# bavli

id: 4106
lvr: 41
prk: 06
nru: דף נח,א גמרא
pgu: נח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  לא מבעיא קאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לא מבעיא אכלה דמשלמת</span> מה שנהנית <span class='tlm-rsh' data-nro='1'><span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אבל</span> נחבטה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אימא</span> מבריח ארי מנכסי חבירו הוא ומה שנהנית נמי לא משלם קמ``ל ואימא ה``נ מבריח ארי מנכסי חבירו מדעתו הוא האי לאו מדעתו אי נמי מבריח ארי מנכסי חבירו לית ליה פסידא האי אית ליה פסידא היכי נפל רב כהנא אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>שהוחלקה במימי רגליה</span> רבא אמר שדחפתה חברתה מ``ד שדחפתה חברתה כל שכן שהוחלקה במימי רגליה ומאן דאמר שהוחלקה במימי רגליה אבל דחפתה חברתה פשעה ומשלמת מה שהזיקה דא``ל איבעי לך עבורי חדא חדא אמר רב כהנא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>לא שנו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אלא</span> באותה ערוגה אבל מערוגה לערוגה משלמת מה שהזיקה ורבי יוחנן אמר אפי' מערוגה לערוגה ואפילו כל היום כולו עד שתצא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ותחזור לדעת</span> א``ר פפא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>לא תימא עד שתצא לדעת</span> ותחזור לדעת אלא כיון שיצתה לדעת אע``פ שחזרה שלא לדעת מ``ט דא``ל כיון דילפא כל אימת דמשתמטא להתם רהטא:  ירדה כדרכה והזיקה משלמת מה שהזיקה:  בעי רבי ירמיה ירדה כדרכה והזיקה במי לידה מהו אליבא דמאן דאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>תחלתו בפשיעה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>וסופו באונס</span> חייב לא תיבעי לך כי תיבעי לך אליבא דמאן דאמר תחלתו בפשיעה וסופו באונס פטור מאי מי אמרינן כיון דתחלתו בפשיעה וסופו באונס פטור או דלמא הכא כולה בפשיעה הוא דכיון דקא חזי דקריבה לה למילד איבעי ליה לנטור


id: 4106
lvr: 41
prk: 06
nru: דף נח,ב גמרא
pgu: נח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ולאסטמורי בגוה</span> תיקו:  כיצד משלמת מה שהזיקה וכו':  מנה``מ אמר רב מתנה דאמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='4'> שמות כב </span> ובער בשדה אחר מלמד ששמין על גב שדה אחר האי ובער בשדה אחר מבעי ליה לאפוקי רה``ר א``כ לכתוב רחמנא ובער בשדה חבירו א``נ שדה אחר מאי בשדה אחר ששמין על גב שדה אחר ואימא כוליה להכי הוא דאתא לאפוקי רה``ר מנלן אם כן לכתביה רחמנא גבי תשלומין<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='4'> שמות כב </span> מיטב שדהו ומיטב כרמו ישלם בשדה אחר ל``ל דכתביה רחמנא גבי ובער ש``מ תרתי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>היכי שיימינן</span> א``ר יוסי בר חנינא סאה בששים סאין ר' ינאי אמר תרקב בששים תרקבים חזקיה אמר קלח בששים קלחים מיתיבי אכלה קב או קביים אין אומרים תשלם דמיהן אלא רואין אותה כאילו היא ערוגה קטנה ומשערים אותה מאי לאו בפני עצמה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>לא בששים</span> ת``ר אין שמין קב מפני שמשביחו ולא בית <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>כור</span> מפני שפוגמו מאי קאמר א``ר פפא ה``ק <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אין שמין קב בששים קבים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מפני שמשביח מזיק</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ולא כור בששים כורין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מפני שפוגם מזיק</span> מתקיף לה רב הונא בר מנוח האי ולא בית כור <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ולא כור מבעי ליה</span> אלא אמר רב הונא בר מנוח משמיה דרב אחא בריה דרב איקא הכי קתני אין שמין קב בפני עצמו מפני שמשביח ניזק ולא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>קב בבית כור</span> מפני שפוגם ניזק אלא בששים ההוא גברא דקץ <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>קשבא</span> מחבריה אתא לקמיה דריש גלותא א``ל לדידי חזי לי <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>ותלתא תאלתא בקינא הוו</span> קיימי והוו שוו מאה זוזי זיל הב ליה תלתין ותלתא ותילתא אמר גבי ריש גלותא דדאין <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>דינא דפרסאה</span> למה לי אתא לקמיה דר``נ א``ל בששים א``ל רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>אם אמרו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>בנזקי ממונו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>יאמרו בנזקי גופו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אמר ליה</span> אביי לרבא בנזקי גופו מאי דעתיך דתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>המבכיר כרמו</span> של חבירו סמדר רואין אותו <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>כמה היתה יפה</span> קודם לכן וכמה היא יפה לאחר מכאן ואילו בששים לא קתני אטו גבי בהמתו נמי מי לא תניא כי האי גוונא דתניא קטמה נטיעה רבי יוסי אומר גוזרי גזירות שבירושלים אומרים נטיעה בת שנתה שתי כסף בת שתי שנים ארבעה כסף אכלה <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>חזיז</span> רבי יוסי הגלילי אומר נידון במשוייר שבו וחכמים אומרים רואין אותה כמה היתה יפה וכמה היא יפ


id: 4106
lvr: 41
prk: 06
nru: דף נט,א גמרא
pgu: נט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אכלה <span class='tlm-rsh' data-nro='0'><span class='tlm-rsh' data-nro='8'>סמדר</span></span> רבי יהושע אומר רואין אותן כאילו הן ענבים עומדות ליבצר וחכ``א רואין כמה היתה יפה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>וכמה היא יפה</span> רבי שמעון בן יהודה אומר משום רבי שמעון בד``א <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>בזמן שאכלה לולבי גפנים</span> ויחורי תאנים <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אבל אכלה פגים</span> או בוסר רואין אותן כאילו ענבים עומדות ליבצר קתני מיהת וחכ``א רואין אותן כמה היתה יפה וכמה היא יפה ולא קתני בששים אלא מאי אית לך למימר בששים ה``נ בששים אמר אביי ר' יוסי הגלילי ור' ישמעאל אמרו דבר אחד ר' יוסי הגלילי הא דאמרן רבי ישמעאל דתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='4'> שמות כב </span> מיטב שדהו ומיטב כרמו ישלם מיטב שדהו של ניזק ומיטב כרמו של ניזק דברי ר' ישמעאל ר``ע אומר לא בא הכתוב אלא לגבות לניזקין מן העידית וק``ו להקדש <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ולא תימא</span> כרב אידי בר אבין דאמר רב אידי בר אבין כגון שאכלה ערוגה בין הערוגות ולא ידעינן אי כחושה הואי אי שמינה הואי דאמר קום שלים שמינה במיטב דאיכא השתא דהכי לא אמרינן מאי טעמא המוציא מחבירו עליו הראיה אלא במיטב דלקמיה ומאי ניהו <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>כי היאך דסליק</span> אמר מר ר``ש בן יהודה אומר משום ר``ש במה דברים אמורים שאכלה לולבי גפנים ויחורי תאנים הא סמדר רואין אותן כאילו ענבים עומדות ליבצר אימא סיפא אכלה פגים או בוסר הוא דרואין אותן כאילו ענבים עומדות ליבצר הא סמדר רואין אותן כמה היא יפה וכמה היתה יפה אמר רבינא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>כרוך ותני</span> בד``א בזמן שאכלה לולבי גפנים ויחורי תאנים אבל אכלה סמדר פגין או בוסר רואין אותן כאילו ענבים עומדות ליבצר אי הכי ר``ש בן יהודה היינו רבי יהושע איכא בינייהו <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>כחש גופנא</span> ולא מסיימי אביי אמר מסיימי ומסיימי מאן תנא דחייש לכחש גופנא ר``ש בן יהודה היא דתניא ר``ש בן יהודה אומר משום ר``ש בן מנסיא אונס אינו משלם את הצער מפני <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>שסופה להצטער</span> תחת בעלה אמרו לו אינו דומה נבעלת ברצון לנבעלת באונס אמר אביי הני תנאי ור``ש בן יהודה אמרו דבר אחד רבי שמעון בן יהודה הא דאמרן הני תנאי מאי היא דתניא רבי יוסי אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>נכי חיה</span> בן עזאי אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>נכי מזונות</span> מ``ד נכי חיה כ``ש נכי מזונות ומ``ד נכי מזונות אבל נכי חיה לא דאמר ליה אתתא דידי פקיחא היא ולא מבעיא חיה רב פפא ורב הונא בריה דרב יהושע עבוד עובדא כוותיה דר``נ בששים לישנא אחרינא רב פפא ורב הונא בריה דרב יהושע שמו דקלא אגב קטינא דארעא והלכתא כוותיה דרב פפא ורב הונא בריה דרב יהושע בדקלא דארמאה והלכתא כוותיה דריש גלותא ב<span class='tlm-rsh' data-nro='15'>דקלא פרסאה</span> אליעזר זעיר


id: 4106
lvr: 41
prk: 06
nru: דף נט,ב גמרא
pgu: נט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  הוה סיים <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מסאני אוכמי</span> וקאי בשוקא דנהרדעא אשכחוהו דבי ריש גלותא וא``ל מאי שנא הני מסאני אמר להו דקא מאבילנא אירושלים אמרו ליה את חשיבת לאיתאבולי אירושלים סבור יוהרא הוה אתיוה וחבשוה אמר להו גברא רבה אנא אמרו ליה מנא ידעינן אמר להו או אתון בעו מינאי מילתא או אנא איבעי מינייכו מילתא אמרו ליה בעי את אמר להו האי מאן דקץ <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>כופרא</span> מאי משלם אמרו ליה משלם <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>דמי כופרא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>והא הוו תמרי</span> א``ל משלם דמי תמרי אמר להו והא לאו תמרי שקל מיניה אמרו ליה אימא לן את אמר להו <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>בששים</span> אמרו ליה מאן אמר כוותיך אמר להו הא שמואל חי ובית דינו קיים שדרו קמיה דשמואל אמר להו שפיר קאמר לכו בששים ושבקוהו:  ר``ש אומר אכלה פירות גמורים כו':  מ``ט הא דאמר רחמנא<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='4'> שמות כב </span> ובער בשדה אחר מלמד ששמין על גב השדה ה``מ מידי דצריך לשדה הני כיון דלא צריכי לשדה בעינייהו בעי שלומי אמר רב הונא בר חייא א``ר ירמיה בר אבא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>דן רב</span> כר``מ ו<span class='tlm-rsh' data-nro='6'>פסק הלכתא</span> כר``ש דן רב כר``מ דתניא כתב לראשון ו<span class='tlm-rsh' data-nro='7'>לא חתמה לו</span> לשני וחתמה לו <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אבדה כתובתה</span> דברי ר``מ רבי יהודה אומר יכולה היא שתאמר נחת רוח עשיתי לבעלי אתם מה לכם עלי ופסק הלכתא כר``ש כי הא דתנן ר``ש אומר אכלה פירות גמורין משלמת פירות גמורין אם סאה סאה אם סאתים סאתים


id: 4106
lvr: 41
prk: 06
nru: דף נט,ב משנה
pgu: נט
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  המגדיש בתוך שדה חבירו שלא ברשות ואכלתן בהמתו של בעל השדה פטור ואם הוזקה בהן בעל הגדיש חייב ואם הגדיש ברשות בעל השדה חייב


id: 4106
lvr: 41
prk: 06
nru: דף נט,ב גמרא
pgu: נט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  לימא תנן דלא כרבי דאי כרבי האמר עד שיקבל עליו בעל הבית לשמור אמר רב פפא הכא ב<span class='tlm-rsh' data-nro='9'>נטר בי דרי</span> עסקינן דכיון דא``ל עייל וגדוש עייל ואנטר לך הוא


id: 4106
lvr: 41
prk: 06
nru: דף נט,ב משנה
pgu: נט
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  השולח את הבערה ביד חרש שוטה וקטן פטור בדיני אדם וחייב בדיני שמים שלח ביד פקח הפקח חייב אחד הביא את האור ואחד הביא את העצים <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>המביא את העצים חייב</span> אחד הביא את העצים ואחד הביא את האור המביא את האור חייב בא אחר וליבה המלבה חייב ליבתה הרוח כולן פטורין


id: 4106
lvr: 41
prk: 06
nru: דף נט,ב גמרא
pgu: נט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אמר ר``ל משמיה דחזקיה לא שנו אלא שמסר לו גחלת וליבה אבל מסר לו שלהבת חייב מ``ט מעשיו קא גרמו לו ורבי יוחנן אמר אפילו מסר לו שלהבת פטור מ``ט <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>צבתא</span> דחרש גרמה לו ולא מחייב עד שימסור לו גווז


id: 4106
lvr: 41
prk: 06
nru: דף ס,א גמרא
pgu: ס
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>סלתא</span> שרגא דההוא ודאי מעשה דידיה גרמו:  שלח ביד פקח הפקח חייב וכו':  אמר ר``נ בר יצחק מאן דתני ליבה לא משתבש ומאן דתני <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ניבה</span> לא משתבש מאן דתני ליבה לא משתבש דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0203' data-rgl='2'> שמות ג </span> בלבת אש ומאן דתני ניבה לא משתבש דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='1057' data-rgl='19'> ישעיהו נז </span> בורא ניב שפתים:  לבתה הרוח כולן פטורין:  ת``ר ליבה ולבתה הרוח אם יש בלבויו כדי ללבותה חייב ואם לאו פטור אמאי <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ליהוי כזורה</span> ורוח מסייעתו אמר אביי הכא במאי עסקינן כגון שליבה מצד אחד ולבתו הרוח <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מצד אחר</span> רבא אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>כגון שליבה ברוח מצויה</span> ולבתו הרוח ברוח שאינה מצויה ר' זירא אמר כגון ד<span class='tlm-rsh' data-nro='5'>צמרה צמורי</span> רב אשי אמר כי אמרינן זורה ורוח מסייעתו ה``מ לענין שבת ד<span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מלאכת מחשבת</span> אסרה תורה אבל הכא גרמא בעלמא הוא וגרמא בנזקין פטור


id: 4106
lvr: 41
prk: 06
nru: דף ס,א משנה
pgu: ס
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  השולח את הבערה ואכלה עצים או אבנים <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>או עפר</span> חייב שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='5'> שמות כב </span> כי תצא אש ומצאה קוצים ונאכל גדיש או הקמה או השדה שלם ישלם המבעיר את הבערה


id: 4106
lvr: 41
prk: 06
nru: דף ס,א גמרא
pgu: ס
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אמר רבא למה לי דכתב רחמנא קוצים גדיש קמה ושדה צריכי דאי כתב רחמנא קוצים ה``א קוצים הוא דחייב רחמנא משום <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>דשכיח אש גבייהו</span> ושכיח דפשע אבל גדיש דלא שכיח אש גבייהו ולא שכיח דפשע אימא לא ואי כתב רחמנא גדיש הוה אמינא גדיש חייב רחמנא משום דהפסד מרובה הוא אבל קוצים דהפסד מועט אימא לא קמה למה לי מה קמה בגלוי אף כל בגלוי ולר' יהודה דמחייב אנזקי טמון באש קמה למה לי לרבות <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>כל בעלי קומה</span> ורבנן לרבות כל בעלי קומה מנא להו נפקא להו מאו הקמה ורבי יהודה או מיבעי ליה לחלק ורבנן לחלק מנא להו נפקא להו מאו השדה ורבי יהודה איידי דכתב רחמנא או הקמה כתב או השדה שדה למה לי לאתויי לחכה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>נירו</span> וסכסכה אבניו ולכתוב רחמנא שדה ולא בעי הנך צריכא דאי כתב רחמנא שדה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>הוה אמינא מה שבשדה</span> אין מידי אחרינא לא קמ``ל אר``ש בר נחמני א``ר יונתן אין פורענות באה לעולם אלא בזמן שהרשעים בעולם ואינה מתחלת אלא מן הצדיקים תחלה שנאמר כי תצא אש ומצאה קוצים אימתי אש יוצאה בזמן שקוצים מצוין לה ואינה מתחלת אלא מן הצדיקים תחלה שנאמר ונאכל גדיש ואכל גדיש לא נאמר אלא ונאכל גדיש שנאכל גדיש כבר:  תאני רב יוסף מאי דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0212' data-rgl='22'> שמות יב </span> ואתם לא תצאו איש מפתח ביתו עד בקר כיון שניתן רשות למשחית אינו מבחין בין צדיקים לרשעים ולא עוד אלא שמתחיל מן הצדיקים תחלה שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='1221' data-rgl='8'> יחזקאל כא </span> והכרתי ממך צדיק ורשע בכי רב יוסף <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>כולי האי נמי לאין דומין</span> א``ל אביי <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>טיבותא הוא</span> לגבייהו דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='1057' data-rgl='1'> ישעיהו נז </span> כי מפני הרעה נאסף הצדיק אמר רב יהודה אמר ר


id: 4106
lvr: 41
prk: 06
nru: דף ס,ב גמרא
pgu: ס
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  לעולם יכנס אדם <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>בכי טוב</span> ויצא בכי טוב שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0212' data-rgl='22'> שמות יב </span> ואתם לא תצאו איש מפתח ביתו עד בקר ת``ר דבר בעיר כנס רגליך שנאמר ואתם לא תצאו איש מפתח ביתו עד בקר ואומר<span class='tlm-sfr' data-chp='1026' data-rgl='20'> ישעיהו כו </span> לך עמי בא בחדריך וסגור דלתיך בעדך ואומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0532' data-rgl='25'> דברים לב </span> מחוץ תשכל <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>חרב</span> ומחדרים <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אימה</span> מאי ואומר וכי תימא ה``מ בליליא אבל ביממא לא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>תא שמע</span> לך עמי בא בחדריך וסגור דלתיך וכי תימא ה``מ [היכא] דליכא אימה מגואי אבל היכא דאיכא אימה מגואי כי נפיק יתיב ביני אינשי בצוותא בעלמא טפי מעלי ת``ש מחוץ תשכל חרב ומחדרים אימה אע``ג דמחדרים אימה מחוץ תשכל חרב רבא בעידן <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>רתחא</span> הוי <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>סכר כוי</span> דכתי'<span class='tlm-sfr' data-chp='1109' data-rgl='20'> ירמיהו ט </span> כי עלה מות בחלונינו ת``ר רעב בעיר פזר רגליך שנא'<span class='tlm-sfr' data-chp='0112' data-rgl='10'> בראשית יב </span> ויהי רעב בארץ וירד אברם מצרימה [לגור] <ויגר> שם ואומר<span class='tlm-sfr' data-chp='09b07' data-rgl='4'> מלכים ב ז </span> אם אמרנו נבא העיר והרעב בעיר ומתנו שם מאי ואומר וכי תימא ה``מ היכא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>דליכא ספק נפשות</span> אבל היכא דאיכא ספק נפשות לא ת``ש<span class='tlm-sfr' data-chp='09b07' data-rgl='4'> מלכים ב ז </span> לכו ונפלה אל מחנה ארם אם יחיונו נחיה ת``ר דבר בעיר אל יהלך אדם באמצע הדרך מפני שמלאך המות מהלך באמצע הדרכים דכיון דיהיבא ליה רשותא מסגי להדיא שלום בעיר אל יהלך בצדי דרכים דכיון דלית ליה רשותא מחבי חבויי ומסגי ת``ר דבר בעיר אל יכנס אדם יחיד לבית הכנסת שמלאך המות מפקיד שם כליו וה``מ היכא דלא קרו ביה דרדקי ולא מצלו ביה עשרה ת``ר כלבים בוכים מלאך המות בא לעיר כלבים משחקים אליהו הנביא בא לעיר וה``מ דלית בהו נקבה:  יתיב רב אמי ורב אסי קמיה דר' יצחק נפחא מר א``ל לימא מר שמעתתא ומר א``ל לימא מר אגדתא פתח למימר אגדתא ולא שביק מר פתח למימר שמעתתא ולא שביק מר אמר להם אמשול לכם משל למה הדבר דומה לאדם שיש לו שתי נשים אחת ילדה ואחת זקינה ילדה מלקטת לו לבנות זקינה מלקטת לו שחורות נמצא קרח מכאן ומכאן אמר להן אי הכי אימא לכו מלתא דשויא לתרוייכו<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='5'> שמות כב </span> כי תצא אש ומצאה קוצים תצא מעצמה שלם ישלם המבעיר את הבערה אמר הקב``ה עלי לשלם את הבערה שהבערתי אני הציתי אש בציון שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='3204' data-rgl='11'> איכה ד </span> ויצת אש בציון ותאכל יסודותיה ואני עתיד לבנותה באש שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='2302' data-rgl='9'> זכריה ב </span> ואני אהיה לה חומת אש סביב ולכבוד אהיה בתוכה שמעתתא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>פתח הכתוב בנזקי</span> ממונו <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>וסיים בנזקי גופו</span> לומר לך אשו <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>משום חציו</span>: <span class='tlm-sfr' data-chp='08b23' data-rgl='15'> שמואל ב כג </span> ויתאוה דוד ויאמר מי ישקני מים מבור בית לחם <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אשר בשער</span> ויבקעו שלשת הגבורים במחנה פלשתים וישאבו מים מבור בית לחם אשר בשער [וגו'] מאי קא מיבעיא ליה אמר רבא אמר ר``נ <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>טמון באש קמיבעיא ליה</span> אי כר' יהודה אי כרבנן ופשטו ליה מאי דפשטו ליה רב הונא אמר גדישים דשעורים דישראל הוו דהוו מטמרי פלשתים בהו וקא מיבעיא ליה מהו להציל עצמו בממון חבירו שלחו ליה אסור להציל עצמו בממון חבירו אבל אתה מלך אתה [ומלך] פורץ לעשות לו דרך ואין מוחין בידו ורבנן ואיתימא רבה בר מרי אמרו גדישים דשעורין דישראל הוו וגדישין דעדשים דפלשתים וקא מיבעיא להו מהו ליטול גדישין של שעורין דישראל ליתן לפני בהמתו על מנת לשלם גדישין של עדשים דפלשתים שלחו ליה<span class='tlm-sfr' data-chp='1233' data-rgl='15'> יחזקאל לג </span> חבול ישיב רשע גזילה ישלם אע``פ שגזילה משלם רשע הוא אבל אתה מלך אתה ו<span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מלך פורץ</span> לעשות לו דרך ואין מוחין בידו בשלמא למאן דאמר לאחלופי היינו דכתיב חד קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='08b23' data-rgl='11'> שמואל ב כג </span> ותהי שם חלקת השדה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>מלאה עדשים</span> וכתיב חד קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='25a11' data-rgl='13'> דברי הימים א יא </span> ותהי חלקת השדה מלאה שעורים אלא למאן דאמר למקלי מאי איבעיא להו להני תרי קראי אמר לך דהוו נמי גדישים דעדשים דישראל דהוו מיטמרו בהו פלשתים בשלמא למאן דאמר למקלי היינו דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='08b23' data-rgl='12'> שמואל ב כג </span> ויתיצב בתוך החלקה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>ויצילה</span> אלא למ``ד לאחלופי מאי ויצילה דלא שבק להו לאחלופי בשלמא הני תרתי היינו דכתיב תרי קרא


