו<span class='tlm-rsh' data-nro='11'>שטרות</span> נמי אין להן אונאה אלא אמר רבה בר עולא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>דבר הנקנה בכסף</span> עבדים ושטרות נמי נקנין בכסף <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אלא אמר רב אשי שוה כסף</span> ולא כסף והני כולהו כסף נינהו רמי ליה רב יהודה בר חיננא לרב הונא בריה דרב יהושע תנא שוה כסף מלמד שאין בית דין נזקקין אלא לנכסים שיש להן אחריות והתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='34'> שמות כא </span> ישיב לרבות שוה כסף ואפילו סובין הכא במאי עסקינן <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ביתמי</span> אי ביתמי אימא סיפא אם קדם ניזק ותפס מטלטלין בית דין גובין לו מהן אי ביתמי אמאי בית דין גובין לו מהן <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>כדאמר רבא אמר רב נחמן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>שתפס מחיים</span> הכא נמי שתפס מחיים:  בפני בית דין:  <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>פרט למוכר נכסיו</span> ואחר כך הולך לבית דין שמע מינה לוה ומכר נכסיו ואחר כך בא לבית דין אין בית דין גובין לו מהן אלא פרט לב``ד הדיוטות:  על פי עדים:  פרט למודה בקנס ואחר כך באו עדים שהוא פטור הניחא למאן דאמר מודה בקנס ואחר כך באו עדים פטור אלא למאן דאמר מודה בקנס ואחר כך באו עדים חייב מאי איכא למימר סיפא אצטריך לי


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף טו,א גמרא
pgu: טו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>בני חורין</span> ובני ברית בני חורין למעוטי עבדים בני ברית למעוטי <עובדי כוכבים> {גוים} וצריכא דאי אשמעינן עבד משום דאין לו יחס אבל נכרי דיש לו יחס אימא לא ואי אשמעינן נכרי משום דלא שייך במצות אבל עבד דשייך במצות אימא לא צריכא:  והנשים בכלל הנזק:  מנהני מילי אמר רב יהודה אמר רב וכן תנא דבי ר' ישמעאל אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0405' data-rgl='6'> במדבר ה </span> איש או אשה כי יעשו מכל חטאת השוה הכתוב אשה לאיש לכל עונשין שבתורה דבי רבי אלעזר תנא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='1'> שמות כא </span> ואלה המשפטים אשר תשים <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>לפניהם</span> השוה הכתוב אשה לאיש לכל דינין שבתורה דבי חזקיה ורבי יוסי הגלילי תנא אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='29'> שמות כא </span> והמית איש או אשה השוה הכתוב אשה לאיש לכל מיתות שבתורה וצריכי דאי אשמעינן <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>קמייתא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>התם הוא דחס רחמנא עלה</span> כי היכי דתהוי לה כפרה אבל דינין איש דבר משא ומתן אין אשה לא ואי אשמעינן דינין <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>כי היכי דתיהוי לה חיותא</span> אבל כפרה איש דבר מצוה אין אשה דלאו בת מצוה לא ואי אשמעינן הני תרתי הכא משום כפרה והכא משום חיותא אבל לענין קטלא איש דבר מצוה לשלם כופר אשה לא ואי אשמעינן כופר משום דאיכא איבוד נשמה אבל הני תרתי דליכא איבוד נשמה אימא לא צריכא:  הניזק והמזיק <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>בתשלומין</span>:  אתמר פלגא נזקא רב פפא אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ממונא</span> רב הונא בריה דרב יהושע אמר קנסא רב פפא אמר ממונא קסבר סתם שוורים לאו בחזקת שימור קיימן ובדין הוא דבעי לשלומי כוליה ורחמנא הוא דחס עליה דאכתי לא אייעד תוריה רב הונא בריה דרב יהושע אמר קנסא קסבר סתם שוורים בחזקת שימור קיימי ובדין הוא דלא לשלם כלל ורחמנא הוא דקנסיה כי היכי דלנטריה לתוריה תנן הניזק והמזיק בתשלומין בשלמא למאן דאמר פלגא נזקא ממונא היינו <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>דשייך ניזק בתשלומין</span> אלא למ``ד פלגא נזקא קנסא השתא דלאו דידיה שקיל <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>בתשלומין איתיה</span> לא נצרכא אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>לפחת נבילה</span> פחת נבילה <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>הא תנא ליה רישא</span> תשלומי נזק מלמד שהבעלים מטפלין בנבילה חדא בתם וחדא במועד וצריכא דאי אשמעינן תם משום דאכתי לא אייעד אבל מועד אימא לא ואי אשמעינן מועד משום דקא משלם כוליה אבל תם אימא לא צריכא ת``ש מה בין תם למועד שהתם משלם חצי נזק <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מגופו</span> ומועד משלם נזק שלם <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>מן העלייה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>ואם איתא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ליתני נמי הא</span> תם אינו משלם ע``פ עצמו מועד משלם ע``פ עצמו תנא ושייר מאי שייר דהאי שייר שייר <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>חצי כופר</span> אי משום חצי כופר לאו שיורא הוא הא מני <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>רבי יוסי הגלילי היא דאמר</span> תם משלם חצי כופר ת``


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף טו,ב גמרא
pgu: טו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  המית שורי את פלוני או שורו של פלוני הרי זה משלם על פי עצמו מאי לאו בתם לא במועד אבל תם מאי הכי נמי דאין משלם על פי עצמו אי הכי אדתני סיפא המית שורי את <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>עבדו של פלוני</span> אין משלם על פי עצמו <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>לפלוג וליתני בדידיה</span> בד``א במועד אבל בתם אינו משלם על פי עצמו <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>כולה במועד קמיירי</span> תא שמע זה הכלל כל המשלם <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>יותר על מה שהזיק</span> אינו משלם על פי עצמו מאי לאו <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>הא פחות</span> ממה שהזיק משלם לא הא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>כמה שהזיק</span> משלם אבל פחות מאי הכי נמי דלא משלם אי הכי אדתני זה הכלל כל המשלם יותר על מה שהזיק אינו משלם על פי עצמו ליתני זה הכלל כל שאינו משלם כמה שהזיק דמשמע פחות ומשמע יותר תיובתא והלכתא פלגא נזקא קנסא תיובתא והלכתא אין טעמא מאי הויא תיובתא משום דלא קתני כמו שהזיק לא פסיקא ליה כיון דאיכא חצי נזק צרורות דהלכתא גמירא לה דממונא הוא משום הכי לא קתני והשתא דאמרת פלגא נזקא קנסא האי כלבא דאכל <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אימרי</span> ושונרא דאכלה תרנגולא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>משונה הוא</span> ולא מגבינן בבבל והני מילי <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ברברבי</span> אבל בזוטרי אורחיה הוא ואי תפס לא מפקינן מיניה ואי אמר קבעו לי זימנא דאזלינא לארעא דישראל קבעינן ליה ואי לא אזיל משמתינן ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ובין כך ובין כך משמתינן ליה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>עד דמסלק הזיקא</span> מדרבי נתן דתניא רבי נתן אומר מניין שלא יגדל אדם כלב רע בתוך ביתו ואל יעמיד סולם רעוע בתוך ביתו ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='8'> דברים כב </span> לא תשים דמים בביתך


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף טו,ב משנה
pgu: טו
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  חמשה תמין וחמשה מועדין הבהמה אינה מועדת <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>לא ליגח</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ולא ליגוף</span> ולא לשוך ולא לרבוץ ולא לבעוט השן מועדת לאכול את הראוי לה הרגל מועדת לשבור בדרך הילוכה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>ושור המועד</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ושור המזיק ברשות הניזק</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>והאדם</span> הזאב והארי והדוב והנמר והברדלס והנחש הרי אלו מועדין רבי אלעזר אומר בזמן <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>שהן בני תרבות</span> אינן מועדין והנחש מועד לעולם


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף טו,ב גמרא
pgu: טו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  מדקתני השן מועדת לאכול מכלל דבחצר הניזק עסקינן וקתני בהמה אינה מועדת לשלם כוליה אבל חצי נזק משלמת מני רבנן היא דאמרי משונה קרן בחצר הניזק חצי נזק הוא דמשלם אימא סיפא שור המועד <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ושור המזיק ברשות הניזק</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>והאדם</span> אתאן לרבי טרפון דאמר משונה קרן בחצר הניזק נזק שלם הוא דמשלם רישא רבנן וסיפא רבי טרפון אין דהאמר ליה שמואל לרב יהודה שיננא שבוק מתני' ותא אבתראי רישא רבנן וסיפא רבי טרפון רבי אלעזר משמיה דרב אמ


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף טז,א גמרא
pgu: טז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>כולה רבי טרפון היא</span> רישא בחצר המיוחדת לפירות <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>לא</span>חד מהן ולזה ולזה לשורים דלגבי שן הויא לה חצר הניזק ולגבי קרן הויא רשות הרבים אמר רב כהנא אמריתה לשמעתא קמיה דרב זביד מנהרדעא ואמר לי מי מצית מוקמת לה כולה כרבי טרפון הקתני השן מועדת לאכול את הראוי לה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ראוי לה אין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>שאין ראוי לה</span> לא ואי ר' טרפון האמר משונה קרן בחצר הניזק נזק שלם משלם אלא לעולם רבנן היא וחסורי מחסרא והכי קתני חמשה תמים הן <span class='tlm-rsh' data-nro='6'><span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ואם הועדו חמשתן מועדין</span></span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ושן ורגל מועדין מתחילתן</span> והיכן העדתן בחצר הניזק <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מתקיף לה רבינא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>הא קתני לקמן</span> שור המזיק ברשות הניזק כיצד</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אי אמרת בשלמא איירי</span> בה משום הכי קתני כיצד <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אלא אי אמרת לא איירי בה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מאי כיצד</span> אלא אמר רבינא חסורי מחסרא והכי קתני חמשה תמים הן ואם הועדו חמשתן מועדין ושן ורגל מועדין מתחילתן <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>וזהו שור המועד</span> ושור המזיק ברשות הניזק מחלוקת ר' טרפון ורבנן ויש מועדים אחרים כיוצא באלו הזאב והארי והדוב והברדלס והנמר והנחש תניא נמי הכי חמשה תמים הן ואם הועדו חמשתן מועדין ושן ורגל מועדין מתחילתן וזהו שור המועד ושור המזיק ברשות הניזק מחלוקת רבי טרפון ורבנן ויש מועדין אחרים כיוצא באלו הזאב והארי הדוב והנמר והברדלס והנחש איכא דרמו לה מירמא תנן חמשה תמים וחמשה מועדים ותו ליכא והאיכא הזאב הארי והדוב והנמר והברדלס והנחש ומשני אמר רבינא חסורי מחסרא והכי קתני חמשה תמים הן ואם הועדו חמשתן מועדין ושן ורגל מועדין מתחילתן וזהו שור המועד ושור המזיק ברשות הניזק מחלוקת רבי טרפון ורבנן ויש מועדין אחרים כיוצא באלו הזאב והארי הדוב והנמר והברדלס והנחש:  ולא לרבוץ:  אמר רבי אלעזר לא שנו אלא פכין גדולים אבל פכין קטנים אורחיה הוא לימא מסייע ליה הבהמה מועדת להלך כדרכה ולשבר ולמעך את האדם ואת הבהמה ואת הכלים <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>דלמא מן הצד</span> איכא דאמרי א``ר אלעזר לא תימא פכין גדולים הוא דלאו אורחיה אבל פכין קטנים אורחיה הוא אלא אפילו פכין קטנים נמי לאו אורחיה הוא מיתיבי ולמעך את האדם ואת הבהמה ואת הכלים אמר רבי אלעזר דלמא מן הצד איכא דרמי לה מירמא תנן ולא לרבוץ והתניא ולמעך את האדם ואת הבהמה ואת הכלים אמר רבי אלעזר לא קשיא כאן בפכין גדולים כאן בפכין קטנים:  הזאב והארי וכו':  מאי ברדלס אמר רב יהודה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>נפרזא</span> מאי נפרזא אמר רב יוסף אפא מיתיבי רבי מאיר אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>אף הצבוע</span> רבי אלעזר אומר אף הנחש <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>ואמר רב יוסף</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>צבוע זו אפא</span> לא קשיא כאן בצבוע זכר כאן בצבוע נקיבה דתניא צבוע זכר לאחר שבע שנים נעשה עטלף עטלף לאחר שבע שנים נעשה ערפד ערפד לאחר ז' שנים נעשה קימוש קימוש לאחר שבע שנים נעשה חוח חוח לאחר שבע שנים נעשה שד שדרו של אדם לאחר שבע שנים נעשה נחש והני מילי דלא כרע במודים אמר מר ר``מ אומר אף הצבו


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף טז,ב גמרא
pgu: טז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  רבי אלעזר אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אף הנחש</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>והא אנן תנן ר' אלעזר אומר</span> בזמן שהן בני תרבות אינן מועדים והנחש מועד לעולם תני נחש אמר שמואל ארי ברה``ר <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>דרס</span> ואכל פטור <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>טרף</span> ואכל <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>חייב</span> דרס ואכל פטור כיון דאורחיה למידרס הוה ליה כמו שאכלה פירות וירקות דהוה ליה שן ברשות הרבים ופטור טרף לאו אורחיה הוא למימרא דטריפה לאו אורחיה הוא והכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='1902' data-rgl='13'> נחום ב </span> אריה טורף <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>בדי גורותיו</span> בשביל גורותיו ומחנק ללבאותיו בשביל לבאותיו וימלא טרף חוריו בשביל חוריו ומעונותיו טריפה בשביל מעונותיו והתניא וכן חיה שנכנסה לחצר הניזק <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>טרפה בהמה</span> ואכלה בשר <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>משלם נזק שלם</span> הכא במאי עסקינן שטרפה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>להניח</span> הא אכלה קתני בשנמלכה ואכלה מנא ידעינן <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ועוד דשמואל נמי</span> דלמא הכי הוא אמר רב נחמן בר יצחק לצדדין קתני שטרפה להניח או דרסה ואכלה משלמת נזק שלם <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>רבינא אמר</span> כי קאמר שמואל בארי תרבות ואליבא דרבי אלעזר דאמר לאו אורחיה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'><span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אי הכי</span></span> אפי' דרסה נמי ליחייב אלא דרבינא לאו אשמואל אתמר אלא אמתניתא כי תני מתניתא בארי תרבות ואליבא דר' אלעזר דאמר לאו אורחיה א``ה ח``נ בעי לשלומי דאייעד א``ה מאי האי דקתני לה גבי תולדה דשן גבי תולדה דקרן בעי למיתנייה קשיא


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף טז,ב משנה
pgu: טז
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  מה בין תם למועד אלא שהתם משלם חצי נזק מגופו ומועד <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>משלם נזק שלם</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מן העלייה</span>


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף טז,ב גמרא
pgu: טז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  מאי עלייה אמר רבי אלעזר במעולה שבנכסיו וכן הוא אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='25b32' data-rgl='33'> דברי הימים ב לב </span> וישכב חזקיהו עם אבותיו ויקברוהו במעלה קברי בני דוד ואמר ר' אלעזר במעלה אצל מעולים שבמשפחה ומאן נינהו דוד ושלמה<span class='tlm-sfr' data-chp='25b16' data-rgl='14'> דברי הימים ב טז </span> ויקברוהו בקברותיו אשר כרה לו בעיר דוד <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>וישכיבוהו במשכב</span> אשר מלא בשמים וזנים מאי בשמים וזנים רבי אלעזר אמר זיני זיני ר' שמואל בר נחמני אמר בשמים שכל המריח בהן בא לידי זימה: <span class='tlm-sfr' data-chp='1118' data-rgl='20'> ירמיהו יח </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>כי כרו שוחה ללכדני</span> ופחים טמנו לרגלי רבי אלעזר אמר שחשדוהו מזונה ר' שמואל בר נחמני אמר שחשדוהו מאשת איש בשלמא למ``ד שחשדוהו מזונה היינו דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='2823' data-rgl='28'> משלי כג </span> כי שוחה עמוקה זונה אלא למ``ד שחשדוהו מאשת איש מאי שוחה אטו אשת איש מי נפקא מכלל זונה בשלמא למ``ד שחשדוהו מאשת איש היינו דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='1118' data-rgl='23'> ירמיהו יח </span> ואתה ה' ידעת את כל <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>עצתם עלי למות</span> אלא למאן דאמר שחשדוהו מזונה מאי למות שהשליכוהו לבאר טיט דרש רבא מאי דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='1105' data-rgl='13'> ירמיהו ה </span> יהיו מוכשלים לפניך בעת אפך עשה בהם אמר ירמיה לפני הקדוש ברוך הוא רבונו של עולם אפילו בשעה שעושין צדקה הכשילם בבני אדם שאינן מהוגנים כדי שלא יקבלו עליהן שכר: <span class='tlm-sfr' data-chp='25b32' data-rgl='33'> דברי הימים ב לב </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>וכבוד עשו לו במותו</span> מלמד שהושיבו <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>ישיבה</span> על קברו פליגי בה ר' נתן ורבנן חד אמר שלש


id: 4101
lvr: 41
prk: 01
nru: דף יז,א גמרא
pgu: יז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>וחד אמר שבעה</span> ואמרי לה שלשים ת``ר וכבוד עשו לו במותו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>זה חזקיה מלך יהודה</span> שיצאו לפניו שלשים וששה אלף <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>חלוצי כתף</span> דברי ר' יהודה א``ל ר' נחמיה והלא לפני אחאב עשו כן אלא שהניחו ס``ת על מטתו ואמרו קיים זה מה שכתוב בזה והאידנא נמי עבדינן הכי אפוקי מפקינן <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אנוחי</span> לא מנחינן ואיבעית אימא אנוחי נמי מנחינן קיים לא אמרינן אמר רבה בר בר חנה הוה אזילנא בהדיה דר' יוחנן למשאל שמעתא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>כי הוה עייל לבית הכסא</span> והוה בעינא מיניה מלתא לא פשיט לן עד דמשי ידיה ומנח תפילין ומברך והדר אמר לן אפילו קיים אמרינן לימד לא אמרינן והאמר מר גדול למוד תורה שהלמוד <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מביא לידי מעשה</span> ל``ק הא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>למיגמר</span> הא לאגמורי א``ר יוחנן משום ר``ש בן יוחאי מאי דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='1032' data-rgl='20'> ישעיהו לב </span> אשריכם <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>זורעי</span> על כל מים משלחי רגל השור והחמור כל העוסק בתורה ובגמילות חסדים זוכה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>לנחלת שני שבטים</span> שנאמר אשריכם זורעי ואין זריעה אלא צדקה שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='1310' data-rgl='12'> הושע י </span> זרעו לכם לצדקה וקצרו לפי חסד ואין מים אלא תורה שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='1055' data-rgl='1'> ישעיהו נה </span> הוי כל צמא לכו למים וזוכה לנחלת שני שבטים זוכה לכילה כיוסף דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0149' data-rgl='22'> בראשית מט </span> בן פורת יוסף <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>בנות צעדה עלי שור</span> וזוכה לנחלת יששכר דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0149' data-rgl='14'> בראשית מט </span> יששכר <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>חמור גרם</span> אית דאמרי אויביו נופלין לפניו כיוסף דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0533' data-rgl='17'> דברים לג </span> בהם עמים ינגח יחדו אפסי ארץ וזוכה לבינה כיששכר דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='25a12' data-rgl='33'> דברי הימים א יב </span> ומבני יששכר יודעי בינה לעתים לדעת מה יעשה ישראל:
<BR


id: 4102
lvr: 41
prk: 02
nru: דף יז,א משנה
pgu: יז
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>כיצד הרגל מועדת</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>לשבר בדרך הלוכה</span> הבהמה מועדת להלך כדרכה ולשבר <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>היתה מבעטת</span> או שהיו צרורות מנתזין מתחת רגליה ושברה את הכלים <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>משלם חצי נזק</span> דרסה על הכלי ושברתו <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>ונפל על כלי</span> ושברו על ה<span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ראשון</span> משלם נזק שלם ועל האחרון משלם חצי נזק התרנגולין מועדין להלך כדרכן ולשבר היה דליל קשור ברגליו או שהיה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>מהדס</span> ומשבר את הכלים משלם חצי נזק


id: 4102
lvr: 41
prk: 02
nru: דף יז,ב גמרא
pgu: יז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  א``ל רבינא לרבא <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>היינו רגל היינו בהמה</span> א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>תנא אבות</span> וקתני תולדות אלא מעתה סיפא דקתני השן מועדת הבהמה מועדת <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מאי אבות ומאי תולדות איכא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>הוה קמהדר ליה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>בבדיחותא</span> וא``ל אנא שנאי חדא ואת שני חדא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>וטעמא מאי</span> אמר רב אשי תנא שן דחיה וקתני שן דבהמה ס``ד אמינא<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='4'> שמות כב </span> ושלח את <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>בעירה</span> כתיב בהמה אין חיה לא קמ``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>דחיה בכלל בהמה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אי הכי הא</span> מבעי ליה למיתני ברישא האי דאתיא ליה מדרשא חביבא ליה אי הכי <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>רישא נמי ליתני</span> ההיא דלא כתיבא ברישא הכי השתא התם <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אידי ואידי</span> אבות נינהו הך דאתיא ליה מדרשא חביבא ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>הכא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>שביק אב ותני תולדה</span> איבעית אימא איידי <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>דסליק מרגל</span> פתח ברגל תנו רבנן בהמה מועדת להלך כדרכה ולשבר כיצד בהמה שנכנסה לחצר הניזק והזיקה בגופה דרך הלוכה ובשערה דרך הלוכה ב<span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אוכף</span> שעליה וב<span class='tlm-rsh' data-nro='17'>שליף</span> שעליה ו<span class='tlm-rsh' data-nro='32'>בפרומביא</span> שבפיה וב<span class='tlm-rsh' data-nro='33'>זוג</span> שבצוארה וחמור במשאו משלם נזק שלם <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>סומכוס</span> אומר צרורות וחזיר שהיה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>נובר</span> באשפה והזיק משלם נזק שלם הזיק פשיטא אלא אימא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>התיז</span> והזיק משלם נזק שלם צרורות מאן דכר שמיהו חסורי מחסרא והכי קתני <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>צרורות כי אורחייהו</span> חצי נזק וחזיר שהיה נובר באשפה והתיז והזיק משלם חצי נזק סומכוס אומר צרורות וחזיר שהיה נובר באשפה והתיז והזיק משלם נזק שלם:  ת``ר תרנגולין שהיו מפריחין ממקום למקום ושברו כלים בכנפיהן משלם נזק שלם ברוח שבכנפיהן משלמין חצי נזק סומכוס אומר נזק שלם תניא אידך תרנגולין שהיו <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>מהדסין</span> ע``ג עיסה ועל גבי פירות וטינפו או ניקרו משלם נזק שלם <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>העלו עפר</span> או צרורות משלמין חצי נזק סומכוס אומר נזק שלם תניא אידך תרנגול שהיה מפריח ממקום למקום ויצתה רוח מתחת כנפיו ושיברה את הכלים משלם חצי נזק סתמא כרבנן אמר רבא בשלמא סומכוס קסבר כחו כגופו דמי אלא רבנן אי כגופו דמי כוליה נזק בעי לשלם ואי לאו כגופו דמי <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>חצי נזק נמי לא</span> לשלם הדר אמר רבא לעולם כגופו דמי וחצי נזק צרורות הלכתא גמירי לה:  אמר רבא כל <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>שבזב טמא</span> בנזקין משלם נזק שלם כל <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>שבזב טהור</span> בנזקין משלם חצי נזק ורבא <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>צרורות אתא לאשמועינן</span> לא רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>עגלה מושכת בקרון</span> קא משמע לן תניא כותיה דרבא בהמה מועדת לשבר בדרך הלוכה כיצד בהמה שנכנסה לחצר הניזק והזיקה בגופה דרך הלוכה ובשערה דרך הלוכה באוכף שעליה ובשליף שעליה ובפרומביא שבפיה ובזוג שבצוארה וחמור במשאו ועגלה מושכת בקרון משלם נזק שלם תנו רבנן תרנגולים שהיו <span class='tlm-rsh' data-nro='34'>מחטטין</span> בחבל דלי ונפסק החבל ונשבר הדלי משלמין נזק שלם בעי רבא דרסה על כלי ולא שברתו ונתגלגל למקום אחר ונשבר מהו <span class='tlm-rsh' data-nro='35'>בתר מעיקרא</span> אזלינא וגופיה הוא או דלמא בתר תבר מנא אזלינא וצרורות נינהו תפשוט ליה מדרבה דאמר רבה זרק כלי מראש הגג ובא אחר <span class='tlm-rsh' data-nro='36'>ושברו במקל</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='37'>פטור</span> דאמרינן ליה מנא תבירא תבר לרבה פשיטא ליה לרבא מבעיא ליה ת``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='38'>הידוס</span> אינו מועד וי``א ה``ז מועד הידוס ס``ד אלא לאו <span class='tlm-rsh' data-nro='40'>הידוס והתיז</span> ובהא קמפלגי דמר סבר בתר מעיקרא אזלינן ומר סבר בתר תבר מנא אזלינן ל


id: 4102
lvr: 41
prk: 02
nru: דף יח,א גמרא
pgu: יח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>בהתיז צרורות</span> ובפלוגתא דסומכוס ורבנן קמיפלגי ת``ש תרנגולין שהיו מחטטין בחבל דלי ונפסק החבל <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ונשבר הדלי</span> משלמין נזק שלם שמע מינה בתר מעיקרא אזלינן <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>תרגמא אחבל</span> והא חבל <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>משונה הוא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>דמאוס בלישה</span> והא נשבר דלי קתני <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אלא סומכוס היא</span> דאמר צרורות נזק שלם משלם אי סומכוס אימא סיפא ניתז ממנו שבר ונפל על כלי אחר ושברה על הראשון משלם נזק שלם ועל האחרון משלם חצי נזק ואי סומכוס מי אית ליה חצי נזק וכי תימא שאני ליה לסומכוס בין נזק כחו לכח כחו ואלא הא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>דבעי רב אשי</span> כח כחו לסומכוס ככחו דמי או לאו ככחו דמי תפשוט ליה דלאו ככחו דמי אלא לאו רבנן היא ש``מ בתר מעיקרא אזלינן אמר רב ביבי בר אביי דקאזיל <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מיניה מיניה</span> בעי רבא חצי נזק צרורות מגופו משלם או מעלייה משלם מגופו משלם דלא אשכחן חצי נזק דמשלם מעלייה או דלמא מעלייה משלם דלא אשכחן כאורחיה דמשלם מגופיה ת``ש הידוס אינו מועד ויש אומרים הרי זה מועד הידוס סלקא דעתך אלא לאו הידוס והתיז ובהא קמיפלגי מאן דאמר אינו מועד <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>קסבר מגופו משלם</span> ומאן דאמר מועד <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>קסבר מעלייה משלם</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>לא בפלוגתא דסומכוס ורבנן</span> קמיפלגי ת``ש הכלב שנטל חררה והלך לגדיש ואכל החררה והדליק את הגדיש על החררה משלם נזק שלם ועל הגדיש משלם חצי נזק מאי טעמא לאו משום דהויא להו צרורות <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ותני עלה</span> משלם חצי נזק מגופו <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ותסברא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>לר' אלעזר</span> נזק שלם מגופיה מי אשכחן אלא כגון דשני בהא בגחלת ורבי אלעזר סבר לה כר' טרפון דאמר משונה קרן בחצר הניזק נזק שלם משלם <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>ולא היא</span> מאי טעמא מוקמת לה כרבי טרפון משום נ``ש רבי אלעזר סבר כסומכוס דאמר צרורות נזק שלם משלם וסבר לה כרבי יהודה דאמר צד תמות במקומה עומדת וכי קתני מגופו אצד תמות אמר ליה רב סמא בריה דרב אשי לרבינא אימור דשמעת ליה לרבי יהודה בתם ונעשה מועד במועד מתחילת


id: 4102
lvr: 41
prk: 02
nru: דף יח,ב גמרא
pgu: יח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מי שמעת ליה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אלא</span> כי קאמר רבי אלעזר נזק שלם כגון דאייעד ובהא קמיפלגי מר סבר יש העדאה לצרורות ומר סבר אין העדאה לצרורות <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אלא הא דבעי רבא יש העדאה לצרורות</span> או אין העדאה לצרורות אי לרבנן אין העדאה לצרורות אי לרבי אלעזר יש העדאה לצרורות אמר לך רבא כי מיבעיא לי לדידי אליבא דרבנן דפליגי עליה דסומכוס אבל הכא בין לרבנן בין לרבי אלעזר כסומכוס סבירא להו דאמר צרורות נזק שלם משלם וטעמא מאי אמור רבנן חצי נזק דשני ולא אייעד ובפלוגתא דרבי טרפון ורבנן קמיפלגי אימור דשמעת ליה לר' טרפון נזק שלם מגופו מי שמעת ליה אין מהיכא מייתי לה מקרן מרשות הרבים דיו לבא מן הדין להיות כנדון <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>והא רבי טרפון לית ליה דיו</span> כי לית ליה דיו היכא דמפריך קל וחומר היכא דלא מפריך ק``ו אית ליה דיו גופא בעי רבא יש העדאה לצרורות או אין העדאה לצרורות <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לקרן מדמינן ליה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>או דלמא</span> תולדה דרגל הוא ת``ש הידוס אינו מועד ויש אומרים הרי זה מועד הידוס ס``ד אלא הידוס והתיז מאי לאו כגון דעבד תלתא זימני ובהא קמיפלגי מר סבר יש העדאה ומר סבר אין העדאה לא בחד זימנא ובפלוגתא דסומכוס ורבנן קמיפלגי ת``ש בהמה שהטילה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>גללים</span> לעיסה רב יהודה אומר משלם נזק שלם ורבי אלעזר אומר חצי נזק מאי לאו כגון דעבד תלתא זימני ובהא קמיפלגי מר סבר יש העדאה ומר סבר אין העדאה לא בחד זימנא ובפלוגתא דסומכוס ורבנן קמיפלגי <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>והא משונה הוא</span> דדחיק ליה עלמא ולימא רב יהודה הלכה כסומכוס ולימא רבי אלעזר הלכה כרבנן גללים אצטריכא ליה ס``ד אמינא הואיל ובתר גופיה גרירין כגופיה דמי קמ``ל תא שמע דתני רמי בר יחזקאל תרנגול שהושיט ראשו לאויר כלי זכוכית <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ותקע בו ושברו</span> משלם נזק שלם ואמר רב יוסף אמרי בי רב סוס שצנף וחמור שנער ושיבר את הכלים משלם חצי נזק מאי לאו כגון דעבד תלתא זימנ


id: 4102
lvr: 41
prk: 02
nru: דף יט,א גמרא
pgu: יט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ובהא קמיפלגי מר סבר יש העדאה ומר סבר אין העדאה לא בחד זמנא ובפלוגתא דסומכוס ורבנן קמיפלגי והא <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>משונה הוא</span> דאית ביה בזרני בעי רב אשי <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>יש שנוי לצרורות לרביע נזק</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>או אין שנוי</span> לצרורות לרביע נזק <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>תפשוט</span> ליה מדרבא דבעי רבא יש העדאה לצרורות או אין העדאה לצרורות <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מכלל דאין שנוי</span> דלמא רבא אם תמצי לומר קאמר אם תמצי לומר אין שנוי יש העדאה או אין העדאה תיקו בעי רב אשי כח כחו לסומכוס ככחו דמי או לא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מי גמיר הלכה</span> ומוקי לה בכח כחו <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>או דלמא</span> לא גמיר הלכה כלל תיקו:  היתה מבעטת או שהיו צרורות מנתזין מתחת רגליה ושברה את הכלים משלם חצי נזק:  איבעיא להו היכי קאמר היתה מבעטת והזיקה בביעוטה או צרורות כאורחייהו משלם חצי נזק ורבנן היא או דלמא היתה מבעטת והזיקה בביעוטה או צרורות מחמת ביעוט משלם חצי נזק הא כי אורחיה משלם נזק שלם ומני סומכוס היא ת``ש מסיפא דרסה על הכלי ושברתו ונפל השבר על כלי אחר ושברו על הראשון משלם נזק שלם ועל האחרון חצי נזק ואי סומכוס מי אית ליה חצי נזק וכי תימא ראשון <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ראשון להתזה</span> ושני שני להתזה ושאני ליה לסומכוס בין כחו לכח כחו אלא הא דבעי רב אשי כח כחו לסומכוס ככחו דמי או לאו ככחו דמי תפשוט ליה דלאו ככחו דמי <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>רב אשי כרבנן מוקי לה</span> ובעי לה הכי היתה מבעטת והזיקה בביעוטה או צרורות כאורחייהו חצי נזק הא מחמת ביעוט רביע נזק ויש שנוי או דלמא היתה מבעטת והזיקה בביעוטה או צרורות מחמת ביעוט חצי נזק ואין שנוי תיקו:  בעי מיניה רבי אבא בר ממל מרבי אמי ואמרי לה מרבי חייא בר אבא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>היתה מהלכת</span> במקום שאי אפשר לה אלא אם כן מנתזת ובעטה והתיזה והזיקה מהו כיון דאי אפשר לה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אורחיה הוא</span> או דלמא השתא מיהא מחמת ביעוט קמנתזה צרורות תיקו:  בעא מיניה ר' ירמיה מר' זירא היתה מהלכת ברה``ר <ובעטה> והתיזה והזיקה מהו <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>לקרן מדמינן ליה</span> וחייבת או דלמא תולדה דרגל הוא ופטורה אמר ליה מסתברא תולדה דרגל הוא התיזה ברה``ר והזיקה ברה``י מהו א``ל עקירה אין כאן <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>הנחה יש כאן</span> איתיביה היתה מהלכת בדרך והתיזה בין ברה``י בין ברה``ר חייב מאי לאו התיזה ברשות הרבים והזיקה ברה``ר לא התיזה ברה``ר והזיקה ברה``י והאמרת עקירה אין כאן הנחה יש כאן א``ל הדרי בי איתיביה דרסה על הכלי ושברתו ונפל השבר על כלי אחר ושברו על הראשון משלם נזק שלם ועל האחרון משלם חצי נזק ותני עלה במה דברים אמורים ברשות הניזק אבל ברה``ר <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>על הראשון פטור</span>ה ועל האחרון חייבת מאי לאו התיזה ברשות הרבים והזיקה ברשות הרבים לא התיזה ברשות הרבים והזיקה ברה``י והאמרת עקירה אין כאן הנחה יש כאן אמר ליה הדרי בי אינ


id: 4102
lvr: 41
prk: 02
nru: דף יט,ב גמרא
pgu: יט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  והאמר ר' יוחנן אין חצי נזק חלוק לא לרשות היחיד ולא לרשות הרבים מאי לאו התיזה ברשות הרבים והזיקה ברשות הרבים לא התיזה ברה``ר והזיקה ברשות היחיד והאמרת עקירה אין כאן הנחה יש כאן א``ל הדרי בי איבעית אימא כי אמר רבי יוחנן אקרן יתיב רבי יהודה נשיאה ורבי אושעיא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אקילעא</span> דרבי יהודה נפק מילתא מבינייהו <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>כשכשה בזנבה מהו</span> א``ל אידך <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>וכי יאחזנה</span> בזנבה וילך אי הכי קרן נמי נימא וכי יאחזנה בקרן וילך הכי השתא קרן לאו אורחיה הא אורחיה וכי מאחר דאורחיה מאי מבעיא ליה כשכוש יתירא מבעיא ליה:  בעי רב עינא כשכשה באמתה מהו מי אמרינן מידי דהוה אקרן קרן לאו יצרא קתקיף ליה הכא נמי לא שנא או דלמא קרן כוונתו להזיק הא אין כוונתה להזיק תיקו:  התרנגולין מועדין להלך כדרכן ולשבר וכו':  אמר רב הונא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>לא שנו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אלא ש<span class='tlm-rsh' data-nro='10'><span class='tlm-rsh' data-nro='17'>נקשר מאליו</span></span></span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אבל <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>קשרו אדם חייב</span></span> נקשר מאליו <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מאן חייב</span> אילימא בעל הדליל היכי דמי אי דאצנעיה אנוס הוא ואי לא אצנעיה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>פושע הוא</span> אלא חייב בעל תרנגול מאי שנא כוליה נזק דלא דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='33'> שמות כא </span> כי יפתח <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>איש בור ולא שור בור</span> חצי נזק נמי איש בור ולא שור בור <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אלא מתני'</span> בדאדייה אדויי וכי אתמר דרב הונא בעלמא אתמר דליל הפקר אמר רב הונא נקשר מאליו פטור קשרו אדם חייב משום מאי חייב אמר רב הונא בר מנוח משום <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>בורו המתגלגל</span> ברגלי אדם וברגלי בהמה