id: 4106
lvr: 41
prk: 06
nru: דף סא,א גמרא
pgu: סא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אלא למ``ד טמון באש קמיבעיא ליה מאי איבעי ליה קראי אמר לך טמון וחדא מהנך קמיבעיא ליה בשלמא למ``ד הני תרתי היינו דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='25a11' data-rgl='18'> דברי הימים א יא </span> ולא אבה דוד לשתותם אמר כיון דאיכא איסורא לא ניחא לי אלא למ``ד טמון באש קא מבעיא ליה מכדי גמרא הוא דשלחו ליה מאי לא אבה דוד לשתותם דלא אמרינהו משמייהו אמר כך מקובלני מבית דינו של שמואל הרמתי כל המוסר עצמו למות על דברי תורה אין אומרים דבר הלכה משמו<span class='tlm-sfr' data-chp='08b23' data-rgl='16'> שמואל ב כג </span> ויסך אותם לה' בשלמא למ``ד הני תרתי משום <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>דעבד לשם שמים</span> אלא למ``ד טמון באש מאי ויסך אותם לה' דאמרינהו משמא דגמרא


id: 4106
lvr: 41
prk: 06
nru: דף סא,א גמרא
pgu: סא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  והתניא עברה גדר שהוא גבוה ארבע אמות חייב אמר רב פפא תנא דידן קא חשיב מלמעלה למטה שש אמות פטור חמש אמות פטור עד ארבע אמות פטור תנא ברא מלמטה למעלה קא חשיב שתי אמות חייב שלש אמות חייב עד ארבע אמות חייב אמר רבא ד' אמות שאמרו דפטור אפילו בשדה קוצים אמר רב פפא ומשפת קוצים ולמעלה ד' אמות אמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>לא שנו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אלא בקולחת</span> אבל בנכפפת אפילו עד מאה אמה חייב ושמואל אמר מתני' בנכפפת אבל בקולחת אפי' כל שהוא פטור תניא כוותיה דרב בד``א בקולחת אבל בנכפפת ועצים מצויין לה אפילו עד מאה מיל חייב עברה נהר או <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>שלולית</span> שהם רחבים ח' אמות פטור:  <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>דרך הרבים</span>:  מאן תנא אמר רבא ר``א היא דתנן רבי אליעזר אומר שש עשרה אמות כדרך רה``ר <פטור>:  או נהר:  רב אמר נהר ממש ושמואל אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אריתא דדלאי</span> מ``ד נהר ממש אע``ג דליכא מיא ומ``ד אריתא דדלאי אי אית ביה מיא אין אבל לית ביה מיא לא תנן התם ואלו <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>מפסיקין לפאה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>הנחל</span> והשלולית ו<span class='tlm-rsh' data-nro='16'>דרך היחיד</span> ודרך הרבים מאי שלולית אמר רב יהודה אמר שמואל מקום שמי גשמים <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>שוללין</span> שם רב ביבי א``ר יוחנן אמת המים <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>שמחלקת שלל לאגפיה</span> מאן דאמר מקום שמי גשמים שוללין שם כ``ש אמת המים ומאן דאמר אמת המים אבל מקום שמי גשמים שוללין שם לא מפסקי דהנה


id: 4106
lvr: 41
prk: 06
nru: דף סא,ב משנה
pgu: סא
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  המדליק בתוך שלו עד כמה תעבור הדליקה רבי אלעזר בן עזריה אומר רואין אותו כאילו הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>באמצע בית כור</span> ר``א אומר ט``ז אמות כדרך רה``ר רבי עקיבא אומר חמשים אמה ר``ש אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='5'> שמות כב </span> שלם ישלם המבעיר את הבערה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>הכל לפי הדליקה</span>


id: 4106
lvr: 41
prk: 06
nru: דף סא,ב גמרא
pgu: סא
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ולית ליה לר``ש שיעורא בדליקה והתנן <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>לא יעמיד</span> אדם תנור בתוך הבית אלא אם כן יש על גבו גובה ד' אמות היה מעמידו בעלייה עד שיהא תחתיו <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מעזיבה</span> שלשה טפחים <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ובכירה</span> טפח ואם הזיק משלם מה שהזיק ר' שמעון אומר לא נאמרו שיעורין הללו אלא שאם הזיק פטור מלשלם אמר רב נחמן אמר רבה בר אבוה הכל <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>לפי גובה</span> הדליקה אמר רב יוסף אמר רב יהודה אמר שמואל הלכה כר' שמעון וכן אמר רב נחמן אמר שמואל הלכה כר``ש


id: 4106
lvr: 41
prk: 06
nru: דף סא,ב משנה
pgu: סא
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  המדליק את הגדיש והיו בו כלים ודלקו ר``י אומר משלם מה שבתוכו וחכ``א אינו משלם אלא גדיש של חטין או של שעורין היה גדי כפות לו ועבד סמוך לו ונשרף עמו חייב עבד כפות לו וגדי סמוך לו ונשרף עמו פטור ומודים חכמים לר``י <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>במדליק את הבירה</span> שהוא משלם כל מה שבתוכה שכן דרך בני אדם להניח בבתים


id: 4106
lvr: 41
prk: 06
nru: דף סא,ב גמרא
pgu: סא
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אמר רב כהנא מחלוקת במדליק בתוך שלו והלכה ואכלה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>בתוך של חבירו</span> דר``י מחייב אנזקי טמון באש ורבנן פטרי אבל במדליק בתוך של חבירו דברי הכל משלם כל מה שבתוכו א``ל רבא אי הכי אדתני סיפא מודים חכמים לר``י <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>במדליק את הבירה</span> שמשלם כל מה שבתוכה שכן דרך בני אדם להניח בבתים לפלוג וליתני <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>בדידה</span> בד``א במדליק בתוך שלו והלכה ואכלה בתוך של חבירו אבל מדליק בתוך של חבירו דברי הכל משלם כל מה שהיה בתוכו אלא אמר רבא בתרתי פליגי פליגי במדליק בתוך שלו והלכה ואכלה בתוך של חבירו דר``י מחייב אטמון באש ורבנן סברי לא מחייב ופליגי נמי במדליק בשל חבירו דר``י סבר משלם כל מה שבתוכו ואפילו ארנקי ורבנן סברי כלים שדרכן להטמין בגדיש כגון <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>מוריגין</span> וכלי בקר הוא דמשלם כלים שאין דרכן להטמין בגדיש לא משלם תנו רבנן המדליק את הגדיש והיו בו כלים ודלקו ר``י אומר משלם כל מה שהיה בתוכו וחכמים אומרים אינו משלם <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אלא גדיש של חטין או גדיש של שעורין</span> ורואין מקום כלים כאילו הוא מלא תבוא


id: 4106
lvr: 41
prk: 06
nru: דף סב,א גמרא
pgu: סב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  במה דברים אמורים במדליק בתוך שלו והלכה ודלקה בתוך של חבירו אבל מדליק בתוך של חבירו <דברי הכל> משלם כל מה שהיה בתוכו ומודה ר' יהודה לחכמים במשאיל מקום לחבירו להגדיש גדיש והגדיש והטמין שאין משלם <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אלא דמי גדיש</span> בלבד להגדיש חטין והגדיש שעורין שעורין והגדיש חטין חטין וחיפן בשעורין שעורין וחיפן בחטים שאינו משלם אלא דמי שעורין בלבד אמר רבא הנותן דינר זהב לאשה ואמר לה הזהרי בו של כסף הוא הזיקתו משלמת דינר זהב משום דאמר לה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מאי הוה ליך גביה דאזקתיה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>פשעה בו</span> משלמת של כסף דאמרה ליה נטירותא דכספא קבילי עלי נטירותא דדהבא לא קבילי עלי א``ל רב מרדכי לרב אשי אתון בדרב


id: 4106
lvr: 41
prk: 06
nru: דף סב,ב משנה
pgu: סב
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  גץ שיצא מתחת הפטיש והזיק חייב גמל שהיה טעון פשתן ועבר ברשות הרבים ונכנס פשתנו לתוך החנות ודלקו בנרו של חנוני והדליק את הבירה בעל גמל חייב הניח חנוני נרו מבחוץ החנוני חייב רבי יהודה אומר בנר חנוכה פטור


id: 4106
lvr: 41
prk: 06
nru: דף סב,ב גמרא
pgu: סב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אמר רבינא משמיה דרבא ש``מ מדרבי יהודה נר חנוכה מצוה להניחה בתוך עשרה דאי סלקא דעתך למעלה מעשרה אמאי אמר ר' יהודה נר חנוכה פטור לימא ליה הוה ליה לאנוחה למעלה מגמל ורוכבו אלא לאו ש``מ מצוה להניחה בתוך עשרה אמרי לא לעולם אימא לך אפי' למעלה מעשרה מאי אמרת אבעי לך לאנוחה למעלה מגמל ורוכבו כיון דבמצוה קא עסיק כולי האי לא אטרחוה רבנן אמר רב כהנא דרש רב נתן בר מניומי משמיה דרבי תנחום נר חנוכה שהניחה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>למעלה מעשרים אמה</span> פסולה כסוכה וכמבוי:
<BR


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף סב,ב משנה
pgu: סב
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  מרובה מדת תשלומי כפל ממדת תשלומי ארבעה וחמשה שמדת תשלומי כפל נוהגת בין בדבר שיש בו רוח חיים ובין בדבר שאין בו רוח חיים ומדת תשלומי ארבעה וחמשה אינה נוהגת אלא בשור ושה בלבד שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='37'> שמות כא </span> כי יגנוב איש שור או שה וטבחו או מכרו וגו' אין הגונב אחר הגנב משלם תשלומי כפל ולא הטובח ולא המוכר אחר הגנב משלם תשלומי ארבעה וחמשה


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף סב,ב גמרא
pgu: סב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ואילו מדת תשלומי כפל נוהגת בין בגנב בין <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>בטוען טענת גנב</span> ומדת תשלומי ארבעה וחמשה אינה נוהגת אלא בגנב בלבד <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>לא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>קתני</span></span> מסייע ליה לרבי חייא בר אבא דא``ר חייא בר אבא א``ר יוחנן הטוען טענת גנב בפקדון משלם תשלומי כפל טבח ומכר משלם תשלומי ארבעה וחמשה איכא דאמרי לימא מסייע ליה לרבי חייא בר אבא דא``ר חייא בר אבא א``ר יוחנן הטוען טענת גנב בפקדון משלם תשלומי כפל טבח ומכר משלם תשלומי ארבעה וחמשה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מי קתני אין בין</span> מרובה קתני תנא ושייר:  שמדת תשלומי כפל נוהגת כו':  מנה``מ דת``ר<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='8'> שמות כב </span> על כל דבר פשע כלל על שור על חמור על שה ועל שלמה פרט על כל אבידה חזר וכלל כלל ופרט וכלל אי אתה דן אלא כעין הפרט מה הפרט מפורש דבר המטלטל וגופו ממון אף כל דבר המטלטל וגופו ממון יצאו קרקעות שאינן מטלטלין יצאו עבדים <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>שהוקשו לקרקעות</span> יצאו שטרות שאף על פי שמטלטלין <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אין גופן ממון</span> יצא הקדש רעהו כתיב אי מה הפרט מפורש דבר שנבלתו מטמא במגע ובמשא אף כל דבר שנבלתו מטמא במגע ובמשא אבל עופות לא ומי מצית אמרת הכי והא שלמה כתיב אמרי אנן בבעלי חיים קאמרינן אימא בבעלי חיים דבר שנבלתו מטמא במגע ובמשא אין דבר שאין נבלתו מטמא במגע ובמשא ל


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף סג,א גמרא
pgu: סג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  דהא כל חד וחד כלל ופרט באפי נפשיה דרשינן ליה אבל עופות לא א``כ נכתוב רחמנא חד פרטא הי נכתוב רחמנא אי כתב רחמנא שור הוה אמינא קרב לגבי מזבח אין שאין קרב לגבי מזבח לא ואי כתב רחמנא חמור הוה אמינא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>קדוש בבכורה</span> אין שאין קדוש בבכורה לא אמרי א``כ נכתוב רחמנא שור וחמור שה למה לי ש``מ לאתויי עופות ואימא לאתויי עופות טהורים דומיא דשה דמטמא בגדים אבית הבליעה אבל עופות טמאים דלית בהו טומאה דלא מטמאי בגדים אבית הבליעה לא כל ריבויא הוא וכל היכא דכתב כל ריבויא הוא והא גבי מעשר דכתיב כל וקא דרשינן ליה בכלל ופרט דתני'<span class='tlm-sfr' data-chp='0514' data-rgl='26'> דברים יד </span> ונתת הכסף בכל אשר תאוה נפשך כלל בבקר ובצאן וביין ובשכר פרט ובכל אשר תשאלך נפשך חזר וכלל כלל ופרט וכלל אי אתה דן אלא כעין הפרט מה הפרט מפורש <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>פרי מפרי</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='6'>גידולי קרקע</span> אף כל פרי מפרי וגידולי קרקע אמרי בכל כללא כל ריבויא הוא ואיבעית אימא כל כללא הוא מיהו כל דהכא ריבויא הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מכדי כתיב</span> מעיקרא כלל ופרט וכלל דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='6'> שמות כב </span> כי יתן איש אל רעהו כלל כסף או כלים פרט לשמור הדר וכלל ואי סלקא דעתך האי על כל דבר פשע נמי לכלל ופרט הוא דאתא נכתוב רחמנא להני פרטי גבי האיך כלל ופרט על כל דבר פשע למה לי ש``מ ריבויא הוא השתא דאמרת כל ריבויא כל הני פרטי למה לי חד למעוטי קרקע וחד למעוטי עבדים וחד למעוטי שטרות <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>שלמה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>למעוטי דבר שאינו מסויים</span> על כל אבידה לכדר' חייא בר אבא דאמר ר' חייא בר אבא אמר ר' יוחנן הטוען טענת גנ


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף סג,ב גמרא
pgu: סג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>באבידה</span> משלם תשלומי כפל שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='8'> שמות כב </span> על כל אבידה אשר יאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>תנן התם</span> היכן פקדוני אמר ליה אבד משביעך אני ואמר אמן והעדים מעידים אותו שאכלו <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>משלם את הקרן</span> הודה על פי עצמו משלם קרן וחומש ואשם היכן פקדוני אמר לו נגנב משביעך אני ואמר אמן והעדים מעידים אותו שגנבו משלם תשלומי כפל <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>הודה מעצמו משלם קרן וחומש ואשם</span> קתני מיהא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>בטוען טענת גנב</span> דמשלם תשלומי כפל אבל בטוען טענת אבד לא משלם תשלומי כפל ואפי' טוען טענת גנב <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>בשבועה</span> הוא דמשלם תשלומי כפל אבל שלא בשבועה אינו משלם תשלומי כפל מנהני מילי דתנו רבנן<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='6'> שמות כב </span> אם ימצא הגנב בטוען טענת גנב הכתוב מדבר אתה אומר בטוען טענת גנב <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>או אינו אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>בגנב עצמו</span></span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>כשהוא אומר אם לא ימצא הגנב</span> בטוען טענת גנב הכתוב מדבר תניא אידך אם ימצא הגנב בגנב עצמו הכתוב מדבר אתה אומר בגנב עצמו או אינו אלא בטוען טענת גנב כשהוא אומר אם לא ימצא הגנב הרי טוען טענת גנב אמור הא מה אני מקיים אם ימצא הגנב בגנב עצמו הכתוב מדבר דכולי עלמא מיהת אם לא ימצא הגנב בטוען טענת גנב כתיב מאי משמע אמר רבא אם לא ימצא כמה שאמר אלא שהוא עצמו גנבו ישלם שנים ומנלן דבשבועה דתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='7'> שמות כב </span> ונקרב בעל הבית אל האלהים <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>לשבועה</span> אתה אומר לשבועה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>או אינו אלא לדין</span> נאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>שליחות יד למטה</span> ונאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>שליחות יד למעלה</span> מה להלן לשבועה אף כאן לשבועה בשלמא למאן דאמר חד בגנב וחד בטוען טענת גנב היינו דכתיבי תרי קראי אלא למאן דאמר תרוייהו בטוען טענת גנב תרי קראי למה לי אמרי חד <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>למעוטי טענת אבד</span> ולמאן דאמר חד בגנב וחד בטוען טענת גנב דלא מייתר למעוטי טענת אבד מנא ליה מגנב הגנב ולמאן דאמר תרוייהו בטוען טענת גנב דמיעט ליה טוען טענת אבד גנב הגנב מאי דריש ביה אמר לך מבעי ליה לכדרבי חייא בר אבא אמר רבי יוחנן דאמר רבי חייא בר אבא אמר רבי יוחנן הטוען טענת גנב בפקדון משלם תשלומי כפל טבח ומכר <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>משלם תשלומי ארבעה וחמשה</span> למאן דאמר חד בגנב וחד בטוען טענת גנב דהאי גנב הגנב אפקיה למעוטי טענת אבד דר' חייא בר אבא מנא ליה אמר לך <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>הקישא הוא</span> ואין משיבין על הקישא בשלמא למאן דאמר חד בגנב וחד בטוען טענת גנב שפיר אלא למאן דאמר תרוייהו בטוען טענת גנב גנב עצמו מנא ליה וכי תימא ליתי בק``ו מטוען טענת גנב דיו לבא מן הדין להיות כנדון מה להלן בשבועה אף כאן בשבועה נפקא ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>מדתנא דבי חזקיה</span> דתנא דבי חזקיה <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>יאמר שור וגניבה והכל בכלל</span> אילו כך הייתי אומר מה הפרט מפורש קרב לגבי מזבח <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>אף כל קרב</span> לגבי מזבח מה יש לך להביא ש


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף סד,א גמרא
pgu: סד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  כשהוא אומר שה הרי שה אמור <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>הא מה אני מקיים גניבה</span> לרבות כל דבר יאמר שור שה וגניבה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ו<span class='tlm-rsh' data-nro='13'>הכל בכלל</span></span> אילו כך הייתי אומר מה הפרט מפורש דבר הקדוש בבכורה אף כל דבר הקדוש בבכורה מה יש לך להביא חמור כשהוא אומר חמור הרי חמור אמור הא מה אני מקיים גניבה לרבות כל דבר יאמר שור וחמור שה וגניבה והכל בכלל אילו כך הייתי אומר מה הפרט מפורש בעלי חיים אף כל ב``ח מה יש לך להביא שאר בעלי חיים כשהוא אומר חיים הרי חיים אמור הא מה אני מקיים גניבה לרבות כל דבר אמר מר יאמר שור וגניבה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מי כתיב שור</span> וגניבה גניבה ושור הוא דכתיב <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>וכי תימא אילו נאמר קאמר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אילו נאמר שור וגניבה</span> ומי מצית אמרת מה הפרט מפורש הוה שור פרט וגניבה כלל פרט וכלל נעשה כלל מוסיף על הפרט ואיתרבו להו כל מילי <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אלא כדכתיב קאמרי</span> גניבה ושור מי מצית אמרת הכל בכלל או מה הפרט מפורש הוה ליה גניבה כלל ושור פרט כלל ופרט אין בכלל אלא מה שבפרט שור אין מידי אחרינא לא אמר רבא תנא אחיים קא סמיך ליה וכלל ופרט וכלל קא``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>והא לא דמי כללא בתרא</span> לכללא קמא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>הא תנא דבי רבי ישמעאל</span> הוא דכה``ג דריש כללי ופרטי <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>והכי קא קשיא ליה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אם המצא תמצא</span> למה לי יאמר שור וגניבה וחיים והכל בכלל <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אילו כן</span> הייתי אומר מה הפרט מפורש דבר הקרב לגבי מזבח אף כל הקרב לגבי מזבח מה יש להביא שה כשהוא אומר שה הרי שה אמור הא מה אני מקיים גניבה לרבות כל דבר יאמר גניבה ושור ושה וחיים והכל בכלל אילו כן הייתי אומר מה הפרט מפורש דבר הקדוש בבכורה אף כל דבר הקדוש בבכורה מה יש לך להביא חמור [כשהוא אומר חמור] הרי חמור אמור הא מה אני מקיים גניבה לרבות כל דבר <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>יאמר גניבה ושור ושה וחמור וחיים והכל בכלל</span> אילו כן הייתי אומר מה הפרט מפורש בעלי חיים אף כל ב``ח מה יש לך להביא שאר ב``ח כשהוא אומר חיים הרי חיים אמור הא מה אני מקיים גניבה לרבות כל דבר אם המצא תמצא ל``


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף סד,ב גמרא
pgu: סד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אי הכי שפיר קשיא ליה משום דאית ליה פירכא לרבות כל דבר מהיכא קמייתי ליה מכלל בתרא כללא גופיה חיים כתיב ביה כלל ופרט וכלל מאי קא מהני ליה אי לאתויי כל דבר הא חיים כתיב בעלי חיים אין מידי אחרינא לא משום הכא איצטריך אם המצא אמרי והא שני כללות דסמיכי אהדדי נינהו אמר רבינא כדאמרי במערבא כל מקום שאתה מוצא שני כללות הסמוכים זה לזה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>הטל פרט</span> ביניהם ודונם בכלל ופרט שדי שור בין המצא לתמצא לאתויי מאי אי לאתויי ב``ח מחיים נפקא אלא לאתויי דבר שאין בעלי חיים ודרוש הכי מה הפרט מפורש דבר המטלטל וגופו ממון אף כל דבר המטלטל וגופו ממון ותו שדי חמור בין המצא לתמצא לאתויי מאי אי לאתויי דבר שאין בעלי חיים משור נפקא אלא לאתויי דבר מסויים א``ה שה למה לי אלא ריבה ומיעט וריבה הוא כדתנא דבי רבי ישמעאל <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>דתנא דבי ר' ישמעאל במים במים ב' פעמים</span> אין זה כלל ופרט אלא ריבה ומיעט וריבה ריבה הכל מאי רבי רבי כל מילי אי הכי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>כל הני פרטי למה לי</span> חד למעוטי קרקע וחד למעוטי עבדים וחד למעוטי שטרות גניבה וחיים לכדרב דאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אחייה לקרן כעין שגנב</span> ולמ``ד חד בגנב וחד בטוען טענת גנב וגנב עצמו נפקא ליה מאם ימצא הגנב האי אם המצא תמצא מאי דריש ביה מבעי לי' לכדרבא בר אהילאי דאמר רבא בר אהילאי מאי טעמא דרב דאמר מודה בקנס ואחר כך באו עדים פטור דכתיב אם המצא תמצא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אם המצא בעדים</span> תמצא בדיינים <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>פרט למרשיע את עצמו</span> ולמ``ד תרוייהו בטוען טענת גנב דהאי אם המצא תמצא מפיק ליה לגנב עצמו מרשיע עצמו מנלן<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl=''> שמות כב </span> מאשר ירשיעון אלהים ולא המרשיע את עצמו ולמ``ד חד בגנב וחד בטוען טענת גנב דאייתי ליה מהמצא תמצא למרשיע את עצמו האי אשר ירשיעון מאי דריש ביה אמר לך ההוא מיבעי ליה למודה בקנס דפטור ומ``ד תרוייהו בטוען טענת גנב קסבר מודה בקנס ואח``כ באו עדים חייב ולמ``ד חד בגנב וחד בטוען טענת גנב דנפקא ליה גנב מהתם בשלמא אם המצא תמצא לכדרבא בר אהילאי אבל כל הני פרטי למה לי כדתנא דבי רבי ישמעאל דתנא דבי רבי ישמעאל כל פרשה שנאמרה ונשנית לא נשנית אלא לדבר <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>שנתחדש בה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ואימא גנב עצמו</span> בשבועה לא ס``ד דתניא רבי יעקב אומר שנים ישלם שלא בשבועה אתה אומר שלא בשבועה או אינו אלא בשבועה אמרת לא כך היה מאי לא כך היה אמר אביי לא לכתוב רחמנא שנים ישלם בגנב וליתי בק``ו מטוען טענת גנב ומה טוען טענת גנב דבהיתירא אתא לידיה אמר קרא לישלם תרי גנב עצמו דבאיסורא אתא לידיה לא כל שכן אלא שנים ישלם דכתב רחמנא בגנב עצמו למה לי דאפילו שלא בשבועה והאי אם המצא להכי הוא דאתא הא מיבעי ליה לכדתניא יד


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף סה,א גמרא
pgu: סה
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אין לי אלא ידו גגו חצירו וקרפיפו מנין ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='3'> שמות כב </span> אם המצא תמצא מ``מ א``כ לימא קרא או המצא המצא או תמצא תמצא מדשני קרא ש``מ תרתי:  גופא אמר רב קרן כעין שגנב תשלומי כפל ותשלומי ארבעה וחמשה כשעת העמדה בדין מאי טעמא דרב אמר קרא גניבה וחיים אמאי קאמר רחמנא חיים בגניבה אחייה לקרן כעין שגנב אמר רב ששת אמינא כי ניים ושכיב רב אמר להא שמעתא דתניא כחושה והשמינה משלם תשלומי כפל ותשלומי ארבעה וחמשה כעין שגנב אמרי משום דא``ל אנא פטימנא ואת שקלת ת``ש שמינה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>והכחישה</span> משלם תשלומי כפל ותשלומי ארבעה וחמשה כעין שגנב התם נמי משום דאמרינן ליה מה לי קטלה כולה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מה לי קטלה פלגא</span> כי קאמר רב ביוקרא וזולא הוא דקאמר היכי דמי אילימא דמעיקרא שויא זוזא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ולבסוף שויא ד'</span> זוזי קרן כעין שגנב לימא פליגא דרב אדרבה דאמר רבה האי מאן דגזל חביתא דחמרא מחבריה מעיקרא שויא זוזא ולבסוף שויא ד' זוזי <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>תברה</span> או שתייה משלם ד' איתבר ממילא משלם זוזא אמרי כי קאמר רב כגון דמעיקרא שויא ד' ולבסוף שויא זוזא קרן כעין שגנב תשלומי כפל ותשלומי ארבעה וחמשה כשעת העמדה בדין תני רבי חנינא לסיועיה לרב בעה``ב שטען טענת גנב בפקדון ונשבע והודה ובאו עדים אם עד שלא באו עדים הודה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>משלם קרן וחומש ואשם</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ואם משבאו עדים</span> הודה משלם תשלומי כפל ואשם וחומשו עולה לו בכפילו דברי רבי יעק


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף סה,ב גמרא
pgu: סה
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  וחכמים אומרים<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl='24'> ויקרא ה </span> בראשו וחמישיתו ממון המשתלם בראש מוסיף חומש ממון שאין משתלם בראש אין מוסיף חומש ר``ש בן יוחאי אומר אין חומש ואשם משתלם במקום שיש כפל קתני מיהת חומשו עולה לו בכפילו דברי רבי יעקב ה``ד אילימא דמעיקרא שויא ד' ולבסוף שויא ארבעה חומשו עולה לו בכפילו כפילא ארבעה וחומשא זוזא אלא לאו דמעיקרא שויא ארבעה ולבסוף שויא זוזא דכפילא זוזא וחומשיה זוזא אלמא קרן <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>כעין שגנב</span> תשלומי כפל ותשלומי ד' וה' כשעת העמדה בדין אמר רבא לעולם דמעיקרא שויא ארבעה והשתא נמי שויא ארבעה ודקא קשיא כפילא ד' וחומשיה זוזא הב``ע כגון שנשבע וחזר ונשבע ארבע פעמים והודה והתורה אמרה וחמישיתיו התורה ריבתה חמישיות הרבה בקרן אחת אמר מר וחכמים אומרים בראשו וחמישיתו ממון המשתלם בראש מוסיף חומש ממון שאין משתלם בראש אין מוסיף חומש אבל אשם מייתי מאי שנא חומש דלא משלם דכתיב בראשו וחמישיתו אשם נמי לא משלם דהא כתיב בראשו וחמישיתו ואת אשמו אמרי לך רבנן את פסקיה קרא ור``ש בן יוחאי ואת ערביה קרא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ורבנן אמרי לך</span> לא ליכתוב רחמנא לא וי``ו ולא את ור``ש בן יוחאי אמר לך את לא סגיא דלא כתב <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>לאפסוקי בין ממון גבוה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>לממון הדיוט</span> הלכך אתא וי``ו ערביה קרא אמר רבי אילעא גנב טלה ונעשה איל עגל ונעשה שור <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>נעשה שינוי בידו וקנאו</span> טבח ומכר שלו הוא טובח שלו הוא מוכר איתיביה רבי חנינא לר' אילעא גנב טלה ונעשה איל עגל ונעשה שור משלם תשלומי כפל ותשלומי ארבעה וחמשה כעין שגנב ואי ס``ד קנייה בשינוי אמאי משלם שלו הוא טובח שלו הוא מוכר אמר ליה ואלא מאי שינוי לא קני אמאי משלם כעין שגנב לשלם כי השתא אמר ליה כי השתא היינו טעמא דלא משלם משום דא``ל תורא גנבי ממך דיכרא גנבי ממך א``ל רחמנא ניצלן מהאי דעתא אמר ליה אדרבה רחמנא ניצלן מדעתא דידך:  מתקיף לה רבי זירא וניקנינהו בשינוי השם אמר רבא שור בן יומו קרוי שור איל בן יומו קרוי איל שור בן יומו קרוי שור דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0322' data-rgl='27'> ויקרא כב </span> שור או כשב או עז כי יולד איל בן יומו קרוי איל דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0131' data-rgl='38'> בראשית לא </span> ואילי צאנך לא אכלתי אילים הוא דלא אכל כבשים אכל אלא לאו ש``מ איל בן יומו קרוי איל מ``מ קשיא א``ר ששת הא מני ב``ש היא דאמרי <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>שינוי במקומו עומד</span>ת ולא קני דתניא נתן לה באתננה חיטין ועשאן סולת זיתים ועשאן שמן ענבים ועשאן יין <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>תני חדא אסור</span> ותני חדא מותר ואמר רב יוסף תני גוריון דמאספורק ב``ש אוסרין ובית הלל מתירין מאי טעמא דבית שמאי דכתיב גם לרבות שינוייהם ובית הלל הם ולא שינוייהם ובית שמאי ההו


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף סו,א גמרא
pgu: סו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  הם ולא ולדותיהם הוא דאתא ובית הלל תרתי שמעית מינה הם ולא שינויהם הם ולא ולדותיהם ובית הלל הכתיב גם גם לבית הלל קשיא <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>עד כאן לא פליגי</span> אלא דמר סבר <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>שינוי קונה</span> ומ``ס אין שינוי קונה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אבל לענין שלומי</span> כ``ע כדמעיקרא משלם דקתני משלם תשלומי כפל ותשלומי ארבעה וחמשה כעין שגנב <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>לימא תיהוי תיובתא דרב</span> דאמר רב קרן כעין שגנב משלם תשלומי כפל ותשלומי ד' וה' כשעת העמדה בדין אמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>טלאים כדמעיקרא</span> דמים כשל עכשיו אמר רבה שינוי קונה כתיבא ותנינא כתיבא<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl='23'> ויקרא ה </span> והשיב את הגזלה אשר גזל מה ת``ל אשר גזל אם כעין שגזל יחזיר ואם לאו דמים בעלמא בעי שלומי תנינא הגוזל עצים ועשאן כלים צמר ועשאן בגדים משלם כשעת הגזילה א``נ <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>לא הספיק ליתנו לו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>עד שצבעו פטור</span> אלמא שינוי קונה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>יאוש</span> אמרי רבנן דניקני מיהו לא ידעינן אי דאורייתא אי דרבנן אי דאורייתא מידי דהוה אמוצא אבידה מוצא אבידה לאו כיון דמייאש מרה מינה מקמי דתיתי לידיה קני ליה האי נמי כיון דמייאש מרה קני ליה אלמא קני או דלמא לא דמיא לאבידה אבידה הוא דכי אתאי לידיה בהתירא אתיא לידיה אבל האי כיון דבאיסורא אתאי לידיה מדרבנן הוא דאמור רבנן ניקני מפני תקנת השבים ורב יוסף אמר יאוש <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אינו קונה</span> ואפילו מדרבנן:  איתיביה רב יוסף לרבה גזל חמץ ועבר עליו הפס


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף סו,ב גמרא
pgu: סו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אומר לו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>הרי שלך לפניך</span> והאי כיון דמטא עידן איסורא ודאי מייאש ואי ס``ד יאוש קנה אמאי אומר לו הרי שלך לפניך דמי מעליא בעי שלומי ליה א``ל כי קאמינא אנא זה מתייאש וזה רוצה לקנות האי זה מתייאש וזה אינו רוצה לקנות איתיבי' אביי לרבה<span class='tlm-sfr' data-chp='0301' data-rgl=''> ויקרא א </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>קרבנו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ולא הגזול</span> היכי דמי אילימא לפני יאוש למה לי קרא פשיטא אלא לאו לאחר יאוש ש``מ יאוש לא קני אמר ליה רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>וליטעמיך</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>הא דתניא</span><span class='tlm-sfr' data-chp='0315' data-rgl='5'> ויקרא טו </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>משכבו</span> ולא הגזול ה``ד אילימא דגזל עמרא ועבדיה משכב מי איכא למ``ד שינוי מעשה לא קני אלא מאי אית לך למימר דגזל משכב דחבריה ה``נ <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>דגזל קרבן דחבריה</span>:  איתיביה אביי לרב יוסף עורות של בעל הבית <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מחשבה מטמאתן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ושל עבדן</span> אין מחשבה מטמאתן של גנב מחשבה מטמאתן של גזלן אין מחשבה מטמאתן רבי שמעון אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>חילוף הדברים</span> של גזלן מחשבה מטמאתן ושל גנב אין מחשבה מטמאתן לפי שלא נתייאשו הבעלים וש``מ יאוש קנה א``ל הכא במאי עסקינן כגון שקיצען מתקיף לה רבה בר רב חנן <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>והלא עיצבא שנו כאן</span> ועיצבא אין צריכה קיצוע דתנן כל מקום שאין חסרון מלאכה מחשבה מטמאתו יש חסרון מלאכה אין מחשבה מטמאתו <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>חוץ מן העיצבא</span> אלא אמר רבא האי מילתא קשי בה רבה לרב יוסף עשרין ותרתין שנין ולא איפרקה עד דיתיב רב יוסף ברישא ופרקה שינוי השם כשינוי מעשה דמי שינוי מעשה מאי טעמא התם מעיקרא עצים השתא כלים שינוי השם נמי מעיקרא קרו ליה משכא והשתא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אברזין</span> והרי מריש דאיכא שינוי השם <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>דמעיקרא כשורא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>והשתא טללא</span> ותנן <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>על המריש</span> הגזול שבנאו בבירה שנוטל דמיו מפני תקנת השבים טעמא מפני תקנת השבי


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף סז,א גמרא
pgu: סז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  הא לאו הכי הדר בעיניה אמר רב יוסף מריש שמו עליו דתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='1241' data-rgl='26'> יחזקאל מא </span> צלעות הבית אלו המלטטין והעובים <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אלו המרישות</span> רבי זירא אמר שינוי החוזר לברייתו בשינוי השם לא הוי שינוי ושינוי השם שאינו חוזר לברייתו מי הוי שינוי והרי צינור <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>דמעיקרא קציצתא</span> והשתא צינורא ותניא צינור שחקקו <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ולבסוף קבעו</span> פוסל את המקוה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>קבעו ולבסוף חקקו</span> אינו פוסל את המקוה ואי אמרת שינוי השם מילתא היא אפי' קבעו ולבסוף חקקו נמי ליפסל שאני <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>שאיבה</span> דמדרבנן היא אי הכי אפילו דרישא נמי התם איכא תורת כלי עליו בתלוש הכא אין תורת כלי עליו בתלוש מיתיבי הגנב והגזלן וה<span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אנס</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>הקדישן הקדש</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ותרומתן</span> תרומה ומעשרותן מעשר אמרי התם איכא שינוי השם דמעיקרא טיבלא והשתא תרומה הקדש מעיקרא חולין והשתא הקדש אמר רב חסדא א``ר יונתן מניין לשנוי שהוא קונה שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl='23'> ויקרא ה </span> והשיב את הגזלה מה ת``ל אשר גזל אם כעין שגזל יחזיר ואם לאו דמים בעלמא בעי שלומי האי אשר גזל מיבעי למעוטי גזל אביו שאינו מוסיף חומש <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>על גזל אביו</span> א``כ ניכתוב רחמנא והשיב <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>את גזילו</span> אשר גזל למה לי למכתב ש``מ תרתי ואיכא דאמרי אמר רב חסדא א``ר יונתן מניין לשנויי שאינו קונה שנאמר והשיב את הגזילה מ``מ והא כתיב אשר גזל ההוא מיבעי ליה על גזילו שלו מוסיף חומש ואין מוסיף חומש על גזל אביו:  אמר עולא מניין ליאוש שאינו קונה שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='2401' data-rgl='13'> מלאכי א </span> והבאתם גזול את הפסח ואת החולה גזול דומיא דפסח מה פסח דלית ליה תקנתא כל