id: 4102
lvr: 41
prk: 02
nru: דף יט,ב משנה
pgu: יט
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>כיצד השן מועדת</span> לאכול את הראוי לה הבהמה מועדת לאכול פירות וירקות אכלה כסות או כלים משלם חצי נזק במה דברים אמורים ברשות הניזק אבל ברשות הרבים פטור ואם נהנית משלמת <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>מה שנהנית</span> כיצד משלמת מה שנהנית אכלה מתוך הרחבה משלמת מה שנהנית מצדי הרחבה משלמת מה שהזיקה מפתח החנות משלמת מה שנהנית מתוך החנות משלמת מה שהזיקה


id: 4102
lvr: 41
prk: 02
nru: דף יט,ב גמרא
pgu: יט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  תנו רבנן השן מועדת לאכול את הראוי לה כיצד בהמה שנכנסה לחצר הניזק ואכלה אוכלין הראויין לה ושתתה משקין הראויין לה משלם נזק שלם וכן חיה שנכנסה לחצר הניזק וטרפה בהמה ואכלה בשר משלם נזק שלם <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>ופרה שאכלה שעורין</span> וחמור שאכל כרשינן וכלב שליקק את השמן וחזיר שאכל חתיכה של בשר משלמין נזק שלם אמר רב פפא השתא דאמרת <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>כל מידי דלאו אורחיה</span> ואכלה ליה ע``י הדחק <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>שמיה אכילה</span> האי <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>שונרא דאכל תמרי</span> וחמרא דאכיל ביניתא משלם נזק שלם ההוא חמרא דאכל נהמא <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>ופלסיה</span> לסלא חייבי הרב יהודה לשלם נזק שלם אנהמא ואסלא חצי נזק ואמאי כיון דאורחיה למיכל נהמא אורחיה נמי לפלוסי סלא דאכל והדר פליס ופת אורחיה הוא ורמינהו אכלה פת ובשר ותבשיל משלם חצי נזק מאי לאו בבהמה לא <span class='tlm-rsh' data-nro='35'>בחיה</span> חיה בשר אורחיה הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='36'>דמטוי</span> ואיבעית אימא <span class='tlm-rsh' data-nro='37'>בטביא</span> ואיבעית אימא לעולם בבהמה ובפתור


id: 4102
lvr: 41
prk: 02
nru: דף כ,א גמרא
pgu: כ
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ההוא ברחא</span> דחזא ליפתא אפומא דדנא סריך סליק אכלה לליפתא ותבריה לדנא חייביה רבא אליפתא ואדנא נזק שלם <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מאי</span> טעמא כיון דאורחיה למיכל ליפתא אורחיה נמי לסרוכי ולמסלק אמר אילפא בהמה ברשות הרבים ופשטה צוארה ואכלה מעל גבי חברתה חייבת מאי טעמא גבי חברתה כחצר הניזק דמי לימא מסייע ליה היתה קופתו מופשלת לאחוריו ופשטה צוארה ואכלה ממנו חייבת כדאמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>בקופצת</span> הכא נמי בקופצת והיכא איתמר דרבא אהא דאמר רבי אושעיא בהמה ברשות הרבים הלכה ואכלה פטורה עמדה ואכלה חייבת מאי שנא הלכה דאורחיה הוא עמדה נמי אורחיה הוא אמר רבא בקופצת בעי ר' זירא מתגלגל מהו היכי דמי כגון דקיימא עמיר ברשות היחיד וקא מתגלגל ואתי מרשות היחיד לרה``ר מאי ת``ש דתני רבי חייא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>משוי</span> מקצתו בפנים ומקצתו בחוץ אכלה בפנים חייבת אכלה בחוץ פטורה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מאי לאו</span> מתגלגל ואתי לא אימא אכלה על מה שבפנים חייבת על מה שבחוץ פטורה איבעית אימא כי קאמר רבי חייא ב<span class='tlm-rsh' data-nro='8'>פתילה</span> דאספסתא:  אכלה כסות וכו':  אהייא אמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אכולהו</span> מאי טעמא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>כל המשנה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ובא אחר ושינה בו</span> פטור ושמואל אמר לא שנו אלא פירות וירקות אבל כסות וכלים חייבת וכן אמר ריש לקיש אכולהו ואזדא ריש לקיש לטעמיה דאמר ריש לקיש שתי פרות ברשות הרבים אחת רבוצה ואחת מהלכת <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>בעטה מהלכת ברבוצה פטורה</span> רבוצה במהלכת חייבת ורבי יוחנן אמר לא שנו אלא פירות וירקות אבל כסות וכלים חייבת לימא רבי יוחנן לית ליה דריש לקיש אפילו בשתי פרות לא לעולם אית ליה כסות עבדי אינשי דמנחי גלימי ו<span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מתפחי</span> אבל <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>בהמה לאו אורחה</span>:  ואם נהנית משלמת [וכו']:  וכמה רבה אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>דמי עמיר</span> רבא אמר דמי שעורים בזול תניא כוותיה דרבה תניא כוותיה דרבא תניא כוותיה דרבה רבי שמעון בן יוחי אמר אין משלמת אלא דמי עמיר בלבד תניא כוותיה דרבא אם נהנית משלמת מה שנהנית כיצד אכלה קב או קביים אין אומרים תשלם דמיהן אלא אומדין כמה אדם רוצה להאכיל לבהמתו דבר הראוי לה אע``פ שאינו רגיל <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>לפיכך</span> אכלה חטין או דבר הרע לה פטורה א``ל רב חסדא לרמי בר חמא לא הוית גבן באורתא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>בתחומא</span> דאיבעיא לן מילי מעלייתא אמר מאי מילי מעלייתא א``ל הדר בחצר חבירו שלא מדעתו צריך להעלות לו שכר או אין צריך היכי דמי אילימא בחצר דלא קיימא לאגרא וגברא דלא עביד למיגר <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>זה לא נהנה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>וזה לא חסר</span> אלא בחצר דקיימא לאגרא וגברא דעביד למיגר <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>זה נהנה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>וזה חסר</span> לא צריכא בחצר <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>דלא קיימא לאגרא וגברא דעביד למיגר</span> מאי מצי אמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>מאי חסרתיך</span> או דלמא מצי אמ


id: 4102
lvr: 41
prk: 02
nru: דף כ,ב גמרא
pgu: כ
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>הא איתהנית</span> א``ל מתניתין היא הי מתניתין א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לכי תשמש לי</span> שקל סודריה כרך ליה א``ל אם נהנית <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>משלמת מה שנהנית</span> אמר רבא כמה לא חלי ולא מרגיש <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>גברא דמריה סייעיה</span> דאע``ג דלא דמי למתניתין קבלה מיניה האי <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>זה נהנה</span> וזה חסר והאי זה נהנה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>וזה לא חסר</span> הוא ורמי בר חמא סתם פירות ברשות הרבים אפקורי <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מפקר להו</span> תנן המקיף חבירו <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>משלש רוחותיו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>וגדר</span> את הראשונה ואת השניה ואת השלישית <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אין מחייבין אותו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>הא רביעית</span> מחייבין אותו ש``מ זה נהנה וזה לא חסר חייב שאני התם דאמר ליה את גרמת לי <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>הקיפא יתירא</span> ת``ש א``ר יוסי <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אם עמד ניקף וגדר את הרביעית</span> מגלגלין עליו את הכל טעמא דגדר ניקף <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>הא מקיף</span> פטור ש``מ זה נהנה וזה לא חסר פטור שאני התם דאמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>לדידי סגי לי בנטירא בר זוזא</span> ת``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>הבית והעלייה</span> של שנים שנפלו אמר בעל העלייה לבעל הבית לבנות והוא אינו רוצה הרי בעל העלייה בונה בית ויושב בה עד שיתן לו <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>יציאותיו</span> יציאותיו הוא דמחייב ליה בעל הבית הא שכרו לא ש``מ זה נהנה וזה לא חסר פטור שאני התם דביתא לעלייה משתעבד ת``ש רבי יהודה אומר אף זה הדר בחצר חבירו שלא מדעתו צריך להעלות לו שכר ש``מ זה נהנה וזה לא חסר חייב שאני התם משום <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>שחרוריתא דאשייתא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>שלחוה בי רבי אמי</span> אמר וכי מה עשה לו ו<span class='tlm-rsh' data-nro='24'>מה חסרו</span> ומה הזיקו רבי חייא בר אבא אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>נתיישב בדבר</span> הדר שלחוה קמיה דרבי חייא בר אבא אמר כוליה האי שלחו לי ואזלי אילו אשכחי בה טעמא לא שלחנא להו אתמר רב כהנא א``ר יוחנן אינו צריך להעלות לו שכר רבי אבהו אמר רבי יוחנן צריך להעלות לו שכר אמר רב פפא הא דרבי אבהו <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>לאו בפירוש אתמר</span> אלא מכללא אתמר דתנן <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>נטל אבן או קורה</span> של הקדש הרי זה <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>לא מעל</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>נתנה לחבירו</span> הוא מעל וחבירו לא מעל <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>בנאה</span> לתוך ביתו הרי זה לא מעל עד שידור תחתיה שוה פרוטה ואמר שמואל והוא שהניחה על פי ארובה ויתיב רבי אבהו קמיה דר' יוחנן וקאמר משמיה דשמואל <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>זאת אומרת</span> הדר בחצר חבירו שלא מדעתו צריך להעלות לו שכר ושתק ליה איהו סבר מדשתיק מודה ליה ולא היא אשגוחי לא אשגח ביה כדרבה דאמר רבה הקדש שלא מדע


id: 4102
lvr: 41
prk: 02
nru: דף כא,א גמרא
pgu: כא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  כהדיוט מדעת דמי שלח ליה רבי אבא בר זבדא למרי בר מר בעי מיניה מרב הונא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>הדר בחצר חבירו</span> שלא מדעתו צריך להעלות לו שכר או לא אדהכי נח נפשיה דרב הונא א``ל רבה בר רב הונא הכי אמר אבא מרי משמיה דרב אינו צריך להעלות לו שכר והשוכר בית מראובן מעלה שכר לשמעון שמעון מאי עבידתיה הכי קאמר נמצא הבית של שמעון מעלה לו שכר <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>תרתי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>הא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>דקיימא</span> לאגרא</span> הא דלא קיימא לאגרא אתמר נמי א``ר חייא בר אבין אמר רב ואמרי לה אמר ר' חייא בר אבין אמר רב הונא הדר בחצר חבירו שלא מדעתו אינו צריך להעלות לו שכר והשוכר בית מבני העיר מעלה שכר לבעלים בעלים מאי עבידתייהו הכי קאמר נמצאו לו בעלים מעלין להן שכר תרתי הא דקיימא לאגרא הא דלא קיימא לאגרא אמר רב סחורה אמר רב הונא אמר רב הדר בחצר חבירו שלא מדעתו <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אין צריך להעלות לו שכר</span> משום שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='1024' data-rgl='12'> ישעיהו כד </span> ושאיה יוכת שער אמר מר בר רב אשי לדידי חזי ליה ומנגח כי תורא רב יוסף אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ביתא מיתבא יתיב</span> מאי בינייהו איכא בינייהו דקא משתמש ביה בציבי ותיבנא ההוא גברא דבנה אפדנא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אקילקלתא</span> דיתמי אגביה רב נחמן לאפדניה מיניה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>לימא</span> קסבר רב נחמן הדר בחצר חבירו שלא מדעתו צריך להעלות לו שכר ההוא מעיקרא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>קרמנאי</span> הוו דיירי ביה ויהבי להו ליתמי דבר מועט א``ל זיל פייסינהו ליתמי ולא אשגח אגביה רב נחמן לאפדניה מיניה:  כיצד משלמת מה שנהנית וכו':  <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אמר רב וב<span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מחזרת</span></span> ושמואל אמר אפילו מחזרת נמי פטור ולשמואל היכי משכחת לה דמחייב כגון דשבקתה לרחבה ואזלה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>וקמה בצידי רחבה</span> ואיכא דמתני להא שמעתא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>באפי נפשה</span> מחזרת רב אמר חייבת ושמואל אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>פטורה</span> ולשמואל משלמת מה שהזיקה היכי משכחת לה דמחייבא כגון דשבקה לרחבה ואזלה וקמה בצידי רחבה מתיב רב נחמן בר יצחק מפתח החנות משלמת מה שנהנית היכי משכחת לה <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>פשיטא במחזרת</span> וקאמר <מר> מה שנהנית מה שנהנית אין מה שהזיקה לא הוא מותיב לה והוא מפרק לה דקיימא בקרן זוית איכא דאמרי מחזרת כולי עלמא לא פליגי דחייבת כי פליגי <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>במקצה מקום</span> מרשותו לרשות הרבים והכי אתמר אמר רב ל``ש אלא מחזרת אבל מקצה מקום מרשותו לרה``ר פטורה ושמואל אמר אפילו מקצה מקום מרשותו לרשות הרבים חייבת לימא בבור ברשותו קמפלגי רב דאמר פטור קסבר בור ברשותו חייב ושמואל דאמר חייב קסבר בור ברשותו פטור אמר לך רב לעולם אימא ל


id: 4102
lvr: 41
prk: 02
nru: דף כא,ב גמרא
pgu: כא
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>בעלמא בור ברשותו פטור</span> ושאני הכא דאמר לאו כל כמינך דמקרבת להו לפירותך לרה``ר ומחייבת להו לתוראי ושמואל אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>בעלמא בור ברשותו חייב</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>דבשלמא בור איכא למימר לאו אדעתיה</span> אלא פירות מי איכא למימר לאו אדעתיה הא חזי להו לימא מחזרת תנאי היא דתניא אכלה מתוך הרחבה משלמת מה שנהנית מצידי הרחבה משלמת מה שהזיקה דברי ר``מ ורבי יהודה רבי יוסי ור``א אומרים אין דרכה לאכול אלא להלך ר' יוסי היינו תנא קמא אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מחזרת <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>איכא בינייהו</span></span> ת``ק סבר מחזרת נמי משלם מה שנהנית ורבי יוסי סבר משלמת מה שהזיקה לא דכולי עלמא מחזרת אי כרב אי כשמואל והכא בביער בשדה אחר קא מיפלגי מר סבר<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='4'> שמות כב </span> ובער בשדה אחר ולא ברה``ר ומר סבר ובער בשדה אחר <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ולא ברשות המזיק</span> ברשות המזיק לימא פירך ברשותי מאי בעי אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>דאילפא ורבי אושעיא</span> איכא בינייהו


id: 4102
lvr: 41
prk: 02
nru: דף כא,ב משנה
pgu: כא
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  הכלב והגדי שקפצו מראש הגג ושברו את הכלים משלם נזק שלם <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מפני שהן מועדין</span> הכלב שנטל חררה והלך לגדיש אכל החררה והדליק הגדיש <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>על החררה משלם נזק שלם</span> ועל הגדיש משלם חצי נזק


id: 4102
lvr: 41
prk: 02
nru: דף כא,ב גמרא
pgu: כא
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  טעמא דקפצו הא נפלו פטור אלמא קסבר <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>תחלתו בפשיעה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>וסופו באונס</span> פטור תניא נמי הכי הכלב והגדי שקפצו מראש הגג ושברו את הכלים משלם נזק שלם נפלו פטורין הניחא למ``ד תחלתו בפשיעה וסופו באונס פטור אלא למ``ד חייב מאי איכא למימר כגון <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>דמקרבי כלים לגבי כותל</span> דכי קפצי בקפיצה לא נפלי עלייהו ואפילו תחלתו בפשיעה ליכא אמר רב זביד משמיה דרבא פעמים שאפילו נפלו נמי חייב <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>משכחת לה בכותל רעוע</span> מאי ניהו דאבעי ליה לאסוקי דעתא דנפיל ארחי סוף סוף לא נפל ארחי ונפול אינהו תחלתו בפשיעה וסופו באונס הוא לא צריכא <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>בכותל צר</span> תנו רבנן הכלב והגדי שדלגו ממטה למעלה פטורין מלמעלה למטה חייבין אדם ותרנגול שדלגו בין מלמעלה למטה בין מלמטה למעלה חייבי


id: 4102
lvr: 41
prk: 02
nru: דף כב,א גמרא
pgu: כב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  והתניא הכלב והגדי שדלגו בין מלמעלה למטה בין מלמטה למעלה פטורין תרגמא רב פפא דאפיך מיפך כלבא <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>בזקירא</span> וגדיא ב<span class='tlm-rsh' data-nro='1'>סריכא</span> אי הכי אמאי פטורים פטור מנזק שלם וחייבין בחצי נזק:  הכלב שנטל:  אתמר ר' יוחנן אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אשו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>משום חציו</span> וריש לקיש אמר אשו <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>משום ממונו</span> וריש לקיש מאי טעמא לא אמר כרבי יוחנן אמר לך חציו מכחו קאזלי האי לא מכחו קאזיל ורבי יוחנן מאי טעמא לא אמר כריש לקיש אמר לך ממונא אית ביה ממשא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>הא לית ביה ממשא</span> תנן הכלב שנטל חררה כו' בשלמא למ``ד אשו משום חציו חציו דכלב הוא אלא למ``ד אשו משום ממונו האי אש <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לאו ממונו דבעל כלב הוא</span> אמר לך ריש לקיש הכא במאי עסקינן <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>דאדייה אדויי</span> דעל חררה משלם נזק שלם <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ועל מקום גחלת</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>משלם חצי נזק</span> ועל גדיש כולה פטור ורבי יוחנן דאנחה אנוחי על חררה ועל מקום גחלת משלם נ``ש ועל הגדיש משלם חצי נזק תא שמע גמל טעון פשתן ועבר ברשות הרבים נכנסה פשתנו לתוך החנות ודלקו בנרו של חנווני והדליק את ה<span class='tlm-rsh' data-nro='15'>בירה</span> בעל גמל חייב הניח חנווני נרו מבחוץ חנווני חייב רבי יהודה אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>בנר חנוכה פטור</span> בשלמא למ``ד אשו משום חציו חציו דגמל הוא אלא למ``ד משום ממונו האי אש לאו ממונא דבעל גמל הוא אמר לך ריש לקיש הכא במאי עסקינן ב<span class='tlm-rsh' data-nro='19'>מסכסכת</span> כל הבירה כולה אי הכי אימא סיפא אם הניח חנווני נרו מבחוץ חנווני חייב ואי במסכסכת אמאי חייב <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>בשעמדה</span> עמדה וסכסכה כ``ש דחנווני פטור ובעל גמל חייב אמר רב הונא בר מנוח משמיה דרב איקא הכא במאי עסקינן כגון שעמדה להטיל מימי


id: 4102
lvr: 41
prk: 02
nru: דף כב,ב גמרא
pgu: כב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  רישא בעל גמל חייב דלא איבעי ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לאפושי</span> בטעינה סיפא חנווני חייב דלא איבעי ליה לאנוחי נרו מאבראי תא שמע המדליק את הגדיש <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>והיה גדי כפות לו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ועבד סמוך לו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ונשרף עמו חייב</span> עבד כפות לו וגדי סמוך לו ונשרף עמו פטור בשלמא למ``ד אשו משום חציו משום הכי פטור אלא למאן דאמר אשו משום ממונו אמאי פטור אילו קטל תוריה עבדא הכי נמי דלא מיחייב אמר לך רבי שמעון בן לקיש הכא במאי עסקינן כ<span class='tlm-rsh' data-nro='6'>שהצית בגופו של עבד</span> דקם ליה בדרבה מיניה אי הכי מאי למימרא לא צריכא בגדי דחד ועבד דחד ת``ש השולח את הבעירה ביד חרש שוטה וקטן פטור מדיני אדם וחייב בדיני שמים בשלמא למ``ד אשו משום חציו חציו דחרש הוא אלא למאן דאמר אשו משום ממונו אילו מסר שורו לחרש שוטה וקטן הכי נמי דלא מיחייב הא אתמר עלה אמר ריש לקיש משמיה דחזקיה לא שנו אלא כשמסר לו <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>גחלת וליבה</span> אבל מסר לו שלהבת חייב מאי טעמא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ברי היזיקא</span> ורבי יוחנן אמר אפילו שלהבת פטור קסבר צבתא דחרש קא גרים לא מיחייב עד דמסר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>גווזא</span> סילתא ושרגא אמר רבא קרא ומתניתא מסייע ליה לרבי יוחנן קרא דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='5'> שמות כב </span> כי תצא אש <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>תצא מעצמה</span> ישלם המבעיר את הבערה ש``מ אשו משום חציו מתניתא דתניא פתח הכתו


id: 4102
lvr: 41
prk: 02
nru: דף כג,א גמרא
pgu: כג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>בנזקי ממונו</span> וסיים <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>בנזקי גופו</span> לומר לך אשו משום חציו אמר רבא קשיא ליה לאביי למ``ד אשו משום חציו טמון באש דפטר רחמנא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>היכי משכחת לה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>וניחא ליה</span> כגון שנפלה דליקה לאותו חצר <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ונפלה גדר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>שלא מחמת דליקה</span> והלכה והדליקה והזיקה בחצר אחרת דהתם כלו ליה חציו אי הכי לענין גלוי נמי כלו ליה חציו אלא למאן דאית ליה משום חציו <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אית ליה נמי משום ממונו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>וכגון שהיה לו לגודרה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ולא גדרה</span> דהתם <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>שורו הוא ולא טפח באפיה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>וכי מאחר דמאן דאית ליה משום חציו אית ליה נמי משום ממונו מאי בינייהו</span> איכא בינייהו לחייבו בארבעה דברים:  על החררה משלם כו':  מאן חייב בעל כלב וליחייב נמי בעל גחלת <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>בששימר גחלתו</span> אי כששימר גחלתו מאי בעי כלב התם בשחתר אמר רב מרי בריה דרב כהנא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>זאת אומרת</span> סתם דלתות חתורות הן אצל כלב דאכלה היכא אילימא דאכלה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>בגדיש דעלמא</span> הא בעינן<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='4'> שמות כב </span> וביער בשדה אחר וליכא לא צריכא דאכלה בגדיש דבעל חררה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>תפשוט</span> דפי פר


id: 4102
lvr: 41
prk: 02
nru: דף כג,ב גמרא
pgu: כג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  כחצר הניזק דמי דאי כחצר המזיק דמי לימא ליה מאי בעי רפתך בפומא דכלבאי דאיבעיא להו פי פרה כחצר הניזק דמי או כחצר המזיק דמי ואי אמרת כחצר המזיק דמי שן דחייב רחמנא היכי משכחת לה אמר רב מרי בריה דרב כהנא כגון ש<span class='tlm-rsh' data-nro='2'>נתחככה בכותל</span> להנאתה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>וטנפה פירות</span> להנאתה מתקיף לה מר זוטרא והא בעינא כאשר יבער הגלל עד תומו וליכא רבינא אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>דשף צלמי</span> רב אשי אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>דפסעי פסועי</span> ת``ש שיסה בו את הכלב שיסה בו את הנחש פטור מאן <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>פטור משסה</span> פטור וחייב בעל כלב ואי אמרת כחצר המזיק דמי לימא ליה מאי בעי ידך בפומיה דכלבאי אימא פטור אף משסה ואיבעית אימא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>דאפקיה לניביה</span> וסרטיה ת``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>השיך בו את הנחש</span> רבי יהודה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מחייב</span> וחכמים פוטרים ואמר רב אחא בר יעקב כשתימצי לומר לדברי ר' יהודה ארס נחש בין שיניו הוא עומד <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>לפיכך מכיש בסייף</span> ונחש פטור לדברי חכמים ארס נחש מעצמו מקיא לפיכך <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>נחש בסקילה</span> ומכיש פטור ואי אמרת פי פרה כחצר המזיק דמי לימא ליה מאי בעי ידך בפומא דחיוואי <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>לענין קטלא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>לא אמרינן</span> ומנא תימרא דתניא הנכנס לחצר בעל הבית שלא ברשות ונגחו שורו של בעל הבית ומת השור בסקילה ובעלים פטורים מן הכופר בעלים פטורין מן הכופר מ``ט דאמר ליה ברשותי מאי בעית שורו נמי לימא ליה מאי בעית ברשותי אלא לענין קטלא לא אמרינן הנהו עיזי ד<span class='tlm-rsh' data-nro='16'>בי תרבו</span> דהוו מפסדי ליה לרב יוסף א``ל לאביי זיל אימא להו למרייהו דליצנעינהו אמר ליה אמאי איזיל דאי אזילנא אמרי לי לגדור מר גדירא בארעיה ואי גדר שן דחייב רחמנא היכי משכחת לה כשחתרה אי נמי דנפיל גודא בליליא מכריז רב יוסף ואיתימא רבה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>דסלקין לעילא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ודנחתין לתחתא</span>ה הני <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>עיזי דשוקא</span> דמפסדי <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>מתרינן במרייהו</span> תרי ותלתא זמנין אי ציית ציית ואי לא אמרין ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>תיב אמסחתא</span> וקבל זוזך


id: 4102
lvr: 41
prk: 02
nru: דף כג,ב משנה
pgu: כג
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  איזהו תם ואיזו מועד מועד כל שהעידו בו שלשה ימים ותם <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>משיחזור בו שלשה ימים</span> דברי ר' יהודה רבי מאיר אומר מועד שהעידו בו <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>שלשה פעמים</span> ותם כל שיהו התינוקות ממשמשין בו ואינו נוגח


id: 4102
lvr: 41
prk: 02
nru: דף כג,ב גמרא
pgu: כג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  מאי טעמא דר' יהודה אמר אביי<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl=''> שמות כא </span> תמול חד מתמול תרי שלשום תלתא ולא ישמרנו בעליו <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>אתאן לנגיחה רביעית</span> רבא אמר תמול מתמול חד שלשום תרי <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>ולא ישמרנו האידנא</span> חייב ור``מ מ``ט דתניא א``ר מאי


id: 4102
lvr: 41
prk: 02
nru: דף כד,א גמרא
pgu: כד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ריחק נגיחותיו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>חייב</span> קירב נגיחותיו לא כל שכן אמרו ליה זבה תוכיח ש<span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ריחקה ראיותיה</span> טמאה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>קירבה ראיותיה</span> טהורה אמר להן הרי הוא אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0315' data-rgl='3'> ויקרא טו </span> וזאת תהיה טמאתו בזובו תלה הכתוב את <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>הזב בראיות</span> ואת הזבה בימים ממאי דהאי וזאת למעוטי זבה מראיות אימא למעוטי זב מימים אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0315' data-rgl='33'> ויקרא טו </span> והזב את זובו לזכר ולנקבה מקיש זכר לנקבה מה נקבה בימים אף זכר בימים ולקיש נקבה לזכר מה זכר בראיות אף נקבה בראיות הא מיעט רחמנא וזאת ומה ראית מסתברא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>קאי בראיות</span> ממעט ראיות קאי בראיות <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ממעט ימים</span> תנו רבנן איזהו מועד כל שהעידו בו שלשה ימים ותם שיהו התינוקות ממשמשין בו ואינו נוגח דברי ר' יוסי ר' שמעון אומר מועד כל שהעידו בו שלש פעמים ולא אמרו שלשה ימים <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אלא לחזרה</span> בלבד אמר רב נחמן אמר רב אדא בר אהבה הלכה כר' יהודה במועד שהרי ר' יוסי מודה לו והלכה כרבי מאיר בתם שהרי ר' יוסי מודה לו אמר ליה רבא לרב נחמן ולימא מר הלכה כרבי מאיר במועד שהרי רבי שמעון מודה לו והלכה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>כרבי יהודה</span> בתם שהרי רבי שמעון מודה לו אמר ליה אנא כרבי יוסי סבירא לי דרבי יוסי <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>נימוקו עמו</span> אבעיא להו שלשה ימים דקתני <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>לייעודי תורא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>או לייעודי גברא</span> למאי נפקא מינה דאתו תלתא כיתי סהדי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>בחד יומא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אי אמרת</span> לייעודי תורא מייעד ואי אמרת לייעודי גברא לא מייעד מימר אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>השתא הוא דקמסהדו בי</span> מאי תא שמע אין השור נעשה מועד עד שיעידו בו בפני בעלים ובפני בית דין העידו בו בפני בית דין ושלא בפני בעלים בפני בעלים ושלא בפני בית דין אינו נעשה מועד עד שיעידו בו בפני בית דין ובפני בעלים העידוהו שנים בראשונה ושנים בשניה ושנים בשלישית הרי כאן שלש עדיות <span class='tlm-rsh' data-nro='18'><span class='tlm-rsh' data-nro='19'>והן</span> עדות אחת להזמה</span> נמצאת כת ראשונה זוממת הרי כאן שתי עדיות והוא פטור והן פטורים נמצאת כת שניה זוממת הרי כאן עדות אחת והוא פטור והן פטורים נמצאת כת שלישית זוממת <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>כולן חייבין</span> ועל זה נאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0519' data-rgl='19'> דברים יט </span> ועשיתם לו כאשר זמם וגו' <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>אי אמרת לייעודי תורא</span> שפי


id: 4102
lvr: 41
prk: 02
nru: דף כד,ב גמרא
pgu: כד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אלא אי אמרת לייעודי גברא</span> לימרו הנך קמאי אנן מי הוה ידעינן דבתר שלשה יומי אתו הני ומייעדי ליה אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>רב אשי אמר</span>יתה לשמעתא קמיה דרב כהנא ואמר לי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ולייעודי תורא מי ניחא</span> ולימרו הנך בתראי אנן מנא ידעינן דכל דקאי בי דינא לאסהודי בתורא קאתו אנן לחיובי גברא פלגא נזקא אתינן דקמרמזי רמוזי רב אשי אמר כשבאו רצופים רבינא אמר במכירין בעל השור ואין מכירין את השור אלא היכי מייעדי ליה דאמרי תורא נגחנא אית לך בבקרך אבעי לך לנטורי לכוליה בקרא אבעיא להו המשסה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>כלבו של חבירו בחבירו</span> מהו משסה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ודאי פטור</span> בעל כלב מאי מי אמרינן מצי א``ל אנא מאי עבידנא ליה או <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>דלמא</span> אמרינן ליה כיון דידעת בכלבך דמשסי ליה ומשתסי לא אבעי לך לאשהוייה אמר רבי זירא ת``ש ותם שיהו התינוקות ממשמשין בו ואינו נוגח הא נוגח חייב אמר אביי מי קתני נגח חייב דלמא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>הא נגח</span> לא הוי תם ובההיא נגיחה לא מחייב ת``ש שיסה בו את הכלב שיסה בו נחש פטור מאי לאו פטור משסה וחייב בעל כלב לא אימא פטור אף משסה אמר רבא אם תמצי לומר המשסה כלבו של חבירו בחבירו חייב שיסהו הוא בעצמו פטור מאי טעמא כל המשנה ובא אחר ושינה בו פטור א``ל רב פפא לרבא איתמר משמיה דריש לקיש כוותיך דאמר ריש לקיש שתי פרות ברשות הרבים אחת רבוצה ואחת מהלכת ו<span class='tlm-rsh' data-nro='11'>בעטה מהלכת ברבוצה פטורה</span> רבוצה במהלכת חייבת א``ל אנא בההיא חיובי מחייבנא דאמרינן ליה כי אית לך רשותא לסגויי עלי לבעוטי בי לית לך רשותא


id: 4102
lvr: 41
prk: 02
nru: דף כד,ב משנה
pgu: כד
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  שור המזיק ברשות הניזק כיצד נגח נגף נשך רבץ בעט ברשות הרבים משלם חצי נזק ברשות הניזק רבי טרפון אומר נזק שלם וחכמים אומרים חצי נזק אמר להם רבי טרפון ומה במקום שהקל על השן ועל הרגל ברשות הרבים <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>שהוא פטור</span> החמיר עליהן ברשות הניזק לשלם נזק שלם מקום שהחמיר על הקרן ברה``ר לשלם חצי נזק אינו דין שנחמיר עליו ברשות הניזק לשלם נזק שלם אמרו לו <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>דיו לבא מן הדין להיות כנדון</span> מה ברה``ר חצי נזק אף ברשות הניזק חצי נזק אמר להם אף אנ


id: 4102
lvr: 41
prk: 02
nru: דף כה,א משנה
pgu: כה
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לא אדון קרן מקרן</span> אני אדון קרן מרגל <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ומה</span> במקום שהקל על השן ועל הרגל ברה``ר החמיר בקרן מקום שהחמיר על השן ועל הרגל ברשות הניזק אינו דין שנחמיר בקרן אמרו לו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>דיו לבא מן הדין להיות כנדון</span> מה ברה``ר חצי נזק אף ברשות הניזק חצי נזק


id: 4102
lvr: 41
prk: 02
nru: דף כה,א גמרא
pgu: כה
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ור``ט לית ליה דיו <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>והא דיו דאורייתא הוא דתניא</span> מדין ק``ו כיצד<span class='tlm-sfr' data-chp='0412' data-rgl='14'> במדבר יב </span> ויאמר ה' אל משה ואביה ירק ירק בפניה הלא תכלם שבעת ימים ק``ו לשכינה ארבעה עשר יום אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>דיו לבא מן הדין להיות כנדון</span> כי לית ליה דיו <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>היכא דמפריך</span> ק``ו היכא דלא מפריך ק``ו אית ליה דיו התם שבעה דשכינה לא כתיבי אתא ק``ו אייתי ארבסר אתא דיו אפיק שבעה ואוקי שבעה אבל <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>הכא חצי נזק כתיב</span> ואתא ק``ו ואייתי חצי נזק אחרינא ונעשה נזק שלם אי דרשת דיו אפריך ליה ק``ו ורבנן שבעה דשכינה כתיבי תסגר שבעת ימים ור``ט ההוא תסגר דדרשינן דיו הוא ורבנן כתיב קרא אחרינא ותסגר מרים ור``ט ההוא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>דאפי' בעלמא דרשינן דיו</span> ולא תאמר הכא משום כבודו של משה אבל בעלמא לא קמ``ל א``ל רב פפא לאביי והא האי תנא דלא דריש דיו ואע``ג דלא מפריך ק``ו דתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>קרי בזב מניין</span> ודין הוא מה טהור בטהור טמא בטמא טמא בטהור אינו דין שיהא טמא בטמא וקא מייתי לה בין למגע בין למשא ואמאי נימא אהני ק``ו למגע אהני דיו לאפוקי משא וכי תימא למגע לא אצטריך ק``ו דלא גרע מגברא טהור איצטריך סד``א<span class='tlm-sfr' data-chp='0523' data-rgl='11'> דברים כג </span> מקרה לילה כתיב מי שקריו גורם לו יצא זה שאין קריו גורם לו אלא דבר אחר גרם לו קמ``ל מידי ולא ד``א כתיב ומאן תנא דשמעת ליה דאמר שכבת זרע של זב מטמא במשא לא ר``א ולא רבי יהושע דתנן שכבת זרע של זב מטמא במגע ואין מטמא במשא דברי רבי אליעזר ורבי יהושע אומר אף מטמא במשא לפי שאי אפשר בלא צחצוחי זיבה עד כאן לא קאמר רבי יהושע התם אלא שאי אפשר בלא צחצוחי זיבה הא לאו הכי לא אלא האי תנא הוא דתנן למעלה מה


id: 4102
lvr: 41
prk: 02
nru: דף כה,ב גמרא
pgu: כה
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>זובו של זב</span> ורוקו ושכבת זרעו ומימי רגליו ודם הנדה מטמאין בין במגע בין במשא ודלמא ה``נ לפי שא``א בלא צחצוחי זיבה א``כ לתנייה גבי זובו מ``ש דקתני לה גבי רוקו אלא משום דאתי מרוקו א``ל רב אחא מדפתי לרבינא והא האי תנא לא דריש דיו ואע``ג דלא מפריך ק``ו דתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מפץ במת מניין</span> ודין הוא ומה פכין קטנים שטהורים בזב מטמא במת <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מפץ שמטמא בזב</span> אינו דין שיטמא במת וקמייתי לה בין לטומאת ערב בין לטומאת שבעה ואמאי אימא אהני ק``ו לטומאת ערב ואהני דיו לאפוקי טומאת שבעה א``ל כבר רמא ניהליה ר``נ בר זכריה לאביי וא``ל אביי תנא ממפץ בשרץ מייתי לה וה``ק מפץ בשרץ מניין ודין הוא ומה פכין קטנים שטהורים בזב טמאין בשרץ מפץ שטמא בזב אינו דין שיהא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>טמא בשרץ</span> אלא מפץ במת מניין נאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0311' data-rgl=''> ויקרא יא </span> בגד ועור בשרץ ונאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0431' data-rgl=''> במדבר לא </span> בגד ועור במת מה בגד ועור האמור בשרץ מפץ טמא בו אף בגד ועור האמור במת מפץ טמא בו מופנה דאי לא מופנה איכא למפרך מה לשרץ שכן מטמא בכעדשה תאמר במת שאין מטמא בכעדשה אלא בכזית לאיי אפנויי מופנה מכדי שרץ אתקש לשכבת זרע דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0322' data-rgl='5'> ויקרא כב </span> או איש אשר תצא וגו' וסמיך ליה או איש אשר יגע בכל שרץ וכתיב ביה בשכבת זרע<span class='tlm-sfr' data-chp='0315' data-rgl='17'> ויקרא טו </span> וכל בגד וכל עור אשר יהיה עליו שכבת זרע בגד ועור דכתב רחמנא בשרץ למה לי ש``מ לאפנויי ואכתי מופנה מצד אחד הוא הניחא למ``ד מופנה מצד אחד למידין ואין משיבין שפיר אלא למ``ד למידין ומשיבין מאי איכא למימר דמת נמי אפנויי מופנה מכדי מת אתקש לשכבת זרע דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0322' data-rgl='4'> ויקרא כב </span> והנוגע בכל טמא נפש או איש אשר תצא ממנו וגו' וכתיב ביה בשכבת זרע וכל בגד וכל עור אשר יהיה עליו שכבת זרע בגד ועור דכתב רחמנא במת למה לי ש``מ לאפנויי והוי מופנה משני צדדין הניחא למ``ד דון מינה ואוקי באתרא אלא למ``ד דון מינה ומינה מאי איכא למימר אמר רבא אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0431' data-rgl='24'> במדבר לא </span> וכבסתם בגדיכם ביום השביעי כל טמאות שאתם מטמאין במת לא יהו פחותין משבעה ותהא שן ורגל חייב ברשות הרבים מקל וחומר ומה קרן שברשות הניזק אינו משלם אלא חצי נזק ברשות הרבים חייבת שן ורגל שברשות הניזק משלם נזק שלם אינו דין שברה``ר חייב אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='4'> שמות כב </span> ובער בשדה אחר ולא ברה``