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף סז,ב גמרא
pgu: סז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אף גזול דלית ליה תקנתא לא שנא לפני יאוש ולא שנא אחר יאוש רבא אמר מהכא קרבנו ולא הגזול אימת <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אילימא לפני יאוש</span> פשיטא למה לי קרא אלא לאו לאחר יאוש וש``מ יאוש לא קני ש``מ והא רבא הוא דאמר דגזל קרבן דחבריה איבעית אימא הדר ביה ואיבעית אימא חד מינייהו רב פפא אמרה:  ומדת תשלומי ארבעה וחמשה וכו':  ואמאי נילף שור שור משבת מה להלן חיה ועוף כיוצא בהן אף כאן חיה ועוף כיוצא בהן אמר רבא אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl=''> שמות כא </span> שור ושה שור ושה שני פעמים שור ושה אין מידי אחרינא לא אמרי הי מייתר אילימא שור ושה דסיפא מייתר דניכתוב רחמנא כי יגנב שור או שה וטבחו ומכרו חמשה בקר ישלם תחתיו וארבע צאן תחתיו אי כתב רחמנא הכי הוה אמינא בעי שלומי תשעה לכל אחד ואחד וכי תימא הא כתיב תחתיו תחתיו חד תחתיו מייתר ההוא מיבעי ליה לדרשה אחרינא דתניא יכול גנב שור שוה מנה ישלם תחתיו נגידין ת``ל תחתיו תחתיו אלא שור ושה דרישא מיותר דנכתוב רחמנא כי יגנב איש וטבחו ומכרו חמשה בקר ישלם תחת השור וארבע צאן תחת השה אי כתב רחמנא הכי הוה אמינא עד דגניב תרי וטבח להו וטבחו כתיב לחד ואימא עד דגניב תרוייהו ומזבין להו ומכרו כתיב לחד ואימא הוה אמינא עד דגניב תרי וטבח חד ומזבין חד <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>או מכרו כתיב</span> ואכתי הוה אמינא עד דגניב תרוייהו וטבח חד ומשייר חד או מזבין חד ומשייר חד אלא שור דסיפא ושה דרישא מייתר דניכתוב רחמנא כי יגנב איש שור וטבחו ומכרו חמשה בקר ישלם תחתיו וארבע צאן תחת השה שור דסיפא ושה דרישא למה לי שמע מינה שור ושה אין מידי אחרינא לא:  אין הגונב אחר הגנב משלם תשלומי כפל:  אמר רב לא שנו אלא לפני יאוש אבל לאחר יאוש קנאו גנב ראשון וגנב שני משלם תשלומי כפל לגנב ראשון אמר רב ששת אמינא כי ניים ושכיב רב אמר להא שמעתא דתניא אמר ר' עקיבא מפני מה אמרה תורה טבח ומכר משלם תשלומי ארבעה וחמשה מפני <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>שנשתרש</span> בחטא אימת אילימא לפני יאו


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף סח,א גמרא
pgu: סח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מי איכא <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>נשתרש</span></span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>אלא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'><span class='tlm-rsh' data-nro='7'>לאחר יאוש</span></span> ואי ס``ד יאוש קני אמאי משלם תשלומי ארבעה וחמשה שלו הוא טובח שלו הוא מוכר אמרי <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>כדאמר רבא</span> מפני <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ששנה בחטא</span> הכא נמי מפני ששנה בחטא ת``ש<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='37'> שמות כא </span> וטבחו או מכרו מה טביחה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>שאינה חוזרת</span> אף מכירה שאינה חוזרת <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אימת</span> אילימא לפני יאוש <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אמאי אינה חוזרת</span> אלא לאחר יאוש ואי ס``ד קנייה אמאי משלם ד' וה' שלו הוא טובח שלו הוא מוכר <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>כדאמר רב נחמן</span> פרט לשהקנה לשלשים יום הכא נמי פרט לשהקנה לשלשים יום מיתיבי גנב ובא אחר וגנבו הראשון משלם תשלומי כפל והשני אינו משלם אלא קרן בלבד <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>גנב ומכר</span> ובא אחר וגנבו הראשון משלם תשלומי ארבעה וחמשה והשני משלם תשלומי כפל גנב וטבח ובא אחר וגנבו הראשון משלם תשלומי ד' וה' והשני אינו משלם תשלומי כפל אלא קרן בלבד קתני מיהא מציעתא גנב ומכר ובא אחר וגנבו הראשון משלם תשלומי ד' וה' והשני משלם תשלומי כפל אימת אילימא לפני יאוש שני אמאי משלם תשלומי כפל שינוי רשות בלא יאוש מי איכא למ``ד דקני <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אלא פשיטא לאחר יאוש</span> ואי ס``ד יאוש קונה אמאי משלם תשלומי ד' וה' דידיה הוא דזבין ותו דקתני רישא גנב ובא אחר וגנבו ראשון משלם תשלומי כפל והשני אין משלם אלא קרן <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מכדי לאחר יאוש קיימינן</span> ואי ס``ד יאוש קונה שני אמאי אינו משלם אלא קרן אלא לאו ש``מ יאוש לא קני וקשיא לרב אמר רבא ותסברא הא מתרצתא היא אלא דקתני סיפא גנב וטבח ובא אחר וגנבו ראשון משלם תשלומי ארבעה וחמשה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'><span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ושני אינו משלם אלא קרן</span></span> ומי איכא למ``ד שינוי מעשה לא קני אלא לעולם כולה לפני יאוש ואיפוך סיפא למציעתא ומציעתא לסיפא ואימא הכי גנב ומכר ובא אחר וגנבו הראשון משלם תשלומי ארבעה וחמשה והשני אינו משלם אלא קרן דשינוי רשות בלא יאוש לא קני גנב וטבח ובא אחר וגנבו הראשון משלם תשלומי ארבעה וחמשה והשני משלם תשלומי כפל דקנייה בשינוי מעשה רב פפא אמר לעולם לא תיפוך סיפא ב``ש היא דאמרי שינוי במקומה עומד אי הכי קשיא רישא ומציעתא לרב א``ר זביד לעולם כולה לפני יאוש והב``ע שנתייאשו הבעלים בלוקח ולא נתייאשו בגנב דה``ל יאוש <ושינוי רשות> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>ולא תימא</span> משום דבעינן יאוש ושינוי רשות אלא אפילו ביאוש לחודיה נמי קני גבי גנב אלא דלא משכחת דמשלמי תרוייהו גנב ראשון וגנב שני <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>אלא בהכי</span>:  איתמר המוכר לפני יאוש רב נחמן אמר חייב רב ששת אמר פטור רב נחמן אמר חייב ומכרו אמר רחמנא והא זבין לא שנא לפני יאוש לא שנא לאחר יאוש רב ששת אמר פטור חיוביה לאחר יאוש הוא דאהנו מעשיו אבל לפני יאוש דלא אהנו מעשיו לא מיחייב דומיא דטביחה בעינן דאהנו מעשיו א``ר ששת מנא אמינא לה דתניא א``ר עקיבא מפני מה אמרה תורה טבח ומכר משלם ד' וה' מפני שנשתרש בחטא אימת אילימא לפני יאוש מי איכא נשתרש אלא לאו לאחר יאוש הוא אמר רבא מפני ששנה בחטא ת``ש וטבחו ומכרו מה טביחה שאינה חוזרת אף מכירה שאינה חוזרת אימת אילימא לפני יאוש אמאי אינה חוזרת אלא לאחר יאוש וש``מ חיובא לאחר יאוש הוא תרגמה רב נחמן <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>פרט לשהקנה לו לשלשים יום</span> ואף ר' אלעזר סבר חיוביה לאחר יאוש הוא דאמר ר' אלעז


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף סח,ב גמרא
pgu: סח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>תדע שסתם גניבה</span> יאוש בעלים הוא שהרי אמרה תורה טבח ומכר משלם תשלומי ארבעה וחמשה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ודלמא</span> לא אייאש אלא לאו משום דאמרי' סתם גניבה יאוש בעלים היא ודלמא אף על גב דלא אייאש אמרי לא סלקא דעתך דומיא דטביחה מה טביחה דאהנו מעשיו אף מכירה דאהנו מעשיו ואי לפני יאוש מאי אהנו <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ודלמא דשמעיניה דאייאש</span> אמרי לא סלקא דעתך דומיא דטביחה מה טביחה לאלתר אף מכירה לאלתר א``ל ר' יוחנן <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>גניבה בנפש</span> תוכיח שאין יאוש בעלים וחייב מכלל דסבר רבי יוחנן לפני יאוש חייב <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>לאחר יאוש מאי</span> ר' יוחנן אמר חייב וריש לקיש אמר פטור רבי יוחנן אמר חייב חיוביה בין לפני יאוש בין לאחר יאוש ריש לקיש אמר פטור חיוביה לפני יאוש הוא אבל לאחר יאוש קנה ושלו הוא טובח ושלו הוא מוכר איתיביה ר' יוחנן לריש לקיש גנב והקדיש ואחר כך טבח משלם תשלומי כפל ואינו משלם תשלומי ארבעה וחמשה אימת אלימא לפני יאוש מי קדוש<span class='tlm-sfr' data-chp='0327' data-rgl='14'> ויקרא כז </span> איש כי יקדיש את ביתו קדש אמר רחמנא מה ביתו שלו אף כל שלו אלא פשיטא לאחר יאוש וטעמא דהקדיש הוא דאינו משלם תשלומי ארבעה וחמשה דכי קא טבח דהקדש קא טבח אבל לא הקדיש טבח משלם תשלומי ארבעה וחמשה ואי סלקא דעתך יאוש קונה אמאי משלם שלו הוא טובח שלו הוא מוכר א``ל הכא במאי עסקינן כגון שהקדישוהו בעלים ביד גנב ומי קדוש והאמר ר' יוחנן גזל ולא נתייאשו הבעלים שניהן אינן יכולין להקדיש זה לפי שאינו שלו וזה לפי שאינו ברשותו אמרי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>הוא דאמר</span> כצנועין דתנן הצנועין מניחין את המעות ואומרים כל הנלקט מזה יהא מחולל על המעות האלו <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>והרי חזרה קרן לבעלים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>כשעמד בדין</span> היכי דמי אי דאמרי צא תן לו מאי איריא הקדיש אפילו לא הקדיש נמי לא ליחייביה דאמר רבא צא תן לו טבח ומכר פטור מ``ט כיון דפסקוה למילתיה וטבח ומכר הוה ליה גזלן וגזלן אינו משלם תשלומי ארבעה וחמש


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף סט,א גמרא
pgu: סט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  חייב אתה ליתן לו טבח ומכר משלם תשלומי ארבעה וחמשה מ``ט כיון דלא פסקה מילתא אכתי גנב הוא לא צריכא דאמרי ליה חייב אתה ליתן לו:  גופא אמר רבי יוחנן גזל ולא נתייאשו הבעלים שניהם אינן יכולים להקדיש זה לפי שאינו שלו וזה לפי שאינו ברשותו ומי אמר ר' יוחנן הכי והא``ר יוחנן הלכה כסתם משנה ותנן כרם רבעי היו מציינין אותו <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>בקזוזות</span> אדמה סימנא כי אדמה מה אדמה איכא הנאה מינה אף האי נמי כי מפרקא שרי לאיתהנויי מינה ושל ערלה ב<span class='tlm-rsh' data-nro='3'>חרסית</span> סימנא כחרסית מה חרסית שאין הנאה מינה אף האי דלית ביה הנאה מיניה ושל קברות בסיד סימנא דחיור כעצמות <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>וממחה ושופך</span> כי היכי דניחוור טפי אמר רבן שמעון בן גמליאל בד``א <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>בשביעית</span> דהפקר נינהו <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אבל בשאר שני שבוע</span> הלעיטהו לרשע וימות והצנועין מניחין את המעות ואומרים כל הנלקט מזה מחולל על המעות הללו וכי תימא מאן תנא צנועין רשב``ג <ורבי יוחנן כסתם יחידאה לא אמר> והאמר רבה בר בר חנה אמר רבי יוחנן כל מקום ששנה רשב``ג במשנתנו הלכה כמותו חוץ מ<span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ערב</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='11'>צידן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>וראיה</span> אחרונה אמרי לא תימא כל הנלקט מזה אלא אימא כל <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>המתלקט</span> מזה ומי א``ר יוחנן הכי והא``ר יוחנן צנועין ו<span class='tlm-rsh' data-nro='14'>רבי דוסא</span> אמרו דבר אחד ורבי דוסא נלקט קאמר דתניא רבי יהודה אומר שחרית בעל הבית עומד ואומר כל שילקטו עניים היום יהא הפקר רבי דוסא אומר לעיתותי ערב אומר כל שלקטו עניים יהא הפקר איפוך דר' יהודה לר' דוסא ורבי דוסא לרבי יהודה אמאי אפכת מתניתא אפכה לרבי יוחנן ואימא צנועין ורבי יהודה אמרו דבר אחד אמרי לא סגיא דלא מתהפכת מתניתא דבהא מתניתין קתני דאית ליה לרבי יהודה ברירה ושמעינן ליה לרבי יהודה בעלמא דלית ליה ברירה דתנ


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף סט,ב גמרא
pgu: סט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>הלוקח יין מבין הכותים</span> אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>שני לוגין</span> שאני עתיד להפריש הרי הן תרומה עשרה מעשר ראשון ט' מעשר שני ו<span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מיחל</span> ושותה מיד דברי ר``מ ר' יהודה ור' יוסי ור``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אוסרין</span> אמרי סוף סוף אמאי קא אפכת לה למתניתין משום דקשיא דר' יהודה אדר' יהודה השתא נמי קשיא דר' יוחנן אדרבי יוחנן דאמרת לר' יוחנן לא תימא כל הנלקט אלא אימא כל המתלקט אלמא אית ליה ברירה והא רבי יוחנן לית ליה ברירה דאמר רב אסי א``ר יוחנן האחין שחלקו <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>לקוחות הן</span> ומחזירין זה לזה ביובל <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אלא לעולם כל הנלקט</span> ורבי יוחנן סתמא אחרינא אשכח דתנן אין הגונב אחר הגנב משלם תשלומי כפל אמאי בשלמא לגנב ראשון לא משלם<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='6'> שמות כב </span> וגונב מבית האיש ולא מבית הגנב אלא לבעלים נשלם אלא לאו ש``מ זה לפי שאינו שלו וזה לפי שאינו ברשותו ומאי חזית דאזיל בתר ההיא סתמא ליעביד כי האי סתמא דצנועין משום דמסייע ליה קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0327' data-rgl='14'> ויקרא כז </span> ואיש כי יקדיש את ביתו קדש לה' <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מה ביתו ברשותו</span> אף כל ברשותו אמר אביי אי לאו דא``ר יוחנן צנועין ורבי דוסא אמרו דבר אחד הוה אמינא צנועין אית להו דרבי דוסא ורבי דוסא לית ליה דצנועין צנועין אית להו דרבי דוסא ומה בגנב עבדו רבנן תקנתא עניים צריכא למימר ר' דוסא לית ליה דצנועין עניים הוא דעבדו להו רבנן תקנתא אבל גנב לא עבדו ליה רבנן תקנתא אמר רבא אי לאו דא``ר יוחנן צנועין ורבי דוסא אמרו דבר אחד הוה אמינא מאן תנא צנועין ר``מ היא לאו אמר ר``מ מעשר ממון גבוה הוא ואפילו הכי לענין פדייה אוקמיה רחמנא ברשותיה דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0327' data-rgl='13'> ויקרא כז </span> ואם גאל יגאל איש ממעשרו חמשיתו יוסף עליו קרייה רחמנא מעשרו ומוסיף חומש כרם רבעי נמי גמר קדש קדש ממעשר כתיב הכא<span class='tlm-sfr' data-chp='0319' data-rgl='30'> ויקרא יט </span> קדש הלולים וכתיב גבי מעשר<span class='tlm-sfr' data-chp='0327' data-rgl='30'> ויקרא כז </span> וכל מעשר הארץ מזרע הארץ מפרי העץ לה' הוא קדש מה קדש דכתיב גבי מעשר אע``ג דממון גבוה הוא לענין פדייה אוקמיה רחמנא ברשותיה אף האי קדש נמי דכתיב גבי כרם רבעי אע``ג דלאו ממון דידיה הוא לענין אחולי אוקמיה רחמנא ברשותיה דהא כי איתיה ברשותיה נמי הא לאו דידיה הוא והא מצי מחיל משום הכי מצי מחיל אבל גבי לקט כיון דממונא דידיה כי איתיה ברשותיה הוא דמצי מפקר ליה כי ליתיה ברשותיה לא מצי מפקר ליה אמר רבינא אי לאו דא``ר יוחנן צנועין ורבי דוסא אמרו דבר אחד הוה אמינא מאן תנא צנועין רבי דוסא היא כי היכי דלא תקשי סתם משנה לרבי יוחנן ורבי יוחנ


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף ע,א גמרא
pgu: ע
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  כסתם יחידאה לא אמר אמרי נהרדעי לא כתבינן <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אורכתא</span> אמטלטלי אמר רב אשי לאמימר מאי טעמא אמר ליה משום דרבי יוחנן דא``ר יוחנן גזל ולא נתייאשו הבעלים שניהם אינן יכולין להקדיש זה לפי שאינו שלו וזה לפי שאינו ברשותו איכא דאמרי אמרי נהרדעי לא כתבינן אורכתא אמטלטלי <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>דכפריה</span> טעמא דכפריה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>דמיחזי</span> כשיקרא אבל לא כפריה כתבינן ואמרי נהרדעי אורכתא דלא כתיב ביה זיל דון וזכי ואפיק לנפשך לית ביה מששא מ``ט משום דא``ל האיך לאו בעל דברים דידי את אמר אביי ואי כתיב ביה למחצה לשליש ולרביע <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מיגו דמשתעי</span> דינא אפלגא משתעי דינא אכולה אמר אמימר אי תפס <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לא מפקינן מיניה</span> רב אשי אמר כיון דכתביה ליה כל דמתעני מן דינא קבילית עלי שליח שויה ואיכא דאמר שותפא שויה למאי נפקא מינה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>למיתפס פלגא</span> והלכתא שליח שויה


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף ע,א משנה
pgu: ע
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  גנב ע``פ שנים וטבח ומכר על פיהם או על פי שנים אחרים משלם תשלומי ארבעה וחמשה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>גנב ומכר בשבת</span> גנב ומכר לע``ז גנב <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>וטבח ביום הכפורים</span> גנב משל אביו וטבח ומכר ואח``כ מת אביו גנב וטבח ואחר כך הקדיש משלם תשלומי ארבעה וחמשה גנב וטבח לרפואה או לכלבים השוחט ונמצאת טריפה השוחט חולין בעזרה משלם תשלומי ארבעה וחמשה רבי שמעון פוטר <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>בשני אלו</span>


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף ע,א גמרא
pgu: ע
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  לימא מתניתין דלא כרבי עקיבא דאי ר' עקיבא האמר <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>דבר ולא חצי דבר</span> דתניא אמר רבי יוסי כשהלך אבא חלפתא אצל ר' יוחנן בן נורי ללמוד תורה ואמרי לה רבי יוחנן בן נורי אצל אב


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף ע,ב גמרא
pgu: ע
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>חלפתא</span> אמר לו הרי שאכלה שנה ראשונה בפני שנים שניה בפני שנים שלישית בפני שנים מהו אמר לו הרי זו חזקה אמר לו אף אני אומר כן אלא שרבי עקיבא חולק בדבר שהיה רבי עקיבא אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0519' data-rgl=''> דברים יט </span> דבר ולא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>חצי דבר</span> אמר אביי אפילו תימא רבי עקיבא מי לא מודה רבי עקיבא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>בשנים אומרים קידש</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ושנים אומרים בעל</span> דאע``ג דעדי ביאה צריכי לעדי קדושין כיון דעדי קדושין לא צריכי לעדי ביאה דבר קרינא ביה ה``נ אע``ג דעדי טביחה צריכי לעדי גניבה כיון דעדי גניבה לא צריכי לעדי טביחה דבר קרינא ביה ורבנן האי דבר ולא חצי דבר למעוטי מאי למעוטי אחד אומר אחד <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>בגבה</span> ואחד אומר אחד בכריסה האי חצי דבר <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>וחצי עדות</span> הוא אלא למעוטי שנים אומרים אחד בגבה ושנים אומרים אחד בכריסה הני אמרי קטנה היא והני אמרי קטנה היא:  גנב ומכר בשבת [וכו']:  והתניא פטור אמר רמי בר חמא כי תניא ההיא דפטור באומר לו עקוץ <לך> תאינה מתאינתי ותיקני לי גניבותיך אמרי וכיון דכי תבע ליה קמן <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>בדינא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>לא אמרינן</span> ליה זיל שלים דמחייב בנפשו הוא הא מכירה נמי לאו מכירה היא אלא אמר רב פפא באומר לו זרוק גניבותיך לחצרי ותיקני לי גניבותיך כמאן כר``ע דאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>קלוטה כמי שהונחה</span> דמיא דאי כרבנן כיון דמטיא לחצר ביתו קנה לענין שבת לא מחייב עד דמטיא לארעא באומר לא תיקני לי גניבותיך עד שתנוח רבא אמר לעולם כרמי בר חמא אתנן <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>אסרה תורה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>ואפילו בא על אמו</span> ואי תבעה ליה קמן בדינא מי אמרינן ליה קום הב לה אתנן אלא אע``ג דכי קא תבעה ליה בדינא לא אמרינן ליה זיל הב לה כיון דכי יהיב לה הוי אתנן הכא נמי אע``ג דלענין תשלומין אי תבע בדינא קמן לא אמרינן ליה זיל שלי