id: 4102
lvr: 41
prk: 02
nru: דף כו,א גמרא
pgu: כו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  מידי כוליה קאמרינן פלגא קאמרינן אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='35'> שמות כא </span> וחצו את כספו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>כספו של זה</span> ולא כספו של אחר ולא תהא שן ורגל חייבת ברשות הניזק אלא חצי נזק מק``ו מקרן ומה קרן שברה``ר חייבת ברשות הניזק אינה משלמת אלא חצי נזק שן ורגל שברשות הרבים פטורה אינו דין שברשות הניזק משלם חצי נזק אמר קרא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ישלם</span> תשלומין מעליא ולא תהא קרן ברה``ר חייב מק``ו ומה שן ורגל שברשות הניזק נזק שלם ברה``ר פטורה קרן שברשות הניזק חצי נזק אינו דין שברה``ר פטורה אמר רבי יוחנן <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אמר קרא יחצון</span> אין חצי נזק חלוק לא ברה``ר ולא ברה``י <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ויהא אדם חייב בכופר</span> מק``ו <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ומה שור שאינו חייב</span> ב<span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ארבעה דברים</span> חייב בכופר אדם שחייב בארבעה דברים אינו דין שיהא חייב בכופר אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='30'> שמות כא </span> ככל אשר יושת עליו עליו ולא על אדם ויהא שור חייב בארבעה דברים מק``ו ומה אדם שאינו חייב בכופר חייב בארבעה דברים שור שחייב בכופר אינו דין שיהא חייב בארבעה דברים אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0324' data-rgl=''> ויקרא כד </span> איש בעמיתו ולא שור בעמיתו איבעיא להו רגל שדרסה על גבי תינוק <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>בחצר הניזק</span> מהו שתשלם כופר מי אמרינן מידי דהוה אקרן קרן כיון דעבד תרי ותלתא זמני אורחיה הוא ומשלם כופר ה``נ לא שנא או דלמא קרן כוונתו להזיק האי אין כוונתו להזיק ת``ש הכניס שורו לחצר בעל הבית שלא ברשות ונגחו לבעל הבית ומת השור בסקילה ובעליו בין תם בין מועד משלם כופר שלם דברי ר' טרפון כופר שלם בתם לרבי טרפון מנא ליה לאו משום דסבר ליה כרבי יוסי הגלילי דאמר תם משלם חצי כופר ברה``ר <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ומייתי לה</span> מק``ו מרגל אלמא איכא כופר ברגל אמר רב שימי מנהרדעא תנא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מניזקין דרגל מייתי לה</span> ולפרוך מה לניזקין דרגל שכן ישנן באש <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מטמון</span> מה לטמון <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>שכן ישנו בבור</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>מכלים</span> מה לכלים שישנן באש <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>מכלים טמונים</span> מה לכלים טמונים שישנן באדם אלא לאו ש``מ מכופר דרגל מייתי לה אלמא איכא כופר ברגל ש``מ א``ל רב אחא מדפתי לרבינא ה``נ מסתברא דאיכא כופר ברגל דאי ס``ד ליכא כופר ברגל ותנא מניזקין דרגל מייתי לה לפרוך מה לניזקין דרגל שכן ישנן ברגל אלא לאו ש``מ מכופר דרגל מייתי לה אלמא איכא כופר ברגל שמע מינה


id: 4102
lvr: 41
prk: 02
nru: דף כו,א משנה
pgu: כו
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  אדם מועד לעולם בין שוגג בין מזיד בין ער בין ישן <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>סימא את עין חבירו</span> ושיבר את הכלים משלם נזק שלם


id: 4102
lvr: 41
prk: 02
nru: דף כו,א גמרא
pgu: כו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  קתני <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>סימא את עין חבירו</span> דומיא דשיבר את הכלים מה התם נזק אין <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ארבעה דברים</span> לא <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>אף סימא את עין חבירו</span> נזק אין ארבעה דברים ל


id: 4102
lvr: 41
prk: 02
nru: דף כו,ב גמרא
pgu: כו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  מנא הני מילי אמר חזקיה וכן תנא דבי חזקיה אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='25'> שמות כא </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>פצע תחת פצע</span> לחייבו על השוגג כמזיד ועל האונס כרצון האי מבעי ליה ליתן צער <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>במקום נזק</span> א``כ לכתוב קרא פצע בפצע מאי תחת פצע ש``מ תרתי אמר רבה היתה אבן מונחת לו בחיקו ולא הכיר בה ועמד ונפלה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>לענין נזקין חייב</span> לענין ארבעה דברים <span class='tlm-rsh' data-nro='6'><span class='tlm-rsh' data-nro='14'><span class='tlm-rsh' data-nro='16'>פטור</span></span></span> לענין שבת <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מלאכת מחשבת אסרה תורה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'><span class='tlm-rsh' data-nro='11'>לענין גלות</span></span> פטור <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>לענין עבד</span> פלוגתא דרשב``ג ורבנן דתניא הרי שהיה רבו רופא ואמר לו כחול עיני וסימאה חתור לי שיני והפילה שיחק באדון ויצא לחרות רשב``ג אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='26'> שמות כא </span> ושיחתה עד שיתכוין לשחתה הכיר בה ושכחה ועמד ונפלה לענין נזקין חייב <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לענין ד' דברים פטור</span> לענין גלות חייב דאמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0435' data-rgl=''> במדבר לה </span> בשגגה מכלל דהוה ליה ידיעה והא הויא ליה ידיעה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>לענין שבת פטור</span> לענין עבד פלוגתא דרשב``ג ורבנן נתכוין לזרוק שתים ו<span class='tlm-rsh' data-nro='13'><span class='tlm-rsh' data-nro='15'>זרק</span></span> ארבע לענין נזקין חייב לענין ד' דברים פטור לענין שבת מלאכת מחשבת בעינן לענין גלות<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='13'> שמות כא </span> אשר לא צדה אמר רחמנא פרט לנתכוין לזרוק שתים וזרק ד' לענין עבד פלוגתא דרשב``ג ורבנן נתכוין לזרוק ארבע וזרק שמנה לענין נזקין חייב לענין ד' דברים פטור לענין שבת באומר כל מקום שתרצה תנוח אין אי לא לא לענין גלות אשר לא צדה פרט לנתכוין לזרוק ארבע וזרק שמנה לענין עבד פלוגתא דרשב``ג ורבנן ואמר רבה זרק כלי מראש הגג ובא אחר ושברו במקל פטור מאי טעמא מנא תבירא תבר ואמר רבה זרק כלי מראש הגג והיו תחתיו כרים או כסתות בא אחר וסלקן או קדם וסלקן פטור מאי טעמא בעידנא דשדייה פסוקי מפסקי גיריה ואמר רבה זרק תינוק מראש הגג ובא אחר וקבלו בסייף פלוגתא דר' יהודה בן בתירא ורבנן דתניא הכוהו עשרה בני אדם בעשרה מקלות בין בבת אחת בין בזה אחר זה כול


id: 4102
lvr: 41
prk: 02
nru: דף כז,א גמרא
pgu: כז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>פטורין</span> ר' יהודה בן בתירא אומר בזה אחר זה האחרון <span class='tlm-rsh' data-nro='9'><span class='tlm-rsh' data-nro='11'>חייב</span></span> מפני שקירב מיתתו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>בא שור</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>וקבלו בקרניו</span> פלוגתא דר' ישמעאל בנו של יוחנן בן ברוקא ורבנן דתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='30'> שמות כא </span> ונתן פדיון נפשו דמי ניזק ר' ישמעאל בנו של ר' יוחנן בן ברוקא אומר דמי מזיק ואמר רבה נפל מראש הגג <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ונתקע באשה חייב בד' דברים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>וביבמתו לא קנה</span> חייב בנזק בצער בריפוי בשבת אבל בשת לא דתנן אינו חייב על הבשת עד שיהא מתכוין ואמר רבה נפל מראש הגג ברוח שאינה מצויה והזיק ובייש חייב על הנזק ופטור בד' דברים ברוח מצויה והזיק ובייש חייב בד' דברים ופטור על הבשת <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ואם נתהפך</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>חייב אף על הבשת</span> דתניא ממשמע שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0525' data-rgl='11'> דברים כה </span> ושלחה ידה איני יודע שהחזיקה מה ת``ל והחזיקה לומר לך כיון שנתכוין להזיק אע``פ שלא נתכוין לבייש ואמר רבה הניח לו גחלת <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>על לבו ומת פטור</span> על בגדו ונשרף חייב אמר רבא תרוייהו תננהי על לבו דתנן <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>כבש עליו</span> לתוך האור או לתוך המים ואינו יכול לעלות משם ומת חייב דחפו לתוך האור או לתוך המים ויכול לעלות משם ומת פטור בגדו דתנן קרע את כסותי שבר את כדי חייב על מנת לפטור פטור בעי רבה הניח גחלת על לב עבדו מהו כגופו דמי או כממונו דמי אם תמצא לומר כגופו דמי שורו מהו הדר פשטה עבדו כגופו <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>שורו כממונו</span>:
<BR


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף כז,א משנה
pgu: כז
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  המניח את הכד ברה``ר ובא אחר ונתקל בה ושברה פטור <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ואם הוזק בה</span> בעל החבית <span class='tlm-rsh' data-nro='9'><span class='tlm-rsh' data-nro='11'>חייב</span></span> בנזקו


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף כז,א גמרא
pgu: כז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>פתח בכד</span> וסיים בחבית ותנן נמי זה בא בחביתו וזה בא בקורתו <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>נשברה כדו של זה בקורתו של זה פטור</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>פתח בחבית</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>וסיים בכד</span> ותנן נמי זה בא בחביתו של יין וזה בא בכדו של דבש נסדקה חבית של דבש ושפך זה יינו והציל את הדבש לתוכו אין לו אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>שכרו</span> פתח בכד וסיים בחבית אמר רב פפא היינו כד היינו חבית למאי נפקא מינה <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>למקח וממכר</span> היכי דמי אילימא באתרא דכדא לא קרו חבית וחבית לא קרו כדא הא לא קרו לה לא צריכא דרובא קרו לה לכדא כדא ולחביתא חביתא ואיכא נמי דקרו לחביתא כדא ולכדא חביתא מהו דתימא זיל בתר רוב


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף כז,ב גמרא
pgu: כז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  קמ``ל ד<span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אין הולכין בממון אחר הרוב</span>:  ובא אחר ונתקל בה ושברה פטור:  אמאי פטור איבעי ליה לעיוני ומיזל אמרי דבי רב משמיה דרב בממלא רה``ר כולה חביות שמואל אמר באפילה שנו רבי יוחנן אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>בקרן זוית</span> אמר רב פפא לא דיקא מתניתין אלא או כשמואל או כרבי יוחנן דאי כרב מאי אריא נתקל אפילו שבר נמי אמר רב זביד משמיה דרבא הוא הדין דאפי' שבר והאי דקתני נתקל איידי דבעי למתני סיפא ואם הוזק בה בעל חבית חייב בנזקו ד<span class='tlm-rsh' data-nro='3'>דוקא נתקל אבל שבר</span> לא מאי טעמא הוא דאזיק אנפשיה קתני רישא נתקל אמר ליה ר' אבא לרב אשי הכי אמרי במערבא משמיה דר' עולא לפי שאין דרכן של בני אדם להתבונן בדרכים הוה עובדא בנהרדעא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>וחייב שמואל</span> בפומבדיתא וחייב רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>בשלמא שמואל כשמעתיה</span> אלא רבא לימא כשמואל ס``ל אמר רב פפא קרנא דעצרא הוי דכיון דברשות קעבדי איבעי ליה לעיוני ומיזל שלח ליה רב חסדא לר``נ <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>הרי אמרו לרכובה שלש</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='11'>לבעיטה</span> חמש ו<span class='tlm-rsh' data-nro='12'>לסנוקרת</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>שלש עשרה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>לפנדא דמרא</span> ול<span class='tlm-rsh' data-nro='15'>קופינא</span> דמרא מאי שלח ליה חסדא חסדא קנסא קא מגבית בבבל אימא לי <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>גופא דעובדא</span> היכי הוה שלח ליה דההוא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>גרגותא</span> דבי תרי דכל יומא הוה דלי חד מנייהו אתא חד קא דלי ביומא דלא דיליה א``ל יומא דידי הוא לא אשגח ביה שקל פנדא דמרא מחייה א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>מאה פנדי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>בפנדא</span> למחייה אפילו למ``ד <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>לא עביד איניש דינא לנפשיה</span> במקום פסידא עביד איניש דינא לנפשיה דאתמר רב יהודה אמר לא עביד איניש דינא לנפשיה רב נחמן אמר עביד איניש דינא לנפשיה היכא דאיכא פסידא כ``ע לא פליגי דעביד איניש דינא לנפשיה כי פליגי היכא דליכא פסידא רב יהודה אמר לא עביד איניש דינא לנפשיה דכיון דליכא פסידא ליזיל קמיה דיינא ר``נ אמר עביד איניש דינא לנפשיה דכיון דבדין עביד לא טרח מתיב רב כהנא בן בג בג אומר אל תיכנס לחצר חברך ליטול את שלך שלא ברשות שמא תראה עליו כגנב <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>אלא שבור את שיניו</span> ואמור לו שלי אני נוטל א``


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף כח,א גמרא
pgu: כח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>עמך</span> בן בג בג יחידאה הוא ופליגי רבנן עליה רבי ינאי אמר מאי שבור את שיניו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>בדין</span> אי הכי ואמור לו ו<span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אומרים לו</span> מיבעי ליה שלי אני נוטל שלו הוא נוטל מיבעי ליה קשיא ת``ש שור שעלה ע``ג חבירו להורגו ובא בעל התחתון ושמט את שלו ונפל עליון ומת פטור <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מאי לאו</span> במועד דליכא פסידא לא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>בתם</span> דאיכא פסידא אי הכי אימא סיפא דחפו לעליון ומת חייב ואי בתם אמאי חייב שהיה לו לשמטו ולא שמטו תא שמע הממלא חצר חבירו כדי יין וכדי שמן בעל החצר משבר ויוצא משבר ונכנס אמר ר``נ בר יצחק משבר ויוצא לב``ד משבר ונכנס <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>להביא זכיותיו</span> ת``ש מניין לנרצע שכלו לו ימיו ורבו <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מסרהב</span> בו לצאת וחבל ועשה בו חבורה שהוא פטור ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0435' data-rgl='31'> במדבר לה </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>לא תקחו</span> כופר לשוב לא תקחו כופר לשב הכא במאי עסקינן <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>בעבדא גנבא</span> עד האידנא לא גנב <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>והשתא</span> גנב עד האידנא הוה אימתיה דרביה עליה השתא לית ליה אימתא דרביה עליה ר``נ בר יצחק אמר בעבד שמסר לו רבו שפחה כנענית <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>עד האידנא היתירא</span> והשתא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>איסורא</span> ת``ש המניח את הכד ברה``ר ובא אחר ונתקל בה ושברה פטור טעמא דנתקל בה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>הא שברה חייב</span> אמר רב זביד משמיה דרבא הוא הדין אפי' שברה והאי דקתני נתקל איידי דקבעי למיתני סיפא אם הוזק בעל חבית חייב בנזקו דדוקא נתקל אבל שבר לא דהוא אזיק נפשיה קתני רישא נתקל ת``ש<span class='tlm-sfr' data-chp='0525' data-rgl='12'> דברים כה </span> וקצתה את כפה ממון מאי לאו בשאינה יכולה להציל ע``י דבר אחר לא שיכולה להציל ע``י דבר אחר אבל אינה יכולה להציל ע``י דבר אחר פטורה אי הכי אדתני סיפא ושלחה ידה פרט לשליח ב``ד לפלוג ולתני בדידה בד``א בשיכולה להציל ע``י ד``א אבל אינה יכולה להציל ע``י דבר אחר פטורה ה``נ קאמר בד``א בשיכולה להציל ע``י דבר אחר אבל אינה יכולה להציל ע``י דבר אחר נעשה ידה כשליח ב``ד ופטורה ת``ש הרי שהיתה דרך הרבים עוברת בתוך שדהו נטלה ונתן להם מן הצד מה שנתן נתן ושלו לא הגיעו ואי אמרת עביד איניש דינא לנפשיה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>לנקוט פזרא וליתיב</span> אמר רב זביד משמיה דרבא גזירה שמא יתן להם <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>דרך עקלתון</span> רב משרשיא אמר בנותן להם דרך עקלתון רב אשי אמר כל מן הצד דרך עקלתון הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>קרובה לזה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>ורחוקה לזה</span> אי הכי אמאי שלו לא הגיעו לימא להו שקולו דידכו והבו לי דידי משום דרב יהודה דאמר רב יהודה מיצר שהחזיקו בו רבים אסור לקלקלו ת``ש בעל הבית שהניח פאה מצד אחד ובאו עניים ונטלו מצד אחר זה וזה פאה וא``א עביד איניש דינא לנפשיה אמאי זה וזה פאה לנקוט פזרא וליתיב אמר רבא מאי זה וזה פאה לפוטרן מן המעשר כדתניא המפקיר את כרמו והשכים בבקר ובצרו חייב בפרט ובעוללות ובשכחה ובפאה ופטור מן המעשר


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף כח,א משנה
pgu: כח
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  נשברה כדו ברה``ר והוחלק אחד במים או שלקה בחרסית חייב רבי יהודה אומר במתכוין חייב באינו מתכוין פטור


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף כח,ב גמרא
pgu: כח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אבל</span> הוא עצמו <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>פטור</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>קרקע עולם</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>הזיקתו</span> כי אמריתה קמיה דשמואל אמר לי מכדי אבנו וסכינו ומשאו <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מבורו למדנו</span> וכולן אני קורא בהן <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>שור ולא אדם חמור ולא כלים</span> והני מילי לענין קטלא אבל לענין נזקין אדם חייב <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>וכלים פטורין</span> ורב הני מילי היכא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>דאפקרינהו</span> אבל היכא דלא אפקרינהו ממונו הוא מתיב רב אושעיא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='33'> שמות כא </span> ונפל שמה שור או חמור שור ולא אדם חמור ולא כלים מכאן אמרו נפל לתוכו שור וכליו ו<span class='tlm-rsh' data-nro='9'>נשתברו</span> חמור וכליו ונתקרעו חייב על הבהמה ופטור על הכלים הא למה זה דומה לאבנו וסכינו ומשאו שהניחן ברה``ר והזיקו אדרבה מה דומה לזה מבעי ליה אלא מאי דומה לזה אבנו וסכינו ומשאו שהניחן ברה``ר והזיקו לפיכך אם הטיח צלוחיתו באבן חייב <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>רישא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>קשיא לרב</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>וסיפא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>קשיא לשמואל</span> ולטעמיך תיקשי לך היא גופא <קשיא> רישא פטור וסיפא חייב אלא רב מתרץ לטעמיה ושמואל מתרץ לטעמיה רב מתרץ לטעמיה במה דברים אמורים כשהפקירן אבל לא הפקירן חייב לפיכך הטיח צלוחיתו באבן חייב ושמואל מתרץ לטעמיה השתא דאמרת אבנו סכינו ומשאו כבורו דמי <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>לר' יהודה דמחייב על נזקי כלים בבור</span> לפיכך הטיח צלוחיתו באבן חייב א``ר אלעזר <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>לא שנו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>אלא שנתקל באבן ונשוף</span> באבן אבל נתקל בקרקע ונשוף באבן פטור כמאן <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>דלא כר' נתן</span> איכא דאמרי א``ר אלעזר לא תימא בנתקל באבן ונשוף באבן הוא דמחייב אבל נתקל בקרקע ונשוף באבן פטור אלא אפילו נתקל בקרקע ונשוף באבן חייב כמאן כר' נתן:  ר' יהודה אומר במתכוין חייב [וכו']:  ה``ד מתכוין אמר רבה במתכוין להורידה למטה מכתיפו א``ל אביי מכלל דמחייב ר``מ אפילו <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>נפשרה</span> א``ל אין מחייב היה ר``מ אפי' אזנה בידו אמאי אנוס הוא ואונס רחמנא פטריה דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='26'> דברים כב </span> ולנערה לא תעשה דבר וכי תימא ה``מ לענין קטלא אבל לענין נזקין חייב והתניא נשברה כדו ולא סלקו נפל גמלו ולא העמידו ר``מ מחייב בהזיקן וחכמים אומרי


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף כט,א גמרא
pgu: כט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>פטור מדיני אדם</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>וחייב בדיני שמים</span> ומודים חכמים לר``מ באבנו סכינו ומשאו שהניחן בראש גגו ונפלו ברוח מצויה והזיקו שהוא חייב ומודה ר``מ לרבנן במעלה קנקנין על הגג ע``מ לנגבן ונפלו ברוח שאינה מצויה והזיקו שהוא פטור <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אלא אמר אביי בתרתי פליגי</span> פליגי בשעת נפילה ופליגי לאחר נפילה פליגי בשעת נפילה בנתקל פושע מר סבר נתקל <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>פושע הוא</span> ומ``ס נתקל לאו פושע הוא פליגי לאחר נפילה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>במפקיר נזקיו</span> מר סבר מפקיר נזקיו חייב ומר סבר פטור וממאי מדקתני תרתי הוחלק אחד במים או שלקה בחרסית היינו הך אלא לאו ה``ק הוחלק אחד במים בשעת נפילה או שלקה בחרסית לאחר נפילה ומדמתניתין בתרתי ברייתא נמי בתרתי בשלמא כדו משכחת לה או בשעת נפילה או לאחר נפילה אלא גמלו בשלמא לאחר נפילה משכחת לה במפקיר נבלתו <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אלא בשעת נפילה</span> היכי משכחת לה אמר רב אחא כגון דעברה במיא דרך <span class='tlm-rsh' data-nro='7'><span class='tlm-rsh' data-nro='8'>שרעתא</span> דנהרא</span> ה``ד אי דאיכא דרכא אחרינא פושע הוא ואי דליכא דרכא אחרינא אנוס הוא אלא משכחת לה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>דאתקיל</span> ואתקילה ביה גמלא מפקיר נזקיו מאי מתכוין איכא אמר רב יוסף במתכוין <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>לזכות בחרסיה</span> וכן אמר רב אשי במתכוין לזכות בחרסיה רבי אלעזר אמר בשעת נפילה מחלוקת אבל לאחר נפילה מאי דברי הכל פטור והא איכא ר``מ דמחייב אלא מאי דברי הכל חייב והא איכא רבנן דפטרי אלא מאי בשעת נפילה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אף בשעת נפילה</span> וקמשמע לן כדאבי


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף כט,ב גמרא
pgu: כט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ורבי יוחנן אמר לאחר נפילה מחלוקת אבל בשעת נפילה מאי דברי הכל <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>פטור</span> והא מדקאמר רבי יוחנן לקמן לא תימא מתניתין ר``מ היא דאמר נתקל פושע הוא מכלל דרבי מאיר מחייב אלא מאי דברי הכל חייב והא מדקאמר ר' יוחנן לקמן לא תימא מתניתין ר``מ היא דאמר נתקל פושע הוא מכלל דפטרי רבנן אלא הא קמ``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>דמפקיר נזקיו דהכא</span> הוא דפטרי רבנן דאנוס הוא אבל מפקיר נזקיו דעלמא מחייבי איתמר מפקיר נזקיו רבי יוחנן ור``א חד אמר חייב וחד אמר פטור לימא מאן דמחייב כר``מ ומאן דפטר כרבנן אליבא דר``מ כ``ע לא פליגי כי פליגי אליבא דרבנן מאן דפטר כרבנן ומאן דמחייב אמר לך אנא דאמרי אפי' לרבנן עד כאן לא פטרי רבנן אלא במפקיר נזקיו דהכא משום דאנוס הוא אבל מפקיר נזקיו דעלמא מחייבי תסתיים דר``א הוא דאמר חייב דאמר רבי אלעזר משום רבי ישמעאל שני דברים אינן ברשותו של אדם ועשאן הכתוב כאילו הן ברשותו ואלו הן בור ברשות הרבים וחמץ משש [שעות] ולמעלה תסתיים ומי אמר רבי אלעזר הכי והא אמר רבי אלעזר איפכא דתנן <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ההופך את הגלל</span> ברה``ר והוזק בהן אחר <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>חייב בנזקו</span> ואמר ר``א <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>לא שנו</span> אלא שנתכוין לזכות בהן <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אבל לא נתכוין לזכות בה</span>ן פטור אלמא מפקיר נזקיו פטור אמר רב אדא בר אהבה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>שהחזירה למקומה</span> אמר רבינא משל דרב אדא בר אהבה למה הדבר דומה למוצא בור מגולה וכסהו <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>וחזר וגילהו</span> א``ל מר זוטרא בריה דרב מרי לרבינא מי דמי התם לא אסתלק להו מעשה ראשון הכא אסתלק להו מעשה ראשון הא לא דמי אלא למוצא בור מגולה וטממה וחזר וחפרה דאסתלקו להו מעשה ראשון וקיימא לה ברשותו <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אלא אמר רב אשי</span> כשהפכה לפחות משלשה ומאי דוחקיה דר``א לאוקמיה כגון שהפכה לפחות מג' וטעמא דכי נתכוין לזכות בה הא אין מתכוין לזכות בה לא לוקמה למעלה מג' ואע``ג דלא נתכוין לזכות בה חייב אמר רבא מתני' קשיתיה מאי אריא הפך לתני הגביה אלא ש``מ כל הפך למטה משלשה הוא ומדרבי אלעזר אמר חייב ר' יוחנן אמר פטור ומי א``ר יוחנן הכי והתנן <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>המצניע את הקוץ ואת הזכוכית</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>והגודר גדרו בקוצים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>וגדר</span> שנפל לרשות הרבים והוזק בהן אחר חייב בנזקו ואמר רבי יוחנן לא שנו <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>אלא במפריח</span> אבל במצמצם פטור מצמצם מאי טעמא פטור לאו משום דהויא ליה בור ברשותו מכלל דחיובא דבור ברשות הרבים הוא אלמא מפקיר נזקיו חייב לא לעולם אימא לך מפקיר נזקיו פטור ומצמצם מ``ט פטור משום דאתמר עלה אמר רב אחא בריה דרב איקא לפי שאין דרכן של בני אדם <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>להתחכך בכתלים</span> ומי אמר ר' יוחנן הכי והא א``ר יוחנן הלכה כסתם משנה ותנן החופר בור ברה``ר ונפל לתוכו שור או חמור ומת חייב אלא לעולם רבי יוחנן אמר חייב ומדרבי יוחנן אמר חייב ר``א אמר פטור והאמר ר``


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף ל,א משנה
pgu: ל
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  השופך מים ברה``ר והוזק בהן אחר חייב בנזקו המצניע את הקוץ ואת הזכוכית והגודר את גדרו בקוצים וגדר שנפל לרה``ר והוזקו בהן אחרים חייב בנזקן


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף ל,א גמרא
pgu: ל
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אמר רב לא שנו אלא דנטנפו כליו במים אבל הוא עצמו פטור קרקע עולם הזיקתו א``ל רב הונא לרב <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לא יהא אלא כרפשו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מי סברת דלא תמו מיא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>בדתמו מיא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ותרתי למה לי</span> חדא בימות החמה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>וחדא בימות הגשמים</span> דתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>כל אלו שאמרו</span> פותקין ביבותיהן וגורפין מערותיהן בימות החמה אין להן רשות ובימות הגשמים יש להם רשות ואע``פ שברשות אם הזיקו חייבין לשלם:  המצניע את הקוץ [וכו']:  א``ר יוחנן לא שנו אלא מפריח אבל מצמצם לא מ``ט פטור אמר רב אחא בריה דרב איקא לפי שאין דרכן של בני אדם להתחכך בכתלים ת``ר המצניע קוצותיו וזכוכיותיו לתוך כותל של חבירו ובא בעל כותל וסתר כותלו ונפל לרה``ר והזיקו חייב המצניע א``ר יוחנן לא שנו אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>בכותל רעוע</span> אבל בכותל בריא המצניע פטור <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>וחייב בעל הכותל</span> אמר רבינא זאת אומרת המכסה בורו <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>בדליו של חבירו</span> ובא בעל דלי ונטל דליו <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>חייב בעל הבור</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>פשיטא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מהו דתימא</span> התם הוא דלא הוי ידע ליה דלודעיה אבל הכא דידע ליה הוה ליה לאודועיה קמ``ל ת``ר חסידים הראשונים היו מצניעים קוצותיהם וזכוכיותיהם בתוך שדותיהן ומעמיקים להן ג' טפחים כדי שלא יעכב המחרישה רב ששת שדי להו בנורא רבא שדי להו ב<span class='tlm-rsh' data-nro='13'>דגלת</span> אמר רב יהודה האי מאן דבעי למהוי חסידא לקיים מילי דנזיקין רבא אמר מילי דאבות ואמרי לה מילי דברכות


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף ל,א משנה
pgu: ל
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  המוציא את תבנו וקשו לרה``ר <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>לזבלים</span> והוזק בהן אחר חייב בנזקו וכל הקודם בהן זכה רשב``ג אומר כל המקלקלין ברה``ר והזיקו חייבין לשלם וכל הקודם בהן זכה ההופך את הגלל ברה``ר והוזק בהן אחר חייב בנזקו


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף ל,א גמרא
pgu: ל
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  לימא מתני' דלא כר' יהודה דתניא ר' יהודה אומר בשעת הוצאת זבלים אדם מוציא זבלו לרה``ר וצוברו <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>כל שלשים יום</span> כדי שיהא נישוף ברגלי אדם וברגלי בהמה שעל מנת כן הנחיל יהושע את הארץ אפי' תימא רבי יהודה מודה רבי יהודה שאם הזיק משלם מה שהזיק והתנן רבי יהודה אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>בנר חנוכה פטור</span> מפני שהוא ברשות מאי לאו משום רשות בית דין לא משום רשות מצוה דתניא רבי יהודה אומר בנר חנוכה פטור מפני שהוא רשות מצוה ת``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>כל אלו שאמרו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>מותרין לקלקל</span> ברשות הרבים אם הזיקו חייבין לשלם ורבי יהודה פוטר אמר רב נחמן מתני' שלא בשעת הוצאת זבלים ור' יהודה היא רב אשי אמ


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף ל,ב גמרא
pgu: ל
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>תבנו וקשו תנן</span> משום ד<span class='tlm-rsh' data-nro='1'>משרקי</span>:  כל הקודם בהן זכה:  אמר רב בין בגופן בין <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>בשבחן</span> וזעירי אמר בשבחן אבל לא בגופן במאי קמיפלגי רב סבר קנסו גופן משום שבחן וזעירי סבר לא קנסו גופן משום שבחן תנן ההופך את הגלל ברה``ר והוזק בהן אחר חייב בנזקו <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ואילו כל הקודם זכה לא קתני</span> תנא לרישא וה``ה לסיפא והא תני עלה אסורין משום גזל כי קתני אסורין משום גזל אכולה מתני' קאי לאותו שקדם וזכה והא לא קתני הכי דתנן המוציא תבנו וקשו לרה``ר לזבלים והוזק בהן אחר חייב בנזקו וכל הקודם בהן זכה ומותר משום גזל וההופך את הגלל לרה``ר והוזק בהן אחר חייב ואסור משום גזל אמר רב נחמן בר יצחק גלל קרמית דבר שיש בו שבח קנסו גופו משום שבחו דבר שאין בו שבח לא קנסו איבעיא להו לדברי האומר קנסו גופן משום שבחן לאלתר קנסינן או לכי מייתי שבחא קנסינן ת``ש מדקאיירינן גלל ותסברא כי איירינן גלל מיקמי דלשני רב נחמן לבתר דשני רב נחמן מי איכא למירמא גלל כלל לימא כתנאי שטר שכתוב בו רבית קונסין אותו ואינו גובה לא את הקרן ולא את הרבית דברי ר``מ וחכמים אומרים גובה את הקרן אבל לא את הרבית לימא רב דאמר כרבי מאיר וזעירי דאמר כרבנן אמר לך רב אנא דאמרי אפי' לרבנן עד כאן לא קאמרי רבנן התם אלא קרן דבהתירא אבל הכא קרן גופא קמזיק וזעירי אמר לך אנא דאמרי אפי' לר``מ עד כאן לא קאמר ר``מ התם אלא דמשעת כתיבה דעבד ליה שומא אבל הכא מי יימר דמזיק לימא כהני תנאי המוציא תבנו וקשו לרה``ר לזבלים והוזק בהן אחר חייב בנזקו וכל הקודם בהן זכה ואסורין משום גזל ר``ש בן גמליאל אומר כל המקלקלין ברה``ר והזיקו חייבין לשלם וכל הקודם בהן זכה ומותרין משום גזל הא גופא קשיא אמרת כל הקודם בהן זכה והדר קאמר אסורין משום גזל אלא לאו הכי קאמר וכל הקודם בהן זכה בשבחן ואסורין משום גזל אגופן ואתא רבן שמעון בן גמליאל למימר אפי' גופן נמי כל הקודם בהן זכה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>לזעירי ודאי תנאי היא</span> לרב מי לימא תנאי היא אמר לך רב דכולי עלמא קנסו גופן משום שבחן והכא בהלכה ואין מורין כן קא מיפלגי דאתמר רב הונא אמר רב הלכה ואין מורין כן רב אדא בר אהבה אמר הלכה ומורין כן איני והא רב הונא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אפקר חושלי</span> רב אדא בר אהבה אפק


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף לא,א גמרא
pgu: לא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>סליקוסתא</span> בשלמא רב אדא בר אהבה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>כשמעתיה</span> אלא רב הונא לימא הדר ביה הנהו <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מותרין הוו</span>


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף לא,א גמרא
pgu: לא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אמר רבי יוחנן לא תימא מתני' ר' מאיר היא דאמר נתקל פושע הוא וחייב אלא אפילו לרבנן דאמרי אנוס הוא ופטור הכא חייב <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>שהיה לו לעמוד</span> ולא עמד רב נחמן בר יצחק אמר אפילו תימא לא היה לו לעמוד היה לו להזהיר ולא הזהיר ורבי יוחנן אמר כיון דלא היה לו לעמוד לא היה לו להזהיר דטריד תנן היה בעל קורה ראשון ובעל חבית אחרון נשברה חבית בקורה פטור ואם עמד בעל קורה חייב מאי לאו שעמד <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>לכתף</span> דאורחיה הוא וקתני חייב דהוה ליה להזהיר לא כשעמד <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>לפוש</span> אבל עמד לכתף מאי פטור אדתני סיפא ואם אמר לו לבעל חבית עמוד פטור לפלוג וליתני בדידה בד``א כשעמד לפוש אבל עמד לכתף פטור הא קמ``ל דאע``ג דעמד לפוש כי קאמר לו לבעל חבית עמוד פטור ת``ש הקדרין <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>והזגגין</span> שהיו מהלכין זה אחר זה נתקל הראשון ונפל ונתקל השני בראשון והשלישי בשני ראשון חייב בנזקי שני ושני חייב בנזקי שלישי ואם מחמת ראשון נפלו ראשון חייב בנזקי כולם ואם הזהירו זה את זה פטורין מאי לאו שלא היה להן לעמוד לא שהיה להן לעמוד אבל לא היה להם לעמוד מאי פטור אי הכי אדתני סיפא אם הזהירו זה את זה פטור לפלוג וליתני בדידה במה דברים אמורים שהיה להן לעמוד אבל לא היה להן לעמוד פטורין הא קמ``ל דאע``ג דהיה להן לעמוד כי הזהירו זה את זה פטורין אמר רבא ראשון חייב בנזקי שני בין בנזקי גופו בין בנזקי ממונו שני חייב בנזקי שלישי בנזקי גופו אבל לא בנזקי ממונו ממה נפשך אי נתקל פושע הוא שני נמי ליחייב אי נתקל לאו פושע הוא אפילו ראשון נמי ליפט