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף עא,א גמרא
pgu: עא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אפילו הכי כיון דקא מקני ליה בהכי הויא מכירה:  גנב וטבח ביום הכפורים וכו':  אמרי אמאי נהי דקטלא ליכא מלקות מיהא איכא וקי``ל דאינו לוקה ומשלם אמרי הא מני ר``מ היא דאמר לוקה ומשלם אי ר``מ אפילו טבח בשבת <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>וכי</span> תימא לוקה ומשלם אית ליה מת ומשלם לית ליה ולא והתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>גנב וטבח בשבת</span> גנב וטבח לע``ז <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>גנב שור הנסקל</span> וטבחו משלם ארבעה וחמשה דברי ר``מ וחכמים פוטרין אמרי בר מינה דההיא דהא אתמר עלה א``ר יעקב א``ר יוחנן ואמרי לה א``ר ירמיה אמר רבי שמעון בן לקיש רבי אבין ורבי אלעא וכל חבורתא משמיה דרבי יוחנן אמרי בטובח ע``י אחר וכי זה חוטא וזה מתחייב אמר רבא שאני הכא דאמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='37'> שמות כא </span> וטבחו ומכרו מה מכירה ע``י אחר אף טביחה ע``י אחר דבי ר' ישמעאל תנא או לרבות את השליח דבי חזקיה תנא תחת לרבות את השליח מתקיף לה מר זוטרא מי איכא מידי דאילו עביד איהו לא מיחייב ועביד שליח ומיחייב א``ל רב אשי <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>התם</span> לאו משום דלא מיחייב הוא אלא דקם ליה בדרבה מיניה ואי בטובח על ידי אחר מ``ט דרבנן דפטרי אמרי מאן חכמים ר``ש דאמר שחיטה שאינה ראויה לא שמה שחיטה אמרי בשלמא ע``ז ושור הנסקל שחיטה שאינה ראויה היא אלא שבת שחיטה ראויה היא דתנן השוחט בשבת וביום הכפורים אע``פ שמתחייב בנפשו שחיטתו כשירה אמרי סבר לה כרבי יוחנן הסנדלר דתנן המבשל בשבת <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>בשוגג יאכל</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'><span class='tlm-rsh' data-nro='12'>במזיד לא יאכל</span></span> דברי ר``מ <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>רבי יהודה אומר בשוגג יאכל</span> במוצאי שבת במזיד לא יאכל עולמית רבי יוחנן הסנדלר אומר בשוגג יאכל למוצאי שבת לאחרים ולא לו במזיד לא יאכל עולמית לא לו ולא לאחרים מ``ט דר' יוחנן הסנדלר כדדריש רבי חייא אפיתחא דבי נשיאה<span class='tlm-sfr' data-chp='0231' data-rgl='14'> שמות לא </span> ושמרתם את השבת כי קדש היא לכם מה קדש אסור באכילה אף מעשה שבת אסורין באכילה אי מה קדש אסור בהנאה אף מעשה שבת אסור בהנאה ת``ל לכם שלכם יהא יכול אפילו בשוגג ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0231' data-rgl='14'> שמות לא </span> מחלליה מות יומת <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>במזיד אמרתי לך</span> ולא בשוגג פליגי בה רב אחא ורבינא חד אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מעשה שבת דאורייתא</span> וחד אמר מעשה שבת דרבנן מ``ד דאורייתא כדאמרן ומ``ד דרבנן אמר קרא קדש הוא הוא קדש ואין מעשיו קדש בשלמא למ``ד דאוריית' אמט


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף עא,ב גמרא
pgu: עא
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>להכי פטרי רבנן</span> אלא למ``ד דרבנן אמאי פטרי רבנן אשארא אע``ז ושור הנסקל ורבי מאיר אמאי מ<span class='tlm-rsh' data-nro='7'>חייב</span> שוחט לע``ז כיון דשחט בה פורתא אסרה אידך איסורי הנאה הוא ולא דמריה קא טבח <ולא דידיה קא טבח> אמר רבא באומר <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>בגמר זביחה הוא עובדה</span> שור הנסקל איסורי הנאה נינהו לאו דמריה קא טבח <ולאו דידיה קא טבח> אמר רבא הכא במאי עסקינן כגון שמסרו לשומר והזיק בבית שומר והועד בבית שומר ונגמר דינו בבית שומר ור``מ סבר לה כרבי יעקב וס``ל כר' שמעון סבר לה כרבי יעקב דאמר אף משנגמר דינו החזירו שומר לבעלים <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מוחזר</span> וסבר לה כרבי שמעון דאמר דבר הגורם לממון כממון דמי דתנן ר``ש אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>קדשים שחייב באחריותן</span> חייב אלמא דבר הגורם לממון כממון דמי אמר רב כהנא אמריתא לשמעתא קמיה דרב זביד מנהרדעא מי מצית מוקמת מתניתין כר``מ ולא כר``ש והא קתני סיפא רבי שמעון פוטר בשני אלו מכלל דבכולה מתניתין מודה א``ל לא מכלל דמודה בטבח ומכר <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>לרפואה ולכלבים</span>:  גנב משל אביו וטבח ומכר וכו':  בעא מיניה רבא מרב נחמן גנב שור של שני שותפין וטבחו <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>והודה לאחד מהן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מהו</span><span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='37'> שמות כא </span> חמשה בקר אמר רחמנא ולא חמשה חצאי בקר או דלמא חמשה בקר אמר רחמנא ואפילו חמשה חצאי בקר א``ל חמשה בקר אמר רחמנא ולא חמשה חצאי בקר איתיביה גנב משל אביו וטבח ומכר ואח``כ מת אביו משלם תשלומי ארבעה וחמשה והא הכא כיון דמת אביו כמו שקדם והודה לאחד מהן דמי וקתני משלם תשלומי ארבעה וחמשה א``ל הכא במאי עסקינן כגון שעמד אביו בדין אבל לא עמד בדין מאי אינו משלם תשלומי ארבעה וחמשה אי הכי אדתני סיפא גנב משל אביו ומת ואח``כ טבח ומכר אינו משלם תשלומי ארבעה וחמשה ניפלוג בדידיה במה דברים אמורים כשעמד בדין אבל לא עמד בדין אינו משלם תשלומי ארבעה וחמשה א``ל הכי נמי איידי דנסיב רישא גנב משל אביו וטבח ומכר ואח``כ מת אביו נסיב סיפא נמי גנב משל אביו ומת אביו ואח``כ טבח ומכר לצפרא א``ל חמשה בקר אמר רחמנא ואפי' חמשה חצאי בקר והאי דלא אמרי לך באורת


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף עב,א גמרא
pgu: עב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>דלא אכלי בשרא דתורא</span> ואלא מאי שנא רישא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ומאי שנא סיפא</span> א``ל רישא קרינא ביה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>וטבחו</span> כולו באיסורא סיפא לא קרינא ביה וטבחו כולו באיסורא:  השוחט ונמצאת טריפה וכו':  א``ל רב חביבי מחוזנאה לרב אשי ש``מ <span class='tlm-rsh' data-nro='4'><span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אינה לשחיטה</span> אלא לבסוף</span> דאי ישנה לשחיטה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מתחילה ועד סוף</span> כיון דשחט בה פורתא אסרה אידך לא דמריה קא טבח א``ל רב הונא בריה דרבא כי קא מחייב אההוא פורתא א``ל רב אשי לא תידחי וטבחו כולו בעינן וליכא אלא קשיא א``ל הכי אמר רב גמדא משמיה דרבא כגון ששחט מקצת סימנין בחוץ וגמרן בפנים איכא דמתני לה אהא א``ר שמעון משום דרבי לוי סבא אינה לשחיטה אלא לבסוף ור' יוחנן אמר ישנה לשחיטה מתחילה ועד סוף א``ל רב חביבי מחוזנאה לרב אשי לימא קסבר רבי יוחנן <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>חולין שנשחטו בעזרה</span> לאו דאוריית


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף עב,ב גמרא
pgu: עב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  דאי ס``ד דאורייתא מכי שחיט לה פורתא אסרה אידך לאו דמרה קא טבח א``ל רב אחא בריה דרבא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>כי קא מחייב</span> נמי <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אההוא פורתא</span> א``ל רב אשי לא תידחיה וטבחו כולו בעינן וליכא אלא קשיא א``ל הכי אמר רב גמדא משמיה דרבא כי קא מחייב כגון ששחט מקצת סימנין בחוץ <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>וגמרן בפנים</span>


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף עב,ב משנה
pgu: עב
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  גנב על פי שנים וטבח ומכר על פיהן ונמצאו זוממים משלמין הכל גנב על פי שנים וטבח ומכר על פי שנים אחרים אלו ואלו נמצאו זוממין הראשונים משלמין תשלומי כפל ואחרונים משלמין תשלומי ג' נמצאו אחרונים זוממין הוא משלם תשלומי כפל והן משלמין תשלומי ג' אחד מן אחרונים זוממין <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>בטלה עדות שניה</span> אחד מן הראשונים זוממין <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>בטלה כל העדות</span> שאם אין גניבה אין טביחה ואין מכירה


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף עב,ב גמרא
pgu: עב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  איתמר עד זומם אביי אמר למפרע הוא נפסל רבא אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מכאן ולהבא</span> הוא נפסל אביי אמר למפרע הוא נפסל מההוא שעתא דאסהיד הוה ליה רשע והתורה אמרה<span class='tlm-sfr' data-chp='0223' data-rgl='1'> שמות כג </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אל תשת</span> רשע עד רבא אמר מכאן ולהבא הוא נפסל עד זומם חידוש הוא דהא תרי ותרי נינהו מאי חזית דציית להני ציית להני הלכך אין לך בו אלא משעת חידוש ואילך איכא דאמרי רבא נמי כאביי סבירא ליה דאמר למפרע הוא נפסל והכא היינו טעמיה דרב


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף עג,א גמרא
pgu: עג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  משום <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>פסידא דלקוחות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>מאי בינייהו</span> דאסהידו ביה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>תרי לחד</span> ותרי לחד אי נמי דפסלינהו <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>בגזלנותא</span> להך לישנא דאמרת משום חידוש ליכא להך לישנא דאמרת משום פסידא דלקוחות איכא אמר רבי ירמיה מדפתי עבד רב פפא עובדא כוותיה דרבא רב אשי אמר הלכתא כוותיה דאביי והלכתא כוותיה דאביי ביע``ל קג``ם:  תנן גנב על פי שנים וטבח ומכר על פיהם ונמצאו זוממין משלמין את הכל מאי לאו שהעידו על הגניבה וחזרו והעידו על הטביחה והוזמו על הגניבה וחזרו ו<span class='tlm-rsh' data-nro='11'>הוזמו על הטביחה</span> ואי סלקא דעתך למפרע הוא נפסל הני כיון דאיתזמו להו אגניבה איגלאי מילתא למפרע דכי אסהדו אטביחה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>פסולין הוו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אמאי</span> משלמין אטביחה אמרי הכא במאי עסקינן כגון שהוזמו על הטביחה תחילה אמרי סוף סוף <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>כי הדרי מיתזמי אגניבה</span> איגלאי מילתא דכי אסהדו אטביחה פסולין הוו אמאי משלמי אטביחה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>והלכתא שהעידו בבת אחת והוזמו</span> לימא כתנאי היו שנים מעידין אותו שגנב והן מעידין אותו שטבח והוזמו על הגניבה עדות שבטלה מקצתה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>בטלה כולה</span> הוזמו על הטביחה הוא משלם תשלומי כפל והן משלמין תשלומי שלשה א``ר יוסי בד``א בשתי עדיות אבל בעדות אחת עדות שבטלה מקצתה בטלה כולה מאי בשתי עדיות ומאי בעדות אחת אילימא בשתי עדיות בשתי עדיות ממש בשתי כתות בעדות אחת <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>בכת אחת בזה אחר זה</span> וא``ר יוסי בעדות אחת בכת אחת בזה אחר זה כי מסהדי אגניבה והדר מסהדי אטביחה כי מתזמי אטביחה עדות שבטלה מקצתה בטלה כולה ואיתזמו להו אגניבה מהיכא תיתי הך אלא לאו בשתי עדיות בעדות אחת כעין שתי עדיות ומאי נינהו כת אחת בזה אחר זה אבל בעדות אחת בבת אחת לא וסברוה דכולי עלמא תוך <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>כדי דיבור</span> כדיבור דמי מאי לאו בהא קמיפלגי דרבנן סברי <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מכאן ולהבא</span> הוא נפסל וכיון דמההיא שעתא קא מיתזמי אטביחה דקא מיתזמי איתזום <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אגניבה דלא מיתזמי לא איתזום</span> ר' יוסי סבר למפרע הוא נפסל וכיון דמיד כי אסהידו הוא דמיפסלי כי איתזמו להו אטביחה איתזמו להו נמי אגניבה דהא תוך כדי דיבור כדיבור דמי אמרי אי תוך כדי דיבור כדיבור דמי דכולי עלמא למפרע הוא נפסל אלא הכא בתוך כדי דיבור כדיבור דמי קא מיפלגי רבנן סברי תוך כדי דיבו


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף עג,ב גמרא
pgu: עג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לאו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>כדיבור דמי</span></span> ורבי יוסי סבר תוך כדי דיבור כדיבור דמי וסבר ר' יוסי תוך כדי דיבור כדיבור דמי והתנן הרי זו תמורת עולה תמורת שלמים הרי זו תמורת עולה דברי ר``מ ר' יוסי אומר אם לכך נתכוון מתחילה הואיל ואי אפשר לקרות שני שמות כאחד <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>דבריו קיימין</span> ואם אמר תמורת עולה ונמלך ואמר תמורת שלמים הרי זו תמורת עולה והוינן בה נמלך פשיטא ואמר רב פפא נמלך בתוך כדי דיבור קאמרינן אמרי תרי תוך כדי דיבור הוי חד כדי שאילת תלמיד לרב וחד כדי שאילת הרב לתלמיד כי לית ליה לרבי יוסי כדי שאילת תלמיד לרב שלום עליך רבי ומורי דנפיש כדי שאילת הרב לתלמיד שלום עליך אית ליה:  אמר רבא עדים <span class='tlm-rsh' data-nro='4'><span class='tlm-rsh' data-nro='5'>שהוכחשו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ולבסוף הוזמו</span> נהרגין</span> דהכחשה תחילת הזמה היא אלא שלא נגמרה אמר רבא מנא אמינא לה דתניא מעידני באיש פלוני <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>שסימא את עין עבדו</span> והפיל את שינו <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>שהרי הרב אומר כן</span> ונמצאו זוממין משלמין דמי עין לעבד היכי דמי אילימא כדקתני דליכא כת אחרינא משלמין דמי עין לעבד בתר דמפקי ליה לחירות דמי עינו קבעי שלומי ועוד דמי כוליה עבד לרב בעי לשלומי ועוד שהרי הרב אומר כן הרב מי ניחא ליה אלא לאו כגון דאתו בי תרי ואמרי הפיל את שינו סימא את עינו דבעי מיתיב ליה הרב דמי עינו ואתו בי תרי מציעאי ואמרי עינו והדר שינו דלא בעי למיתב ליה אלא דמי שינו דקא מכחשי ליה קמאי למציעאי והיינו שהרי הרב אומר כן דניחא ליה במאי דקאמרי וקתני ונמצאו זוממין מציעאי משלמין דמי עין לעבד שמע מינה הכחשה תחילת הזמה היא אמר אביי לא דאפכינהו ואזמינהו ממא


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף עד,א גמרא
pgu: עד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מדסיפא</span> במיפך והזמה רישא נמי במיפך והזמה דקתני סיפא מעידנו את איש פלוני שהפיל את שן עבדו וסימא את עינו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>שהרי העבד אומר כן</span> ונמצאו זוממין משלמין דמי עין לרב היכי דמי אי דלא קא מודו להו <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>בתראי</span> בחבלא כלל דמי <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>כוליה עבד</span> לרב בעי שלומי ליה אלא פשיטא דקא מודו כולהו בחבלא ודקא אפכינן <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ואזמינהו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>והיכי דמי</span> אי דקא מאחרי אחורי הני בתראי אכתי דמי עבד לרב בעי שלומי דכי מחייבי ליה לגברא אכתי גברא לאו בר חיובא הוא אלא דקא מקדמי קדומי הני בתראי ואי דלא עמד בדין אכתי דמי כוליה עבד לרב בעי שלומי ליה דאכתי גברא לא מיחייב אלא דעמד בדין א``ל רב אחא בריה דרב איקא לרב אשי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>דוקיא דרבא</span> מהיכא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אילימא מרישא</span> רישא מי קא מתכחשי מציעאי כיון דאי לא מתזמי סהדותא כוותייהו קא קיימא דדינא כוותייהו פסקינן דיש בכלל מאתים מנה הלכך קמאי הוא דקא מתכחשי מציעאי לא מתכחשי מידי אמר ליה רבא סבר <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מדרישא</span> בשלש כיתות <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>סיפא נמי בשלש</span> ודייק מסיפא כגון דאתו בי תרי ואמרי הפיל את שינו וסימא עינו ופסקיניה לדינא אפומייהו ואתו בי תרי אחריני ואמרי סימא את עינו והפיל את שינו דקא מכחשי להו להני קמאי ונמצאו זוממין קמאי משלמין דמי עין לרב ואי סלקא דעתך הכחשה לאו תחילת הזמה היא אמאי משלמי הא אתכחשו להו מעיקרא אלא שמע מינה הכחשה תחילת הזמה היא ואביי אמר לך בשלמא רישא לא סגי דלא שלש כיתות שהרי קתני הרב אומר כן <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אלא סיפא למה לי</span> שלש כיתות שהרי העבד אומר כן עבד כל דהו מימר אמר דניחא ליה דניפוק לחירות מתקיף לה ר' זירא אימא סימא את עינ


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף עד,ב גמרא
pgu: עד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ניפוק בעינו הפיל את שינו ניפוק בשינו סימא את עינו והפיל את שינו ניפוק בעינו ושינו אמר אביי עליך אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='26'> שמות כא </span> תחת עינו ולא תחת עינו ושינו תחת שינו ולא תחת שינו ועינו אמר רב אידי בר אבין אף אנן נמי תנינא גנב ע``פ שנים וטבח ומכר על פיהם ונמצאו זוממין משלמין לו את הכל מאי לאו דהעידו על הגניבה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>וחזרו והעידו</span> על ה<span class='tlm-rsh' data-nro='23'>טבי</span>חה והוזמו על הגניבה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>וחזרו והוזמו</span> על הטביחה והא כיון שהוזמו על הגניבה לגבי טביחה הוה להו מוכחשין וקתני משלמין לו את הכל ואי ס``ד הכחשה לאו תחילת הזמה היא אטביחה אמאי משלמין אלא לאו ש``מ הכחשה תחילת הזמה היא אמרי הכא במאי עסקינן כגון שהוזמו <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>על הטביחה תחילה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ובפלוגתא</span> עדים שהוכחשו ולבסוף הוזמו ר' יוחנן ור``א חד אמר נהרגין וחד אמר אין נהרגין תסתיים דר``א הוא דאמר אין נהרגין דאמר ר``א עדים שהוכחשו בנפש <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לוקין</span> ואי ס``ד ר``א הוא דאמר נהרגין אמאי לוקין <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>הוה ליה לאו שניתן לאזהרת [כו']</span>


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף עד,ב משנה
pgu: עד
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  גנב ע``פ שנים וטבח ומכר ע``פ עד אחד או ע``פ עצמו <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>משלם תשלומי כפל</span> ואינו משלם תשלומי ד' וה' גנב וטבח בשבת גנב וטבח לע``ז גנב משל אביו <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>ומת אביו</span> ואח``כ טבח ומכר <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>גנב והקדיש</span> ואח``כ טבח ומכר משלם תשלומי כפל ואינו משלם תשלומי ד' וה' ר``ש אומר קדשים שחייב באחריותם משלם תשלומי ד' וה' שאין חייב באחריותם פטור


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף עד,ב גמרא
pgu: עד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  על פי עד אחד פשיטא אמרי הא קמ``ל ע``פ עצמו דומיא דע``פ עד אחד מה ע``פ [עד] אחד <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>כי אתי עד אחד מצטרף</span> בהדיה מיחייב ע``פ עצמו נמי כי אתו עדים מיחייב לאפוקי מדרב הונא אמר רב דאמר רב הונא אמר רב מודה בקנס ואח``כ באו עדים פטור:  גופא אמר רב הונא אמר רב מודה בקנס ואח``כ באו עדים פטור:  איתיביה רב חסדא לרב הונא מעשה בר``ג שסימא את עין <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>טבי</span> עבדו <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>והיה שמח</span> שמחה גדולה מצאו לר' יהושע אמר לו אי אתה יודע שטבי עבדי יצא לחירות אמר לו למה א``ל שסמיתי את עינו אמר לו אין בדבריך כלום שכבר אין לו עדים <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>הא יש לו עדים</span> חייב ושמעינן מינה מודה בקנס ואח``כ באו עדים חייב א``ל שאני ר``ג דלא בפני ב``ד אודי והא ר' יהושע אב בית דין הו


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף עה,א גמרא
pgu: עה
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>שלא בבית דין הוה</span> קאי והתניא אמר לו אין בדבריך כלום <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>שכבר הודית</span> מאי לאו תנאי היא האי תנא דאמר שכבר אין לך עדים סבר מודה בקנס ואחר כך באו עדים חייב והאי תנא דאמר שכבר הודית סבר מודה בקנס ואח``כ באו עדים פטור לא דכ``ע מודה בקנס ואח``כ באו עדים פטור ובהא קמיפלגי האי תנא דאמר שכבר אין לך עדים סבר חוץ לב``ד הוה והך תנא דאמר שכבר הודית סבר בבית דין הוה:  איתמר מודה בקנס ואח``כ באו עדים רב אמר פטור ושמואל אמר חייב אמר רבא בר אהילאי מאי טעמא דרב<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='3'> שמות כב </span> אם המצא בעדים <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>תמצא בדיינין פרט למרשיע את עצמו</span> למה לי<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl=''> שמות כב </span> מאשר ירשיעון נפקא אלא ש``מ מודה בקנס ואח``כ באו עדים פטור ושמואל אמר לך ההוא מבעי ליה לגנב עצמו כדתנא דבי חזקיה איתיביה רב לשמואל ראה עדים שממשמשים ובאים ואמר <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>גנבתי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אבל לא טבחתי ולא מכרתי</span> אינו משלם אלא קרן אמר ליה הכא במאי עסקינן כגון שחזרו עדים לאחוריהם והא מדתני סיפא רבי אלעזר בר' שמעון אומר יבואו עדים <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ויעידו</span> מכלל דתנא קמא סבר לא אמר ליה שמואל לאו איכא ר' אלעזר בר' שמעון דקאי כוותי אנא דאמרי כר' אלעזר בר' שמעון <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>לשמואל ודאי תנאי היא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לרב מי לימא</span> תנאי היא אמר לך רב אנא דאמרי אפי' לרבי אלעזר בר' שמעון עד כאן לא קאמר ר' אלעזר בר' שמעון התם אלא משום דקא מודי מחמת ביעתותא דעדים אבל הכא דמודה מעצמו אפי' ר' אלעזר בר' שמעון מודה אמר רב המנונא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מסתברא מילתיה דרב</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>באומר גנבתי</span> ובאו עדים שגנב פטור <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>שהרי חייב עצמו בקרן</span> אבל אמר לא גנבתי ובאו עדים שגנב וחזר ואמר טבחתי ומכרתי ובאו עדים שטבח ומכר חייב <span class='tlm-rsh' data-nro='11'><span class='tlm-rsh' data-nro='16'>שהרי פטר עצמו מכלום</span></span> אמר רבא [קפחתי] לסבי דבי רב <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>דהא רבן גמליאל</span> פוטר עצמו מכלום הוה וקאמר ליה רב חסדא לרב הונא ולא קא משני ליה איתמר נמי אמר ר' חייא בר אבא אמר ר' יוחנן גנבתי ובאו עדים שגנב פטור שהרי חייב עצמו בקרן אבל אמר לא גנב ובאו עדים שגנב וחזר ואמר טבחתי ומכרתי ובאו עדים שטבח ומכר חייב שהרי פטר עצמו מכלום אמר רב אשי מתניתין וברייתא נמי דיקא מתניתין דתנן גנב על פי שנים וטבח ומכר ע``פ עד אחד או על פי עצמו משלם תשלומי כפל ואינו משלם תשלומי ארבעה וחמשה למה לי דתני גנב על פי שנים ליתני גנב וטבח [ומכר] על פי עד אחד או על פי עצמו אינו משלם אלא הקר


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף עה,ב גמרא
pgu: עה
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אלא לאו הא קמ``ל גנב על פי שנים וטבח על פי עד אחד או על פי עצמו הוא דלא מחייב עצמו בקרן הוא דאמרינן ע``פ עצמו דומיא דע``פ עד אחד מה ע``פ עד אחד כי אתי עד אחד מצטרף בהדיה מחייב על פי עצמו נמי כי אתו עדים מחייב אבל גנב וטבח ומכר ע``פ עד אחד או ע``פ עצמו דחייב עצמו בקרן לא אמרינן על פי עצמו דומיא דעל פי עד אחד ברייתא דתניא ראה עדים שממשמשין ובאין ואמר גנבתי אבל לא טבחתי ולא מכרתי אינו משלם אלא קרן למה לי למיתנא ואמר גנבתי אבל לא טבחתי ולא מכרתי ניתני או גנבתי או טבחתי ומכרתי אלא הא קמ``ל טעמא דאמר גנבתי הוא דחייב עצמו בקרן דפטור אבל אמר לא גנבתי ובאו עדים שגנב וחזר ואמר טבחתי ומכרתי ובאו עדים שטבח ומכר דלא חייב עצמו בקרן חייב אלמא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>הודאה דטביחה</span> לאו הודאה היא אמרי לא היא גופה קמ``ל דכיון דאמר גנבתי אע``ג דאמר לא טבחתי ולא מכרתי ובאו עדים שטבח ומכר פטור מאי טעמא תשלומי <ארבע> חמשה אמר רחמנא ולא תשלומי ארבעה ולא תשלומי שלשה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>לימא כתנאי</span> היו שנים מעידין שגנב והיו שנים מעידים אותו שטבח ומכר הוזמו עדי גניבה עדות שבטלה מקצתה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>בטלה כולה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>הוזמו עדי טביחה</span> הוא משלם <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>תשלומי כפל</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>והן משלמין תשלומי שלשה</span> משום סומכוס אמרו הן משלמין תשלומי כפל והוא משלם תשלומי שלשה לפר ושנים לאיל אהייא קאי סומכוס <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אילימא ארישא</span> לית ליה לסומכוס עדות שבטלה מקצתה בטלה כולה ואלא אסיפא שפיר קאמרי רבנן הוא משלם תשלומי כפל והם משלמין תשלומי שלשה אלא מילתא אחריתי איכא בינייהו כגון דאתו בי תרי אמרי ליה גנבת אמר להו <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אין גנבתי</span> וטבחתי ומכרתי מיהו לא בפניכם גנבתי ואייתי סהדי ואזמינהו דלא באפייהו גנב <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ואייתי בעל הבית סהדי</span> ואסהידו ביה דגנב וטבח ומכר ובהודאת טביחה קמיפלגי דרבנן סברי אע``ג דהודאה דגניבה מחמת עדים הוא דקא מודה הודאה דטביחה הודאה היא ופטור וסומכוס סבר כיון דהודאה דגניבה מחמת עדים הוא דקא מודה דטביחה לאו הודאה והנך עדים קמאי דאזמינהו משלמין תשלומי כפל והוא משלם שלשה לפר ושנים לאיל אמר רב אחא בריה דרב איקא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>לא דכולי עלמא הודאה דטביחה</span> לאו הודאה היא אלא בעדות שאי אתה יכול להזימה קמיפלגי כגון דאתו סהדי ואמרי ליה גנבת ואמר להו גנבתי וטבחתי ומכרתי מיהו לא בפניכם גנבתי אלא בפני פלוני ופלוני ואייתי סהדי ואזמינהו דלא באפייהו גנב ואתו פלוני ופלוני ואסהידו ביה דגנב וטבח ומכר ובהא קמיפלגי דרבנן סברי הויא לה עדות שאי אתה יכול להזימה וכל עדות שאי אתה יכול להזימה לא הויא עדות וסומכוס סבר עדות שאי אתה יכול להזימה הויא עדות והא קיימא לן דעדות שאי אתה יכול להזימה לא הויא עדות <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>הני מילי</span> היכא דלא ידעי באיזה יום באיזה שעה דליכא לעדות כלל <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אבל הכא</span> סיועי הוא דקא מסייעי ליה אמר מר הן משלמין תשלומי כפל מדקא מודה דגנב קרן בעי שלומי אמר רבי אלעזר משמיה דרב תנ


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף עו,א גמרא
pgu: עו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>תשלום דכפל</span>:  גנב והקדיש ואחר כך טבח ומכר כו':  אמרי בשלמא אטביחה לא מחייב ד<span class='tlm-rsh' data-nro='1'>כי קא טבח דהקדש קא טבח</span> ולא דמריה קא טבח אלא אהקדש ליחייב מה לי מכרו להדיוט מה לי מכרו לשמים הא מני ר``ש היא דאמר קדשים שחייב באחריותן ברשותיה דמריה קיימי הא מדסיפא ר``ש הוי רישא לאו ר``ש אלא הכא במאי עסקינן <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>בקדשים קלים</span> ואליבא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>דר' יוסי הגלילי</span> דאמר קדשים קלים ממון בעלים הוא וברשותיה קיימי אבל קדשי קדשים מאי משלם תשלומי ד' וחמשה אדתני רישא גנב וטבח ואח``כ הקדיש משלם תשלומי ד' וה' ליפלוג וליתני בדידה במה דברים אמורים בקדשים קלים אבל בקדשי קדשים משלם תשלומי ארבעה וחמשה אלא לעולם לא שנא קדשי קדשים ולא שנא קדשים קלים ודקשיא לך מה לי מכרו להדיוט מה לי מכרו לשמים <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מכרו להדיוט מעיקרא תורא דראובן</span> והשתא תורא דשמעון מכרו לשמים מעיקרא תורא דראובן והשתא תורא דראובן:  רבי שמעון אומר וכו':  אמרי נהי דסבר ר``ש מה לי מכרו להדיוט מה לי מכרו לשמים איפכא מיבעי ליה קדשים שחייב באחריותן פטור דאכתי לא נפק מרשותיה קדשים שאינו חייב באחריותן חייב דמפקי ליה מרשותיה אמרי ר``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אמילתא אחריתי קאי</span> והכי קתני אין הגונב אחר הגנב משלם תשלומי ד' וה' וכן גונב הקדש מבית בעלים פטור מ``ט<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='6'> שמות כב </span> וגונב מבית האיש ולא מבית הקדש רבי שמעון אומר קדשים שחייב באחריותן חייב מאי טעמא קרינא ביה וגונב מבית האיש ושאינו חייב באחריותן פטור דלא קרינן ביה וגונב מבית האיש מכדי שמעינן ליה לר``ש דאמר שחיטה שאינה ראויה לא שמה שחיטה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>קדשים נמי שחיטה שאינה ראויה היא</span> כי אתא רב דימי אמר ר' יוחנן בשוחט תמימים מבפנים לשם בעלים והרי חזרה קרן לבעלים אמר רבי יצחק בר אבין <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>שנשפך הדם</span> כי אתא רבין אמר רבי יוחנן בשוחט תמימים בפנים שלא לשם בעלי


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף עו,ב גמרא
pgu: עו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  וריש לקיש אמר בשוחט <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>בעלי מומין</span> בחוץ <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>תהי</span> בה רבי אלעזר לר' יוחנן שחיטה מתרת והלא זריקה מתרת לריש לקיש שחיטה מתרת והלא פדייה מתרת <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אישתמיטתיה</span> הא דרבי שמעון כל העומד לזרוק כזרוק דמי וכל העומד לפדות כפדוי דמי כל העומד לזרוק כזרוק דמי דתניא רבי שמעון אומר יש נותר שהוא מטמא טומאת אוכלין ויש נותר שאינו מטמא טומאת אוכלין כיצד <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>לן לפני זריקה</span> אינו מטמא טומאת אוכלין לאחר זריקה מטמא טומאת אוכלין <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>וקיימא לן</span> מאי לפני זריקה קודם שנראה לזריקה לאחר זריקה לאחר שנראה לזריקה קודם שנראה לזריקה לן מאי היא דלא הויא שהות ביום למזרקיה דשחטיה סמוך לשקיעת החמה ואינו מטמא טומאת אוכלין לאחר שנראה לזריקה לן דהויא שהות ביום למזרקיה מטמא טומאת אוכלין אלמא כל העומד לזרוק כזרוק דמי וכל העומד לפדות כפדוי דמי דתניא רבי שמעון אומ


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף עז,ב גמרא
pgu: עז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ואמר ריש לקיש</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>או</span>מר היה רבי שמעון פרה נפדית ע``ג מערכתה אלמא כל העומד לפדות כפדוי דמי בשלמא רבי יוחנן לא אמר כרבי שמעון בן לקיש דקא בעי לאוקמה למתניתין <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אפילו בתמימין</span> אלא ריש לקיש מאי טעמא לא אמר כרבי יוחנן אמר לך<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='37'> שמות כא </span> וטבחו ומכרו כל היכא דאיתיה במכירה איתיה בטביחה וכל היכא דליתיה במכירה ליתיה בטביחה והני קדשים הואיל דכי מזבין קדשים <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>לא הויא מכירה</span> ליתנהו בטביחה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ואזדו לטעמייהו</span> דאתמר המוכר טריפה לדברי ר' שמעון רבי יוחנן אמר חייב וריש לקיש אמר פטור רבי יוחנן אמר חייב אע``ג דליתיה בטביחה איתיה במכירה וריש לקיש אמר פטור כיון דליתיה בטביחה ליתיה במכירה איתיביה רבי יוחנן לר``ש בן לקיש <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>גנב כלאים</span> וטבחה טריפה ומכרה משלם תשלומי ארבעה וחמשה מאי לאו ר``ש היא אלמא אע``ג דליתיה בטביחה איתיה במכירה אמר ליה לא רבנן אי רבנן טריפה במכירה איתא בזביחה ליתא ואלא מאי ר``ש כלאים בטביחה איתא במכירה ליתא אלא תנא טביחה והוא הדין למכירה אימא לרבנן נמי תנא מכירה והוא הדין לטביחה ורבי יוחנן אמר לך האי מאי אי אמרת בשלמא ר``ש איידי <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>דתנא טריפה בחדא</span> תנא כלאים בחדא אלא אי אמרת רבנן נערבינהו וניתנינהו גנב כלאים וטריפה טבחן ומכרן משלם תשלומי ארבעה וחמשה קשיא כלאים שה כתיב ואמר רבא זה בנה אב כל מקום שנאמר שה אינו אלא להוציא את הכלאים שאני הכא דאמר קרא או לרבות את הכלאים וכל או לרבות הוא והתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0322' data-rgl='27'> ויקרא כב </span> שור או כשב <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>פרט לכלאים</span> או עז פרט ל<span class='tlm-rsh' data-nro='11'>נדמה</span> אמר רבא הכא מענייניה דקרא והכא מענייניה דקרא הכא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>גבי גניבה דכתיב שור או שה</span> שאי אתה יכול להוציא כלאים מביניהם או לרבות כלאים גבי קדשים דכתיב כשב ועז שאתה יכול להוציא כלאים מביניהם או למעט הו


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף עח,א גמרא
pgu: עח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  והא גבי קדשים נמי נאמר שור או כשב שאין אתה יכול <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>להוציא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>כלאים</span> מביניהם</span> ונרבי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>מדסיפא למעט</span> רישא נמי למעט אדרבה מדרישא לרבות סיפא נמי לרבות האי מאי אי אמרת בשלמא למעט הוא דאיצטריך תרי מיעוטי דאע``ג דאימעט כלאים איצטריך למעוטי נדמה אלא אי אמרת לרבות תרי ריבויי למה השתא כלאים אירבי ליה נדמה מבעיא אלא הא דאמר רבא זה בנה אב כל מקום שנאמר שה אינו אלא להוציא את הכלאים למאי הלכתא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אי לקדשים</span> בהדיא כתיב בהו<span class='tlm-sfr' data-chp='0322' data-rgl='27'> ויקרא כב </span> שור או כשב פרט לכלאים אי למעשר תחת תחת יליף מקדשים אי לבכור <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>העברה העברה</span> יליף ממעשר אי נמי נדמה אמרת לא דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0418' data-rgl='17'> במדבר יח </span> אך בכור שור עד שיהא הוא שור ובכורו שור כלאים מבעיא אלא כי איתמר דרבא לענין פטר חמור כדתנן אין פודין לא בעגל <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ולא בחיה</span> ולא בשחוטה ולא בטריפה ולא בכלאים ולא ב<span class='tlm-rsh' data-nro='10'>כוי</span> ולרבי אלעזר דמתיר בכלאים דתנן ר``א מתיר בכלאים מפני שהוא שה למאי הלכתא אמר לך ר``א כי איתמר דרבא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>לטמא שנולד מן הטהור</span> ועיבורו מן הטמא ודלא כרבי יהושע דאי ר' יהושע משה כשבים ושה עזים נפקא ליה עד שיהא אביו כבש ואמו כבשה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>וטהורה מטמאה מי מיעברא</span> אין דקיי``


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף עח,ב גמרא
pgu: עח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  דאיעבר מקלוט כר' שמעון בעי רבא הרי עלי עולה והפריש שור ובא אחר וגנב <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>מי פטר גנב נפשיה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>בכבש</span> לרבנן בעולת העוף לר' אלעזר בן עזריה דתנן הרי עלי עולה יביא כבש ר``א בן עזריה אומר יביא תור או בן יונה מאי מי אמרינן שם עולה קביל עילויה או דלמא מצי א``ל אנא מצוה מן המובחר בעינא למיעבד בתר דאיבעיא הדר פשט <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>גנב פטר עצמו</span> בכבש לרבנן בעולת העוף לר' אלעזר בן עזריה רב אחא בריה דרב איקא מתני לה בהדיא אמר רבא הרי עלי עולה והפריש שור ובא אחר וגנבו פטר עצמו בכבש לרבנן ובעולת העוף לר' אלעזר בן עזריה


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף עח,ב משנה
pgu: עח
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  מכרו חוץ מאחד ממאה שבו <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>או שהיתה לו בו שותפות</span> השוחט ונתנבלה בידו <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>הנוחר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>והמעקר</span> משלם תשלומי כפל ואינו משלם תשלומי ארבעה וחמשה