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף לא,ב גמרא
pgu: לא
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ראשון ודאי פושע הוא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>שני</span> אגופו מחייב דהוה לו לעמוד ולא עמד <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אממונו <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>פטור</span></span> דא``ל האי בירא לאו אנא כריתיה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מיתיבי כולן חייבין על נזקי גופן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ופטורין על נזקי ממונן</span> מאי לאו אפי' ראשון לא לבר מראשון והא כולם קתני אמר רב אדא בר אהבה כולן הניזקין האי מאי אי אמרת בשלמא אפילו ראשון היינו דקתני כולן אלא אי אמרת לבר מראשון מאי כולן ליתני הניזקין אלא אמר רבא ראשון חייב בין בנזקי גופו דשני בין בנזקי ממונו דשני ושני חייב בנזקי שלישי בנזקי גופו אבל לא בנזקי ממונו מ``ט דהוה ליה בור ולא מצינו בור שחייב בו את הכלים <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>הניחא לשמואל</span> דאמר כל תקלה בור הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אלא לרב</span> דאמר אי אפקריה אין אי לא לא מאי איכא למימר לעולם כדאמר מעיקרא ודקשיא לך כולן חייבין <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>תרגמה רב אדא בר מניומי</span> קמיה דרבינא שהוזקו כלים בכלים אמר מר אם מחמת ראשון נפלו ראשון חייב בנזקי כולם מחמת ראשון היכי נפיל רב פפא אמר דפסקה לאורחיה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>כשלדא</span> רב זביד אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>כחוטרא דסמיותא</span>


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף לא,ב משנה
pgu: לא
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  זה בא בחביתו וזה בא בקורתו נשברה כדו של זה בקורתו של זה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>פטור</span> שלזה רשות להלך ולזה רשות להלך היה בעל הקורה ראשון ובעל חבית אחרון נשברה חבית בקורה פטור בעל הקור


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף לב,א משנה
pgu: לב
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  ואם עמד בעל קורה חייב ואם אמר לבעל חבית עמוד פטור היה בעל חבית ראשון ובעל קורה אחרון נשברה חבית בקורה חייב ואם עמד בעל חבית פטור ואם אמר לבעל קורה עמוד חייב וכן זה בא בנרו וזה בפשתנו


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף לב,א גמרא
pgu: לב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  בעא מיניה רבה בר נתן מרב הונא המזיק את אשתו בתשמיש המטה מהו כיון דברשות קעביד פטור או דלמא איבעי ליה לעיוני א``ל תניתוה שלזה רשות להלך ולזה רשות להלך אמר רבא ק``ו ומה יער שזה לרשותו נכנס וזה לרשותו נכנס נעשה כמי שנכנס לרשות חבירו וחייב זה שלרשות חבירו נכנס לא כל שכן אלא הא קתני שלזה רשות להלך ולזה רשות להלך התם תרוייהו כהדדי נינהו הכא איהו קעביד מעשה והיא לא והכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0318' data-rgl='29'> ויקרא יח </span> ונכרתו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>הנפשות העושות</span> מקרב עמם הנאה לתרוייהו אית להו איהו מעשה הוא דקעביד:  היה בעל קורה ראשון כו':  אמר ריש לקיש שתי פרות ברה``ר אחת רבוצה ואחת מהלכת בעטה מהלכת ברבוצה פטורה רבוצה במהלכת חייבת לימא מסייע ליה היה בעל קורה ראשון ובעל חבית אחרון נשברה חבית בקורה פטור ואם עמד בעל קורה חייב והא הכא ד<span class='tlm-rsh' data-nro='2'>כרבוצה במהלכת</span> דמי וקתני חייב ותסברא הא סייעי בעיא לא מסתייא דלא מסייעי אלא מקשה נמי קשיא טעמא דבעטה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>הא הוזקה ממילא</span> פטור והא מתני' דממילא וקתני חייב מתני' דפסקה לאורחא כשלדא הכא כגון דרבעה בחד גיסא איבעי לה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>לסגויי באידך גיסא</span> אלא סיפא דמתני' מסייע ליה לר``ל דקתני היה בעל חבית ראשון ובעל קורה אחרון נשברה חבית בקורה חייב ואם עמד בעל חבית פטור והא הכא דכמהלכת ברבוצה דמי וקתני פטור מתני' דכי אורחיה קא מסגי הכא א``ל נהי דאית לך רשות לסגויי עלי לבעוטי בי לית לך רשותא


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף לב,א גמרא
pgu: לב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  מתני' דלא כאיסי בן יהודה דתניא איסי בן יהודה אומר רץ חייב מפני שהוא משונה ומודה איסי בע``ש בין השמשות שהוא פטור <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מפני שרץ [ברשות]</span>


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף לב,ב גמרא
pgu: לב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>בואו ונצא</span> לקראת כלה מלכתא ואמרי לה לקראת שבת כלה מלכתא רבי ינאי מתעטף וקאי ואמר בואי כלה בואי כלה


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף לב,ב משנה
pgu: לב
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>המבקע</span> ברה``ר והזיק ברה``י ברה``י והזיק ברה``ר ברה``י והזיק ברה``י אחר חייב


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף לב,ב גמרא
pgu: לב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  וצריכא דאי תנא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>המבקע</span> ברה``י והזיק ברה``ר משום <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>דשכיחי רבים</span> אבל מרה``ר לרה``י <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>דלא שכיחי רבים</span> אימא לא ואי תנא מרה``ר לרה``י משום דמעיקרא שלא ברשות עביד אבל מרשות היחיד לרה``ר דברשות עביד אימא לא ואי תנא הנך תרתי הא משום דשכיחי רבים והא משום דשלא ברשות אבל מרה``י לרה``י אחר דלא שכיחי רבים ומעיקרא ברשות אימא לא צריכא:  ת``ר הנכנס לחנותו של נגר שלא ברשות ונתזה בקעת וטפחה על פניו ומת <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>פטור</span> ואם נכנס ברשות חייב מאי חייב א``ר יוסי בר חנינא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'><span class='tlm-rsh' data-nro='19'>חייב בד' דברים</span></span> ופטור מגלות לפי שאין דומה ליער יער זה לרשותו נכנס וזה לרשותו נכנס זה לרשות חבירו נכנס אמר רבא ק``ו ומה יער זה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>לדעתו</span> נכנס וזה לדעתו נכנס נעשה כמי שנכנס לדעת חבירו וגולה זה שלדעת חבירו נכנס לא כל שכן אלא אמר רבא מאי פטור מגלות דלא סגי ליה בגלות והיינו טעמא דרבי יוסי בר חנינא משום דהוי ליה שוגג <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>קרוב למזיד</span> מתיב רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>הוסיף לו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>רצועה אחת</span> ומת הרי זה גולה על ידו והא הכא דשוגג קרוב למזיד הוא דאיבעי אסוקי אדעתיה דמייתי אינשי בחדא רצועה וקתני הרי זה גולה אמר רב שימי מנהרדעא דטעי במנינא טפח ליה רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>בסנדליה</span> אמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אטו הוא</span> מני והתניא גדול שבדיינין <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>קורא</span> והשני מונה והשלישי אומר הכהו אלא אמר רב שימי מנהרדעא דטעה דיינא גופיה מיתיבי הזורק את האבן לרה``ר והרג הרי זה גולה והא הכא דשוגג קרוב למזיד הוא דאיבעי ליה אסוקי אדעתיה דברה``ר שכיחי אינשי וקתני הרי זה גולה אמר רב שמואל בר יצחק בסותר את כותלו איבעי ליה עיוני בסותר בלילה בלילה נמי איבעי ליה עיוני בסותר את כותלו ביום לאשפה האי אשפה ה``ד אי דשכיחי רבים מזיד הוא ואי לא שכיחי רבים אנוס הוא אמר רב פפא [לא צריכא אלא] באשפה העשויה להפנות בלילה ואינה עשויה להפנות ביום ואיכא דמיקרי ויתיב מזיד לא הוי דהא אינה עשויה להפנות ביום אנוס נמי לא הוי דהא איכא דמיקרי ויתיב רב פפא משמיה דרבא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>מתני לה</span> ארישא הנכנס לחנותו של נגר שלא ברשות ונתזה לו בקעת וטפחה לו על פניו ומת פטור אמר רבי יוסי בר חנינא חייב בארבעה דברים ופטור מגלות <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>מאן דמתני לה אסיפא</span> כ``ש ארישא ומאן דמתני לה ארישא אבל אסיפא כיון דברשות חייב גלות ומי חייב גלות והתניא הנכנס לחנותו של נפח ונתזה ניצוצות וטפחה לו על פניו ומת פטור ואפילו נכנס ברשות הכא במאי עסקינן <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>בשוליא דנפחי</span> שוליא דנפחי למקטלא קאי כשרבו <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>מסרהב</span> בו לצאת ואינו יוצא ומשום דרבו מסרהב בו לצאת למיקטליה קאי כסבור יצא אי הכי אחר נמ


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף לג,א גמרא
pgu: לג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אחר לית ליה אימתא</span> דרביה האי אית ליה אימתא דרביה רב זביד משמיה דרבא מתני לה אהא ומצא פרט לממציא את עצמו מכאן א``ר אליעזר בן יעקב מי שיצתה אבן מתחת ידו והוציא הלה את ראשו וקיבלה פטור א``ר יוסי בר חנינא פטור מגלות וחייב בארבעה דברים מאן דמתני לה אהא כ``ש אקמייתא ומאן דמתני לה אקמייתא אבל אהא פטור לגמרי:  ת``ר פועלים שבאו לתבוע שכרן מבעל הבית ונגחן שורו של בעל הבית ונשכן כלבו של בעה``ב ומת פטור אחרים אומרים רשאין פועלין לתבוע שכרן מבעל הבית ה``ד אי דשכיח במתא מ``ט דאחרים אי דשכיח <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>בבית</span> מ``ט דת``ק לא צריכא בגברא דשכיח ולא שכיח וקרי אבבא ואמר להו אין מר סבר אין עול תא משמע ומ``ס אין קום אדוכתך משמע תניא כמ``ד אין קום אדוכתך משמע דתניא פועל שנכנס לתבוע שכרו מבעה``ב ונגחו שורו של בעה``ב או נשכו כלבו פטור אע``פ שנכנס ברשות אמאי פטור אלא לאו דקרי אבבא ואמר ליה אין וש``מ אין קום אדוכתך משמע


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף לג,א משנה
pgu: לג
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  שני שוורין תמין שחבלו זה את זה משלמין <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>במותר</span> חצי נזק שניהן מועדין משלמין במותר נזק שלם אחד תם ואחד מועד <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מועד בתם משלם במותר</span> נ``ש תם במועד משלם במותר חצי נזק וכן שני אנשים שחבלו זה בזה משלמין במותר נזק שלם אדם במועד ומועד באדם משלם במותר נזק שלם אדם בתם ותם באדם אדם בתם משלם במותר נזק שלם תם באדם משלם במותר חצי נזק ר' עקיבא אומר אף תם שחבל באדם משלם במותר נזק שלם


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף לג,א גמרא
pgu: לג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ת``ר<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='31'> שמות כא </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>כמשפט הזה יעשה לו</span> כמשפט שור בשור <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>כך משפט שור באדם</span> מה שור בשור תם משלם חצי נזק ומועד נזק שלם אף שור באדם תם משלם חצי נזק ומועד נזק שלם ר' עקיבא אומר כמשפט הזה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>כתחתון ולא כעליון</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>יכול</span> משלם מן העלייה ת``ל יעשה לו <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מגופו משלם</span> ואינו משלם מן העלייה ורבנן זה למה לי <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>לפוטרו מארבעה דברים</span> ורבי עקיבא לפוטרו מארבעה דברים מנא ליה נפקא ליה<span class='tlm-sfr' data-chp='0324' data-rgl='9'> ויקרא כד </span> מאיש כי יתן מום בעמיתו איש בעמיתו ולא שור בעמיתו ורבנן אי מההיא הוה אמינא צער לחודיה אבל ריפוי ושבת אימא ליתן ליה קמ``ל


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף לג,א משנה
pgu: לג
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  שור שוה מנה שנגח שור שוה מאתים ואין הנבילה יפה כלום <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>נוטל את השור</span>


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף לג,א גמרא
pgu: לג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  מתניתין מני רבי עקיבא היא דתניא יושם השור בב``ד דברי רבי ישמעאל רבי עקיבא אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>הוחלט השור</span> במאי קמיפלגי ר' ישמעאל סבר בעל חוב הוא וזוזי הוא דמסיק ליה ור' עקיבא סבר שותפי נינהו וקמיפלגי בהאי קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='35'> שמות כא </span> ומכרו את השור החי וחצו את כספו ר' ישמעאל סבר לבי דינא קמזהר רחמנא ור``ע סבר לניזק ומזיק מזהר להו רחמנא מאי בינייהו <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>הקדישו ניזק איכא בינייהו</span> בעא מיניה רבא מר``נ מכרו מזיק לר' ישמעאל מהו כיון דא``ר ישמעאל בעל חוב הוא וזוזי הוא דמסיק ליה מכור או דלמ


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף לג,ב גמרא
pgu: לג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>כיון דמשעבד ליה</span> לניזק לאו כל כמיניה א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אינו מכור</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>והתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'><span class='tlm-rsh' data-nro='14'>מכרו</span> מכור</span></span> חוזר וגובהו וכי מאחר שחוזר וגובהו למה מכור <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>לרידיא</span> ש``מ לוה ומוכר מטלטלין ב``ד גובין לו מהם שאני התם דכמאן דעשאו <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אפותיקי</span> דמי והאמר רבא עשה עבדו אפותיקי ומכרו ב``ח גובה הימנו שורו אפותיקי ומכרו אין ב``ח גובה הימנו עבד מ``ט משום דאית ליה קלא האי נמי כיון דנגח קלא אית ליה דתורא נגחנא קרו ליה תני רב תחליפא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>בר מערבא</span> קמיה דרבי אבהו מכרו אין מכור <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>הקדישו מוקדש</span> מכרו מאן אילימא מזיק מכרו אין מכור מני ר``ע היא דאמר הוחלט השור והקדישו מוקדש אתאן לרבי ישמעאל דאמר יושם השור בב``ד אלא ניזק <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>מכרו אינו מכור</span> מני רבי ישמעאל הקדישו מוקדש אתאן לר``ע <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>לעולם מזיק</span> ודברי הכל מכרו אינו מכור אפילו לרבי ישמעאל דהא משעבדא ליה לניזק הקדישו מוקדש אפילו לר``ע משום דר' אבהו דא``ר אבהו גזירה שמא יאמרו הקדש יוצא בלא פדיון:  ת``ר שור תם שהזיק עד שלא עמד בדין <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>מכרו מכור</span> הקדישו מוקדש שחטו ונתנו במתנה מה שעשה עשוי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>משעמד בדין</span> מכרו אינו מכור <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>הקדישו אינו מוקדש</span> שחטו ונתנו במתנה לא עשה ולא כלום קדמו בעלי חובות והגביהו בין חב עד שלא הזיק <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>בין הזיק עד שלא חב</span> לא עשו ולא כלום לפי שאין משתלם אלא מגופו מועד שהזיק בין שעמד בדין בין שלא עמד בדין מכרו מכור הקדישו מוקדש שחטו ונתנו במתנה מה שעשה עשוי קדמו בעלי חובות והגביהו בין חב עד שלא הזיק בין הזיק עד שלא חב מה שעשה עשוי לפי שאין משתלם אלא מן העלייה:  אמר מר מכרו מכור לרדיא הקדישו מוקדש משום דרבי אבהו שחטו ונתנו במתנה מה שעשה עשוי בשלמא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>נתנו במתנה מה שעשה עשוי לרדיא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>אלא שחטו</span> ליתי ולשתלם מבשריה דתניא חי אין לי אלא חי שחטו מנין ת``ל ומכרו את השור מ``מ אמר רב שיזבי לא נצרכא אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>לפחת שחיטה</span> אמר רב הונא בריה דרב יהושע זאת אומרת המזיק <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>שעבודו של חבירו</span> פטור <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>פשיטא</span> מהו דתימא התם הוא דא``ל לא חסרתיך ולא מידי דא``ל זיקא בעלמא הוא דשקלי מינך אבל בעלמא ליחייב קמ``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>הא נמי רבה אמרה דאמר רבה</span> השורף שטרותיו של חבירו פטור מהו דתימא התם הוא דא``ל ניירא בעלמא קלאי מינך אבל היכא דחפר בה בורות שיחין ומערות ליחייב קמ``ל דהא הכא <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>כמאן דחפר בה בורות שיחין ומערות דמי</span> וקאמר מה שעשה עשוי קדמו בעלי חובות והגביהו בין חב עד שלא הזיק בין הזיק עד שלא חב לא עשה ולא כלום לפי שאין משלם אלא מגופו בשלמא הזיק עד שלא חב ניזקין קדמו אבל חב עד שלא הזיק ב``ח קדי


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף לד,א גמרא
pgu: לד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ואפילו הזיק עד שלא חב בעל חוב קדים ש``מ ב``ח מאוחר שקדם וגבה מה שגבה לא גבה לא לעולם אימא לך מה שגבה גבה ושאני התם דא``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אילו גבך הוה</span> לא מינך הוה גבי ליה דהאי תורא דאזקן מיניה משתלמנא:  ת``ר שור שוה מאתים שנגח שור שוה מאתים וחבל בו בחמשים זוז <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ושבח</span> ועמד על ארבע מאות זוז שאלמלא <לא> הזיקו היה עומד על שמנה מאות זוז נותן כשעת הנזק <span class='tlm-rsh' data-nro='10'><span class='tlm-rsh' data-nro='15'>כחש כשעת העמדה בדין</span></span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>שבח מזיק</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>נותן לו</span> כשעת הנזק כחש כשעת העמדה בדין אמר מר שבח מזיק נותן כשעת הנזק מני ר' ישמעאל היא דאמר בעל חוב הוא וזוזי הוא דמסיק ליה אימא סיפא כחש כשעת העמדה בדין אתאן לר``ע דאמר שותפי נינהו רישא רבי ישמעאל וסיפא ר``ע לא כולה ר``ע היא והכא במאי עסקינן כשפיטמו אי כשפיטמו אימא רישא שבח ועמד על ד' מאות זוז נותן לו כשעת הנזק אי כשפיטמו צריכא למימר אמר רב פפא רישא משכחת לה בין דפטמה פטומי בין דשבחא ממילא ואצטריך לאשמועינן דהיכא דשבחא ממילא נותן לו כשעת הנזק סיפא לא משכחת לה אלא כשפטמו כחש כשעת העמדה בדין כחש מחמת מאי אילימא דכחשא מחמת מלאכה לימא ליה את מכחשת ואנא יהיבנא אמר רב אשי דכחש מחמת מכה דא``ל קרנא דתורך קבירא ביה


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף לד,א משנה
pgu: לד
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  שור שוה מאתים שנגח שור שוה מאתים ואין הנבילה יפה כלום אמר ר``מ על זה נאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='35'> שמות כא </span> ומכרו את השור החי <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>וחצו את כספו</span> א``ל רבי יהודה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>וכן הלכה</span> קיימת ומכרו את השור החי וחצו את כספו ולא קיימת וגם המת יחצון ואיזה זה שור שוה מאתים שנגח שור שוה מאתים והנבילה יפה חמשים זוז שזה נוטל חצי החי וחצי המת וזה נוטל חצי החי וחצי המת


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף לד,א גמרא
pgu: לד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ת``ר שור שוה מאתים שנגח שור שוה מאתים והנבילה יפה חמשים זוז זה נוטל חצי החי וחצי המת וזה נוטל חצי החי וחצי המת וזהו שור האמור בתורה דברי רבי יהודה רבי מאיר אומר אין זהו שור האמור בתורה אלא שור שוה מאתים שנגח לשור שוה מאתים ואין הנבילה יפה כלום על זה נאמר ומכרו את השור החי <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>וחצו את כספו</span> אלא מה אני מקיים וגם את המת יחצון פחת שפחתו מיתה מחצין בחי מכדי בין ר``מ בין רבי יהודה האי מאה ועשרים וחמשה שקיל והאי מאה ועשרים וחמשה שקיל מאי בינייהו אמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>פחת נבילה</span> איכא בינייהו רבי מאיר סבר פחת נבילה דניזק הוי ורבי יהודה סבר פחת נבילה דמזיק הוי פלגא א``ל אביי אם כן מצינו לרבי יהוד


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף לד,ב גמרא
pgu: לד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>תם חמור ממועד</span> וכי תימא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>הכי נמי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>כדתנן</span> ר' יהודה אומר תם חייב ומועד פטור אימר דשמעת ליה לרבי יהודה לענין שמירה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>דכתיבי קראי</span> לענין תשלומין מי שמעת ליה והתניא רבי יהודה אומר יכול שור שוה מנה שנגח שור שוה חמש סלעים והנבילה יפה סלע <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>זה נוטל חצי החי</span> וחצי המת וזה נוטל חצי החי וחצי המת אמרת וכי מועד למה יוצא להחמיר עליו או להקל עליו הוי אומר להחמיר עליו ומה מועד אינו משלם אלא מה שהזיק תם הקל לא כ``ש אלא א``ר יוחנן שבח נבילה איכא בינייהו דמ``ס דניזק הוי ומ``ס פלגא והיינו דקא קשיא ליה לר``י השתא דאמרת חס רחמנא עילויה דמזיק דשקיל בשבחא יכול שור שוה חמש סלעים שנגח שור שוה מנה והנבילה יפה חמשים זוז זה נוטל חצי החי וחצי המת וזה נוטל חצי החי וחצי המת אמרת היכן מצינו מזיק נשכר שזה נשכר ואומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='36'> שמות כא </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>שלם ישלם</span> בעלים משלמין ואין בעלים נוטלין מאי ואומר וכי תימא הני מילי היכא דאיכא פסידא לניזק אבל היכא דליכא פסידא לניזק כגון שור שוה חמש סלעים שנגח שור שוה חמש סלעים <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>והנבילה יפה שלשים זוז</span> שקיל נמי מזיק בשבחא ואומר שלם ישלם בעלים משלמין ואין בעלים נוטלין א``ל רב אחא בר תחליפא לרבא א``כ מצינו לרבי יהודה תם משלם יותר מחצי נזק והתורה אמרה<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='35'> שמות כא </span> ומכרו את השור החי וחצו את כספו אית ליה לר``י פחת שפחתה מיתה מחצין בחי מנא ליה<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl=''> שמות כא </span> מוגם את המת יחצון והא אפקיה ר' יהודה לזה נוטל חצי החי וחצי המת וזה נוטל חצי החי וחצי המת א``כ נכתוב קרא ואת המת מאי וגם ש``מ תרתי


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף לד,ב משנה
pgu: לד
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  יש חייב על מעשה שורו ופטור על מעשה עצמו פטור על מעשה שורו וחייב על מעשה עצמו כיצד <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>שורו שבייש פטור</span> והוא שבייש חייב שורו שסימא את עין עבדו והפיל את שינו פטור והוא שסימא את עין עבדו והפיל את שינו חייב שורו שחבל באביו ובאמו חייב והוא שחבל באביו ואמו פטור <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>שורו שהדליק את הגדיש בשבת חייב</span> והוא שהדליק את הגדיש בשבת פטור מפני שהוא מתחייב בנפשו


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף לד,ב גמרא
pgu: לד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  תני רבי אבהו קמיה דרבי יוחנן <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>כל המקלקלין פטורין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>חוץ מחובל ומבעיר</span> א``ל פוק תני לברא חובל ומבעיר <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>אינה משנה</span> ואם תימצי לומר משנה חובל <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>בצריך לכלבו</span> מבעיר בצריך לאפרו תנן <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>שורו שהדליק את הגדיש בשבת חייב</span> והוא שהדליק את הגדיש בשבת פטור וקתני הוא דומיא דשורו מה שורו דלא קבעי לי


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף לה,א גמרא
pgu: לה
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אף הוא נמי דלא קבעי</span> ליה וקתני פטור מפני שהוא נדון בנפשו לא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>שורו</span> דומיא דידיה מה הוא דקבעי ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אף שורו דקבעי ליה</span> שורו היכי משכחת לה א``ל רב אויא הכא במאי עסקינן <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>בשור פקח</span> שעלתה לו נשיכה בגבו וקא בעי למקלייה ואיגנדר בקוטמא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ומנא ידעינן</span> דלבתר דקלייה קמגנדר בקוטמא ומי איכא כי האי גוונא אין דההוא תורא דהוה בי רב פפא דהוה כיבין ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>חינכיה</span> עייל <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ופתקיה לנזייתא</span> ושתי שיכרא ואיתסי אמרו רבנן קמיה דרב פפא מי מצית אמרת שורו דומיא דידיה והא קתני שורו שבייש פטור והוא שבייש חייב שורו דומיא דידיה נתכוון לבייש היכי משכחת לה כגון שנתכוון להזיק דאמר מר נתכוון להזיק אע``פ שלא נתכוון לבייש <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>רבא אמר</span> מתניתין בשוגג וכדתנא דבי חזקיה דתנא דבי חזקיה<span class='tlm-sfr' data-chp='0324' data-rgl='21'> ויקרא כד </span> מכה אדם ומכה בהמה מה מכה בהמה לא חלקת בה בין שוגג בין מזיד בין מתכוון לשאין מתכוון בין דרך ירידה ל<span class='tlm-rsh' data-nro='10'>דרך עלייה</span> לפוטרו ממון אלא לחייבו ממון אף מכה אדם לא תחלוק בו בין שוגג למזיד בין מתכוון לשאין מתכוון בין דרך ירידה לדרך עלייה לחייבו ממון אלא לפוטרו ממון אמרו ליה רבנן לרבא מי מצית מוקמת לה בשוגג והא מפני שנדון בנפשו קתני הכי קאמר כיון דבמזיד נדון בנפשו והיכי דמי דקא בעי לאפרו השתא בשוגג פטור


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף לה,א משנה
pgu: לה
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  שור שהיה רודף אחר שור אחר <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>והוזק</span> זה אומר שורך הזיק וזה אומר לא כי אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>בסלע לקה</span> המוציא מחבירו עליו הראיה היו שנים רודפים אחר אחד זה אומר שורך הזיק וזה אומר שורך הזי


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף לה,ב משנה
pgu: לה
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>שניהם <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>פטור</span>ים</span> אם היו שניהם של איש אחד שניהם חייבים היה אחד גדול ואחד קטן הניזק אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>גדול הזיק</span> והמזיק אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>לא כי</span> אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>קטן הזיק</span> אחד תם ואחד מועד הניזק אומר מועד הזיק והמזיק אומר לא כי אלא תם הזיק המוציא מחבירו עליו הראיה היו הניזקין שנים אחד גדול ואחד קטן והמזיקין שנים אחד גדול ואחד קטן הניזק אומר גדול הזיק את הגדול וקטן את הקטן והמזיק אומר לא כי אלא קטן את הגדול וגדול את הקטן אחד תם ואחד מועד הניזק אומר מועד הזיק את הגדול ותם את הקטן והמזיק אומר לא כי אלא תם את הגדול ומועד את הקטן המוציא מחבירו עליו הראיה


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף לה,ב גמרא
pgu: לה
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אמר רבי חייא בר אבא [זאת אומרת] חלוקים עליו חביריו <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>על סומכוס</span> דאמר ממון המוטל בספק חולקין א``ל ר' אבא בר ממל לר' חייא בר אבא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אמר סומכוס אפילו ברי וברי</span> א``ל אין אמר סומכוס אפילו ברי וברי וממאי דמתני' בברי וברי הוא דקתני זה אומר שורך הזיק וזה אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>לא כי</span> מתקיף לה רב פפא מדרישא ברי וברי סיפא נמי ברי וברי אימא סיפא היה אחד גדול ואחד קטן ניזק אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>גדול הזיק</span> ומזיק אומר לא כי אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>קטן הזיק</span> אחד תם ואחד מועד ניזק אומר מועד הזיק והמזיק אומר לא כי אלא תם הזיק המוציא מחבירו עליו הראיה הא לא מייתי ראיה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>שקיל כדאמר מזיק</span> נימא תהוי תיובתא דרבה בר נתן דאמר טענו חטים והודה לו בשעורים <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>פטור</span> אלא בברי ושמא דקאמר ברי מאן דקאמר שמא מאן אי נימא דקאמר ניזק ברי וקאמר מזיק שמא אכתי לימא תהוי תיובתא דרבה בר נתן <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אלא דקאמר ניזק שמא</span> וקאמר מזיק ברי ומדסיפא ניזק שמא ומזיק ברי <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>רישא נמי ניזק</span> שמא ומזיק ברי ואמר סומכוס אפי' בהא דאיצטריך לאשמועינן דלא לא סיפא ניזק שמא ומזיק ברי רישא ניזק ברי ומזיק שמא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>והא לא דמיא רישא לסיפא</span> אמרי ברי ושמא שמא וברי חד מילתא היא ברי וברי שמא וברי תרי מילי נינהו:  גופא אמר רבה בר נתן טענו חטין והודה לו בשעורין פטור מאי קמ``ל תנינא טענו חטין והודה לו בשעורין פטור אי מהתם הוה אמינא פטור מדמי חטין וחייב בדמי שעורין קמ``ל דפטור לגמרי תנן היו הניזקין שנים אחד גדול ואחד קטן וכו' הא לא מייתי ראיה שקיל כדקאמר מזיק אמאי חטים ושעורים נינהו ראוי ליטול ואין לו והתניא הרי זה משתלם על הקטן מן הגדול ולגדול מן הקטן דתפס תנן היה אחד תם ואחד מועד הניזק אומר מועד הזיק את הגדול ותם את הקטן והמזיק אומר לא כי אלא תם את הגדול ומועד את הקטן המוציא מחבירו עליו הראיה הא לא מייתי ראיה שקיל כדקאמר מזיק ואמאי חטין ושעורין נינה


id: 4103
lvr: 41
prk: 03
nru: דף לו,א גמרא
pgu: לו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ראוי ליטול ואין לו והתניא הרי זה משתלם לקטן מן המועד ולגדול מן התם <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>דתפס</span>:  היו שניהם של איש אחד שניהם חייבים:  א``ל רבא מפרזיקא לרב אשי ש``מ שוורים תמים שהזיקו <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>רצה מזה גובה רצה מזה גובה</span> הכא במאי עסקינן <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>במועדין</span> אי במועדין אימא סיפא היה אחד גדול ואחד קטן הניזק אומר גדול הזיק והמזיק אומר לא כי אלא קטן הזיק המוציא מחבירו עליו הראיה אי במועדין מאי נפקא ליה מיניה סוף סוף דמי תורא מעליא בעי לשלומי א``ל סיפא בתמין ורישא במועדין א``ל רב אחא סבא לרב אשי אי במועדין חייבים חייב גברא מיבעי ליה ותו מאי שניהם אלא לעולם בתמין ורבי עקיבא היא דאמר שותפין נינהו וטעמא דאיתנהו לתרוייהו דלא מצי מדחי ליה אבל ליתנהו לתרוייהו מצי אמר ליה זיל אייתי ראיה דהאי תורא אזקך ואשלם לך:
<BR


id: 4104
lvr: 41
prk: 04
nru: דף לו,א משנה
pgu: לו
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>שור שנגח ארבעה וחמשה</span> שוורים זה אחר זה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ישלם</span> לאחרון שבהם <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ואם יש בו מותר יחזיר לשלפניו</span> ואם יש בו מותר יחזיר לשלפני פניו והאחרון אחרון נשכר דברי ר``מ <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>רבי שמעון אומר</span> שור שוה מאתים שנגח לשור שוה מאתים ואין הנבלה יפה כלום זה נוטל מנה וזה נוטל מנה חזר ונגח שור אחר שוה מאתים האחרון נוטל מנה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ושלפניו</span> זה נוטל חמשים זוז וזה נוטל חמשים זוז חזר ונגח שור אחר שוה מאתים האחרון נוטל מנה ושלפניו חמשים זוז <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ושנים הראשונים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>דינר זהב</span>


id: 4104
lvr: 41
prk: 04
nru: דף לו,א גמרא
pgu: לו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  מתניתין מני דלא כר' ישמעאל ודלא כר' עקיבא אי כר' ישמעאל דאמר בעלי חובות נינהו האי אחרון אחרון נשכר ראשון <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ראשון נשכר מבעי ליה</span> אי כר' עקיבא דאמר תורא דשותפי הוא האי יש בו מות


id: 4104
lvr: 41
prk: 04
nru: דף לו,ב גמרא
pgu: לו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>יחזיר לשלפניו</span> לכולם מבעי ליה אמר רבא לעולם כר' ישמעאל דאמר בעלי חובות נינהו ודקשיא לך אחרון אחרון נשכר ראשון ראשון נשכר מבעי ליה הב``ע כגון שתפסו ניזק לגבות הימנו ונעשה עליו כשומר שכר לנזקין אי הכי יש בו מותר יחזיר לשלפניו <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>יחזיר לבעלים מבעי ליה</span> אמר רבינא הכי קתני <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אם יש בו מותר בנזקיו</span> יחזיר לשלפניו וכן כי אתא רבין אמר ר' יוחנן משום פשיעת שומרין נגעו בה במאי אוקימתא כר' ישמעאל אי הכי אימא סיפא ר' שמעון אומר שור שוה מאתים שנגח שור שוה מאתים ואין הנבלה יפה כלום זה נוטל מנה וזה נוטל מנה חזר ונגח שור אחר שוה מאתים האחרון נוטל מנה ושלפניו זה נוטל חמשים זוז וזה נוטל חמשים זוז חזר ונגח שור שוה מאתים האחרון נוטל מנה ושלפניו נוטל חמשים זוז ושנים הראשונים דינר זהב אתאן לר' עקיבא דאמר תורא דשותפי הוא רישא ר' ישמעאל וסיפא ר' עקיבא אמרי אין דהא אמר ליה שמואל לרב יהודה שיננא שבוק מתניתין ותא בתראי רישא ר' ישמעאל וסיפא ר' עקיבא <אתמר נמי אמר ר' יוחנן הקדישו ניזק איכא בינייהו> תנן התם <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>התוקע</span> לחבירו <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>נותן לו סלע</span> ר' יהודה אומר משום ר``י הגלילי מנה ההוא גברא דתקע לחבריה שלחיה רב טוביה בר מתנה לקמיה דרב יוסף <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>סלע צורי</span> תנן או <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>סלע מדינה</span> תנן אמר ליה תניתוה ושנים הראשונים דינר זהב ואי סלקא דעתך תני תנא סלע מדינה נפלוג ונתני עד תריסר וסלע א``ל תנא כי רוכלא ליתני וליזיל מאי הוי עלה פשטוה מהא דאמר רב יהודה אמר רב כל כסף האמור בתורה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>כסף צורי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ושל דבריהם</span> כסף מדינה אמר ליה ההוא גברא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>הואיל ופלגא דזוזא הוא</span> לא בעינא נתביה לעניים הדר אמר ליה נתביה ניהלי איזיל ואברי ביה נפשאי א``ל רב יוסף כבר זכו ביה עניים ואף על גב דליכא עניים הכא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>אנן יד עניים אנן</span> דאמר רב יהודה אמר שמואל יתומי


id: 4104
lvr: 41
prk: 04
nru: דף לז,א גמרא
pgu: לז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אינן צריכין פרוזבול וכן תני רמי בר חמא היתומים אינן צריכין פרוזבול ר``ג ובית דינו אביהן של יתומין היו חנן בישא תקע ליה לההוא גברא אתא לקמיה דרב הונא א``ל זיל הב ליה פלגא דזוזא הוה ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>זוזא מכא</span> בעי למיתבה ליה מיניה פלגא דזוזא לא הוה משתקיל ליה תקע ליה אחרינא ויהביה נהליה


id: 4104
lvr: 41
prk: 04
nru: דף לז,א משנה
pgu: לז
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  שור שהוא מועד למינו ואינו מועד לשאינו מינו מועד לאדם ואינו מועד לבהמה מועד <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>לקטנים</span> ואינו מועד לגדולים את שהוא מועד לו משלם נזק שלם ואת שאינו מועד לו משלם חצי נזק אמרו לפני רבי יהודה ה``ז מועד לשבתות ואינו מועד לחול אמר להם לשבתות משלם נזק שלם לימות החול משלם חצי נזק אימתי הוא תם משיחזור בו <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ג' ימי שבתות</span>


id: 4104
lvr: 41
prk: 04
nru: דף לז,א גמרא
pgu: לז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  איתמר רב זביד אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ואינו מועד תנן</span> רב פפא אמר אינו מועד תנן רב זביד אמר ואינו מועד תנן הא סתמא הוי מועד רב פפא אמר אינו מועד תנן דסתמא לא הוי מועד רב זביד דייק מסיפא רב פפא דייק מרישא רב זביד דייק מסיפא דקתני מועד <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>לקטנים</span> ואינו מועד לגדולים אי אמרת בשלמא ואינו מועד קתני הא סתמיה הוי מועד הא קמ``ל דאפי' מקטנים לגדולים נמי מסתמא הוי מועד אלא אי אמרת אינו מועד קתני סתמא לא הוי מועד השתא י``ל מקטנים לקטנים דעלמא סתמא לא הוי מועד מקטנים לגדולים צריכא למימר דלא הוי מועד ורב פפא אמר לך אצטריך סלקא דעתיך אמינא הואיל ופרץ ביה בההוא מינא פרץ ביה לא שנא גדולים דידיה ולא שנא קטנים דידיה קמ``ל דלא הוי מועד רב פפא דייק מרישא דקתני מועד לאדם אינו מועד לבהמה אי אמרת בשלמא אינו מועד תנן סתמא לא הוי מועד הא קמ``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>דאפילו מאדם</span> לבהמה נמי סתמא לא הוי מועד <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אלא אי אמרת ואינו מועד</span> קתני הא סתמא הוי מועד השתא י``ל מבהמה לבהמה סתמא הוי מועד מאדם לבהמה צריכא למימר דהוי מועד ורב זביד אמר לך <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>רישא אחזרה קאי</span> כגון דהוה מועד לאדם ומועד לבהמה והדר ביה מבהמה דקאי גבי בהמה תלתא זימני ולא נגח מהו דתימא כיון דלא הדר ביה מאדם חזרה דבהמה לאו חזרה היא קמ``ל דחזרה דבהמה מיהא חזרה היא מיתיבי סומכוס אומר מועד לאדם מועד לבהמה מק``ו ומה לאדם מועד לבהמה לכ``ש מכלל דת``ק אינו מועד קאמר א``ל רב זביד סומכוס אחזרה קאי והכי קא``ל לת``ק דקאמרת חזרה דבהמה חזרה היא חזרה דבהמה לאו חזרה היא מק``ו מאדם ומה מאדם לא קא מהדר ביה מבהמה לא כ``ש אמר רב אשי ת``ש אמרו לפני רבי יהודה ה``ז מועד לשבתות <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ואינו מועד לימות החול</span> אמר להן לשבתות משלם נזק שלם לימות החול משלם חצי נזק אי אמרת בשלמא ואינו מועד קתני שיולי הוא דקא משיילי [ליה] והוא נמי קמהדר להו אלא אי אמרת אינו מועד קתני אגמורי הוא דקא מגמרי ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ותו איהו מאי קא מהדר להו</span> אמר רב ינאי מרישא נמי דיקא דקתני את שמועד לו משלם נזק שלם ואת שאינו מועד לו [משלם] ח``נ אי אמרת בשלמא ואינו מועד קתני <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>פרושי קא מפרש לה</span> אלא אי אמרת אינו מועד קתני פסקה מאי תו את שמועד לו משלם נזק שלם ואת שאינו מועד לו משלם ח``נ עד השתא לא אשמעינן דהתם משלם ח``נ ומועד משלם נזק שלם ואת``ל נמי איתא לדרב פפא נגח שור חמור וגמל נעשה מועד לכל:  ת``ר ראה שור נגח שור לא נגח שור נגח שור לא נגח שור נגח שור לא נגח נעשה מועד <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>לסירוגין</span> לשוורים:  ת``ר ראה שור נגח חמור לא נגח סוס נגח גמל לא נגח פרד נגח <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>ערוד</span> לא נגח נעשה מועד לסירוגין לכל איבעיא להו נג


id: 4104
lvr: 41
prk: 04
nru: דף לז,ב גמרא
pgu: לז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  שור שור ושור חמור וגמל מהו האי שור בתרא בתר שוורים שדינן ליה ואכתי לשוורים הוא דאייעד למידי אחרינא לא אייעד או דילמא האי שור בתרא בתר חמור וגמל שדינן ליה ואייעד ליה לכולהו מיני <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>חמור וגמל שור שור ושור מהו</span> האי שור קמא בתר חמור וגמל שדינן ליה ואייעד ליה לכולהו מיני או דילמא בתר שוורים שדינן ליה ואכתי לשוורים הוא דאייעד למינא אחרינא לא אייעד שבת שבת ושבת אחד בשבת ושני בשבת מהו הא שבת בתרייתא בתר שבת הוא דשדינן ליה ואכתי לשבת הוא דאייעד לימות החול לא אייעד או דילמא בתר אחד בשבת ושני בשבת שדינן ליה ואייעד ליה לכולי יומא ה' בשבת וערב שבת ושבת שבת ושבת מהו הא שבת קמייתא בתר ה' בשבת וע``ש שדינן ליה ואייעד לכולהו יומי או דילמא הא שבת קמייתא בתר שבתות הוא דשדינן ליה ולשבתות הוא דאייעד תיקו:  נגח שור יום ט``ו בחודש זה ויום ט``ז בחודש זה ויום י``ז בחודש זה פלוגתא דרב ושמואל דאתמר ראתה יום ט``ו בחדש זה ויום ט``ז בחדש זה ויום י``ז בחדש זה רב אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>קבעה לה וסת</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ושמואל אמר עד שתשלש בדילוג</span> אמר רבא שמע קול שופר ונגח קול שופר ונגח קול שופר ונגח נעשה מועד לשופרות פשיטא מהו דתימא הך שופר קמא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>סיוטא</span> בעלמא הוא דנקטיה קמ``ל


id: 4104
lvr: 41
prk: 04
nru: דף לז,ב משנה
pgu: לז
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  שור של ישראל שנגח שור של הקדש ושל הקדש שנגח לשור של הדיוט פטור שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='35'> שמות כא </span> שור רעהו ולא שור של הקדש שור של ישראל שנגח לשור של <כנעני> {נכרי} פטור ושל <כנעני> {נכרי} שנגח לשור של ישראל בין תם בין מועד משלם נזק שלם


id: 4104
lvr: 41
prk: 04
nru: דף לז,ב גמרא
pgu: לז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  מתניתין דלא כר``ש בן מנסיא דתניא שור של הדיוט שנגח שור של הקדש ושל הקדש שנגח שור של הדיוט פטור שנאמר שור רעהו ולא שור של הקדש ר``ש בן מנסיא אומר שור של הקדש שנגח שור של הדיוט פטור ושל הדיוט שנגח שור של הקדש בין תם בין מועד משלם נזק שלם אמרי מאי קא סבר ר``ש אי רעהו דוקא אפילו של הדיוט שנגח של הקדש ליפטר ואי רעהו לאו דוקא אפילו דהקדש נמי כי נגח דהדיוט ליחייב וכי תימא לעולם קסבר רעהו דוקא ומיהו דהדיוט כי נגח דהקדש היינו טעמא דמיחייב משום דקא מייתי ליה מקל וחומר דהדיוט ומה הדיוט שנגח של הדיוט חייב כי נגח דהקדש לא כל שכן דמיחייב דיו לבא מן הדין להיות כנדון מה להלן תם חצי נזק הכא נמי חצי נזק אלא אמר ריש לקיש <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>הכל היו בכלל נזק שלם</span> כשפרט לך הכתוב רעהו גבי תם רעהו הוא דתם משלם חצי נזק מכלל דהקדש בין תם בין מועד משלם נזק של


id: 4104
lvr: 41
prk: 04
nru: דף לח,א גמרא
pgu: לח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  דאם כן נכתוב קרא להאי רעהו גבי מועד:  שור של ישראל שנגח שור של <כנעני> {נכרי} פטור:  אמרי ממה נפשך אי רעהו דוקא <דכנעני> {דנכרי} כי נגח דישראל נמי ליפטר ואי רעהו לאו דוקא אפילו דישראל כי נגח <דכנעני> {דנכרי} נחייב א``ר אבהו אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='2003' data-rgl='6'> חבקוק ג </span> עמד וימודד ארץ ראה ויתר גוים ראה שבע מצות שקיבלו עליהם בני נח כיון שלא קיימו עמד והתיר ממונן לישראל רבי יוחנן אמר מהכא<span class='tlm-sfr' data-chp='0533' data-rgl='2'> דברים לג </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>הופיע</span> מהר פארן <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>מפארן</span> הופיע ממונם לישראל תניא נמי הכי שור של ישראל שנגח שור של <כנעני> {נכרי} פטור שור של <כנעני> {נכרי} שנגח שור של ישראל בין תם בין מועד משלם נזק שלם שנאמר עמד וימודד ארץ ראה ויתר גוים ואומר הופיע מהר פארן מאי ואומר וכי תימא האי עמד וימודד ארץ מבעי' ליה לכדרב מתנה וכדרב יוסף ת``ש הופיע מהר פארן מפארן הופיע ממונן לישראל מאי דרב מתנה דא``ר מתנה עמד וימודד ארץ ראה וכו' מה ראה ראה שבע מצות שנצטוו עליהן בני נח ולא קיימום עמד <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>והגלה אותם</span> מעל אדמתם ומאי משמע דהאי ויתר לישנא דאגלויי הוא כתיב הכא ויתר גוים וכתיב התם<span class='tlm-sfr' data-chp='0311' data-rgl='21'> ויקרא יא </span> לנתר בהן על הארץ ומתרגם לקפצא בהון על ארעא מאי דרב יוסף דא``ר יוסף עמד וימודד ארץ ראה וכו' מה ראה ראה שבע מצות שקיבלו עליהם בני נח ולא קיימום עמד והתירן להם איתגורי אתגר א``כ מצינו חוטא נשכר אמר מר בריה דרבנא לומר שאפילו מקיימין אותן אין מקבלין עליהן שכר ולא והתניא ר``מ אומר מנין שאפילו נכרי ועוסק בתורה שהוא ככהן גדול ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0318' data-rgl='5'> ויקרא יח </span> אשר יעשה אותם האדם וחי בהם כהנים ולוים וישראלים לא נאמר אלא אדם הא למדת שאפילו נכרי ועוסק בתורה הרי הוא ככהן גדול אמרי אין מקבלים עליהן שכר כמצווה ועושה אלא כמי שאינו מצווה ועושה דא``ר חנינא גדול המצווה ועושה יותר ממי שאינו מצווה ועושה:  ת``ר וכבר שלחה מלכות רומי שני סרדיוטות אצל חכמי ישראל למדונו תורתכם קראו ושנו ושלשו בשעת פטירתן אמרו להם דקדקנו בכל תורתכם ואמת הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>חוץ מדבר זה</span> שאתם אומרים שור של ישראל שנגח שור של <כנעני> {נכרי} פטור של <כנעני> {נכרי} שנגח שור של ישראל בין תם בין מועד משלם נזק שלם ממ``נ אי רעהו דוקא אפילו <דכנעני> {דנכרי} כי נגח דישראל ליפטר ואי רעהו לאו דוקא אפילו דישראל כי נגח <דכנעני> {דנכרי} לחייב ודבר זה אין אנו מודיעים אותו למלכות רב שמואל בר יהודה שכיבא ליה ברתא אמרו ליה רבנן לעולא קום ניזל נינחמיה אמר להו מאי אית לי גבי נחמתא דבבלאי <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>דגידופא הוא</span> דאמרי מאי אפשר למיעבד הא אפשר למיעבד עבדי אזל הוא לחודאי גביה א``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0502' data-rgl='2'> דברים ב </span> ויאמר ה' <אל משה> [אלי] אל תצר את מואב ואל תתגר בם מלחמה וכי מה עלה על דעתו של משה לעשות מלחמה שלא ברשות אלא נשא משה ק``ו בעצמו אמר ומה מדינים שלא באו אלא לעזור את מואב אמרה תורה<span class='tlm-sfr' data-chp='0425' data-rgl='17'> במדבר כה </span> צרור את המדינים והכיתם אות


id: 4104
lvr: 41
prk: 04
nru: דף לח,ב גמרא
pgu: לח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מואבים עצמן</span> לא כל שכן אמר לו הקב``ה לא כשעלתה על דעתך עלתה על דעתי שתי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>פרידות</span> טובות יש לי להוציא מהן רות המואביה ונעמה העמונית והלא דברים ק``ו ומה בשביל שתי פרידות טובות חס הקב``ה על ב' אומות גדולות ולא החריבן בתו של רבי אם כשרה היא וראויה היא לצאת ממנה דבר טוב על אחת כמה וכמה דהוה חיה אמר רבי חייא בר אבא אמר רבי יוחנן אין הקב``ה מקפח שכר כל בריה אפילו שכר שיחה נאה דאילו בכירה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>דקאמרה מואב</span> אמר לו הקב``ה למשה<span class='tlm-sfr' data-chp='0502' data-rgl='9'> דברים ב </span> אל תצר את מואב ואל תתגר בם מלחמה מלחמה הוא דלא הא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אנגריא</span> עביד בהו צעירה דקאמרה בן עמי א``ל הקב``ה למשה<span class='tlm-sfr' data-chp='0502' data-rgl='19'> דברים ב </span> וקרבת מול בני עמון אל תצורם ואל תתגר בם כלל דאפילו אנגריא לא תעביד בהו ואמר ר' חייא בר אבא אמר ר' יהושע בן קרחה לעולם יקדים אדם לדבר מצוה שבשביל לילה אחת שקדמתה בכירה לצעירה קדמתה ארבע דורות לישראל עובד ישי ודוד ושלמה ואילו צעירה עד רחבעם דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='09a14' data-rgl='21'> מלכים א יד </span> ושם אמו נעמה העמונית ת``ר שור של ישראל שנגח שור של כותי פטור ושל כותי שנגח שור של ישראל תם משלם חצי נזק ומועד משלם נזק שלם ר``מ אומר שור של ישראל שנגח שור של כותי פטור ושל כותי שנגח שור של ישראל בין תם בין מועד משלם נזק שלם למימרא דסבר ר``מ כותים <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>גרי אריות הן</span> ורמינהי כל הכתמים הבאים <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מרקם טהורים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>רבי יהודה מטמא מפני שהן</span> גרים וטועים מבין הנכרים טהורים מבין ישראל ומבין הכותים ר``מ מטמא וחכמים מטהרין שלא נחשדו <ישראל> על כתמיהן אלמא קסבר ר``מ כותים גרי אמת הם א``ר אבהו קנס הוא שקנס ר``מ בממונם שלא יטמעו בהם מתיב רבי זירא ואלו נערות שיש להם קנס הבא על הממזרת ועל הנתינה ועל הכותית ואי ס``ד קנס ר' מאיר בממונם ה``נ נקנוס כדי שלא יטמעו בהן אמר אביי כד


id: 4104
lvr: 41
prk: 04
nru: דף לט,א משנה
pgu: לט
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  שור של פקח שנגח שור של חרש שוטה וקטן חייב ושל חרש שוטה וקטן שנגח שור של פקח פטור שור של חרש שוטה וקטן שנגח בית דין מעמידין להן אפוטרופוס ומעידין להן בפני אפוטרופוס נתפקח החרש נשתפה השוטה והגדיל הקטן <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>חזר לתמותו</span> דברי ר``מ רבי יוסי אומר הרי הוא בחזקתו <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>שור האצטדין</span> אינו חייב מיתה שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='28'> שמות כא </span> כי יגח ולא שיגיחוהו


id: 4104
lvr: 41
prk: 04
nru: דף לט,א גמרא
pgu: לט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  הא גופא קשיא אמרת שור של חרש שוטה וקטן שנגח שור של פקח פטור אלמא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אין מעמידין אפוטרופוס</span> לתם לגבות מגופו אימא סיפא שור של חרש שוטה וקטן שנגח ב``ד מעמידין להם אפוטרופוס ומעידין להם בפני אפוטרופוס אלמא מעמידין להם אפוטרופוס לתם לגבות מגופו אמר רבא הכי קתני ואם הוחזקו נגחנין מעמידין להם אפוטרופוס ומעידין להן בפני אפוטרופוס ומשוינן להו מועד דכי הדר ונגח לשלם מעלייה מעליית מאן רבי יוחנן אמר מעליית יתומין רבי יוסי בר חנינא אמר מעליית אפוטרופוס ומי א``ר יוחנן הכי והאמר רב יהודה אמר רב אסי <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אין נזקקין</span> לנכסי יתומין אלא א``כ רבית אוכלת בהן ורבי יוחנן אמר או לשטר שיש בו רבית או לכתובת אשה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>משום מזוני</span> איפוך רבי יוחנן אמר מעליית אפוטרופסין רבי יוסי בר חנינא אמר מעליית יתומין אמר רבא משום דקשיא דרבי יוחנן אדרבי יוחנן משוית ליה לרבי יוסי בר חנינא טועה והא רבי יוסי בר חנינא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>דיינא הוא</span> ונחית לעומקיה דדינא אלא לעולם לא תיפוך ומזיק שאני רבי יוחנן אמר מעליית יתומים דאי אמרת מעליית אפוטרופו


id: 4104
lvr: 41
prk: 04
nru: דף לט,ב גמרא
pgu: לט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ממנעי ולא עבדי</span> רבי יוסי בר חנינא אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>מעליית אפוטרופוס</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>וחוזרין ונפרעין מן היתומים לכי גדלי</span> ומעמידים להן אפוטרופין לתם לגבות מגופו תנאי היא דתניא שור שנתחרשו בעליו ושנשתטו בעליו ושהלכו בעליו למדינת הים יהודה בן נקוסא אמר סומכוס הרי הוא בתמותו עד שיעידו בו בפני הבעלים וחכ``א מעמידין להן אפוטרופין ומעידין בהן בפני אפוטרופין נתפקח החרש נשתפה השוטה והגדיל הקטן ובאו בעליו ממדינת הים יהודה בן נקוסא אמר סומכוס <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>חזר לתמותו</span> עד שיעידו בו בפני בעלים רבי יוסי אמר הרי הוא בחזקתו אמרו <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מאי הרי הוא בתמותו דקאמר סומכוס</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אילימא דלא מייעד</span> כלל הא מדקתני סיפא חזר לתמותו מכלל דאייעד אלא מאי הרי הוא בתמותו <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>הרי הוא בתמימותו</span> דלא מחסרינן ליה אלמא אין מעמידין אפוטרופוס לתם לגבות מגופו וחכמים אומרים מעמידין להן אפוטרופוס ומעידין להן בפני אפוטרופוס אלמא מעמידין אפוטרופוס לתם לגבות מגופו וסיפא במאי קמיפלגי <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>רשות משנה</span> איכא בינייהו סומכוס סבר רשות משנה ור' יוסי סבר רשות אינה משנה ת``ר שור חרש שוטה וקטן שנגח רבי יעקב משלם ח``נ ר' יעקב מאי עבידתיה אלא אימא רבי יעקב אומר משלם ח``נ במאי עסקינן אי בתם פשיטא דכ``ע נמי ח``נ הוא דמשלם ואי במועד אי דעבדי ליה שמירה כלל כלל לא בעי לשלומי ואי דלא עבדי ליה שמירה כוליה נזק בעי שלומי אמר רבא לעולם במועד והכא במאי עסקינן דעבדי <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>שמירה פחותה</span> ולא עבדי ליה שמירה מעולה ורבי יעקב סבר לה כרבי יהודה דאמר צד תמות במקומה עומדת וסבר לה כרבי יהודה דאמר מועד סגי ליה בשמירה פחותה וסבר לה כרבנן דאמרי מעמידין אפוטרופוס לתם לגבות מגופו א``ל אביי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ולא פליגי</span> והתניא שור של חרש שוטה וקטן שנגח ר' יהודה מחייב ור' יעקב אומר ח``נ הוא דמשלם אמר רבה בר עולא מה שמחייב ר' יהודה פירש ר' יעקב <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ולאביי דאמר פליגי במאי פליגי</span> אמר לך הב``ע במועד <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ולא נטריה כלל</span> ר' יעקב סבר לה כר' יהודה בחדא ופליג עליה בחדא סבר כר' יהודה בחדא דאילו ר' יהודה סבר צד תמות במקומה עומדת ופליג עליה בחדא דאילו רבי יהודה סבר מעמידין להן אפוטרופוס לתם לגבות מגופו ור' יעקב סבר אין מעמידין ולא משלם אלא פלגא דמועד אמר ליה רב אחא בר אביי לרבינא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>בשלמא לאביי דאמר פליגי שפיר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אלא לרבא דאמר לא פליגי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>אדמוקי לה</span> במועד נוקמא בת


id: 4104
lvr: 41
prk: 04
nru: דף מ,א גמרא
pgu: מ
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אי לר``י דעבד ליה שמירה פחותה ולא עבד ליה שמירה מעולה אי לר``א בן יעקב דלא עביד ליה שמירה כלל דתניא ר``א בן יעקב אומר אחד תם ואחד מועד ששמרן שמירה פחותה פטורין והא קמ``ל ר' יעקב דמעמידין להן אפוטרופין לתם לגבות <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>מגופו</span> א``ל הכי קאמר חדא דאית ביה תרתי טעמא רבינא אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>רשות משנה איכא בינייהו</span> כגון דהוה מועד ונתפקח החרש ונשתפה השוטה והגדיל הקטן ר``י סבר <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>הרי הוא בחזקתו</span> ר' יעקב סבר רשות משנה:  ת``ר אפוטרופסים <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>משלמין מן העלייה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ואין משלמין כופר</span> מאן תנא כופרא כפרה ויתמי לאו בני כפרה נינהו א``ר חסדא ר' ישמעאל בנו של ר' יוחנן בן ברוקה היא דתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='30'> שמות כא </span> ונתן פדיון נפשו דמי ניזק ר' ישמעאל בנו של רבי יוחנן בן ברוקה אומר דמי מזיק מאי לאו בהא קמיפלגי דרבנן סברי כופרא ממונא הוא ור' ישמעאל בנו של רבי יוחנן בן ברוקה סבר כופרא כפרה א``ר פפא לא דכ``ע כופרא כפרה הוא והכא בהא קמיפלגי רבנן סברי <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>בדניזק שיימינן</span> ורבי ישמעאל בנו של רבי יוחנן בן ברוקה סבר בדמזיק שיימינן מ``ט דרבנן נאמרה שיתה למטה ו<span class='tlm-rsh' data-nro='8'>נאמרה שיתה למעלה</span> מה להלן בדניזק אף כאן בדניזק ור' ישמעאל בנו של רבי יוחנן בן ברוקה סבר ונתן פדיון נפשו כתיב ורבנן אין פדיון נפשו כתיב מיהו כי שיימינן בדניזק שיימינן משבח ליה רבא לר``נ בדרב אחא בר יעקב דאדם גדול הוא א``ל לכשיבא לידך הביאהו לידי כי אתא לגביה א``ל בעי מינאי מילתא בעא מיניה שור של שני שותפין <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>כיצד משלמין כופר</span> משלם האי כופר והאי כופר כופר אחד אמר רחמנא ולא שני כופרין האי חצי כופר והאי חצי כופר כופר שלם אמר רחמנא ולא חצי כופר אדיתיב וקא מעיין בה א``ל תנן חייבי ערכין ממשכנין אותן חייבי חטאות ואשמות אין ממשכנין אותן חייבי כופרין מאי כיון דכפרה הוא כחטאת ואשם דמי מחמר חמיר עילויה ולא בעי משכוניה או דלמא כיון דלחבריה הוא דבעי מיתבא ליה ממונא הוא ולא לגבוה הוא ולא חמיר עליה ובעי משכוניה אי נמי כיון דהוא לא חטא וממוניה הוא דאזיק לא חמיר מילתא עילויה ובעי משכוניה א``ל שבקן <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אסתגר בקמייתא</span>:  ת``ר שאלו בחזקת תם <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ונמצא מועד</span> בעלים משלמין חצי נזק ושואל משלם חצי נזק <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>הועד בבית שואל</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>והחזירו לבעלים</span> בעלים משלמין חצי נזק ושואל פטור מכלום אמר מר שאלו בחזקת תם ונמצא מועד בעלים משלמין חצי נזק ושואל חצי נזק ואמאי לימא ליה תורא שאילי <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אריא לא שאילי</span> אמר רב הכא במאי עסקינן <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>שהכיר בו שהוא נגחן</span> ונימא ליה תם שאילי מועד לא שאילי משום דא``ל סוף סוף אי תם הוה פלגא נזקא בעית שלומי השתא נמי זיל שלים פלגא נזקא ונימא ליה אי תם הוה משתלם מגופו משום דא``ל סוף סוף את לאו תורא בעית שלומי לדידי ונימא לי


id: 4104
lvr: 41
prk: 04
nru: דף מ,ב גמרא
pgu: מ
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אם תם <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>הוה מודינא ומפטרינא</span> ואפילו למ``ד פלגא נזקא ממונא נימא ליה אי תם הוא הוה מעריקנא ליה לאגמא אלא הכא במאי עסקינן כגון דאקדים בי דינא ותפסיה אי הכי בעלים אמאי משלמים חצי נזק נימא ליה אתפסתיה לתוראי בידא מאן דלא מצינא לאשתעויי דינא בהדיה משום דא``ל אי אהדרתיה ניהלך לאו מינך הוו שקלי ליה ונימא ליה אי אהדרתיה ניהליה הוה מעריקנא ליה לאגמא משום דא``ל סוף סוף לאו מעלייה הוו משתלמי הניחא היכא דאית ליה נכסי היכא דלית ליה נכסי מאי איכא למימר משום דא``ל כי היכא דמשתעבדנא לדידך הכי נמי משתעבדנא להאיך מדר' נתן דתניא רבי נתן אומר מנין לנושה בחבירו מנה וחבירו בחבירו מנין שמוציאין מזה ונותנים לזה ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0405' data-rgl='7'> במדבר ה </span> ונתן לאשר אשם לו הועד בבית שואל והחזירו לבעלים בעלים משלמין חצי נזק ושואל פטור מכלום סיפא רשות משנה רישא רשות אינה משנה א``ר יוחנן <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>תברא</span> מי ששנה זו לא שנה זו רבה אמר מדרישא רשות אינה משנה סיפא נמי רשות אינה משנה וסיפא היינו טעמא משום דא``ל לאו כל כמינך דמייעדת ליה לתוראי רב פפא אמר מדסיפא רשות משנה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>רישא נמי רשות משנה</span> ורישא היינו טעמא משום דכל מקום שהולך שם בעליו עליו:  שור האצטדין אינו חייב מיתה [וכו']:  איבעיא להו <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מהו לגבי מזבח</span> רב אמר כשר ושמואל אמר פסול רב אמר כשר אנוס הוא ושמואל אמר פסול הרי נעבד בו עבירה מיתיבי<span class='tlm-sfr' data-chp='0301' data-rgl='2'> ויקרא א </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מן הבהמה</span> להוציא את הרובע ואת הנרבע מן הבקר להוציא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>את הנעבד</span> מן הצאן להוציא את <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>המוקצה</span> ומן הצאן להוציא את <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>הנוגח</span> אמר רבי שמעון <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אם נאמר רובע למה נאמר נוגח</span> ואם נאמר נוגח למה נאמר רובע מפני שיש ברובע שאין בנוגח ויש בנוגח שאין ברובע <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>רובע עשה בו אונס כרצון</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>נוגח <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>לא עשה</span> בו אונס כרצון</span> נוגח משלם כופר רובע אינו משלם את הכופר לפיכך הוצרך לומר רובע והוצרך לומר נוגח קתני מיהת רובע עשה בו אונס כרצון נוגח לא עשה בו אונס כרצון למאי הלכתא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>לאו לקרבן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>לא לקטלא</span> הכי נמי מסתברא דאי אמרת לקרבן נוגח לא עשה בו אונס כרצון לאו אונס דידיה כתיב ולאו רצון דידיה כתיב אלא לאו לקטלא:  אמר מר נוגח משלם את הכופר רובע אינו משלם את הכופר ה``ד אילימא דרבעה וקטלה מה לי קטלה בקרנא מה לי קטלה ברביעה ואלא דרבעה ולא קטלה האי דלא משלם כופר משום דלא קטלה הוא אמר אביי לעולם דרבעה ולא קטלה דאתיוה לבי דינא וקטלוה מהו דתימ


id: 4104
lvr: 41
prk: 04
nru: דף מא,א גמרא
pgu: מא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  כמאן דקטלה דמי קמ``ל רבא אמר לעולם דרבעה וקטלה ודקא קשיא לך מה לי קטלה בקרנים מה לי קטלה ברביעה קרן כוונתו להזיק האי כוונתו להנאת עצמו הוא במאי פליגי ברגל שדרסה על גבי תינוק <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>בחצר הניזק</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לאביי משלם כופר</span> לרבא לא משלם כופר תניא כוותיה דרב שור האיצטדין אינו חייב מיתה וכשר לגבי מזבח מפני שהוא כמעושה


id: 4104
lvr: 41
prk: 04
nru: דף מא,א משנה
pgu: מא
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  שור שנגח את האדם ומת מועד משלם כופר ותם פטור מן הכופר <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>וזה וזה חייבין מיתה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>וכן בבן וכן בבת</span> נגח עבד או אמה נותן שלשים סלעים בין שהוא יפה מאה מנה ובין שאינו יפה אלא דינר אחד


id: 4104
lvr: 41
prk: 04
nru: דף מא,א גמרא
pgu: מא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  וכי מאחר דמתם קטלינן ליה מועד היכי משכחת לה אמר רבה הכא במאי עסקינן כגון <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>שאמדוהו לשלשה בני אדם</span> רב אשי אמר אומדנא לאו כלום הוא אלא הכא במאי עסקינן כגון שסיכן לשלשה בני אדם רב זביד אמר כגון שהרג שלשה בהמות ומועד לבהמה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>הוי מועד לאדם</span> אלא אמר רב שימי כגון שהרג שלשה <עובדי כוכבים> {גוים} ומועד <לעובדי כוכבים> {לגוים} הוי מועד לישראל אלא אמר רשב``ל כגון שהרג שלשה בני אדם טרפה ומועד לטרפה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>הוי מועד לשלם</span> אלא אמר רב פפא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>דקטל וערק לאגמא</span> דקטל וערק לאגמא רב אחא בריה דרב איקא אמר כגון <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>שהוזמו זוממי זוממין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>הניחא אי לייעודי תורא בעינן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>שפיר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אלא אי לייעודי גברא בעינן</span> מימר אמר ליה לא הוה ידענא כגון דאמרי כל אימת דקטיל תוריה <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>גביה הוה קאי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>רבינא אמר</span> במכירין את בעל השור ואין מכירין את השור מאי ה``ל למעבד משום דאמרי ליה תורא נגחנא אית לך בבקרך איבעי לך נטורי כולי בקרך:  <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>וזה וזה חייבין מיתה</span> כו':  ת``ר ממשמע שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='28'> שמות כא </span> סקל יסקל השור איני יודע שנבילה היא ונבילה אסורה באכילה מה ת``ל לא יאכל את בשרו מגיד לך הכתוב שאם שחטו <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>לאחר שנגמר דינו</span> אסור באכילה אין לי אלא באכילה בהנאה מנין ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='28'> שמות כא </span> ובעל השור נקי מאי משמע שמעון בן זומא אומר כאדם שאומר לחבירו יצא איש פלוני נקי מנכסיו ואין לו בהם הנאה של כלום וממאי דלא יאכל את בשרו להיכא דשחטו אחר שנגמר דינו שאסור באכילה אימא דהיכא דשחטו לאחר שנגמר דינו שרי באכילה הוא והאי לא יאכל את בשרו <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>להיכא דסקליה מסקל</span> דאסור בהנאה הוא כדר' אבהו דאמר רבי אבהו אמר ר' אלעזר כל מקום שנאמר לא יאכל לא תאכל לא תאכלו אחד איסור אכילה ואחד איסור הנאה במשמע עד שיפרט לך הכתוב <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>כדרך שפרט לך בנבילה</span> לגר בנתינה <ולעובד כוכבים> {ולגוי} במכירה אמרי הני מילי היכא דנפיק ליה איסור אכילה ואיסור הנאה מקרא מלא יאכל אבל הכא דאיסור אכילה מסקל יסקל נפקא אי סלקא דעתך האי לא יאכל את בשרו איסור הנאה הוא נכתוב רחמנא לא יהנה <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>אי נמי</span> לא יאכל <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>את בשרו למה לי</span> דאף על גב דעבדיה כעין בשר דשחטיה אסור מתקיף לה מר זוטרא אימא הני מיל


id: 4104
lvr: 41
prk: 04
nru: דף מא,ב גמרא
pgu: מא
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>היכא דבדק צור</span> ושחט בו דעבדיה כעין סקילה אבל היכא דשחטיה בסכין לא אמרי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אטו סכין כתיבא באורייתא</span> והתנן השוחט במגל יד בצור ובקנה שחיטתו כשירה והשתא דנפקא ליה איסור אכילה ואיסור הנאה מלא יאכל את בשרו בעל השור נקי למה לי להנאת עורו דסלקא דעתך אמינא בשרו הוא דאסור בהנאה אבל עורו נשתרי בהנאה קמשמע לן בעל השור נקי ולהנך תנאי דמפקי ליה להאי בעל השור נקי לדרשה אחרינא [כדבעינן למימר קמן] הנאת עורו מנא להו נפקא להו מאת בשרו את הטפל לבשרו מאי ניהו עורו והאי תנא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>את לא דריש</span> כדתניא שמעון העמסוני ואמרי לה נחמיה העמסוני היה דורש כל אתין שבתורה כיון שהגיע<span class='tlm-sfr' data-chp='0506' data-rgl='11'> דברים ו </span> לאת ה' אלהיך תירא פירש אמרו לו תלמידיו רבי כל אתין שדרשת מה תהא עליהן אמר להם כשם שקבלתי שכר על הדרישה כך קבלתי שכר על הפרישה עד שבא ר' עקיבא ולימד את ה' אלהיך תירא לרבות תלמידי חכמים:  ת``ר ובעל השור נקי רבי אליעזר אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>נקי מחצי כופר</span> אמר לו ר' עקיבא והלא הוא עצמו אין משתלם אלא מגופו הביאהו לבית דין וישלם לך אמר לו רבי אליעזר כך אני בעיניך שדיני בזה שחייב מיתה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אין דיני</span> אלא כשהמית את האדם על פי עד אחד או על פי בעלים על פי בעלים <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>מודה בקנס</span> הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>קסבר כופרא כפרה</span> תניא אידך אמר לו רבי אליעזר עקיבא כך אני בעיניך שדיני בזה שחייב מיתה אין דיני אלא במתכוון להרוג את הבהמה והרג את האדם <למצרי> {לגוי} והרג ישראל לנפלים והרג בן קיימא הי אמר ליה ברישא רב כהנא משמיה דרבא אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מתכוון אמר ליה ברישא</span> רב טביומי משמיה דרבא אמר המית אמר ליה ברישא רב כהנא משמיה דרבא אמר מתכוון אמר ליה ברישא משל לצייד ששולה דגים מן הי


id: 4104
lvr: 41
prk: 04
nru: דף מב,א גמרא
pgu: מב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>משכח רברבי</span> שקיל זוטרי שקיל רב טביומי משמיה דרבא אמר המית אמר ליה ברישא משל לצייד ששולה דגים מן הים <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>משכח זוטרי</span> שקיל משכח רברבי שדי זוטרי ושקיל רברבי תניא אידך<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='28'> שמות כא </span> בעל השור נקי רבי יוסי הגלילי אומר נקי <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מדמי ולדות</span> אמר לו ר``ע הרי הוא אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='22'> שמות כא </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>כי ינצו אנשים</span> <ונגפו אשה> אנשים ולא שוורים שפיר קאמר ר``ע אמר רב עולא בריה דרב אידי איצטריך ס``ד אמינא אנשים ולא שוורים הדומין לאנשים מה אנשים מועדין <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אף שוורים</span> מועדין הא תם מיחייב כתב רחמנא בעל השור נקי דפטור אמר רבא יציבא בארעא וגיורא בשמי שמיא אלא אמר רבא איצטריך ס``ד אמינא אנשים ולא שוורים הדומין לאנשים מה אנשים מועדין אף שוורים מועדין וק``ו לתמין דפטירי הדר כתב רחמנא בעל השור נקי תם פטור ומועד חייב א``ל אביי אלא מעתה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>גבי בושת נמי</span> נימא הכי אנשים ולא שוורים הדומין לאנשים מה אנשים מועדין אף שוורים מועדין וקל וחומר לתמין דפטירי הדר כתב רחמנא בעל השור נקי תם פטור ומועד חייב וכ``ת ה``נ אי הכי ליתני בעל השור נקי רבי יוסי הגלילי אומר פטור מדמי ולדות ומבושת <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אלא אביי ורבא דאמרי תרוייהו</span> אנשים אין אסון באשה יענשו יש אסון באשה לא יענשו ולא שוורים דאע``ג דיש אסון יענשו הדר כתב רחמנא בעל השור נקי דפטור מתקיף לה רב אדא בר אהבה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אטו באסון תליא מילתא בכוונה תליא מילתא</span> אלא אמר רב אדא בר אהבה אנשים כי נתכונו זה לזה אע``ג שיש אסון באשה יענשו כי נתכונו לאשה עצמה לא יענשו ולא שוורים דאפילו נתכונו לאשה עצמה יענשו כתב רחמנא בעל השור נקי דפטירי וכן כי אתא רב חגי מדרומא אתא ואייתי מתניתא בידיה כוותיה דרב אדא בר אהבה תניא אידך בעל השור נקי ר``ע אומר נקי מדמי עב