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף עח,ב גמרא
pgu: עח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>מאי חוץ מאחד ממאה</span> שבו אמר רב חוץ מדבר <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>הניתר עמו</span> בשחיטה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ולוי אמר</span> חוץ מגיזותיה וכן תניא במתניתא חוץ מגיזותיה מיתיבי מכרה חוץ מידה חוץ מרגלה חוץ מקרנה חוץ מגיזותיה אינו משלם תשלומי ארבעה וחמשה רבי אומר דבר <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>המעכב בשחיטה</span> אינו משלם תשלומי ארבעה וחמשה ושאינו מעכב בשחיטה משלם תשלומי ארבעה וחמשה ר``ש בן אלעזר אומר חוץ מקרנה אינו משלם תשלומי ארבעה וחמשה חוץ מגיזותיה משלם תשלומי ארבעה וחמשה בשלמא ללוי כתנא קמא אלא לרב כמאן אמרי רב דאמר כי האי תנא דתניא ר``ש בן אלעזר אומר מכרה חוץ מידה וחוץ מרגלה אינו משלם תשלומי ארבעה וחמשה חוץ מקרנה חוץ מגיזותיה משלם תשלומי ארבעה וחמשה במאי קמיפלגי תנא קמא סבר<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='37'> שמות כא </span> וטבחו כולו בעינן ומכרו כולו בעינן ורבי סבר וטבחו <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מידי דהוי בטביחה</span> לאפוקי מידי דלא הויא בטביחה ומכרו דומיא דטביחה ור' שמעון בן אלעזר סבר קרנא דלא למגזא קיימא הוי שיור ואינו משלם תשלום ארבעה וחמשה גיזותיה דלמיגז קיימי לא הוי שיור ומשלם תשלום ארבעה וחמשה ואידך תנא דבי ר' שמעון בן אלעזר סבר ידיו ורגליו דצריכי טביחה הוי שיור ולא משלם תשלומי ארבעה וחמשה קרניה וגיזותיה דלא צריכי טביחה לא הוי שיור קשיא דר' שמעון בן אלעזר אדר' שמעון בן אלעזר תרי תנאי ואליבא דר``ש בן אלעזר ת``ר הגונב הקיטעת ואת החיגרת ואת הסומא וכן הגונב בהמת השותפין חייב ושותפים שגנבו <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>פטור</span>ים והתניא שותפין שגנבו חייבין אמר רב נחמן לא קשיא כאן ב<span class='tlm-rsh' data-nro='16'>שותף שגנב מחבירו</span> כאן בשותף שגנב מעלמא איתיביה רבא לרב נחמן יכול שותף שגנב מחבירו ושותפין שגנבו יהו חייבין תלמוד לומר וטבחו כולו בעינן וליכא אלא אמר רב נחמן לא קשיא כאן ב<span class='tlm-rsh' data-nro='17'>שותף שטבח לדעת חבירו</span> כאן ב<span class='tlm-rsh' data-nro='18'>שותף שטבח שלא לדעת חבירו</span> בעי רבי ירמיה מכרה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>חוץ משלשים יום</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>חוץ ממלאכתה</span> חוץ מעוברה מהו אליבא דמאן דאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>עובר ירך אמו הוא</span> לא תבעי לך דהא שייר בה כי תבעי לך אליבא דמאן דאמר דעובר לאו ירך אמו מאי מימר אמרינן כיון דמחובר בה הוי שיור או דלמא כיון דלמפרש מינה קאי לא הוי שיור איכא דאמרי כיון דלאו ירך אמו הוא לא הוי שיור או דלמא כיון דצריך לאישתרויי בהדה בשחיטה כמאן דשייר בגופה דמי תיקו:  בעי רב פפא גנבה קטעה ומכרה מהו מי אמרינן מאי דגנב הא לא זבין או דלמא מה דזבין הא לא שייר תיקו:  תנו רבנן <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>גנב ונתן לאחר וטבח</span> גנב ונתן לאחר ומכ


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף עט,א גמרא
pgu: עט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  גנב והקדיש גנב <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>והקיף</span> גנב והחליף גנב ונתן במתנה גנב ופרע חובו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>גנב ופרע בהקיפו</span> גנב ושלח סבלונות בבית חמיו משלם תשלומי ארבעה וחמשה מאי קמ``ל אשמעינן רישא גנב ונתן לאחר וטבח דיש שליח לדבר עבירה אע``ג דבכל התורה כולה אין שליח לדבר עבירה הכא יש שליח לדבר עבירה מאי טעמא וטבחו ומכרו מה מכירה דלא אפשר דלאו על ידי אחר אף טביחה ע``י אחר מחייב ואשמעינן סיפא גנב והקדיש מה לי מכרו להדיוט מה לי מכרו לשמים


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף עט,א משנה
pgu: עט
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  גנב ברשות הבעלים וטבח ומכר חוץ מרשותם או שגנב חוץ מרשותם וטבח ומכר ברשותם או שגנב וטבח ומכר חוץ מרשותם משלם תשלומי ארבעה וחמשה אבל גנב וטבח ומכר ברשותם <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>פטור</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>היה</span> מושכו ויוצא ומת ברשות הבעלים פטור <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>הגביהו</span> או הוציאו מרשות בעלים ומת חייב <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>נתנו</span> לבכורות בנו או לבעל חוב לשומר חנם לשואל לנושא שכר ולשוכר ו<span class='tlm-rsh' data-nro='7'>היה מושכו</span> ומת ברשות הבעלים פטור הגביהו או שהוציאו מרשות הבעלים ומת חייב


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף עט,א גמרא
pgu: עט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  בעי אמימר <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>תיקנו משיכה בשומרים</span> או לא אמר רב יימר ת``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>נתנו</span> לבכורות בנו או לבעל חובו לשומר חנם ולשואל לנושא שכר ולשוכר <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>היה</span> מושכו ויוצא ומת ברשות הבעלים <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>פטור</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מאי לאו</span> שומר וש``מ תיקנו משיכה בשומרין אמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>לא גנב</span> הא תנא ליה רישא תנא גנב שגנב מבית הבעלים ותנא גנב שגנב מבית שומר אמר ליה רב אשי לא תדחייה מה לי גנב שגנב מבית שומר מה לי גנב שגנב מבית בעלים אלא לאו שומר וש``מ תיקנו משיכה בשומרין ש``מ איתמר נמי אמר ר' אלעזר כדרך שתיקנו משיכה בלקוחות כך תיקנו משיכה בשומרין תניא נמי הכי כדרך שתיקנו משיכה בלקוחות כך תיקנו משיכה בשומרין וכשם שהקרקע נקנית בכסף בשטר ובחזקה כך שכירות נקנית בכסף בשטר ובחזקה שכירות דמאי אילימ


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף עט,ב גמרא
pgu: עט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>שכירות דמטלטלי</span>ן מטלטלי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>בני שטרא נינהו</span> אמר רב חסדא שכירות דקרקע:  אמר ר' אלעזר ראוהו <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>שהטמין <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>בחורשין</span></span> וטבח ומכר משלם תשלומי ארבעה וחמשה אמאי הא לא משך א``ר חסדא שהכישה במקל אמרי <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>וכיון דראוהו גזלן הוא</span> כיון דקא מטמרי מנייהו גנב הוא ואלא גזלן היכי דמי אמר ר' אבהו כגון בניהו בן יהוידע שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='08b23' data-rgl='21'> שמואל ב כג </span> ויגזל את החנית מיד המצרי ויהרגהו בחניתו ר' יוחנן אמר כגון בעלי שכם שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0709' data-rgl='25'> שופטים ט </span> וישימו לו בעלי שכם מארבים על ראשי ההרים ויגזלו [את] כל אשר יעבר עליהם בדרך ור' אבהו מאי טעמא לא אמר מהאי אמר לך כיון דמטמרי איטמורי לא גזלני נינהו ור' יוחנן הא דקא מטמרי דלא ניחזינהו אינשי וניערקו מנייהו שאלו תלמידיו את רבן יוחנן בן זכאי מפני מה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>החמירה תורה</span> בגנב יותר מגזלן אמר להן זה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>השוה כבוד עבד</span> לכבוד קונו וזה לא השוה כבוד עבד לכבוד קונו כביכול עשה עין של מטה כאילו אינה רואה ואוזן של מטה כאילו אינה שומעת שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='1029' data-rgl='15'> ישעיהו כט </span> הוי המעמיקים מה' <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>לסתיר עצה</span> והיה במחשך מעשיהם וגו' וכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='2694' data-rgl='7'> תהילים צד </span> ויאמרו לא יראה יה ולא יבין אלהי יעקב וכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='1209' data-rgl='9'> יחזקאל ט </span> כי [אמרו] עזב ה' את הארץ ואין ה' רואה <תניא> אמר ר' מאיר משלו משל משום רבן גמליאל למה הדבר דומה לשני בני אדם שהיו בעיר ועשו משתה אחד זימן את בני העיר ולא זימן את בני המלך ואחד לא זימן את בני העיר ולא זימן את בני המלך איזה מהן עונשו מרובה הוי אומר זה שזימן את בני העיר ולא זימן את בני המלך אמר רבי מאיר בא וראה כמה גדול כח של מלאכה שור שביטלו ממלאכתו חמשה שה שלא ביטלו ממלאכתו ארבעה אמר רבן יוחנן בן זכאי בא וראה כמה גדול כבוד הבריות שור שהלך ברגליו חמשה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>שה שהרכיבו</span> על כתיפו ארבעה


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף עט,ב משנה
pgu: עט
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  אין מגדלין בהמה דקה בא``י <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אבל מגדלין בסוריא</span> ובמדברות של ארץ ישראל <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אין מגדלין תרנגולין בירושלים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מפני הקדשים</span> ולא כהנים בארץ ישראל <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מפני הטהרות</span> אין מגדלין <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>חזירין</span> בכל מקום לא יגדל אדם <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>את הכלב</span> אלא אם כן היה קשור בשלשלת אין פורסין <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>נישובים</span> ליונים אלא אם כן היה רחוק מן הישוב ל' ריס


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף עט,ב גמרא
pgu: עט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ת``ר אין מגדלין בהמה דקה בא``י אבל מגדלין <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>בחורשין</span> שבארץ ישראל בסוריא אפילו בישוב ואין צריך לומר בחוצה לארץ תניא אידך <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אין מגדלין בהמה דקה בארץ ישראל</span> אבל מגדלין במדבר שביהודה ובמדבר שבספר עכו ואף על פי שאמרו אין מגדלין בהמה דקה אבל מגדלין <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>בהמה גסה</span> לפי שאין גוזרין גזרה על הצבור אלא אם כן רוב צבור יכולין לעמוד בה בהמה דקה אפשר להביא מחוצה לארץ בהמה גסה אי אפשר להביא מחוצה לארץ ואף על פי שאמרו אין מגדלין בהמה דקה אבל משהה הוא קודם לרגל שלשים יום וקודם משתה בנו ל' יום ובלבד שלא ישהה את האחרונה שלשים יום דסד``א דאי נפק ליה רגל ומכי זבנה עד השתא אכתי לא מלו ליה תלתין יומין לא נימא תלתין משרא שרי ליה לשהויי אלא כיון דנפק ליה רגל לא מבעי ליה לשהוי


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף פ,א גמרא
pgu: פ
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>והטבח</span> לוקח ושוחט לוקח ושוהה ובלבד שלא ישהה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>העגונה</span> שבהן ל' יום:  שאלו תלמידיו את ר``ג מהו לגדל אמר להן מותר והתנן אין מגדלין אלא הכי קא בעו מיניה מהו לשהות אמר להן מותר ובלבד שלא תצא ותרעה בעדר <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אלא קושרה</span> בכרעי המטה:  ת``ר מעשה בחסיד אחד שהיה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>גונח</span> מלבו ושאלו לרופאים ואמרו אין לו תקנה עד שינק חלב רותח משחרית לשחרית והביאו לו עז וקשרו לו בכרעי המטה והיה יונק ממנה משחרית לשחרית לימים נכנסו חביריו לבקרו כיון שראו אותה העז קשורה בכרעי המטה חזרו לאחוריהם ואמרו <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>לסטים מזויין</span> בביתו של זה ואנו נכנסין אצלו ישבו ובדקו ולא מצאו בו אלא אותו עון של אותה העז ואף הוא בשעת מיתתו אמר יודע אני שאין בי עון אלא עון אותה העז שעברתי על דברי חברי:  אמר ר' ישמעאל מבעלי בתים שבגליל העליון היו בית אבא ומפני מה חרבו <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>שהיו מרעין</span> בחורשין ודנין דיני ממונות ביחיד ואע``פ שהיו להם חורשים סמוך לבתיהם שדה קטנה היתה ומעבירין דרך עליה ת``ר <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>רועה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>שעשה תשובה</span> אין מחייבין אותו למכור מיד אלא מוכר על יד על יד וכן גר שנפלו לו <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>כלבים וחזירים</span> בירושתו אין מחייבין אותו למכור מיד אלא מוכר על יד על יד וכן מי שנדר ליקח בית וליקח אשה בארץ ישראל אין מחייבין אותו ליקח מיד עד שימצא את ההוגנת לו ומעשה באשה אחת שהיה בנה מיצר לה וקפצה ונשבעה כל מי שיבא איני מחזירתו וקפצו עליה בני אדם שאינן מהוגנין וכשבא הדבר אצל חכמים אמרו לא נתכוונה זו אלא להגון לה כשם שאמרו אין מגדלין בהמה דקה כך אמרו אין מגדלין <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>חיה דקה</span> ר' ישמעאל אומר מגדלין כלבים כופרין וחתולים וקופין וחולדות סנאים מפני שעשויים <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>לנקר את הבית</span> מאי חולדות סנאים אמר רב יהודה שרצא חרצא ואיכא דאמרי חרזא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>דקטיני</span> שקיה ורעיא ביני וורדיני ומאי שרצא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>דמתתאי שקיה</span> אמר רב יהודה אמר רב עשינו עצמנו <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>בבבל כארץ ישראל</span> לבהמה דקה א``ל רב אדא בר אהבה לרב הונא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>דידך מאי</span> א``ל דידן קא מינטרא להו <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>חובה</span> א``ל חובה <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>תקברינהו לבנה</span> כולה שניה דרב אדא בר אהבה לא אקיים זרעא לרב הונא מחובה איכא דאמרי אמר רב הונא אמר רב עשינו עצמנו בבבל כארץ ישראל לבהמה דקה <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>מכי אתא רב לבבל</span> רב ושמואל ורב אסי איקלעו לבי <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>שבוע הבן</span> ואמרי לה לבי <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>ישוע הבן</span> רב לא עייל קמיה דשמוא


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף פ,ב גמרא
pgu: פ
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>שמואל לא עייל קמיה דרב אסי</span> רב אסי לא עייל קמיה דרב אמרי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>מאן נתרח</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>נתרח שמואל</span> וניתי רב ורב אסי ונתרח רב או רב אסי רב מילתא בעלמא הוא דעבד ליה לשמואל משום ההוא מעשה דלטייה אדבריה רב עליה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אדהכי והכי</span> אתא שונרא קטעיה לידא דינוקא נפק רב ודרש חתול מותר להורגו ואסור לקיימו ואין בו משום גזל ואין בו משום השב אבידה לבעלים וכיון דאמרת מותר להורגו מאי ניהו תו אסור לקיימו מהו דתימא מותר להורגו איסורא ליכא קמ``ל אמרי וכיון דאמרת אין בו משום גזל מאי ניהו תו אין בו משום השב אבידה לבעלים אמר רבינא לעורו מיתיבי רבי שמעון בן אלעזר אומר מגדלין כלבים כופרין וחתולין וקופין וחולדות סנאים מפני שעשויין לנקר את הבית לא קשיא הא באוכמא הא ב<span class='tlm-rsh' data-nro='6'>חיורא</span> והא מעשה דרב אוכמא הוה התם אוכמא בר חיורא הוה והא מבעיא בעיא ליה רבינא דבעי רבינא אוכמא בר חיורא מהו כי קמבעיא ליה לרבינא באוכמא בר חיורא בר אוכמא מעשה דרב באוכמא בר חיורא בר חיורא הוה <חב``ד בי``ח בח``ן סימן> אמר רבי אחא בר פפא משום רבי אבא בר פפא משום רבי אדא בר פפא ואמרי לה אמר ר' אבא בר פפא משום רבי חייא בר פפא משום רבי אחא בר פפא ואמרי לה אמר ר' אבא בר פפא משום רבי אחא בר פפא משום רבי חנינא בר פפא מתריעין על ה<span class='tlm-rsh' data-nro='8'>חיכוך</span> בשבת <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ודלת הננעלת</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>לא במהרה תפתח</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>והלוקח בית</span> בארץ ישראל כותבין עליו <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אונו</span> אפילו בשבת מיתיבי ושאר פורעניות המתרגשות ובאות על הצבור כגון חיכוך חגב זבוב צירעה ויתוש ושילוח נחשים ועקרבים <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>לא היו מתריעין</span> אלא צועקים לא קשיא כאן בלח כאן ב<span class='tlm-rsh' data-nro='16'>יבש</span> דאמר רבי יהושע בן לוי שחין שהביא הקב``ה על המצרים לח מבחוץ ויבש מבפנים שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0209' data-rgl='10'> שמות ט </span> ויהי שחין <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>אבעבועות פורח</span> באדם ובבהמה ודלת הננעלת לא במהרה תפתח מאי היא מר זוטרא אמר סמיכה רב אשי אמר כל המריעין לו לא במהרה מטיבין לו רב אחא מדיפתי אמר לעולם אין מטיבין לו ולא היא רב אחא מדיפתי מילתא דנפשיה הוא דאמר והלוקח בית בארץ ישראל כותבין עליו אונו אפילו בשבת בשבת סלקא דעתך אלא כדאמר רבא התם אומר לנכרי ועושה ה``נ אומר לנכרי ועושה ואע``ג דאמירה לנכרי שבות היא משום ישוב ארץ ישראל לא גזרו ביה רבנן אמר רבי שמואל בר נחמני אמר רבי יונתן הלוקח עיר בארץ ישראל כופין אותו ליקח לה דרך מארבע רוחותיה משום ישוב ארץ ישראל:  ת``ר עשרה תנאין התנה יהוש


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף פא,א גמרא
pgu: פא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>שיהו מרעין</span> בחורשין <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ומלקטין עצים</span> בשדותיהם ומלקטים עשבים בכל מקום חוץ מתלתן וקוטמים נטיעות בכל מקום <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>חוץ מגרופיות של זית</span> ומעין היוצא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>בתחילה</span> בני העיר מסתפקין ממנו <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ומחכין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>בימה של טבריא</span> ובלבד <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>שלא יפרוס קלע</span> ויעמיד את הספינה ונפנין <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>לאחורי הגדר</span> ואפילו בשדה מליאה כרכום ומהלכים בשבילי הרשות <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>עד שתרד רביעה שניה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ומסתלקין לצידי הדרכים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מפני יתידות הדרכים</span> והתועה בין הכרמים <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>מפסיג</span> ועולה מפסיג ויורד ומת מצוה קונה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מקומו</span>:  שיהו מרעין בחורשין אמר רב פפא לא אמרן אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>דקה</span> בגסה אבל דקה בדקה וגסה בגסה לא וכל שכן גסה בדקה דלא:  ומלקטין עצים משדותיהם לא אמרן אלא בהיזמי והיגי אבל בשאר עצים לא ואפילו בהיזמי והיגי לא אמרן אלא במחוברין <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>אבל בתלושין</span> לא ואפי' במחוברין לא אמרן אלא בלח אבל ביבשים לא ובלבד שלא ישרש:  ומלקטין עשבים בכל מקום <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>חוץ משדה תלתן</span> למימרא דתלתן מעלו לה עשבים ורמינהי תלתן שעלתה עם מיני עשבים <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>אין מחייבין אותו לעקור</span> אמר רב ירמיה לא קשיא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'><span class='tlm-rsh' data-nro='21'>כאן</span></span> לזרע כאן לזירין לזרע קשו לה עשבים דמכחשי לה לזירין מעלי לה דכי קיימי ביני עשבים מירכבא איבעית אימא כאן לאדם כאן לבהמה דכיון דלבהמה הוא דזרעה עשבים נמי מיבעי לה <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>ומנא ידעינן</span> א``ר פפא שאריה <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>משארי</span> לאדם לא שאריה משארי לבהמה:  וקוטמין נטיעה בכל מקום חוץ מגרופיות של זית פי' ר' תנחום ור' ברייס משום זקן אחד <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>בזית כביצה</span> בקנים ובגפנים <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>מן הפקק ולמעלה</span> ושאר כל האילנות מן אובו של אילן ולא מן חודו של אילן מן חדש שאינו עושה פירות ולא מן ישן שהוא עושה פירות ממקום שאינו רואה את החמ