id: 4104
lvr: 41
prk: 04
nru: דף מב,ב גמרא
pgu: מב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ונימא רבי עקיבא לנפשיה והלא עצמו אין משתלם אלא מגופו הביאהו לבית דין וישלם לך אמר רב שמואל בר רב יצחק <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>כשקדם בעליו ושחטו</span> מהו דתימא לישתלם מיניה קמ``ל הואיל ובר קטלא הוא אע``ג דשחטיה לא לישתלם מיניה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אי הכי</span> לרבי אליעזר נמי כשקדם ושחטו ה``נ וסבר דלמא אית ליה טעמא אחרינא דעדיף מהאי ונימא ליה ורבי אליעזר נמי לישני ליה שקדם ושחטו <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אמר לך</span> התם הוא דנתכוון להרוג את הבהמה והרג את האדם <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>דשור לאו בר קטלא הוא כלל</span> דס``ד אמינא ניחייב אצטריך קרא למעוטי <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אבל הכא</span> דמעיקרא בר קטלא הוה לא צריך קרא אע``ג דשחטיה ולר``ע נמי ודאי הכי הוה אלא אמר רב אסי האי מילתא מפי דגברא רבה שמיע לי ומנו רבי יוסי ברבי חנינא סלקא דעתך אמינא הואיל ואמר ר``ע אף תם שחבל באדם משלם במותר נזק שלם משתלם נמי [דמי עבד] מעלייה כתב רחמנא בעל השור נקי אמר ליה רבי זירא לרב אסי והא תבריה ר``ע לגזיזיה דתניא ר``ע אומר יכול ישלם מן העלייה ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='31'> שמות כא </span> כמשפט הזה יעשה לו מגופו משלם ואינו משלם מן העלייה אלא אמר רבא אצטריך ס``ד אמינא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>הואיל ומחמירני בעבד</span> יותר מבן חורין שבן חורין יפה סלע נותן סלע שלשים נותן שלשים ועבד יפה סלע נותן שלשים משתלם נמי דמי עבד מן העלייה כתב רחמנא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='28'> שמות כא </span> בעל השור נקי תניא כותיה דרבא בעל השור נקי ר``ע אומר נקי מדמי עבד והלא דין הוא הואיל וחייב בעבד וחייב בבן חורין מה כשחייב בבן חורין <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>חלקת בו בין תם למועד</span> אף כשחייב בעבד נחלק בו בין תם למועד ועוד ק``ו ומה בן חורין שנותן כל שוויו חלקת בו בין תם למועד עבד <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>שאינו נותן אלא שלשים</span> אינו דין שנחלוק בו בין תם למועד לא מחמירני בעבד יותר מבן חורין שבן חורין יפה סלע נותן סלע שלשים נותן שלשים ועבד יפה סלע נותן שלשים יכול יהא חייב ת``ל בעל השור נקי נקי מדמי עבד:  תנו רבנן<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='29'> שמות כא </span> והמית איש או אשה אמר ר``ע וכי מה בא זה ללמדנו אם לחייב על האשה כאיש הרי כבר נאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='28'> שמות כא </span> כי יגח שור את איש או את אשה אלא להקיש אשה לאיש מה איש נזקיו ליורשיו אף אשה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>נזקיה ליורשיה</span> וסבר ר``ע לא ירית לה בעל והתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0427' data-rgl='11'> במדבר כז </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>וירש אותה</span> מכאן שהבעל יורש את אשתו דברי ר``ע אמר ריש לקיש לא אמר אלא בכופר הואיל ואין משתלם אלא לאחר מיתה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>והוה ליה ראוי</span> ואין הבעל נוטל בראוי כבמוחזק <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>מאי טעמא</span> אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='29'> שמות כא </span> והמית איש או אשה השור יסקל וגם בעליו יומת אם כופר יושת עליו ובנזקין לא אמר ר``ע והתניא הכה את האשה ויצאו ילדיה נותן נזק וצער לאשה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>ודמי ולדות לבעל</span> אין הבעל נותן ליורשיו <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>אין האשה נותנת ליורשיה</span> היתה שפחה ונשתחרר


id: 4104
lvr: 41
prk: 04
nru: דף מג,א גמרא
pgu: מג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>או גיורת</span> זכה אמר רבה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>בגרושה</span> וכן אמר ר``נ בגרושה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אמרי</span> גרושה נמי תיפלוג בדמי ולדות אמר רב פפא התורה זכתה דמי ולדות לבעל אפילו בא עליה בזנות מאי טעמא אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='22'> שמות כא </span> כאשר ישית עליו <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>בעל האשה</span> ונוקמה לרבה כגון שגבו מעות ולר``נ כגון שגבו קרקע <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>דאמר רבה גבו</span> קרקע יש לו <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>גבו מעות אין לו</span> ור``נ אמר גבו מעות יש לו <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>גבו קרקע אין לו</span> אמרי הני מילי לבני מערבא אליבא דרבנן כי קאמרי הכא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>כרבי</span>:  אמר ר``ש בן לקיש שור שהמית את העבד שלא בכוונה פטור משלשים שקלים שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='32'> שמות כא </span> כסף שלשים שקלים יתן לאדוניו והשור יסקל כל זמן שהשור בסקילה הבעלים משלמין שלשים שקלים אין השור בסקילה אין הבעלים משלמין שלשים שקלים אמר רבה שור שהמית בן חורין שלא בכוונה פטור מכופר שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='29'> שמות כא </span> השור יסקל וגם בעליו יומת אם כופר יושת עליו כל זמן שהשור בסקילה בעלים משלמין כופר אין השור בסקילה אין בעלים משלמין כופר איתיביה אביי המית שורי את פלוני <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>או שורו של פלוני</span> ה``ז משלם ע``פ עצמו <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>מאי לאו כופר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>לא דמים</span> אי דמים אימא סיפא המית שורי את עבדו של פלוני אינו משלם על פי עצמו <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>ואי דמים</span> אמאי לא אמר ליה יכילנא לשנויי לך רישא דמים וסיפא קנס מיהו <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>שנוייא דחיקא</span> לא משנינא לך אידי ואידי דמי


id: 4104
lvr: 41
prk: 04
nru: דף מג,ב גמרא
pgu: מג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מיהו בן חורין</span> דמשלם כופר ע``פ עצמו והיכי דמי דאי אתו סהדי ואסהידו ביה דקטל ולא ידעי אי תם הוה אי מועד הוה ואמר מריה דמועד הוא דמשלם כופר על פי עצמו היכא דליכא עדים משלם דמים גבי עבד שאינו משלם קנס ע``פ עצמו והיכי דמי דאי אתו עדים ואסהידו ביה דקטל ולא ידעי אי תם הוה אי מועד הוה ואמר מריה מועד הוא לא משתלם קנס ע``פ עצמו היכא דליכא עדים לא משלם דמים מתיב רב שמואל בר רב יצחק כל ש<span class='tlm-rsh' data-nro='6'>חייב</span> בבן חורין חייב בעבד בין בכופר בין במיתה כופר בעבד מי איכא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אלא לאו דמים</span> איכא דאמרי הוא מותיב לה והוא מפרק לה איכא דאמרי אמר ליה רבה הכי קתני כל שחייב בבן חורין בכוונה על פי עדים כופר חייב בעבד קנס וכל שחייב בבן חורין שלא בכוונה ע``פ עדים דמים חייב בעבד שלא בכוונה על פי עדים דמים א``ל רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אי הכי</span> אשו שלא בכוונה ע``פ עדים נשלם דמים ומנא ליה לרבא דלא משלם אילימא מדתנן <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>היה גדי כפות לו</span> ועבד סמוך לו ונשרף עמו חייב <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>עבד כפות לו וגדי סמוך לו</span> ונשרף עמו פטור האמר ריש לקיש <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>כגון שהצית בגופו של עבד</span> דקם ליה בדרבה מיניה ואלא מהא דתניא חומר באש מבבור שהאש מועדת לאכול בין דבר הראוי לה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>בין דבר שאין ראוי לה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מה שאין כן בבור</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ואילו שהאש משלמת שלא בכוונה</span> דמים מה שאין כן בבור לא קתני דלמא תנא ושייר <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אלא רבא גופיה</span> אבעויי מבעיא ליה אשו שלא בכוונה מי משלם דמים או לא מי אמרינן גבי שור הוא דבכוונה משלם כופר שלא בכוונה משלם דמים אבל אשו דבכוונה לא משלם כופר שלא בכוונה נמי לא משלם דמים או דלמא כיון דגבי שורו שלא בכוונה אע``ג דליכא כופר משלם דמים גבי אשו נמי אע``ג דבכוונה לא משלם כופר שלא בכוונה מיהת משלם דמים ולא ידעינן תיקו:  כי אתא רב דימי א``ר יוחנן כופר מה ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='30'> שמות כא </span> אם כופר <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>לרבות כופר שלא בכוונה</span> ככופר בכוונה א``ל אביי אלא מעתה עבד נמי מה ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='32'> שמות כא </span> אם עבד <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>לרבות עבד שלא בכוונה</span> כעבד בכוונה וכי תימא הכי נמי והאמר ריש לקיש שור שהמית את העבד שלא בכוונה פטור משלשים שקלים א``ל גברא אגברא קא רמית כי אתא רבין א``ר יוחנן עבד מה תלמוד לומר אם עבד לרבות עבד שלא בכוונה כעבד בכוונה ולריש לקיש נמי נימא מדעבד אם עבד לא דריש כופר אם כופר נמי לא דריש אמרי לא עבד אם עבד לא דריש כופר אם כופר דריש ומאי שנא עבד אם עבד לא כתיב במקום תשלומין כופר אם כופר כתיב במקום תשלומין:  וכן בבן או בבת:  ת``ר<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='31'> שמות כא </span> או בן יגח או בת יגח <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>לחייב על הקטנים</span> כגדולים <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>והלא דין הוא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>הואיל <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>וחייב</span></span> אדם באדם וחייב שור באדם מה כשחייב אדם באדם לא שנא בין קטנים לגדולים אף כשחייב שור באדם לא תחלוק בו בין קטנים לגדולים ועוד קל וחומר הוא ומה אדם באדם שלא עשה בו קטנים כגדולים <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>חייב בו</span> על הקטנים כגדולי


id: 4104
lvr: 41
prk: 04
nru: דף מד,א גמרא
pgu: מד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>שור באדם שעשה בו</span> קטנים כגדולים <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אינו דין</span> שחייב על הקטנים כגדולים לא אם אמרת אדם באדם <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>שכן חייב</span> בארבעה דברים תאמר בשור שאינו חייב בד' דברים ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='31'> שמות כא </span> או בן יגח או בת יגח לחייב על הקטנים כגדולים <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ואין לי אלא במועד</span>ין בתם מנין דין הוא הואיל וחייב באיש ואשה וחייב בבן ובת מה כשחייב באיש ואשה לא חלקת בו בין תם למועד אף כשחייב בבן ובת לא תחלוק בו בין תם למועד ועוד קל וחומר מה איש ואשה שכן הורע כחם בנזקין לא חלקת בו בין תם למועד בן ובת שיפה כחם בנזקין אינו דין שלא תחלוק בהן בין תם למועד אמרת <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>וכי דנין קל מחמור</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>להחמיר</span> <עליו <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אם החמיר</span> במועד החמור תחמיר בתם הקל ועוד> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אם אמרת באיש ואשה</span> שכן חייבין במצות תאמר בבן ובת שפטורין מן המצות ת``ל או בן יגח או בת יגח נגיחה בתם נגיחה במועד נגיחה למיתה נגיחה לנזקין


id: 4104
lvr: 41
prk: 04
nru: דף מד,א משנה
pgu: מד
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  שור שהיה מתחכך בכותל ונפל על האדם נתכוין להרוג את הבהמה והרג את האדם <לכנעני> {לנכרי} והרג בן ישראל לנפלים והרג בן קיימא פטור


id: 4104
lvr: 41
prk: 04
nru: דף מד,א גמרא
pgu: מד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אמר שמואל <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>פטור ממיתה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>וחייב בכופר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ורב אמר פטור מזה ומזה</span> ואמאי הא תם הוא כדאמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>במועד ליפול על בני אדם בבורות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>הכא נמי</span> במועד להתחכך על בני אדם בכתלים אי הכי בר קטלא הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>בשלמא התם</span> דחזא ירוקא ונפל <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>אלא הכא</span> מאי איכא למימר הכא נמי במתחכך בכותל להנאתו ומנא ידעינן דבתר דנפל קא מתחכך בי


id: 4104
lvr: 41
prk: 04
nru: דף מד,ב גמרא
pgu: מד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ואכתי צרורות נינהו</span> אמר רב מרי בריה דרב כהנא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>דקאזיל</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מיניה מיניה</span> תניא כוותיה דשמואל ותיובתא דרב יש חייב במיתה ובכופר ויש חייב בכופר ופטור ממיתה ויש חייב במיתה ופטור מן הכופר ויש פטור מזה ומזה הא כיצד מועד בכוונה חייב במיתה ובכופר מועד שלא בכוונה חייב בכופר ופטור ממיתה תם בכוונה חייב במיתה ופטור מכופר תם שלא בכוונה פטור מזה ומזה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>והנזקין</span> שלא בכוונה ר' יהודה מחייב ור' שמעון פוטר מאי טעמא דרבי יהודה יליף <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מכופרו</span> מה כופרו שלא בכוונה חייב אף הנזקין נמי שלא בכוונה חייב ורבי שמעון יליף מקטליה דשור מה קטליה שלא בכוונה פטור אף נזקין שלא בכוונה פטור ור' יהודה נמי נילף מקטליה דנין תשלומין מתשלומין ואין דנין תשלומין ממיתה ור' שמעון נמי נילף מכופרו דנין <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>חיוביה דשור</span> מחיוביה דשור לאפוקי כופר דחיוביה דבעלים הוא:  נתכוין להרוג את הבהמה והרג את האדם [וכו'] פטור:  הא נתכוין להרוג את זה והרג את זה חייב מתניתין דלא כר' שמעון דתניא ר' שמעון אומר אפילו נתכוין להרוג את זה והרג את זה פטור מ``ט דרבי שמעון דאמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='29'> שמות כא </span> השור יסקל וגם בעליו יומת כמיתת בעלים כך מיתת השור מה בעלים עד דמיכוין ליה אף שור נמי עד דמיכוין ליה ובעלים גופייהו מנלן דאמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0519' data-rgl='11'> דברים יט </span> וארב לו וקם עליו עד שיתכוין לו ורבנן האי וארב לו מאי עבדי ליה אמרי דבי רבי ינאי פרט לזורק אבן לגו היכי דמי אילימא דאיכא תשעה <כנענים> {נכרים} ואחד ישראל ביניהם תיפוק ליה דרובא <כנענים> {נכרים} נינהו אי נמי פלגא ופלגא ספק נפשות להקל <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>לא צריכא דאיכא תשעה ישראלים</span> ואחד <כנעני> {נכרי} דאע``ג דרובא ישראלים נינהו כיון דאיכא חדא <כנעני> {נכרי} בינייהו הוי ליה קבוע וכל קבוע כמחצה על מחצה דמי וספק נפשות להקל


id: 4104
lvr: 41
prk: 04
nru: דף מד,ב משנה
pgu: מד
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>שור האשה</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='13'>שור היתומים</span> שור האפוטרופוס שור המדבר שור ההקדש שור הגר שמת ואין לו יורשין הרי אלו חייבין מיתה ר' יהודה אומר שור המדבר שור ההקדש שור הגר שמת פטורין מן המיתה לפי שאין להם בעלים


id: 4104
lvr: 41
prk: 04
nru: דף מד,ב גמרא
pgu: מד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ת``ר שור שור שבעה להביא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>שור האשה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>שור היתומים</span> שור האפוטרופוס שור המדבר שור ההקדש שור הגר שמת ואין לו יורשין ר' יהודה אומר שור המדבר שור ההקדש שור הגר שמת ואין לו יורשין פטורין מן המיתה לפי שאין להם בעלים אמר רב הונא פוטר היה רבי יהודה אפילו נגח ולבסוף הקדיש נגח ולבסוף הפקיר ממאי <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>מדקתני תרתי</span> שור המדבר ושור הגר שמת ואין לו יורשין שור הגר שמת מאי ניהו דכיון דאין לו יורשין הוה ליה שור הפקר היינו שור המדבר היינו שור הגר שמת ואין לו יורשין אלא לאו הא קמשמע לן דאפילו נגח ולבסוף הקדיש נגח ולבסוף הפקיר שמע מינה תניא נמי הכי יתר על כן אמר ר' יהודה אפילו נגח ולבסוף הקדיש נגח ולבסוף הפקיר פטור שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='29'> שמות כא </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>והועד בבעליו</span> והמית וגו' עד שתהא מיתה והעמדה בדין שוין כאחד וגמר דין לא בעינן והא השור יסקל גמר דין הוא אלא אימא עד שתהא מיתה והעמדה בדין וגמר דין שוין כאחד


id: 4104
lvr: 41
prk: 04
nru: דף מד,ב משנה
pgu: מד
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  שור שהוא יוצא ליסקל והקדישו בעליו אינו מוקדש שחטו בשרו אסור ואם עד שלא נגמר דינו הקדישו בעליו מוקדש ואם שחטו בשרו מותר <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>מסרו לשומר חנם</span> ולשואל לנושא שכר ולשוכר נכנסו <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>תחת הבעלים</span> מועד משלם נזק שלם ותם משלם חצי נזק


id: 4104
lvr: 41
prk: 04
nru: דף מה,א גמרא
pgu: מה
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מכור</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>הקדישו מוקדש</span> שחטו בשרו מותר החזירו שומר לבית בעליו <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מוחזר</span> משנגמר דינו מכרו אינו מכור הקדישו <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אינו מוקדש</span> שחטו בשרו אסור החזירו שומר לבית בעליו אינו מוחזר ר' יעקב אומר אף משנגמר דינו החזירו שומר לבעליו מוחזר לימא בהא קמיפלגי דרבנן סברי <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אין אומרין באיסורי הנאה הרי שלך לפניך</span> ורבי יעקב סבר אומרין באיסורי הנאה הרי שלך לפניך אמר רבה דכולי עלמא אומרין באיסורי הנאה הרי שלך לפניך דא``כ נפלוג לענין חמץ בפסח אלא הכא בגומרין דינו של שור שלא בפניו קמיפלגי דרבנן סברי אין גומרין דינו של שור אלא בפניו דאמר ליה אי אהדרתיה ניהלי הוה מערקנא ליה לאגמא השתא אתפשתיה לתוראי בידא דלא יכילנא לאשתעויי דינא בהדיה ור' יעקב סבר גומרין דינו של שור שלא בפניו דאמר ליה סוף סוף מיגמר הוו גמרי ליה לדינא מאי טעמא דרבנן<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='29'> שמות כא </span> השור יסקל וגם בעליו יומת כמיתת הבעלים כך מיתת השור <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>מה בעלים בפניהם</span> אף שור בפניו ור' יעקב בשלמא בעלים בני טענה נינהו אלא שור בר טענתא הוא:  מסרו לשומר חנם ולשואל כו':  תנו רבנן ארבעה נכנסו תחת הבעלים ואלו הן שומר חנם והשואל נושא שכר והשוכר הרגו תמין נהרגין ופטורין מן הכופר מועדין נהרגין ומשלמין את הכופר וחייבין להחזיר דמי שור לבעליו חוץ משומר חנם אמרי היכי דמי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אי דנטריה</span> אפילו כולהו נמי ליפטרו ואי דלא נטריה אפילו שומר חנם ניחייב אמרי הכא במאי עסקינן דנטריה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>שמירה פחותה</span> ולא נטריה שמירה מעולה שומר חנם כלתה לו שמירתו הנך לא כלתה שמירתן אמרי כמאן אי כרבי מאי


id: 4104
lvr: 41
prk: 04
nru: דף מה,ב גמרא
pgu: מה
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>דאמר שוכר כשומר חנם דמי</span> ליתני חוץ משומר חנם והשוכר ואי כר``י דאמר שוכר כנושא שכר דמי ניתני חוץ משומר חנם וכולן במועדין פטורין לענין כופר אמר רב הונא בר חיננא הא מני ר``א היא דאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אין לו שמירה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אלא סכין</span> ולענין שוכר סבר לה כר``י דאמר שוכר כנושא שכר דמי אביי אמר לעולם כר' מאיר וכדמחליף רבה בר אבוה ותני שוכר כיצד משלם ר``מ אומר כשומר שכר רבי יהודה אומר כשומר חנם א``ר אלעזר מסר שורו לשומר חנם הזיק חייב הוזק פטור אמרי היכי דמי אי דקביל עליה שמירת נזקיו אפילו הוזק נמי ליחייב ואי דלא קביל עליה שמירת נזקיו אפילו הזיק נמי ליפטר אמר רבא לעולם שקיבל עליו שמירת נזקיו והכא במאי עסקינן כגון שהכיר בו שהוא נגחן <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>וסתמא דמילתא</span> דלא אזיל איהו ומזיק אחריני קביל עליה דאתי אחריני ומזקי ליה לדידיה לא אסיק אדעתיה


id: 4104
lvr: 41
prk: 04
nru: דף מה,ב משנה
pgu: מה
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  קשרו בעליו במוסרה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ונעל בפניו כראוי</span> ויצא והזיק אחד תם ואחד מועד חייב דברי ר``מ רבי יהודה אומר תם חייב ומועד פטור שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='36'> שמות כא </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ולא ישמרנו בעליו</span> ושמור הוא זה ר``א אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אין לו שמירה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אלא סכין</span>


id: 4104
lvr: 41
prk: 04
nru: דף מה,ב גמרא
pgu: מה
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  מאי טעמא דר``מ קסבר סתם שוורים <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לאו בחזקת שימור קיימי</span> ואמר רחמנא תם ניחייב דניבעי ליה שמירה פחותה הדר אמר רחמנא ולא ישמרנו גבי מועד דנבעי ליה שמירה מעולה ויליף <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>נגיחה לתם נגיחה למועד</span> ר``י סבר <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>סתם שוורים בחזקת שימור קיימי</span> אמר רחמנא תם נשלם דניבעי ליה שמירה מעולה הדר אמר רחמנא ולא ישמרנו גבי מועד דנעביד ליה שמירה מעולה הוי ריבוי אחר ריבוי ואין ריבוי אחר ריבוי אלא למעט מיעט הכתוב לשמירה מעולה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>וכי תימא</span> נגיחה לתם נגיחה למועד הא מיעט רחמנא ולא ישמרנו <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>לזה</span> ולא לאחר <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>והא</span> מיבעי ליה ללאו אם כן נכתוב רחמנא ולא ישמור מאי ולא ישמרנו לזה ולא לאחר תניא ר``א בן יעקב אומר אחד תם ואחד מועד ששמרו שמירה פחותה פטור מאי טעמא סבר לה כר``י דאמר מועד בשמירה פחותה סגי ליה ויליף נגיחה לתם ונגיחה למועד אמר רב אדא בר אהבה לא פטר ר``י אלא צד העדאה שבו <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אבל צד תמות במקומה עומדת</span> אמר רב מועד לקרן ימין אינו מועד לקרן שמאל אמרי <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אליבא דמאן</span> אי אליבא דר``מ האמר אחד תם ואחד מועד שמירה מעולה בעי אי אליבא דרבי יהודה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מאי אריא קרן שמאל</span> אפילו בימין נמי אית ביה צד תמות ואית ביה צד מועדת אמרי לעולם כרבי יהודה ולא סבירא ליה דרב אדא בר אהבה והכי קאמר כי האי גוונא הוא דמשכחת ביה צד תמות ומועד


id: 4104
lvr: 41
prk: 04
nru: דף מו,א גמרא
pgu: מו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אבל מועד לגמרי לא משכחת ביה צד תמות כלל:  ר``א אומר אין לו שמירה אלא סכין <כו'>:  אמר רבה מאי טעמא דר``א דאמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl=' 29, 36'> שמות כא </span> ולא ישמרנו שוב אין לו שמירה לזה א``ל אביי אלא מעתה דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='33'> שמות כא </span> ולא יכסנו נמי שוב אין לו כיסוי לזה וכי תימא הכי נמי והתנן כסהו כראוי ונפל לתוכו שור או חמור ומת פטור אלא אמר אביי היינו טעמיה דר``א כדתניא ר' נתן אומר מניין שלא יגדל אדם כלב רע בתוך ביתו ואל יעמיד סולם רעוע בתוך ביתו שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='8'> דברים כב </span> ולא תשים דמים בביתך:
<BR


id: 4105
lvr: 41
prk: 05
nru: דף מו,א משנה
pgu: מו
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>שור שנגח את הפרה ונמצא עוברה בצדה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ואין ידוע אם עד שלא נגחה ילדה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אם משנגחה</span> ילדה משלם חצי נזק לפרה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ורביע נזק</span> לולד וכן פרה שנגחה את השור ונמצא ולדה בצדה ואין ידוע אם עד שלא נגחה ילדה אם משנגחה ילדה משתלם חצי נזק מן הפרה ורביע נזק מן הולד


id: 4105
lvr: 41
prk: 05
nru: דף מו,א גמרא
pgu: מו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אמר רב יהודה אמר שמואל זו דברי סומכוס דאמר ממון המוטל בספק חולקין אבל חכמים אומרים זה כלל גדול בדין המוציא מחבירו עליו הראיה למה לי למימר זה כלל גדול בדין אצטריך דאפילו ניזק אומר ברי ומזיק אומר שמא המוציא מחבירו עליו הראיה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אי נמי לכי הא</span> דאתמר המוכר שור לחבירו ונמצא נגחן רב אמר הרי זה מקח טעות ושמואל אמר יכול שיאמר לו לשחיטה מכרתיו לך אמאי וניחזי אי גברא דזבין לרדיא אי גברא דזבין <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לנכסתא</span> לא צריכא בגברא דזבין להא ולהא וניחזי אי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>דמי רדיא</span> לרדיא אי דמי נכסתא לנכסתא לא צריכא דאוקיר בישרא וקאי בדמי רדיא אמר


id: 4105
lvr: 41
prk: 05
nru: דף מו,ב גמרא
pgu: מו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ואי ליכא לאשתלומי מיניה לישקליה לתורא בזוזי דאמרי אנשי ממרי רשוותך פארי אפרע לא צריכא דאיכא לאשתלומי מיניה רב אמר הרי זה מקח טעות זיל בתר רובא ורובא דאינשי לרדיא הוא דזבני ושמואל אמר יכול שיאמר לו לשחיטה מכרתיו לך ולא אזלינן בתר רובא כי אזלינן בתר רובא באיסורא אבל בממונא לא אזלינן בתר רובא אלא המוציא מחבירו עליו הראיה תניא נמי הכי שור שנגח את הפרה ונמצא עוברה בצדה ואינו יודע אם עד שלא נגחה ילדה אם משנגחה ילדה משלם חצי נזק לפרה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ורביע נזק</span> לולד דברי סומכוס וחכמים אומרים המוציא מחבירו עליו הראיה א``ר שמואל בר נחמני מניין להמוציא מחבירו עליו הראיה שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0224' data-rgl='14'> שמות כד </span> מי <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>בעל דברים</span> יגש אליהם יגיש ראיה אליהם מתקיף לה רב אשי הא למה לי קרא סברא הוא דכאיב ליה כאיבא אזיל לבי אסיא אלא קרא לכדר``נ אמר רבה בר אבוה דאמר רב נחמן אמר רבה בר אבוה מניין שאין נזקקין אלא לתובע תחלה שנאמר מי בעל דברים יגש אליהם יגיש דבריו אליהם אמרי נהרדעי פעמים שנזקקין לנתבע תחלה והיכי דמי <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>דקא זילי נכסיה</span>:  וכן פרה שנגחה את השור [וכו']:  <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>חצי נזק ורביע נזק</span> פלגא נזקא הוא דבעי שלומי כולי נזקא נכי רבעא מאי עבידתיה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אמר אביי חצי נזק</span> אחד מארבעה בנזק ורביע נזק אחד משמנה בנזק ואי פרה וולד דחד נינהו ה``נ דמצי א``ל לבעל פרה ממה נפשך חצי נזק הב לי אלא לא צריכא דפרה דחד וולד דחד ואי דקדים תבעיה לבעל פרה תחלה הכי נמי דאמר ליה לבעל פרה פרה דידך אזיקתן הב לי ראיה דאית לך שותפי אלא דקדים תבעיה לבעל ולד תחלה דאמר ליה גלית אדעתך דשותפא אית לי איכא דאמרי אף על גב דקדים תבעיה לבעל פרה תחלה מצי מדחי ליה דאמר ליה מידע ידעי <אנא> דשותפא אית לי אמר רבא אטו אחד מארבעה בנזק ואחד משמנה בנזק קתני חצי נזק ורביע נזק קתני אלא אמר רבא לעולם בפרה וולד דחד והכי קאמרינן איתה לפרה משתלם חצי נזק מפר


id: 4105
lvr: 41
prk: 05
nru: דף מז,א גמרא
pgu: מז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ליתא לפרה</span> משתלם רביע נזק מולד טעמא דלא ידעינן אי הוה ולד בהדה כי נגחה אי לא הוה אבל אי פשיטא לן דהוה ולד בהדה כי נגחה משתלם כוליה חצי נזק מולד רבא לטעמיה דאמר רבא פרה שהזיקה גובה מולדה מאי טעמא גופה היא תרנגולת שהזיקה אינו גובה מביצתה מ``ט פירשא בעלמא הוא ואמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אין שמין</span> לפרה בפני עצמה ולולד בפני עצמו אלא שמין לולד על גב פרה שאם אי אתה אומר כן נמצא אתה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מכחיש</span> את המזיק וכן אתה מוצא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>בקוטע יד עבדו של חבירו</span> וכן אתה מוצא במזיק שדה של חבירו א``ל רב אחא בריה דרבא לרב אשי ואי דינא הוא ליכחוש מזיק משום דאמר ליה פרה מעברתא אזיקתך פרה מעברתא שיימנא לך פשיטא פרה דחד וולד דחד פיטמא לבעל פרה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>נפחא מאי</span> רב פפא אמר לבעל פרה רב אחא בריה דרב איקא אמר חולקין והלכתא חולקין


id: 4105
lvr: 41
prk: 05
nru: דף מז,א משנה
pgu: מז
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  הקדר שהכניס קדרותיו לחצר בעל הבית שלא ברשות ושברה בהמתו של בעל הבית פטור ואם הוזקה בהן בעל הקדרות חייב ואם הכניס ברשות בעל החצר חייב הכניס פירותיו לחצר בעה``ב שלא ברשות ואכלתן בהמתו של בעל הבית פטור ואם הוזקה בהן בעל הפירות חייב ואם הכניס ברשות בעל החצר חייב הכניס שורו לחצר בעל הבית של


id: 4105
lvr: 41
prk: 05
nru: דף מז,ב משנה
pgu: מז
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  ברשות ונגחו שורו של בעל הבית או שנשכו כלבו של בעל הבית פטור נגח הוא שורו של בעל הבית חייב נפל לבורו והבאיש מימיו חייב <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>היה אביו או בנו</span> לתוכו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>משלם את הכופר</span> ואם הכניס ברשות בעל החצר חייב רבי אומר בכולן אינו חייב עד שיקבל עליו לשמור


id: 4105
lvr: 41
prk: 05
nru: דף מז,ב גמרא
pgu: מז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>טעמא דשלא ברשות</span> הא ברשות לא מיחייב בעל קדירות בנזקי בהמתו דבעל חצר ולא אמרינן קבולי קביל בעל קדירות נטירותא דבהמתו דבעל חצר <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מני רבי היא</span> דאמר כל בסתמא לא קביל עליה נטירותא אימא סיפא אם הכניס ברשות בעל חצר חייב אתאן לרבנן דאמרי בסתמא נמי קבולי קביל עליה נטירותא ותו רבי אומר בכולן אינו חייב עד שיקבל עליו בעל הבית לשמור רישא וסיפא רבי ומציעתא רבנן אמר ר' זירא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>תברא</span> מי ששנה זו לא שנה זו רבא אמר כולה רבנן היא וברשות שמירת קדירות קבל עליו בעל החצר ואפילו נשברו ברוח:  הכניס פירותיו לחצר בעל הבית וכו':  אמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>לא שנו</span> אלא שהוחלקה בהן <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אבל אכלה</span> פטור מאי טעמא הוה לה שלא תאכל אמר רב ששת אמינא כי ניים ושכיב רב אמר להא שמעתא דתניא הנותן סם המות לפני בהמת חבירו פטור מדיני אדם וחייב בדיני שמים סם המות הוא דלא עבידא דאכלה אבל פירות דעבידא דאכלה בדיני אדם נמי מיחייב ואמאי הויא לה שלא תאכל אמרי הוא הדין אפילו פירות נמי פטור מדיני אדם והא קמ``ל דאפי' סם המות נמי דלא עבידא דאכלה חייב בדיני שמים ואיבעית אימא סם המות נמי <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>באפרזתא</span> דהיינו פירי:  מיתיבי האשה שנכנסה לטחון חטים אצל בעל הבית שלא ברשות ואכלתן בהמתו של בעל הבית פטור אם הוזקה חייבת ואמאי נימא הוה לה שלא תאכל אמרי ומי עדיפא ממתניתין דאוקימנא שהוחלקה בהן ודקארי לה מאי קארי לה אמר לך בשלמא מתניתין קתני אם הוזקה בהן שהוחלקה בהן הוא אבל הכא קתני אם הוזקה ולא קתני בהן אכילה הוא דקתני ואידך אמר לך לא שנא ת``ש הכניס שורו לחצר בעה``ב שלא ברשות ואכל חטין <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>והתריז</span> ומת פטור ואם הכניס ברשות בעל החצר חייב ואמאי ה``ל שלא יאכל אמר רבא ברשות אשלא ברשות קרמית ברשות שמירת שורו קבל עליו ואפי' חנק את עצמו:  איבעיא להו <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>היכא דקביל עליה נטירותא</span> מהו <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>דנפשיה</span> הוא דקביל עליה או דלמא אפילו נטירותא דעלמא קביל עליה ת``ש דתני רב יהודה בר סימון בנזקין דבי קרנא הכניס פירותיו לחצר בעל הבית שלא ברשות ובא שור ממקום אחר ואכלן פטור ואם הכניס ברשות חייב מאן פטור ומאן חייב לאו פטור בעל חצר [וחייב בעל חצר] אמרי לא פטור בעל השור וחייב בעל השור ואי בעל השו


id: 4105
lvr: 41
prk: 05
nru: דף מח,א גמרא
pgu: מח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מאי ברשות ומאי שלא ברשות</span> איכא אמרי ברשות הויא לה שן ברשות הניזק ושן ברשות הניזק חייבת שלא ברשות הויא לה שן ברה``ר ושן <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ברשות הרבים</span> פטורה ת``ש הכניס שורו לחצר בעל הבית שלא ברשות ובא שור ממקום אחר ונגחו פטור ואם הכניס ברשות חייב מאן פטור ומאן חייב לאו פטור בעל חצר וחייב בעל חצר לא פטור בעל השור וחייב בעל השור אי הכי מאי ברשות ומאי שלא ברשות איכא אמרי הא מני ר' טרפון היא דאמר משונה קרן בחצר הניזק נזק שלם משלם ברשות הויא לה קרן בחצר הניזק ומשלם נזק שלם שלא ברשות הויא לה קרן ברה``ר <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ולא משלמא אלא חצי נזק</span>:  ההיא איתתא דעלתה למיפא בההוא ביתא אתא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ברחא</span> דמרי דביתא אכלה ללישא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>חביל</span> ומית חייבה רבא לשלומי דמי ברחא לימא פליגא אדרב דאמר רב הויא לה שלא תאכל אמרי הכי השתא התם שלא ברשות לא קביל עליה נטירותא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>הכא ברשות קביל עליה נטירותא</span> ומאי שנא מהאשה שנכנסה לטחון חטין אצל בעל הבית שלא ברשות ואכלתן בהמתו של בעל הבית פטור ואם <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>הוזק</span>ה חייבת טעמא שלא ברשות הא ברשות פטור אמרי לטחון חטים כיון דלא בעיא צניעותא מידי לא בעי מסלקי מרוותא דחצר נפשייהו ועליה דידיה רמי נטירותא אבל למיפא כיון דבעיא היא צניעותא מרוותא דחצר מסלקי נפשייהו הלכך עלה דידה רמיא נטירותא:  הכניס שורו לחצר בעל הבית:  אמר רבא הכניס שורו לחצר בעל הבית שלא ברשות וחפר בה בורות שיחין ומערות בעל השור חייב בנזקי חצר <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ובעל חצר חייב בנזקי הבור</span> אף על גב דאמר מר<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='33'> שמות כא </span> כי יכרה איש בור ולא שור בור הכא כיון דאית ליה להאיך למלוייה ולא קא מלייה כמאן דכרייה דמי ואמר רבא הכניס שורו לחצר בעל הבית שלא ברשות <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>והזיק</span> את בעל הבית או בעל הבית <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>הוזק בו</span> חייב <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>רבץ פטור</span> ומשום דרבץ פטור אמר רב פפא מאי רבץ שהרביץ גללים <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ונטנפו כליו</span> של בעל הבית דהויא גללים בור ולא מצינו בור שחייב בו את הכלים הניחא לשמואל דאמר כל תקלה בור הוא אלא לרב דאמר עד דמפקר ליה מאי איכא למימר אמרי סתם גללים אפקורי מפקיר להו ואמר רבא נכנס לחצר בעל הבית שלא ברשות והזיק את בעל הבית או בעל הבית הוזק בו חייב הזיקו בעל הבית פטור א``ר פפא לא אמרן אלא דלא הוה ידע ביה אבל הוה ידע ביה הזיקו בעל הבית חייב מ``ט משום דאמר ליה נהי דאית לך רשותא לאפוקי לאזוקי לית לך רשותא ואזדו לטעמייהו דאמר רבא ואיתימא רב פפ


id: 4105
lvr: 41
prk: 05
nru: דף מח,ב גמרא
pgu: מח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>שניהם ברשות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>או שניהם שלא ברשות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>הזיקו</span> זה את זה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>חייבין</span> הוזקו זה בזה פטורין טעמא דשניהם ברשות או שניהם שלא ברשות אבל אחד ברשות ואחד שלא ברשות <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>דברשות פטור</span> שלא ברשות חייב:  נפל לבור והבאיש מימיו חייב:  אמר רבא לא שנו אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>שהבאיש בשעת נפילה</span> אבל לאחר נפילה פטור מ``ט הוי שור בור <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ומים כלים</span> ולא מצינו בור שחייב בו את הכלים הניחא לשמואל דאמר כל תקלה בור הוא אלא לרב דאמר עד דמפקר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מאי איכא למימר</span> אלא אי איתמר הכי איתמר אמר רבא לא שנו אלא שהבאיש <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>מגופו</span> אבל הבאיש מריחו פטור מאי טעמא גרמא בעלמא הוא וגרמא בעלמא לא מיחייב:  היה אביו או בנו לתוכו משלם את הכופר:  ואמאי הא תם הוא אמר רב במועד ליפול על בני אדם בבורות עסקינן א``ה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>בר קטלא הוא</span> אמר רב יוסף <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>דחזא ירוקא</span> ונפל שמואל אמר הא מני ר' יוסי הגלילי היא דאמר תם משלם חצי כופר עולא אמר ר' יוסי הגלילי היא דאמר כר' טרפון דאמר קרן בחצר הניזק נזק שלם משלם ה``נ כופר שלם משלם בשלמא לעולא היינו דקתני היה אביו או בנו לתוכו אלא לשמואל מאי איריא אביו או בנו אפילו אחר נמי אורחיה דמילתא קתני:  ואם הכניס ברשות בעל חצר חייב [כו']:  איתמר רב אמר הלכתא כת``ק <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ושמואל אמר</span> הלכתא כרבי תנו רבנן כנוס שורך ושמרו הזיק חייב הוזק פטור כנוס שורך ואני אשמרנו הוזק חייב הזיק פטור הא גופא קשיא אמרת כנוס שורך ושמרו הזיק חייב הוזק פטור טעמא דא``ל שמרו דחייב בעל השור ופטור בעל חצר הא סתמא חייב בעל חצר ופטור בעל השור דבסתמא מקבל עליה נטירותא אימא סיפא כנוס שורך ואני אשמרנו הוזק חייב הזיק פטור טעמא דאמר ליה ואני אשמרנו הוא דמחייב בעל החצר ופטור בעל השור הא סתמא חייב בעל השור ופטור בעל חצר דבסתמא לא מקבל עליה נטירותא אתאן לרבי דאמר עד שיקבל עליה נטירותא בעל הבית לשמור רישא רבנן וסיפא רבי א``ר אלעזר תברא מי ששנה זו לא שנה זו רבא אמר כולה רבנן היא איידי דנסיב רישא שמרו תנא סיפא ואני אשמרנו רב פפא אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>כולה רבי היא</span> וסבר לה כר' טרפון דאמר קרן בחצר הניזק נזק שלם משלם הלכך אמר ליה שמרו לא מקני ליה מקום בחצר והויא ליה קרן בחצר הניזק וקרן בחצר הניזק משלם נזק שלם לא אמר ליה שמרו אקנויי אקני ליה מקום בחצר והויא ליה חצר השותפין וקרן בחצר השותפין אינו משלם אלא חצי נזק


id: 4105
lvr: 41
prk: 05
nru: דף מח,ב משנה
pgu: מח
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>שור שהיה מתכוין לחבירו</span> והכה את האשה ויצאו ילדיה פטור מדמי ולדות ואדם שהיה מתכוין לחבירו והכה את האשה ויצאו ילדיה משלם דמי ולדות כיצד משלם דמי ולדות שמין את האשה כמה היא יפה עד שלא ילדה וכמה היא יפה משילדה אמר רבן שמעון בן גמליא


id: 4105
lvr: 41
prk: 05
nru: דף מט,א משנה
pgu: מט
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  א``כ משהאשה יולדת משבחת אלא שמין את הולדות כמה הן יפין <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ונותן לבעל</span> ואם אין לה בעל נותן ליורשיו <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>היתה שפחה ונשתחררה</span> או גיורת פטור


id: 4105
lvr: 41
prk: 05
nru: דף מט,א גמרא
pgu: מט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  טעמא דמתכוין לחבירו הא מתכוין לאשה משלם דמי ולדות לימא תיהוי תיובתא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>דרב אדא בר אהבה</span> דאמר רב אדא בר אהבה שוורים שנתכוונו לאשה פטורים מדמי ולדות אמר לך רב אדא בר אהבה הוא הדין דאפי' נתכוונו לאשה נמי פטורים מדמי ולדות והא דקתני שור שהיה מתכוין לחבירו איידי דקא בעי למיתנא סיפא אדם שהיה מתכוין לחבירו <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>דהכי כתיב קרא</span> קתני רישא נמי שור שהיה מתכוין לחבירו אמר רב פפא שור שנגח את השפחה ויצאו ילדיה משלם דמי ולדות מאי טעמא חמרתא מעברתא בעלמא הוא דאזיק דאמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0122' data-rgl='5'> בראשית כב </span> שבו לכם פה עם החמור עם הדומה לחמור:  כיצד משלם דמי ולדות:  דמי ולדות שבח ולדות מיבעי ליה הכי נמי קאמר כיצד משלם דמי ולדות <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ושבח ולדות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>שמין את האשה</span> כמה היא יפה עד שלא ילדה וכמה היא יפה משילדה:  אמר רשב``ג א``כ משהאשה יולדת משבחת:  <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>מאי קאמר</span> אמר רבה ה``ק וכי אשה משבחת קודם שתלד יותר מלאחר שתלד <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>והלא אשה משבחת</span> לאחר שתלד יותר מקודם שתלד אלא שמין את הולדות ונותנין לבעל תניא נמי הכי וכי אשה משבחת קודם שתלד יותר מלאחר שתלד והלא אשה משבחת לאחר שתלד יותר מקודם שתלד אלא שמין את הולדות ונותנין לבעל רבא אמר הכי קתני וכי אשה למי שיולדת משבחת ואין לעצמה בשבח ולדות כלום אלא שמין את הולדות ונותנין לבעל ושבח ולדות <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>חולקין</span> תניא נמי הכי אמר רשב``ג וכי אשה למי שיולדת משבחת ואין לעצמה בשבח ולדות כלום <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אלא שמין נזק בפני עצמו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>וצער בפני עצמו</span> ושמין את הולדות ונותנין לבעל ושבח ולדות חולקין קשיא דרשב``ג אדרשב``ג ל``ק כאן <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>במבכרת</span> כאן בשאינה מבכרת ורבנן דאמרי שבח ולדות נמי לבעל מאי טעמא כדתנן ממשמע שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='22'> שמות כא </span> ויצאו ילדיה איני יודע שהיא הרה מה ת``ל הרה לומר לך שבח הריון לבעל ורשב``ג האי הרה מאי דריש ביה מבעי ליה לכדתניא ר``א בן יעקב אומר לעולם אינו חייב עד שיכנה כנגד בית ההריון אמר רב פפא לא תימא כנגד בית הריון ממש אלא כל היכא דסליק ביה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>שיחמא</span> לולד לאפוקי יד ורגל דלא:  <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>היתה שפחה ונשתחררה</span> או גיורת פטור:  אמר רבה לא שנו אלא שחבל בה בחיי הגר ומת הגר דכיון דחבל בה בחיי הגר <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>זכה</span> בהו גר וכיון דמת הגר זכה בהו מן הגר אבל חבל בה לאחר מיתת הגר זכיא לה איהי בגוייהו ומיחייב לשלומי לה לדידה א``ר חסדא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>מרי דיכי</span> אטו ולדות <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>צררי נינהו</span> וזכיא בהו אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>איתיה לבעל</span> זכה ליה רחמנא ליתיה לבעל לא מיתיבי הכה את האשה ויצאו ילדיה נותן נזק וצער לאשה ודמי ולדות לבעל אין הבעל נותן ליורשיו <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>אין האשה נותן ליורשיה</span> היתה שפחה ונשתחררה או גיורת זכה אמרי ומי עדיפא ממתניתין דאוקימנא שחבל בה בחיי הגר ומת הגר הכא נמי שחבל בה בחיי הגר ומת הגר ואיבעית אימא לאחר מיתת הג


id: 4105
lvr: 41
prk: 05
nru: דף מט,ב גמרא
pgu: מט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ותני זכתה לימא כתנאי בת ישראל שנשאת לגר ונתעברה ממנו וחבל בה בחיי הגר נותן דמי ולדות לגר לאחר מיתת הגר תני חדא <span class='tlm-rsh' data-nro='24'><span class='tlm-rsh' data-nro='26'>חייב</span></span> ותני חדא פטור מאי לאו תנאי נינהו <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לרבה ודאי</span> תנאי היא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אלא לרב חסדא מי לימא</span> תנאי היא ל``ק הא רבנן הא רשב``ג אי רשב``ג מאי אריא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>לאחר מיתה</span> אפי' <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מחיים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>נמי</span> אית לה פלגא מחיים אית לה פלגא לאחר מיתה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>כוליה</span> ואיבעית אימא הא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>והא</span> רשב``ג כאן ב<span class='tlm-rsh' data-nro='12'>שבח ולדות</span> כאן בדמי ולדות <span class='tlm-rsh' data-nro='9'><span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אמרי</span></span> משבח ולדות לישמע דמי ולדות ומדרשב``ג לישמע לרבנן אמרי לא שבח ולדות דשייכא ידה בגוייהו זכיא בהו בכולהו דמי ולדות דלא שייכא ידה בגוייהו לא זכיא בהו כלל:  בעי מיניה רב ייבא סבא מר``נ המחזיק בשטרותיו של גר <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>מהו</span> מאן דמחזיק בשטרא אדעתיה דארעא הוא דמחזיק ובארעא הא לא אחזיק ושטרא נמי לא קנה דלאו דעתיה אשטרא או דלמא דעתיה נמי אשטרא א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>עני מורי</span> וכי לצור ע``פ צלוחיתו הוא צריך א``ל לצור ולצור אמר רבה משכונו של ישראל ביד גר ומת הגר ובא ישראל אחר והחזיק בו מוציאין אותו מידו מ``ט כיון דמית ליה גר <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>פקע ליה שעבודיה</span> משכונו של גר ביד ישראל ומת הגר ובא ישראל אחר והחזיק בו זה קנה כנגד מעותיו וזה קנה את השאר ואמאי תקני ליה חצירו דהאמר רבי יוסי בר חנינא חצירו של אדם קונה לו שלא מדעתו אמרי הכא במאי עסקינן <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>דליתיה</span> כל היכא דאיתא לדידיה דאי בעי מקני [מצי] קני קניא ליה [נמי] חצירו כל היכא דליתיה לדידיה דאי בעי הוא למיקני לא מצי קני חצירו נמי לא קניא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>והלכתא</span> דליתיה בחצירו דלא קנה


id: 4105
lvr: 41
prk: 05
nru: דף מט,ב משנה
pgu: מט
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  החופר בור ברה``י ופתחו לרה``ר או ברה``ר ופתחו לרה``י ברה``י ופתחו לרה``י אחר <span class='tlm-rsh' data-nro='24'><span class='tlm-rsh' data-nro='26'>חייב</span></span>


id: 4105
lvr: 41
prk: 05
nru: דף מט,ב גמרא
pgu: מט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ת``ר החופר בור ברה``י ופתחו לרה``ר <ברה``ר ופתחו לרה``י> <span class='tlm-rsh' data-nro='24'><span class='tlm-rsh' data-nro='26'>חייב</span></span> וזהו בור האמור בתורה דברי ר' ישמעאל ר``ע אומר הפקיר רשותו ולא הפקיר בורו זהו בור האמור בתורה אמר רבה בבור ברה``ר כ``ע לא פליגי דמיחייב מ``ט אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='33'> שמות כא </span> כי יפתח וכי יכרה אם על פתיחה חייב על כרייה לא כל שכן אלא שעל עסקי פתיחה ועל עסקי כרייה <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>באה לו</span> לא נחלקו אל


id: 4105
lvr: 41
prk: 05
nru: דף נ,א גמרא
pgu: נ
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  בבור ברשותו ר``ע סבר בור ברשותו נמי חייב דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='34'> שמות כא </span> בעל הבור בבור דאית ליה בעלים קאמר רחמנא ור' ישמעאל סבר <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>בעל התקלה</span> אלא מאי זהו בור האמור בתורה דקאמר ר``ע זהו בור שפתח בו הכתוב תחלה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>לתשלומין</span> ורב יוסף אמר בבור ברה``י כולי עלמא לא פליגי דמחייב מאי טעמא בעל הבור אמר רחמנא בבור דאית ליה בעלים עסקינן כי פליגי בבור ברה``ר רבי ישמעאל סבר בור ברה``ר נמי חייב דכתיב כי יפתח וכי יכרה אם על פתיחה חייב על כרייה לא כ``ש אלא שעל עסקי פתיחה ועל עסקי כרייה באה לו ור``ע <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>הנהו מיצרך צריכי</span> דאי כתב רחמנא כי יפתח הוה אמינא פותח הוא דסגי ליה בכסוי כורה לא סגי ליה בכסוי עד <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>דטאים</span> ליה ואי כתב רחמנא כי יכרה הוה אמינא כרייה הוא דבעי כסוי משום דעבד מעשה אבל פותח דלא עבד מעשה אימא כסוי נמי לא בעי קמ``ל ואלא מאי זהו בור האמור בתורה דקאמר ר' ישמעאל זהו בור שפתח בו הכתוב תחלה לניזקין מיתיבי החופר בור ברה``ר ופתחו לרה``י <span class='tlm-rsh' data-nro='7'><span class='tlm-rsh' data-nro='9'>פטור</span></span> ואף על פי שאינו רשאי לעשות כן לפי שאין עושין חלל תחת רה``ר החופר בורות שיחין ומערות ברשות היחיד ופתחו לרה``ר חייב והחופר בורות ברה``י הסמוכה לרשות הרבים כגון אלו החופרים <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לאושין</span> פטור ור' יוסי בר' יהודה מחייב עד שיעשה מחיצה עשרה או עד שירחיק ממקום דריסת רגלי אדם וממקום דריסת רגלי בהמה ארבעה טפחים טעמא דלאושין <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>הא לאו לאושין חייב</span> הא מני בשלמא לרבה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>רישא</span> ר' ישמעאל <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>וסיפא</span> ר``ע <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אלא לרב יוסף</span> בשלמא סיפא דברי הכל אלא רישא מני לא רבי ישמעאל ולא ר``ע אמר לך רב יוסף כולה דברי הכל היא ורישא שלא הפקיר <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>לא רשותו ולא בורו</span> אמר רב אשי השתא דאוקימתא לרב יוסף לדברי הכל לרבה נמי לא תוקמה כתנאי מדרישא ר' ישמעאל סיפא נמי ר' ישמעאל <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>וטעמא דלאושין</span> הא לאו לאושין חייב כגון דארווח ארווחי לרה``ר מיתיבי החופר בור ברשות היחיד ופתחו לרה``ר חייב ברה``י הסמוכה לרה``ר פטור בשלמא לרבה כולה ר' ישמעאל היא אלא לרב יוסף בשלמא רישא רבי ישמעאל אלא סיפא מני לא ר' ישמעאל ולא ר``ע אמר לך בחופר לאושין ודברי הכל:  ת``ר חפר ופתח <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ומסר לרבים</span> פטור חפר ופתח ולא מסר לרבים חייב וכן מנהגו של נחוניא חופר בורות שיחין ומערות שהיה חופר ופותח ומוסר לרבים וכששמעו חכמים בדבר אמרו קיים זה הלכה זו הלכה זו ותו לא אלא אימא אף הלכה זו:  תנו רבנן מעשה בבתו של נחוניא <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>חופר שיחין</span> שנפלה לבור גדול באו והודיעו את רבי חנינא בן דוסא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>שעה ראשונה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>אמר להם שלום</span> שניה אמר להם שלום <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>שלישית</span> אמר להם עלתה אמרו לה מי העלך אמרה להם <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>זכר של רחלים</span> נזדמן לי וזקן אחד מנהיגו אמרו לו נביא אתה אמר להם לא נביא אנכי ולא בן נביא אנכי אלא כך אמרתי דבר שאותו צדיק <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>מצטער בו</span> יכשל בו זרעו אמר רבי אחא אף על פי כן מת בנו בצמא שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='2650' data-rgl='3'> תהילים נ </span> וסביביו <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>נשערה מאד</span> מלמד שהקדוש ברוך הוא מדקדק <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>עם סביביו</span> אפילו כחוט השערה ר' נחוניא אמר מהכא<span class='tlm-sfr' data-chp='2689' data-rgl='8'> תהילים פט </span> אל נערץ בסוד קדושים רבה <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>ונורא על כל סביביו</span> אמר ר' חנינא כל האומר הקב``ה <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>ותרן</span> הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>יותרו חייו</span> שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0532' data-rgl='4'> דברים לב </span> הצור תמים פעלו כי כל דרכיו משפט א``ר חנא ואיתימא ר' שמואל בר נחמני מאי דכתי


id: 4105
lvr: 41
prk: 05
nru: דף נ,ב גמרא
pgu: נ
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
 <span class='tlm-sfr' data-chp='0234' data-rgl='6'> שמות לד </span> ארך אפים ולא כתיב <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ארך אף</span> ארך אפים <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לצדיקים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ולרשעים</span>:  ת``ר <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>לא יסקל</span> אדם מרשותו לרה``ר מעשה באדם אחד שהיה מסקל מרשותו לרה``ר ומצאו חסיד אחד אמר לו ריקה מפני מה אתה מסקל <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מרשות שאינה שלך</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>לרשות שלך</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>לגלג עליו</span> לימים נצרך למכור שדהו והיה מהלך באותו רה``ר ונכשל באותן אבנים אמר יפה אמר לי אותו חסיד מפני מה אתה מסקל מרשות שאינה שלך לרשות שלך


id: 4105
lvr: 41
prk: 05
nru: דף נ,ב משנה
pgu: נ
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  החופר בור ברה``ר ונפל לתוכו שור או חמור חייב אחד החופר בור שיח ומערה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>חריצין ו<span class='tlm-rsh' data-nro='8'>נעיצין</span></span> חייב א``כ למה נאמר בור <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מה בור שיש בו כדי להמית</span> עשרה טפחים אף כל שיש בו כדי להמית עשרה טפחים היו פחותין מעשרה טפחים ונפל לתוכו שור או חמור ומת פטור ואם הוזק בו חייב


id: 4105
lvr: 41
prk: 05
nru: דף נ,ב גמרא
pgu: נ
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אמר רב בור שחייבה עליו תורה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>להבלו</span> ולא לחבטו אלמא קסבר חבטה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>קרקע עולם</span> הוא דמזקא ליה ו<span class='tlm-rsh' data-nro='12'>שמואל אמר להבלו</span> וכ``ש לחבטו וא``ת לחבטו אמרה תורה ולא להבלו <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>התורה העידה על הבור</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ואפילו מלא ספוגין של צמר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>מאי בינייהו</span> איכא בינייהו <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>דעבד גובה</span> ברה``ר לרב אגובה לא מיחייב לשמואל אגובה נמי מיחייב מ``ט דרב דאמר קרא ונפל עד שיפול <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>דרך נפילה</span> ולשמואל ונפל כל דהו משמע תנן א``כ למה נאמר בור <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מה בור שיש בו כדי להמית</span> עשרה טפחים אף כל שיש בו כדי להמית עשרה טפחים בשלמא לשמואל אף כל לאתויי גובה אלא לרב אף כל לאתויי מאי לאתויי <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>חריצין ו<span class='tlm-rsh' data-nro='8'>נעיצין</span></span> חריצין ונעיצין בהדיא ק<span class='tlm-rsh' data-nro='19'>תני</span> להו תני <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>והדר מפרש</span> והני כולהו דקתני למה לי צריכא דאי תנא בור הוה אמינא בור עשרה הוא דאית ביה הבלא משום <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>דקטין וכריכא</span> אבל שיח דאריך אימא בעשרה לית ביה הבלא ואי תנא שיח הוה אמינא שיח עשרה הוא דאית ביה הבלא משום דקטין אבל מערה דמרבעא אימא בעשרה לית בה הבלא ואי תני מערה הוה אמינא מערה בעשרה הוא דאית בה הבלא משום דמטללא <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>אבל חריצין</span> דלא מטללי אימא בעשרה לית בהו הבלא ואי תנא חריצין הוה אמינא חריצין עשרה הוא דאית בהו הבלא משום דלית בהו רויחא מלעיל טפי מתתאי אבל נעיצין דרויחי מלעיל טפי מתתאי אימא בעשרה לית בהו הבלא קמ``ל:  תנן היו פחותין מעשרה טפחים ונפל לתוכו שור או חמור ומת פטור ואם הוזק בו חייב נפל לתוכו שור או חמור ומת פטור מ``ט <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>לאו משום דלית ביה חבט</span>ה <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>לא משום דלית ביה הבלא</span> אי הכי אם הוזק בו חייב הא לית ביה הבלא אמרי אין הבלא למיתה ויש הבלא <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>לנזקין</span> ההוא תורא דנפל ל<span class='tlm-rsh' data-nro='26'>אריתא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>דדלאי</span> שחטיה מריה <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>טרפיה רב נחמן</span> אמר רב נחמן אי שקיל מריה דהאי תורא <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>קבא דקמחא</span> ואזל תנא בי מדרשא אם שהתה מעת לעת כשירה לא אפסדיה לתורא דשוה כמה קבי אלמא קסבר ר``נ יש חבטה בפחות מעשרה איתיביה רבא לרב נחמן היו פחותין מעשרה טפחים ונפל לתוכו שור או חמור ומת פטור מאי טעמא לאו משום דלית ביה חבט


id: 4105
lvr: 41
prk: 05
nru: דף נא,א גמרא
pgu: נא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לא משום דלית ביה הבלא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אי הכי</span> הוזק בו <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>חייב</span> הא לית ביה הבלא אמר ליה אין הבל למיתה ויש הבל לנזקין איתיביה בית הסקילה היה גבוה שתי קומות ותני עלה וקומה שלו הרי כאן שלש ואי סלקא דעתך יש חבטה בפחות מי' <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>למה לי</span> כולי האי ולטעמיך נעביד עשרה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אלא</span> כר``נ דאמר ר``נ אמר רבה בר אבוה אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0319' data-rgl='18'> ויקרא יט </span> ואהבת לרעך כמוך ברור לו <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מיתה יפה</span> אי הכי נגבה טפי משום דמינוול איתיביה<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='8'> דברים כב </span> כי יפול הנופל ממנו ממנו ולא בתוכו כיצד היתה רה``ר גבוה ממנו עשרה טפחים ונפל מתוכה לתוכו <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>פטור</span> עמוקה ממנו עשרה טפחים <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ונפל מתוכו לתוכה</span> חייב ואי ס``ד יש חבטה בפחות מי' למה לי עשרה א``ל שאני בית דכל פחות מעשרה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>לאו בית הוא</span> אי הכי השתא נמי דהוי מאבראי עשרה דל מיניה תקרה ומעזיבה מגואי לא הוי עשרה א``ל כגון דחק מגואי אי הכי כי לא הוי נמי מאבראי עשרה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>משכחת לה</span> דהוי מגואי עשרה כגון דחק בה טפי אלא היינו טעמא דר``נ סבר מכריסא דתורא לארעא כמה הוי ארבעה אריתא דדלאי כמה הוי שיתא הא עשרה אישתכח דכי קא מחבט מעשרה הוא דקא מחבט אלא מתני' דקתני מה בור שהוא כדי להמית י' טפחים אף כל שיש בו כדי להמית י' טפחים בשיתא נמי סגיא אמרי מתני' <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>דאיגנדר</span> לבור


id: 4105
lvr: 41
prk: 05
nru: דף נא,א משנה
pgu: נא
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  בור של שני שותפין עבר עליו הראשון ולא כסהו והשני ולא כסהו השני <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>חייב</span>


id: 4105
lvr: 41
prk: 05
nru: דף נא,א גמרא
pgu: נא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אמרי בור של שני שותפין היכי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>משכחת לה</span> הניחא אי סבירא לן כר``ע דאמר בור ברשותו <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>חייב</span> משכחת לה בחצר של שניהם ובור של שניהם והפקירו רשותן ולא הפקירו בורן <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אלא</span> אי סבירא לן בור ברשותו <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>פטור</span> היכי משכחת לה דחייב עליה ברה``ר וברה``ר בור של שני שותפין היכי משכחת לה אי דשוו שליח תרוייהו ואמרי ליה זיל כרי לן ואזל כרה להו <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אין שליח לדבר עבירה</span> ואי דכרה האי חמשה והאי חמשה נסתלקו להו מעשה ראשון <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>הניחא לרבי</span> ולנזקין משכחת לה <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>אלא לרבי ולמיתה</span> ולרבנן בין למיתה בין לנזקין היכי משכחת לה אמר רבי יוחנן כגון שעקרו שניהן חוליא בבת אחת והשלימו לעשרה מאי רבי ומאי רבנן דתניא אחד החופר בור תשעה ובא אחר <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>והשלימה לעשרה</span> האחרון חייב רבי אומר אחר אחרון למיתה ואחר שניהם לנזקין מאי טעמא דרבנן דאמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='33'> שמות כא </span> כי יפתח וכי יכרה אם על פתיחה חייב על כרייה לא כל שכן אלא להביא כורה אחר כורה שסילק מעשה ראשון ורבי אמר לך הנהו <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>מיצרך צריכי</span> כדאמרינן ורבנן נמי מיצרך צריכי אלא היינו טעמא דרבנן אמר קרא כי יכרה איש בור אחד ולא שנים ורבי ההוא מיבעי ליה כי יכרה איש בור ולא שור בור ורבנן תרי איש בור כתיבי ורבי איידי דכתב האי כתב האי וממאי דלחיובי בתרא דלמא לחיובי קמא לא סלקא דעתך דאמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='36'> שמות כא </span> והמת יהיה לו ההוא דקא עביד מיתה והאי והמת יהיה לו מבעי ליה לכדרבא דאמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>שור פסולי המוקדשין</span> שנפל לבור פטור שנאמר והמת יהיה לו במי שהמת שלו אמרי ולאו ממילא שמעת מינה דבההוא דעבד מיתה עסקינן:  ת``ר אחד החופר בור עשרה ובא אחר והשלימה לכ' ובא אחר והשלימה לשלשים כולן חייבין ורמינהו אחד החופר בור עשרה ובא אחר ו<span class='tlm-rsh' data-nro='28'>סייד ו<span class='tlm-rsh' data-nro='29'>כייד</span></span> האחרון חיי


id: 4105
lvr: 41
prk: 05
nru: דף נא,ב גמרא
pgu: נא
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לימא הא</span> רבי הא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>רבנן</span> אמר רב זביד הא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>והא</span> רבנן עד כאן לא קאמרי רבנן אחרון חייב אלא היכא דלא עבד קמא שיעור מיתה אבל היכא דעבד קמא שיעור מיתה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אפילו רבנן מודו</span> דכולן חייבין והא סייד וכייד דקא עבד קמא שיעור מיתה וקתני אחרון חייב אמרי התם שלא היה בו הבל למיתה ובא אחר והוסיף בה הבל למיתה איכא דאמרי אמר רב זביד <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>הא והא רבי</span> הך דקתני כולן חייבין שפיר הא דקתני אחרון חייב <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>כגון שלא היה בו הבל לא למיתה ולא לנזקין</span> ובא אחר והוסיף בו הבל בין למיתה בין לנזקין אמר רבא הניח אבן ע``פ הבור והשלימה לעשרה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>באנו למחלוקת רבי ורבנן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>פשיטא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מהו דתימא</span> למטה הוא דהבלא דידיה קא קטיל ליה אבל למעלה דלא הבלא דידיה קא קטיל אימא לא קמ``ל בעי רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'><span class='tlm-rsh' data-nro='11'>טם</span> טפח</span> וסילק אבניו מהו מי אמרינן <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מאי דעבד שקליה</span> או דלמא נסתלקו מעשה ראשון וקמה ליה כוליה ברשותיה תיקו:  אמר רבה בר בר חנה אמר שמואל בר מרתא בור שמונה ומהן שני טפחים מים חייב מ``ט כל טפח ד<span class='tlm-rsh' data-nro='14'>מיא</span> כתרי דיבשה דמי איבעיא להו בור תשעה ומהן טפח אחד מים מהו מי אמרינן כיון דלא נפישי מיא לית ביה הבלא או דלמא כיון דעמיק טפי אית ביה הבלא בור שבעה ומהן שלשה טפחים מים מהו מי אמרינן כיון דנפישי מים טפי אית ביה הבלא או דלמא כיון דלא עמקא לית ביה הבלא תיקו:  בעא מיניה רב שיזבי מרבה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>הרחיבה</span> מהו א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>הרי מיעט הבלא</span> א``ל אדרבה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>הרי קירב הזיקא</span> אלא אמר רב אשי ניחזי אנן אי בהבלא מיית הרי מיעט הבלא אי בחבטה מיית הרי קירב הזיקא איכא דאמרי אמר רב אשי ניחזי אנן אי מההיא גיסא נפל הרי קירב הזיקא ואי מאידך גיסא נפל הרי מיעט הבלא:  איתמר בור שעומקה כרחבה רבה ורב יוסף דאמרי תרוייהו משמיה דרבה בר בר חנה דאמר משמיה דרבי מני חד אמר לעולם יש בה הבל עד שיהא רחבה יתר על עומקה וחד אמר לעולם אין בה הבל עד שיהא עומקה יתר על רחבה:  עבר עליו הראשון ולא כסהו:  <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>וראשון מאימת מיפטר</span> רבה ורב יוסף דאמרי תרוייהו משמיה דרבה בר בר חנה דאמר משמיה דרבי מני חד אמר משמניחו משתמש וחד אמר משימסור לו <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>דליו</span> כתנאי המדלה מים מן הבור ובא חבירו ואמר לו הנח לי ואני אדלה מים כיון שהניחו משתמש פטור רבי אליעזר בן יעקב אומר משימסור לו דליו במאי קמיפלגי רבי אליעזר בן יעקב סבר יש ברירה האי מדידיה קא ממלא והאי מדידיה קא ממלא ורבנן סברי אין ברירה אמר רבינא ואזדו לטעמייהו דתנן השותפין שנדרו הנאה זה מזה אסורין ליכנס <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>לחצר</span> ר``א בן יעקב אומר זה נכנס <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>לתוך שלו</span> וזה נכנס לתוך שלו במאי קמיפלגי ר``א בן יעקב סבר יש ברירה האי לדנפשיה עייל והאי לדנפשיה עייל ורבנן סברי אין ברירה א``ר אלעזר המוכר בור לחבירו כיון שמסר לו דליו קנה היכי דמי אי בכספא ליקני בכספא אי בחזקה ליקני בחזקה <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>לעולם בחזקה</span> ובעי למימר ליה לך חזק וקני וכיון שמסר לו דליו כמאן דאמ' ליה לך חזק וקני דמי:  א``ר יהושע בן לוי המוכר בית לחביר


id: 4105
lvr: 41
prk: 05
nru: דף נב,א גמרא
pgu: נב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  כיון שמסר לו מפתח קנה ה``ד אי בכספא ליקני בכספא אי בחזקה ליקני בחזקה לעולם בחזקה ובעי למימר ליה לך חזק וקני וכיון שמסר לו מפתח כמאן דאמר ליה לך חזק וקני דמי אמר ריש לקיש משום ר' ינאי המוכר עדר לחבירו כיון שמסר לו <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>משכוכית</span> קנה ה``ד אי במשיכה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ליקני במשיכה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אי במסירה</span> ליקני במסירה לעולם במשיכה ובעי למימר ליה לך משוך וקני וכיון דמסר לו משכוכית כמאן דאמר ליה לך משוך וקני דמי מאי משכוכית הכא תרגמו <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>קרקשתא</span> ר' יעקב אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>עיזא דאזלא בריש עדרא</span> כדדרש ההוא גלילאה עליה דרב חסדא כד רגיז רעיא על ענא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>עביד לנגדא סמותא</span>


id: 4105
lvr: 41
prk: 05
nru: דף נב,א משנה
pgu: נב
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>כסהו הראשון</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ובא השני</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ומצאו מגולה</span> ולא כסהו <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>השני <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>חייב</span></span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>כסהו כראוי</span> ונפל לתוכו שור או חמור ומת <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>פטור</span> לא כסהו כראוי ונפל לתוכו שור או חמור ומת חייב <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>נפל לפניו מקול הכרייה</span> חייב <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>לאחריו מקול הכרייה פטור</span> נפל לתוכו שור וכליו ונשתברו חמור וכליו ונתקרעו חייב על הבהמה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ופטור על הכלים</span> נפל לתוכו שור חרש שוטה וקטן חייב <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>בן או בת</span> עבד או אמה פטור


id: 4105
lvr: 41
prk: 05
nru: דף נב,א גמרא
pgu: נב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>וראשון עד אימת מיפטר</span> אמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>בכדי שידע</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>ושמואל אמר בכדי שיודיעוהו</span> ורבי יוחנן אמר בכדי שיודיעוהו וישכור פועלים ויכרות ארזים ויכסנו:  <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>כסהו כראוי</span> ונפל לתוכו שור או חמור ומת <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>פטור</span>:  כיון דכסהו כראוי היכי נפל אמר ר' יצחק בר בר חנה שהתליע מתוכו איבעיא להו כסהו כסוי שיכול לעמוד לפני שוורים ואין יכול לעמוד בפני גמלים ואתו גמלים <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>וארעוה</span> ואתו שוורים ונפלי ביה מאי אמרי היכי דמי אי דשכיחי גמלים פושע הוא ואי דלא שכיחי גמלים אנוס הוא לא צריכא דאתו לפרקים מי אמרינן כיון דאתיין לפרקים פושע הוא דאיבעי ליה אסוקי אדעתיה או דלמא כיון דהשתא מיהת ליכא אנוס הוא ת``ש כסהו כראוי ונפל לתוכו שור או חמור ומת פטור ה``ד אילימא כראוי לשוורים וכראוי לגמלים היכי נפול אלא לאו כראוי לשוורי


id: 4105
lvr: 41
prk: 05
nru: דף נב,ב גמרא
pgu: נב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ולא כראוי לגמלים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ואי דשכיחי גמלים</span> אמאי פטור פושע הוא ואי דלא שכיחי גמלים פשיטא אנוס הוא אלא לאו דאתיין לפרקים ואתו גמלים וארעוה ואתו שוורים ונפלו ביה וקתני פטור אלמא כיון דהשתא ליכא אנוס הוא אמרי לא לעולם כראוי לשוורים וכראוי לגמלים ודקא קשיא לך היכי נפול א``ר יצחק בר בר חנה שהתליע מתוכו ת``ש לא כסהו כראוי ונפל לתוכו שור או חמור ומת חייב היכי דמי אילימא לא כראוי לשוורים ולא כראוי לגמלים פשיטא צריכא למימר דחייב אלא לאו כראוי לשוורים ולא כראוי לגמלים היכי דמי אי דשכיחי גמלים פושע הוא ואי דלא שכיחי גמלים אנוס הוא אלא לאו דאתיין לפרקים ואתו גמלים וארעוהו ואתו שוורים ונפלו ביה וקתני חייב אלמא כיון דאתיין לפרקים פושע הוא דאיבעי ליה אסוקי אדעתיה לעולם כראוי לשוורים ולא כראוי לגמלים ושכיחי גמלים ודקא קשיא לך פושע הוא איידי דנסיב רישא כסהו כראוי נסיב סיפא נמי לא כסהו כראוי איכא דאמרי הא נמי ודאי לא איבעיא לן דכיון דאתיין לפרקים פושע הוא דאיבעי ליה אסוקי אדעתיה כי איבעי לן הכי הוא דאיבעיא לן כסהו כסוי שיכול לעמוד בפני שוורים ואינו יכול לעמוד בפני גמלים ושכיחי גמלים והתליע מתוכו מהו מי אמרינן מגו דהוי פושע אצל גמלים הוי פושע נמי לענין התלעה או דלמא לא אמרינן מגו ת``ש כסהו כראוי ונפל לתוכו שור או חמור ומת פטור ואתמר עלה אמר רבי יצחק בר בר חנה שהתליע מתוכו היכי דמי אילימא כראוי לשוורים וכראוי לגמלים והתליע מתוכו פשיטא דפטור מאי הוה ליה למעבד אלא לאו כראוי לשוורים ולא כראוי לגמלים ושכיחי גמלים והתליע מתוכו וקתני פטור אלמא לא אמרינן מגו דהוי פושע לענין גמלים הוי פושע לענין התלעה לא לעולם כראוי לגמלים וכראוי לשוורים והתליע מתוכו ודקא קשיא לך כי התליע מאי הוה ליה למעבד מהו דתימא איבעי ליה למיזל ומנקש עליה קמ``ל ת``ש לא כסהו כראוי ונפל לתוכו שור או חמור ומת חייב היכי דמי אילימא לא כראוי לשוורים ולא כראוי לגמלים צריכא למימר דחייב אלא לאו כראוי לשוורים ולא כראוי לגמלים ואי דשכיחי גמלים פושע הוא ואי דלא שכיחי גמלים אנוס הוא אלא לאו דשכיחי גמלים והתליע מתוכו וקתני חייב אלמא אמרינן מגו דהוי פושע לענין גמלים הוי פושע לענין התלעה אמרי לא לעולם כראוי לשוורים ולא כראוי לגמלים ושכיחי גמלים ואתו גמלים וארעוהו ואתו שוורים ונפלו ביה ודקא קשיא לך פשיטא פושע הוא איידי דנסיב רישא כסהו כראוי נסיב סיפא נמי לא כסהו ת``ש נפל לתוכו <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>שור חרש</span> שוטה וקטן סומא ומהלך בלילה חייב <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>פקח</span> ומהלך ביום פטור ואמאי נימא מדהוי פושע לענין חרש הוי נמי פושע לענין פקח אלא לאו שמע מיניה לא אמרינן מגו שמע מיניה:  נפל לפניו כו':  אמר רב לפניו <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>לפניו ממש</span> לאחריו אחריו ממ


id: 4105
lvr: 41
prk: 05
nru: דף נג,א גמרא
pgu: נג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>וזה וזה בבור</span> רב לטעמיה דאמר רב בור שחייבה עליו תורה להבלו ולא לחבטו ושמואל אמר בבור בין מלפניו בין מלאחריו חייב שמואל לטעמיה דאמר להבלו וכל שכן לחבטו אלא היכי דמי לאחריו מקול הכרייה דפטור כגון דנתקל בבור ונפל לאחורי הבור חוץ לבור איתיביה בבור בין לפניו בין לאחריו חייב תיובתא דרב אמר רב חסדא מודה רב בבור ברשותו דחייב משום דאמר ליה ממה נפשך אי בהבלא מית הבלא דידך הוא אי בחבטא מית חבטא דידך הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>רבה אמר הכא במאי עסקינן</span> במתהפך דנפל אאפיה ואתהפיך ונפל אגביה דהבלא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>דאהני ביה</span> אהני ביה רב יוסף אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>הכא בנזקי בור בשור</span> עסקינן מאי ניהו שהבאיש את מימיו דלא שנא לפניו ולא שנא לאחריו מיחייב תני רב חנניה לסיועי לרב ונפל עד שיפול <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>דרך נפילה</span> מכאן אמרו נפל לפניו מקול הכרייה חייב לאחריו מקול הכרייה פטור וזה וזה בבור אמר מר <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>נפל לפניו מקול הכרייה חייב ואמאי נימא כורה גרם ליה</span> אמר רב שימי בר אשי הא מני רבי נתן היא דאמר בעל הבור הזיקא קא עביד וכל היכא דלא אפשר לאשתלומי מהאי משתלם מהאי דתניא שור שדחף את חבירו לבור בעל השור חייב <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>בעל הבור פטור</span> רבי נתן אומר בעל השור משלם מחצה ובעל הבור משלם מחצה והתניא רבי נתן אומר בעל הבור משלם ג' חלקים <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ובעל השור</span> רביע לא קשיא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>הא בתם</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>הא במועד</span> ובתם מאי קסבר <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אי קסבר האי כוליה הזיקא עבד</span> והאי כוליה הזיקא עבד האי משלם פלגא והאי משלם פלגא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ואי קסבר</span> האי פלגא הזיקא עבד והאי פלגא הזיקא עבד בעל הבור משלם פלגא ובעל השור רביע ואידך ריבעא מפסיד אמר רבא רבי נתן דיינא הוא ונחית לעומקא דדינא לעולם קסבר האי כוליה הזיקא עבד והאי כוליה הזיקא עבד ודקא קשיא לך לשלם האי פלגא והאי פלגא משום דאמר ליה בעל השור לבעל הבור <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>שותפותאי מאי אהניא לי</span> איבעית אימא לעולם קסבר האי פלגא הזיקא עבד והאי פלגא הזיקא עבד ודקא קשיא לך בעל הבור משלם פלגא ובעל השור משלם רביע ואידך ריבעא נפסיד משום דאמר ליה בעל השור לבעל הבור אנא תוראי בבירך אשכחיתיה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>את קטלתיה</span> מאי דאית לי לאשתלומי מהיאך משתלמנא מאי דלית לי לאשתלומי מהיאך משתלמנא ממך:  אמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>הניח אבן</span> ע``פ הבור ובא שור ונתקל בה ונפל בבור באנו למחלוקת ר' נתן ורבנן פשיטא מהו דתימא התם הוא דאמר בעל הבור לבעל השור אי לאו בירא דידי תורא דידך הוה קטיל ליה אבל הכא מצי א``ל בעל אבן לבעל הבור אי לאו בירא דידך אבנא דידי מאי הוה עבדא אי הוה מיתקל בה הוה נפל וקאי קמ``ל דאמר ליה אי לאו אבן לא הוה נפיל לבירא איתמ


id: 4105
lvr: 41
prk: 05
nru: דף נג,ב גמרא
pgu: נג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  שור <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ושור פסולי המוקדשין</span> שנגחו <<span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מאי ניהו שור בכור דלא פריק ליה</span>> אביי אמר משלם ח``נ רבינא אמר משלם רביע נזק הא והא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>בתם</span> הא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>כרבנן</span> והא כרבי נתן איבעית אימא הא והא כרבנן הא בתם הא במועד איכא דאמרי אביי אמר ח``נ רבינא אמר כוליה נזק הא והא במועד הא כרבנן והא כר' נתן איבעית אימא הא והא כרבי נתן הא במועד והא בתם אמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>שור ו<span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אדם</span> שדחפו</span> לבור <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>לענין נזקין</span> כולן חייבין לענין <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ארבעה דברים</span> ודמי ולדות אדם חייב ושור ובור פטור <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>לענין כופר</span> ושלשים של עבד <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>שור חייב</span> אדם ובור פטורים לענין כלים ושור פסולי המוקדשין אדם ושור חייבין ובור פטור <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>מאי טעמא</span> אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='36'> שמות כא </span> והמת יהיה לו ב<span class='tlm-rsh' data-nro='16'>מי שהמת שלו</span> יצא זה שאין המת שלו למימרא דפשיטא ליה לרבא והא מיבעיא בעי ליה לרבא דבעי רבא שור פסולי המוקדשין שנפל לבור מהו האי והמת יהיה לו במי שהמת שלו יצא זה שאין המת שלו או דילמא והמת יהיה לו <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>לבעלים מטפלין בנבילה</span> הוא דאתא בתר דבעיא הדר פשטה אלא בעלים מטפלין בנבילה מנא ליה נפקא ליה מן והמת יהיה לו דשור מאי חזית דוהמת יהיה לו דשור מפקת ליה לבעלים מטפלין בנבילה והמת יהיה לו דבור מפקת ליה למי שהמת שלו <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>איפוך אנא</span> מסתברא פטור גבי בור הואיל ופטר בו את הכלים אדרבה פטור גבי שור שכן פטר בו חצי נזק כוליה נזק מיהת לא אשכחן:  נפל לתוכו שור וכליו ונשתברו כו':  מתניתין דלא כר' יהודה דתניא ר``י מחייב על נזקי כלים בבור מאי טעמא דרבנן דאמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='33'> שמות כא </span> ונפל שמה שור או חמור <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>שור ולא אדם</span> חמור ולא כלים ורבי יהודה או לרבות את הכלים ורבנ


id: 4105
lvr: 41
prk: 05
nru: דף נד,א גמרא
pgu: נד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  או מבעי ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לחלק</span> ורבי יהודה לחלק מ<span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ונפל</span> נפקא ורבנן <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ונפל טובא משמע</span> אימא ונפל כלל שור וחמור פרט כלל ופרט אין בכלל <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אלא</span> מה שבפרט שור וחמור אין <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מידי אחרינא לא</span> אמרי בעל הבור ישלם חזר וכלל כלל ופרט וכלל אי אתה דן אלא כעין הפרט מה הפרט מפורש בעלי חיים <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אף כל בעלי חיים</span> אי מה הפרט מפורש דבר שנבלתה מטמאה במגע ובמשא אף כל דבר שנבלתה מטמאה במגע ובמשא אבל עופות לא א``כ נכתוב רחמנא חד פרטא הי נכתוב אי כתב שור הוה אמינא קרב לגבי מזבח אין שאינו קרב לגבי מזבח לא ואי כתב רחמנא חמור ה``א קדוש בבכורה אין <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>שאין קדוש בבכורה לא</span> אלא אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='36'> שמות כא </span> והמת יהיה לו כל דבר מיתה בין לרבנן דקא ממעטי להו לכלים ובין לר' יהודה דקא מרבי להו לכלים <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>כלים בני מיתה נינהו</span> אמרי <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>שבירתן זו היא מיתתן</span> ולרב דאמר בור שחייבה עליו תורה להבלו ולא לחבטו בין לרבנן בין לרבי יהודה כלים בני הבלא נינהו אמרי <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>בחדתי</span> דמיפקעי מהבלא האי והמת יהיה לו מבעי ליה לכדרבא דאמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>שור פסולי המוקדשין</span> שנפל לבור פטור שנאמר והמת יהיה לו במי שהמת שלו יצא זה שאין המת שלו אלא אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='34'> שמות כא </span> כסף ישיב לבעליו לרבות כל דאית ליה בעלים א``ה אפילו כלים ואדם נמי אמר קרא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>שור ולא אדם</span> חמור ולא כלים ולרבי יהודה דקא מרבי להו לכלים בשלמא שור ממעט ביה אדם אלא חמור מאי ממעט ביה אלא אמר רבא חמור דבור לרבי יהודה <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ושה דאבידה</span> לדברי הכל קשיא:  נפל לתוכו שור חרש שוטה וקטן חייב:  מאי שור חרש שוטה וקטן אילימא שור של חרש שור של שוטה שור של קטן הא שור של פקח פטור אמר רבי יוחנן שור שהוא חרש שור שהוא שוטה שור שהוא קט


id: 4105
lvr: 41
prk: 05
nru: דף נד,ב גמרא
pgu: נד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  הא שור שהוא פקח פטור אמר ר' ירמיה לא מבעיא קאמר לא מבעיא שור שהוא פקח דחייב אבל <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>שור חרש שוטה וקטן</span> אימא חרשותו גרמה לו קטנותו גרמה לו וליפטר קמ``ל א``ל רב אחא לרבינא והתניא נפל לתוכו בר דעת פטור מאי לאו שור בר דעת א``ל לא אדם אלא מעתה אדם בן דעת הוא דפטור הא לאו בן דעת הוא דחייב שור ולא אדם כתיב אלא מאי בן דעת <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>מין בן דעת</span> א``ל והתניא נפל לתוכו שור בן דעת פטור אלא אמר רבא שור והוא חרש שור והוא שוטה שור והוא קטן דוקא אבל שור והוא פקח פטור מאי טעמא דבעי ליה עיוני ומיזל תניא נמי הכי נפל לתוכו שור חרש שוטה וקטן וסומא ומהלך בלילה חייב פקח ומהלך ביום פטור


id: 4105
lvr: 41
prk: 05
nru: דף נד,ב משנה
pgu: נד
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  אחד שור ואחד כל בהמה לנפילת הבור <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ולהפרשת הר סיני</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ולתשלומי כפל</span> ולהשבת אבידה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>לפריקה</span> לחסימה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>לכלאים</span> ולשבת וכן חיה ועוף כיוצא בהן א``כ למה נאמר שור או חמור אלא שדבר הכתוב <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>בהווה</span>


id: 4105
lvr: 41
prk: 05
nru: דף נד,ב גמרא
pgu: נד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  לנפילת הבור<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='34'> שמות כא </span> כסף ישיב לבעליו כתיב כל דאית ליה בעלים כדאמרן להפרשת הר סיני<span class='tlm-sfr' data-chp='0219' data-rgl='13'> שמות יט </span> אם בהמה אם איש לא יחיה ו<span class='tlm-rsh' data-nro='8'>חיה בכלל בהמה</span> הויא אם לרבות את העופות לתשלומי כפל כדאמרינן<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='8'> שמות כב </span> על כל דבר פשע כלל כל דבר פשיעה להשבת אבידה<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='3'> דברים כב </span> לכל אבדת אחיך <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>לפריקה</span> יליף חמור חמור <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>משבת</span> לחסימה יליף שור שור משבת <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>לכלאים</span> אי כלאים דחרישה יליף שור שור משבת אי כלאים דהרבעה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>יליף בהמתך בהמתך משבת</span> וגבי שבת מנלן דתניא ר' יוסי אומר משום ר' ישמעאל בדברות הראשונות נאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0220' data-rgl='9'> שמות כ </span> עבדך ואמתך ובהמתך ובדברות האחרונות נאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0505' data-rgl='13'> דברים ה </span> ושורך וחמורך וכל בהמתך <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>והלא</span> שור וחמור בכלל כל בהמה היו ולמה יצאו לומר לך <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>מה שור וחמור האמור כאן חיה ועוף כיוצא בהן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אף כל</span> חיה ועוף כיוצא בהן אימא בהמה דדברות הראשונות כלל שורך וחמורך דדברות האחרונות פרט כלל ופרט אין בכלל אלא מה שבפרט שור וחמור אין מידי אחרינא לא אמרי וכל בהמתך דדברות האחרונות חזר וכלל כלל ופרט וכלל אי אתה דן אלא כעין הפרט מה הפרט מפורש בעלי חיים אף כל בעלי חיים ואימא מה הפרט מפורש דבר שנבלתו מטמא במגע ובמשא אף כל דבר שנבלתו מטמא במגע ובמשא אבל עופות לא אמרי א``כ <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>נכתוב רחמנא חד פרטא</span> הי נכתוב רחמנא אי <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>כתב רחמנא שור</span> ה``א קרב לגבי מזבח אין שאינו קרב לגבי מזבח לא כתב רחמנא חמור ואי כתב רחמנא חמור ה``א קדוש בבכורה אין שאין קדוש בבכורה לא כתב רחמנא שור אלא וכל בהמתך <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ריבויא הוא</span> וכל היכא דכתב רחמנא כל ריבויא הוא והא גבי מעשר דכתיב כל וקא דרשינן ליה בכלל ופרט דתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0514' data-rgl='26'> דברים יד </span> ונתת הכסף בכל אשר תאוה נפשך כלל בבקר ובצאן וביין ובשכר פרט ובכל אשר תשאלך נפשך חזר וכלל כלל ופרט וכלל אי אתה דן אלא כעין הפרט מה הפרט מפורש <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>פרי מפרי</span> וגידולי קרקע אף כל פרי מפרי וגידולי קרקע אמרי בכל כללא כל ריבויא איבעית אימא כל נמי כללא הוא מיהו האי כל דהכא ריבויא הוא מדהוה ליה למכתב ובהמתך כדכתיב בדברות הראשונות וכתב וכל בהמתך ש``מ ריבויא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>השתא דאמרת כל ריבויא הוא</span> בהמתך דדברות הראשונות ושור וחמור דדברות האחרונות ל``ל אמרי שור לאגמורי שור שור לחסימה חמור לאגמורי חמור חמור לפריקה בהמתך לאגמורי בהמתך בהמתך לכלאים <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>אי הכי</span> אפילו אדם ליתסר אלמה תנן אדם מותר עם כולן לחרוש ולמשוך אמר רב פפא <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>פפונאי</span> ידעי טעמא דהא מילתא ומנו <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>רב אחא בר יעקב</span> אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0505' data-rgl='13'> דברים ה </span> למען ינוח עבדך ואמתך כמוך <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>להנחה הקשתיו</span> ולא לדבר אחר:  שאל רבי חנינא בן עגיל את רבי חייא בר אבא מפני מה בדברות הראשונות לא נאמר בהם טוב ובדברות האחרונו


id: 4105
lvr: 41
prk: 05
nru: דף נה,א גמרא
pgu: נה
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  נאמר בהם טוב אמר לו עד שאתה שואלני למה נאמר בהם טוב שאלני אם <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>נאמר בהן טוב</span> אם לאו שאיני יודע אם נאמר בהן טוב אם לאו כלך אצל ר' תנחום בר חנילאי שהיה רגיל אצל ר' יהושע בן לוי שהיה בקי באגדה אזל לגביה א``ל ממנו לא שמעתי אלא כך אמר לי שמואל בר נחום אחי אמו של רב אחא ברבי חנינא ואמרי לה אבי אמו של רב אחי ברבי חנינא הואיל וסופן להשתבר וכי סופן להשתבר מאי הוי אמר רב אשי חס ושלום פסקה טובה מישראל א``ר יהושע הרואה טי``ת בחלומו סימן יפה לו מ``ט אילימא משום דכתיב טוב אימא<span class='tlm-sfr' data-chp='1014' data-rgl='23'> ישעיהו יד </span> וטאטאתיה במטאטי השמד חד טי``ת קאמרינן אימא<span class='tlm-sfr' data-chp='3201' data-rgl='9'> איכה א </span> טומאתה בשוליה טי``ת בי``ת קאמרינן אימא<span class='tlm-sfr' data-chp='3202' data-rgl=''> איכה ב </span> טבעו בארץ שעריה אלא הואיל <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ופתח בו</span> הכתוב לטובה תחילה שמבראשית עד<span class='tlm-sfr' data-chp='0101' data-rgl='1'> בראשית א </span> וירא אלהים את האור לא כתיב טי``ת וא``ר יהושע בן לוי הרואה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>הספד</span> בחלומו חסו עליו מן השמים ופדאוהו הני מילי בכתבא:  וכן חיה ועוף כיוצא בהן וכו':  אמר ר``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>כאן שנה</span> רבי תרנגול <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>טווס</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='5'>פסיוני</span> כלאים זה בזה פשיטא אמר רב חביבא משום דרבו בהדי הדדי מהו דתימא מין חד הוא קמ``ל:  אמר שמואל אווז ואווז הבר כלאים זה בזה מתקיף לה רבא בר רב חנן מאי טעמא אילימא משום דהאי אריך <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>קועיה</span> והאי זוטר קועיה אלא מעתה גמלא פרסא וגמלא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>טייעא</span> דהאי <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אלים קועיה</span> והאי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>קטין</span> קועיה הכי נמי דהוו כלאים זה בזה אלא אמר אביי זה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ביציו מבחוץ</span> וזה ביציו מבפנים רב פפא אמר הא טעונה חדא ביעתא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>בשיחלא</span> והא טעונה כמה ביעתא בשיחלא א``ר ירמיה אמר ריש לקיש המרביע שני מינים שבים לוקה מאי טעמא אמר רב אדא בר אהבה משמיה דעולא אתיא למינהו למינהו מיבשה בעי רחבה המנהיג בעיזא ושיבוטא מהו מי אמרינן כיון דעיזא לא נחית בים ושיבוטא לא סליק ליבשה לא כלום עביד או דלמא השתא מיהת קא מנהיג מתקיף לה רבינא אלא מעתה חיבר חטה ושעורה בידו וזרע חטה בארץ ושעורה בחוצה לארץ הכי נמי דמחייב אמרי הכי השתא התם ארץ מקום חיובא חוצה לארץ לא מקום חיובא הכא אידי ואידי חיובא הוא:
<BR


id: 4106
lvr: 41
prk: 06
nru: דף נה,ב משנה
pgu: נה
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  הכונס צאן לדיר ונעל בפניה כראוי ויצאה והזיקה פטור לא נעל בפניה כראוי ויצאה והזיקה חייב נפרצה בלילה או שפרצוה לסטים ויצאה והזיקה פטור הוציאוה לסטים לסטים חייבין <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>הניחה בחמה</span> או שמסרה לחרש שוטה וקטן ויצאה והזיקה חייב מסרה לרועה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>נכנס הרועה תחתיו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>נפלה לגינה</span> ונהנית <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>משלמת</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מה שנהנית</span> ירדה כדרכה והזיקה משלמת מה שהזיקה כיצד משלמת מה שהזיקה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>שמין בית סאה באותה שדה</span> כמה היתה יפה וכמה היא יפה ר' שמעון אומר אכלה פירות גמורים משלמת פירות גמורים אם סאה סאה אם סאתים סאתים


id: 4106
lvr: 41
prk: 06
nru: דף נה,ב גמרא
pgu: נה
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ת``ר איזהו כראוי ואיזהו שלא כראוי דלת שיכולה לעמוד ברוח מצויה זהו כראוי שאינה יכולה לעמוד ברוח מצויה זהו שלא כראוי א``ר מני בר פטיש מאן תנא מועד דסגי ליה בשמירה פחותה ר``י היא דתנן <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>קשרו בעליו</span> במוסירה ונעל לפניו כראוי ויצא והזיק אחד תם ואחד מועד חייב דברי ר``מ ר' יהודה אומר תם חייב מועד פטור שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='36'> שמות כא </span> ולא ישמרנו בעליו ושמור הוא זה ר``א אומר אין לו שמירה אלא סכין אפילו תימא ר``מ שאני שן ורגל דהתורה מיעטה בשמירתן דאמר ר' אלעזר ואמרי לה במתניתא תנא ארבעה דברים התורה מיעטה בשמירתן ואלו הן בור ואש שן ורגל בור דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='33'> שמות כא </span> כי יפתח איש בור או כי יכרה איש בור ולא יכסנו <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>הא כסהו</span> פטור אש דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='5'> שמות כב </span> שלם ישלם המבעיר את הבערה עד דעביד <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>כעין מבעיר</span> שן דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='4'> שמות כב </span> ובער בשדה אחר עד דעביד <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>כעין ובער</span> רגל דכתיב ושלח עד דעביד כעין ושלח ותניא ושלח זה הרגל וכן הוא אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='1032' data-rgl='20'> ישעיהו לב </span> משלחי רגל השור והחמור ובער זה השן וכן הוא אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='09a14' data-rgl='10'> מלכים א יד </span> כאשר יבער הגלל עד תומו טעמא דעביד כעין ושלח ובער הא לא עביד לא אמר רבה מתניתין נמי דיקא דקתני צאן מכדי בשור קא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>עסקינן ואתי</span> ניתני שור מאי שנא דקתני צאן לאו משום דהתורה מיעטה בשמירתן לאו משום דכאן קרן לא כתיבא בה שן ורגל הוא דכתיב ביה וקמ``ל דשן ורגל דמועדין הוא ש``מ:  תניא אמר ר' יהושע ארבעה דברים העושה אותן <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>פטור מדיני אדם</span> וחייב בדיני שמים ואלו הן <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>הפורץ גדר</span> בפני בהמת חבירו ו<span class='tlm-rsh' data-nro='20'>הכופף קמתו</span> של חבירו בפני הדליקה והשוכר עדי שקר להעיד והיודע עדות לחבירו ואינו מעיד לו:  אמר מר הפורץ גדר בפני בהמת חבירו ה``ד אילימא בכותל בריא בדיני אדם נמי ניחייב אל


id: 4106
lvr: 41
prk: 06
nru: דף נו,א גמרא
pgu: נו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>בכותל רעוע</span> אמר מר הכופף קמתו של חבירו בפני הדליקה היכי דמי אילימא דמטיא ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ברוח מצויה</span> בדיני אדם נמי נחייב אלא דמטיא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ברוח שאינה מצויה</span> ורב אשי אמר טמון אתמר משום דשויה טמון באש:  אמר מר השוכר עדי שקר ה``ד אילימא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>לנפשיה</span> ממונא בעי שלומי ובדיני אדם נמי ניחייב אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>לחבריה</span> והיודע עדות לחבירו ואינו מעיד לו במאי עסקינן אילימא בבי תרי <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>פשיטא דאורייתא הוא</span><span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl='1'> ויקרא ה </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אם לא יגיד</span> ונשא עונו <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אלא בחד</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ותו ליכא</span> והאיכא <סימן העושה בסם ושליח חבירו נשבר> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>העושה מלאכה במי חטאת</span> ובפרת חטאת <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>פטור מדיני אדם</span> וחייב בדיני שמים והאיכא הנותן סם המות בפני בהמת חבירו פטור מדיני אדם וחייב בדיני שמים והאיכא השולח את הבערה ביד חרש שוטה וקטן פטור מדיני אדם וחייב בדיני שמים והאיכא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>המבעית</span> את חבירו פטור מדיני אדם וחייב בדיני שמים והאיכא נשברה כדו ברה``ר ולא סלקה נפלה גמלו ולא העמידה ר``מ מחייב בהזיקן וחכ``א פטור בדיני אדם וחייב בדיני שמים אין מיהא איכא טובא והני אצטריכא ליה מהו דתימא בדיני שמים נמי לא ליחייב קמ``ל הפורץ גדר בפני בהמת חבירו מהו דתימא כיון דלמסתריה קאי מה עביד בדיני שמים נמי לא ליחייב קמ``ל הכופף קמתו של חבירו נמי מהו דתימא לימא מי הוה ידענא דאתיא רוח שאינה מצויה ובדיני שמים נמי לא ליחייב קמ``ל ולרב אשי דאמר נמי <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>טמון איתמר</span> מהו דתימא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אנא כסויי כסיתיה</span> ניהלך ובדיני שמים נמי לא ליחייב קמ``ל והשוכר עדי שקר נמי מהו דתימא לימא דברי הרב ודברי התלמיד דברי מי שומעין ובדיני שמים נמי לא ליחייב קמ``ל והיודע עדות לחבירו ואינו מעיד לו נמי מהו דתימא מי יימר דכי הוה <אתינא> מסהדינא ליה הוה מודה דלמא הוה משתבע לשקרא ובדיני שמים נמי לא ליחייב קמ``ל:  נפרצה בלילה או שפרצוה לסטים כו':  אמר רבה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>והוא שחתרה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>אבל לא חתרה</span> מאי חייב היכי דמי אילימא בכותל בריא כי לא חתרה אמאי חייב מאי ה``ל למעבד אלא בכותל רעוע כי חתרה אמאי פטור <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>תחלתו בפשיעה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'><span class='tlm-rsh' data-nro='25'>וסופו באונס</span></span> הוא הניחא למ``ד <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>תחילתו בפשיעה</span> וסופו באונס פטור אלא למ``ד תחילתו בפשיעה וסופו באונס חייב מאי איכא למימר אלא מתני' בכותל בריא ואפילו לא חתרה וכי איתמר דרבה אסיפא איתמר הניחה בחמה או שמסרה לחרש שוטה וקטן ויצתה והזיקה חייב אמר רבה ואפי' חתרה לא מבעיא היכא דלא חתרה דכולה בפשיעה הוא אלא אפי' חתרה נמי מהו דתימא הויא לה תחילתו בפשיעה וסופו באונס קמ``ל דכולה פשיעה היא מ``ט דאמר ליה מידע ידעת דכיון דשבקתה בחמה כל <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>טצדקא</span> דאית לה למיעבד עבדא ונפקא:  הוציאוה לסטים לסטים חייבין


id: 4106
lvr: 41
prk: 06
nru: דף נו,ב גמרא
pgu: נו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  פשיטא <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>כיון דאפקוה</span> קיימא לה ברשותייהו לכל מילי לא צריכא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>דקמו לה באפה</span> כי הא דאמר רבה אמר רב מתנה אמר רב ה<span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מעמיד</span> בהמת חברו על קמת חבירו חייב מעמיד פשיטא לא צריכא דקם לה באפה אמר ליה אביי לרב יוסף <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>הכישה</span> אמרת לן <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ולסטים נמי דהכישוה</span>:  מסרה לרועה נכנס הרועה כו':  אמרי תחתיו דמאן אילימא תחתיו דבעל בהמה תנינא חדא זמנא מסרו לשומר חנם ולשואל לנושא שכר ולשוכר כולן נכנסו תחת הבעלים <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אלא תחתיו דשומר</span> ושומר קמא אפטר ליה לגמרי לימא תיהוי תיובתא דרבא דאמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>שומר שמסר לשומר חייב</span> אמר לך רבא מאי מסרו לרועה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>לברזיליה</span> דאורחיה דרועה למימסר לברזיליה איכא דאמרי מדקתני מסרה לרועה ולא קתני מסרה לאחר ש``מ מאי מסרה לרועה מסר רועה לברזיליה דאורחיה דרועה למימסר לברזיליה אבל לאחר לא לימא מסייע ליה לרבא דאמר רבא שומר שמסר לשומר חייב אמרי לא דלמא אורחא דמילתא קתני והוא הדין לאחר:  איתמר <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>שומר אבידה</span> רבה אמר כשומר חנם דמי רב יוסף אמר כש``ש דמי רבה אמר כשומר חנם דמי מאי הנאה קא מטי ליה רב יוסף אמר כש``ש דמי בההיא הנאה דלא בעיא למיתבי ליה ריפתא לעניא הוי כש``ש איכא דמפרשי הכי רב יוסף אמר כש``ש דמי כיון דרחמנא שעבדיה בעל כורחיה הלכך כש``ש דמי <סימן החזירה לעולם השב חייא אמרת נשבר שכר> איתיביה רב יוסף לרב


id: 4106
lvr: 41
prk: 06
nru: דף נז,א גמרא
pgu: נז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>החזירה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>למקום שיראנה</span> אינו חייב לטפל בה נגנבה או אבדה חייב באחריותה מאי נגנבה או אבדה לאו נגנבה מביתו ואבדה מביתו לא ממקום שהחזירה והא קתני אינו חייב ליטפל בה א``ל הכא במאי עסקינן כגון שהחזירה בצהרים ותרתי קתני והכי קתני החזירה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>שחרית</span> למקום שיראנה ושכיח דעייל ונפיק וחזי לה אינו חייב ליטפל בה החזירה בצהרים למקום שיראנה דלא שכיח דעייל ונפיק דלא חזי לה ונגנבה או אבדה חייב באחריותה איתיביה לעולם הוא חייב עד שיחזירנה לרשותו <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מאי לעולם לאו אפילו</span> מביתו ש``מ כשומר שכר דמי א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מודינא לך</span> בבעלי חיים דכיון דנקטי להו ניגרא ברייתא בעי נטירותא יתירתא איתיביה רבה לרב יוסף<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl=''> דברים כב </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>השב</span> אין לי אלא בביתו <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>לגינתו ולחורבתו מנין</span> ת``ל תשיבם מכל מקום מאי לגינתו ולחורבתו אילימא לגינתו המשתמרת ולחורבתו המשתמרת היינו ביתו אלא פשיטא לגינתו שאינה משתמרת ולחורבתו שאינה משתמרת ש``מ כשומר חנם דמי א``ל לעולם לגינתו המשתמרת ולחורבתו המשתמרת ודקא קשיא לך היינו ביתו הא קא משמע לן דלא בעינן דעת בעלים כדרבי אלעזר דא``ר אלעזר <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>הכל צריכין דעת בעלים</span> חוץ מהשבת אבידה שהרי ריבתה בו תורה השבות הרבה א``ל אביי לרב יוסף ואת לא תסברא דשומר אבידה כשומר חנם דמי והא אמר רבי חייא בר אבא אמר רבי יוחנן הטוען <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>טענת גנב</span> באבידה משלם תשלומי כפל ואי ס``ד שומר שכר הוי אמאי משלם תשלומי כפל <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>קרנא בעי שלומי</span> א``ל הכא במאי עסקינן כגון שטוען <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>טענת לסטים מזויין</span> א``ל ליסטים מזויין גזלן הוא א``ל שאני אומר לסטים מזויין כיון דמיטמר מאינשי <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>גנב הוא</span> איתיבי


id: 4106
lvr: 41
prk: 06
nru: דף נז,ב גמרא
pgu: נז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  לא אם אמרת בשומר חנם שכן משלם תשלומי כפל תאמר בשומר שכר שאינו משלם תשלומי כפל ואי ס``ד לסטים מזויין גנב הוא נמצא בשומר שכר משלם תשלומי כפל בטוען טענת לסטים מזויין א``ל הכי קאמר לא אם אמרת בשומר חנם שכן משלם תשלומי כפל <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>בכל טענותיו</span> תאמר בשומר שכר שאינו משלם תשלומי כפל אלא בטוען טענת לסטים מזויין איתיביה<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='13'> שמות כב </span> ונשבר או מת <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אין לי</span> אלא שבורה ומתה גניבה ואבידה מנין אמרת ק``ו ומה שומר שכר <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>שפטר בו שבורה ומתה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>חייב בגניבה ואבידה</span> שואל שחייב בשבורה ומתה אינו דין שחייב בגניבה ואבידה וזהו ק``ו שאין עליו תשובה ואי ס``ד לסטים מזויין גנב הוא אמאי אין עליו תשובה איכא למפרך מה לשומר שכר שכן משלם תשלומי כפל בטוען טענת לסטים מזויין א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>קסבר האי תנא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>קרנא בלא שבועה עדיפא מכפילא בשבועה</span> לימא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מסייע ליה</span> השוכר פרה מחבירו ונגנבה ואמר הלה הריני משלם <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ואיני נשבע</span> ואח``כ נמצא הגנב משלם תשלומי כפל <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>לשוכר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>סברוה</span> כרבי יהודה דאמר שוכר כנושא שכר דמי <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ומדקתני</span> ואמר הריני משלם ואיני נשבע מכלל דאי בעי פטר ליה נפשיה בשבועה ה``ד כגון דקא טעין טענת לסטים מזויין וקתני ואח``כ נמצא הגנב משלם תשלומי כפל לשוכר ש``מ לסטים מזויין גנב הוא אמרי מי סברת כר``י דאמר שוכר כנושא שכר דמי דלמא כר``מ ס``ל דאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>שוכר כשומר חנם דמי</span> איבעית אימא כדמחליף רבה בר אבוה ותני שוכר כיצד משלם ר``מ אומר כשומר שכר ר``י אומר כשומר חנם רבי זירא אמר הכא במאי עסקינן בטוען טענת לסטים מזויין ונמצא לסטים שאינו מזויין:  נפלה לגינה ונהנית משלמת מה שנהנית:  <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>אמר רב</span> בנחבטה אבל אכלה אפילו מה שנהנית אינה משלמת <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>לימא רב לטעמיה דאמר</span> רב היה לה שלא תאכל אמרי הכי השתא אימור דאמר רב התם היה לה שלא תאכל היכא דאיתזקא היא דמצי א``ל מריה דפירי לא משלמנא היה לה שלא תאכל לאזוקי היא אחריני דפטירה לשלומי מי אמר אל