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף פא,ב גמרא
pgu: פא
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ולא ממקום שהוא רואה את החמה שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0533' data-rgl='14'> דברים לג </span> וממגד תבואות שמש:  ומעין היוצא תחילה בני העיר מסתפקין ממנו אמר רבה בר רב הונא ונותן לו דמים ולית הלכתא כוותיה:  ומחכין בימה של טבריא ובלבד שלא יפרוס קלע ויעמיד את הספינה אבל צד הוא ברשתות ובמכמרות ת``ר בראשונה התנו שבטים זה עם זה שלא יפרוס קליעה ויעמיד את הספינה אבל צד הוא ברשתות ובמכמרות תנו רבנן ימה של טבריא בחלקו של נפתלי היתה ולא עוד אלא שנטל <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>מלא חבל חרם</span> בדרומה לקיים מה שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0533' data-rgl='23'> דברים לג </span> ים ודרום ירשה תניא רבי שמעון בן אלעזר אומר תלושין שבהרים <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>בחזקת כל השבטים</span> הן עומדים ומחוברים בחזקת אותו השבט ואין לך כל שבט ושבט מישראל שאין לו בהר ובשפלה ובנגב ובעמק שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0501' data-rgl='7'> דברים א </span> פנו וסעו לכם ובאו הר האמורי ואל כל שכניו בערבה בהר בשפלה ובנגב ובחוף הים וגו' <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>וכן אתה מוצא בכנעני</span>ם ובפריזים ובאמוריים שלפניהם שנאמר ואל כל שכניו אלמא שכניו הכי הוו:  ונפנין לאחורי הגדר ואפילו בשדה שהיא מלאה כרכום אמר רב אחא בר יעקב לא נצרכה אלא ליטול הימנו צרור אמר רב חסדא ואפילו בשבת מר זוטרא חסידא שקיל ומהדר וא``ל לשמעיה <למחר> זיל שירקיה:  ומהלכין בשבילי הרשות עד שתרד רביעה שניה אמר רב פפא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>והא</span>י דידן <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אפילו טל</span> קשי לה:  ומסלקין לצידי הדרכים מפני יתידות הדרכים שמואל ורב יהודה הוו שקלי ואזלי באורחא הוה מסתלק שמואל לצידי הדרכים א``ל רב יהודה תנאין שהתנה יהושע אפילו בבבל א``ל שאני אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אפילו בחוצה לארץ</span> רבי ורבי חייא הוו שקלי ואזלי באורחא אסתלקו לצידי הדרכים הוה קא מפסיע ואזיל ר' יהודה בן קנוסא קמייהו א``ל רבי לרבי חייא מי הוא זה שמראה גדולה בפנינו א``ל ר' חייא שמא ר' יהודה בן קנוסא תלמידי הוא וכל מעשיו לשם שמים כי מטו לגביה חזייה א``ל אי לאו יהודה בן קנוסא את גזרתינהו לשקך <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>בגיזרא דפרזלא</span>:  התועה בין הכרמים מפסיג ויורד מפסיג ועולה:  ת``ר הרואה חבירו תועה בין הכרמים מפסיג ועולה מפסיג ויורד עד שמעלהו לעיר או לדרך וכן הוא שתועה בין הכרמים מפסיג ועולה מפסיג ויורד עד שיעלה לעיר או לדרך <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מאי וכן</span> מהו דתימא חבירו הוא דידע להיכא מסלק דניפסוג אבל הוא דלא ידע להיכא קא סליק לא ניפסוג נהדריה נהדר בי מיצרי קמ``ל הא דאורייתא הוא דתניא השבת גופו מניין ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='2'> דברים כב </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>והשבותו</span> דאורייתא הוא דקאי בי מיצרי אתא הוא תקין דמפסיג ועולה מפסיג ויורד:  ומת מצוה קנה מקומו:  ורמינהי המוצא מת מוטל ב<span class='tlm-rsh' data-nro='15'>איסרטיא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מפנהו</span> לימין איסרטיא או לשמאל איסרטיא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>שדה בור</span> ושדה ניר מפנהו לשדה בור שדה ניר ושדה זרע מפנהו לשדה ניר היו שתיהן בורות שתיהן נירות שתיהן זרועות מפנהו למקום שירצה אמר רב ביבי במוטל <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>על המיצר</span> מתוך שניתן לפנותו מפנהו לכל מקום שירצה אמרי עשרה הני חד סרי הויין מהלכין בשבילי הרשות שלמה אמרה כדתניא הרי שכלו פירותיו מן השדה ואינו מניח בני אדם ליכנס בתוך שדהו מה הבריות אומרות עליו מה הנאה יש לפלוני ומה הבריות מזיקות לו עליו הכתוב אומר מהיות טוב אל תקרי רע ומי כתיב מהיות טוב אל תקרי רע אין כתיב כי האי גוונא<span class='tlm-sfr' data-chp='2803' data-rgl='28'> משלי ג </span> אל תמנע טוב מבעליו בהיות לאל ידך לעשות ותו ליכא והא איכא דרבי יהודה דתניא רבי יהודה אומר בשעת הוצאת זבלים אדם מוציא זבלו לרה``ר וצוברו כל שלשים כדי שיהא נישוף ברגלי אדם וברגלי בהמה שעל מנת כן ה<span class='tlm-rsh' data-nro='21'>נחיל</span> יהושע לישראל את הארץ והא איכא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>דר' ישמעאל בנו של ר' יוחנן בן ברוקה</span> דתניא רבי ישמעאל בנו של ר' יוחנן בן ברוקה אומר תנאי ב``ד הוא שיהא זה יורד לתוך שדה חבירו וקוצץ שוכו של חבירו להציל נחיל שלו ונותן לו דמי שוכו של חבירו ותנאי ב``ד הוא שיהא זה שופך יינו <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>ומציל דובשנו</span> של חבירו ונוטל דמי יינו מתוך דובשנו של חבירו ותנאי ב``ד הוא שיהא זה מפרק את עציו וטוען פשתנו של חבירו ונוטל דמי עציו מתוך פשתנו של חבירו שעל מנת כן הנחיל יהושע לישראל את הארץ ביחידאי לא קאמרינ


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף פב,א גמרא
pgu: פב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  והא כי אתא ר' אבין א``ר יוחנן אחד אילן הנוטה לתוך שדה חבירו ואחד אילן הסמוך למצר מביא וקורא שעל מנת כן הנחיל יהושע לישראל את הארץ אלא מאן תנא עשרה תנאין שהתנה יהושע ר' יהושע בן לוי הוא רב גביהה מבי כתיל מתני לה בהדיא ר' תנחום ור' ברייס אמרי משום זקן אחד ומנו ר' יהושע בן לוי עשרה תנאין התנה יהושע:  עשרה תקנות תיקן עזרא שקורין במנחה בשבת וקורין בשני ובחמישי ודנין בשני ובחמישי <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ומכבסים</span> בחמישי בשבת ואוכלין שום בערב שבת <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ושתהא אשה משכמת</span> ואופה ושתהא אשה חוגרת ב<span class='tlm-rsh' data-nro='5'>סינר</span> ושתהא אשה חופפת וטובלת ושיהו <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>רוכלין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>מחזירין בעיירות</span> ותיקן טבילה לבעלי קריין:  שיהו קוראין במנחה בשבת <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>משום יושבי קרנות</span>:  ושיהו קוראין בשני ובחמישי עזרא תיקן והא מעיקרא הוה מיתקנא דתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0215' data-rgl='22'> שמות טו </span> וילכו שלשת ימים במדבר ולא מצאו מים דורשי <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>רשומות</span> אמרו אין מים אלא תורה שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='1055' data-rgl='1'> ישעיהו נה </span> הוי כל צמא לכו למים כיון שהלכו שלשת ימים בלא תורה נלאו עמדו נביאים שביניהם ותיקנו להם שיהו קורין בשבת ומפסיקין באחד בשבת וקורין בשני ומפסיקין שלישי ורביעי וקורין בחמישי ומפסיקין ערב שבת כדי שלא ילינו ג' ימים בלא תורה מעיקרא תקנו חד גברא תלתא פסוקי אי נמי תלתא גברי תלתא פסוקי כנגד כהנים לוים וישראלים אתא הוא תיקן תלתא גברי ועשרה פסוקי כנגד <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>עשרה בטלנין</span>:  ודנין בשני ובחמישי דשכיחי דאתו למקרא בסיפרא:  ושיהו מכבסין בחמישי בשבת משום כבוד שבת:  ושיהו אוכלין שום בע``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>משום עונה</span> דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='2601' data-rgl='3'> תהילים א </span> אשר פריו יתן בעתו וא``ר יהודה ואיתימא רב נחמן ואיתימא רב כהנא ואיתימא ר' יוחנן זה המשמש מטתו מע``ש לע``ש ת``ר חמשה דברים נאמרו בשום משביע ו<span class='tlm-rsh' data-nro='13'>משחין</span> ומצהיל פנים ומרבה הזרע והורג כנים שבבני מעיים וי``א מכניס אהבה ומוציא את הקנאה:  ושתהא אשה משכמת ואופה כדי שתהא פת מצויה לעניים:  ושתהא אשה חוגרת בסינר <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>משום צניעותא</span>:  ושתהא אשה חופפת וטובלת דאורייתא היא דתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0314' data-rgl='9'> ויקרא יד </span> ורחץ את <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>בשרו במים</span> שלא יהא דבר חוצץ בין בשרו למים את בשרו את הטפל לבשרו ומאי ניהו שער אמרי דאורייתא לעיוני דלמא מיקטר אי נמי מאוס מידי משום חציצ


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף פב,ב גמרא
pgu: פב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ואתא איהו תיקן <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>חפיפה</span>:  ושיהו רוכלין מחזרין בעיירות משום תכשיטי נשים כדי שלא יתגנו על בעליהם:  ותיקן טבילה לבעלי קריין דאורייתא הוא דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0315' data-rgl='16'> ויקרא טו </span> ואיש כי תצא ממנו שכבת זרע ורחץ את בשרו במים דאורייתא הוא לתרומה וקדשים אתא הוא תיקן אפילו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לדברי תורה</span>:  עשרה דברים נאמרו בירושלים <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אין הבית חלוט בה</span> ואינה מביאה עגלה ערופה ואינה נעשית עיר הנדחת ואינה מטמאה בנגעים ואין מוציאין בה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>זיזין</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='4'>גזוזטראות</span> ואין עושין בה אשפתות ואין עושין בה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>כבשונות</span> ואין עושין בה גנות ופרדסות חוץ מגנות וורדין שהיו מימות נביאים הראשונים ואין מגדלים בה תרנגולין ו<span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אין מלינין בה את המת</span> אין הבית חלוט בה דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0325' data-rgl='30'> ויקרא כה </span> וקם הבית אשר לו חומה לצמיתות לקונה אותו לדורותיו וקסבר לא נתחלקה ירושלים לשבטים ואינה מביאה עגלה ערופה דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0521' data-rgl='1'> דברים כא </span> כי ימצא חלל באדמה אשר ה' אלהיך נותן לך לרשתה וירושלים לא נתחלקה לשבטים ואינה נעשית עיר הנדחת דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0513' data-rgl='13'> דברים יג </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>עריך</span> וירושלים לא נתחלקה לשבטים ואינה מטמאה בנגעים דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0314' data-rgl='34'> ויקרא יד </span> ונתתי נגע צרעת בבית ארץ אחוזתכם וירושלים לא נתחלקה לשבטים ואין מוציאין בה זיזין וגזוזטראות מפני <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אהל הטומאה</span> ומשום דלא ליתזקו עולי רגלים ואין עושין בה אשפתות משום שקצים ואין עושין בה כבשונות משום <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>קוטרא</span> ואין עושין בה גנות ופרדסין משום סירחא ואין מגדלין בה תרנגולין <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>משום קדשים</span> ואין מלינין בה את המת <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>גמרא</span>:  אין מגדלין חזירים בכל מקום תנו רבנן כשצרו בית חשמונאי זה על זה היה הורקנוס מבפנים ואריסטובלוס מבחוץ ובכל יום היו משלשים להם בקופה דינרין והיו מעלין להם תמידים היה שם זקן אחד שהיה מכיר בחכמת יוונית אמר להם כל זמן שעוסקין בעבודה אין נמסרים בידכם למחר שילשלו דינרין בקופה והעלו להם חזיר כיון שהגיע לחצי החומה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>נעץ צפרניו</span> בחומה ונזדעזעה ארץ ישראל ארבע מאות פרסה על ארבע מאות פרסה באותה שעה אמרו ארור האיש שיגדל חזירים וארור האדם שילמד את בנו חכמת יוונית <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ועל אותה שעה שנינו</span> מעשה שבא עומר מגנות הצריפין ושתי הלחם <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>מבקעת עין סוכר</span>:  וחכמת יוונית מי אסירא והתניא אמר רבי בארץ ישרא


id: 4107
lvr: 41
prk: 07
nru: דף פג,א גמרא
pgu: פג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  לשון סורסי למה או לשון הקדש או לשון יונית וא``ר יוסי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>בבל</span> לשון ארמי למה או לשון הקדש או לשון <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>פרסי</span> אמרי לשון יוני לחוד <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>חכמת יונית</span> לחוד וחכמת יונית מי אסירא והאמר רב יהודה אמר שמואל משום רשב``ג<span class='tlm-sfr' data-chp='3203' data-rgl='51'> איכה ג </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>עיני עוללה לנפשי</span> מכל בנות עירי אלף <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ילדים</span> היו בבית אבא חמש מאות מהם למדו תורה חמש מאות למדו חכמת יונית ולא נשתייר מהם אלא אני כאן ובן אחי אבא בעסיא אמרי שאני בית רבן גמליאל שהיו קרובים למלכות וכדתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>המספר קומי</span> הרי זה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מדרכי האמורי</span> אבטולמוס בר ראובן התירו לו <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>לספר</span> קומי מפני שהוא קרוב למלכות של בית רבן גמליאל התירו להם לספר בחכמת יונית מפני שקרובים למלכות:  לא יגדל אדם את הכלב אא``כ קשור בשלשלאות כו':  תנו רבנן לא יגדל אדם את הכלב אלא אם כן קשור בשלשלת אבל מגדל הוא בעיר הסמוכה לספר וקושרו ביום ומתירו בלילה תניא רבי אליעזר הגדול אומר המגדל כלבים כמגדל חזירים למאי נפקא מינה למיקם עליה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>בארור</span> אמר רב יוסף בר מניומי אמר רב נחמן בבל כעיר הסמוכה לספר דמי תרגמה נהרדעא דריש ר' דוסתאי דמן בירי<span class='tlm-sfr' data-chp='0410' data-rgl=''> במדבר י </span> ובנחה יאמר שובה ה' רבבות אלפי ישראל ללמדך שאין שכינה שורה על ישראל פחות משני אלפים ושני רבבות חסר אחת והיתה אשה מעוברת ביניהם וראויה להשלים ונבח בה כלב והפילה נמצא זה גורם לשכינה שתסתלק מישראל ההיא איתתא דעלת למיפא בההוא ביתא נבח בה כלבא אמר לה מריה לא תיסתפי מיניה שקולי <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ניבי</span>ה אמרה ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>שקילי טיבותיך</span> ושדיא אחיזרי <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>כבר נד</span> ולד:  אין פורסין נישבין ליונים וכו':  ומי אזלי כולי האי והתנן <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מרחיקין את השובך</span> מן העיר חמשים אמה אמר אביי מישט שייטי טובא כרסייהו בחמשים אמה מליא ומישט שלשים ריס ותו לא והתניא בישוב אפילו מאה מיל לא יפרוס רב יוסף אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>בישוב כרמים</span> רבה אמר בישוב שובכין ותיפוק ליה משום שובכין גופייהו איבעית אימא <בדעובד כוכבים> {בדגוי} ואיבעית אימא בדהפקר ואיבעית אימא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>בדידיה</span>:
<BR


id: 4108
lvr: 41
prk: 08
nru: דף פג,ב משנה
pgu: פג
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  החובל בחבירו חייב עליו משום חמשה דברים בנזק בצער בריפוי ב<span class='tlm-rsh' data-nro='4'>שבת</span> ובושת:  בנזק כיצד סימא את עינו קטע את ידו שיבר את רגלו רואין אותו כאילו הוא עבד נמכר בשוק ושמין כמה היה יפה וכמה הוא יפה:  צער כואו <או> בשפוד או <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>במסמר</span> ואפילו על ציפורנו מקום שאינו עושה חבורה אומדין כמה אדם <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>כיוצא בזה</span> רוצה ליטול להיות מצטער כך:  ריפוי הכהו חייב לרפאותו עלה בו צמחים אם מחמת המכה חייב שלא מחמת המכה פטור חייתה ונסתרה חייתה ונסתרה חייב לרפאותו חייתה כל צורכה אינו חייב לרפאותו:  שבת רואין אותו כאילו הוא שומר קישואין שכבר נתן לו דמי ידו ודמי רגלו:  בושת <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>הכל לפי המבייש</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>והמתבייש</span>


id: 4108
lvr: 41
prk: 08
nru: דף פג,ב גמרא
pgu: פג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אמאי<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='24'> שמות כא </span> עין תחת עין אמר רחמנא אימא עין ממש לא סלקא דעתך דתניא יכול סימא את עינו מסמא את עינו קטע את ידו מקטע את ידו שיבר את רגלו משבר את רגלו ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0324' data-rgl='21'> ויקרא כד </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מכה אדם ומכה בהמה</span> מה מכה בהמה לתשלומין אף מכה אדם לתשלומין <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ואם נפשך לומר</span> הרי הוא אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0435' data-rgl='31'> במדבר לה </span> לא תקחו כופר <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>לנפש רוצח</span> אשר הוא רשע למות לנפש רוצח אי אתה לוקח כופר אבל אתה לוקח כופר לראשי אברים <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>שאין חוזרין</span> הי מכה אילימא<span class='tlm-sfr' data-chp='0324' data-rgl='21'> ויקרא כד </span> מכה בהמה ישלמנה ומכה אדם יומת ההוא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>בקטלא כתיב</span> אלא מהכא<span class='tlm-sfr' data-chp='0324' data-rgl='18'> ויקרא כד </span> מכה נפש בהמה ישלמנה נפש תחת נפש וסמיך ליה<span class='tlm-sfr' data-chp='0324' data-rgl='19'> ויקרא כד </span> ואיש כי יתן מום בעמיתו כאשר עשה כן יעשה לו האי לאו מכה הוא הכאה הכאה קאמרינן מה הכאה האמורה בבהמה לתשלומין אף הכאה האמורה באדם לתשלומין והא כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0324' data-rgl='17'> ויקרא כד </span> ואיש כי יכה כל נפש אדם מות יומת בממון ממאי דבממון אימא במיתה ממש לא סלקא דעתך חדא דהא איתקש למכה בהמה ישלמנה ועוד כתיב בתריה כאשר יתן מום באדם כן ינתן בו ושמע מינה ממון ו<span class='tlm-rsh' data-nro='14'>מאי אם נפשך לומר</span> תו קא קשיא לתנא מאי חזית דילפת ממכה בהמה לילף ממכה אדם אמרי דנין ניזקין מניזקין ואין דנין ניזקין ממיתה אדרבה דנין אדם מאדם ואין דנין אדם מבהמה היינו דקתני אם נפשך לומר הרי הוא אומר לא תקחו כופר לנפש רוצח אשר הוא רשע למות כי מות יומת לנפש רוצח אי אתה לוקח כופר אבל אתה לוקח כופר לראשי אברים שאינן חוזרין והאי לא תקחו כופר לנפש רוצח למעוטי ראשי אברים הוא דאתא האי מבעי ליה דאמר רחמנא לא תעביד ביה תרתי לא תשקול מיניה ממון ותקטליה האי<span class='tlm-sfr' data-chp='0525' data-rgl=''> דברים כה </span> מכדי רשעתו נפקא רשעה אחת אתה מחייבו ואי אתה מחייבו שתי רשעיות ואכתי מבעי ליה דקאמר רחמנא לא תשקול ממון ותפטריה א``כ לכתוב רחמנא לא תקחו כופר לאשר הוא רשע למות לנפש רוצח למה לי ש``מ לנפש רוצח אי אתה לוקח כופר אבל אתה לוקח כופר לראשי אברים שאינן חוזרין וכי מאחר דכתיב לא תקחו כופר מכה מכה למה לי אמרי אי מהאי הוה אמינא אי בעי עינו ניתיב ואי בעי דמי עינו ניתיב קמ``ל מבהמה מה מכה בהמה לתשלומין אף מכה אדם לתשלומין:  תניא ר' דוסתאי בן יהודה אומר עין תחת עין ממון אתה אומר ממון או אינו אלא עין ממש אמרת הרי שהיתה עינו של זה גדולה ועינו של זה קטנה היאך אני קורא ביה עין תחת עין וכי תימא כל כי האי שקיל מיניה ממונא התורה אמרה<span class='tlm-sfr' data-chp='0324' data-rgl='22'> ויקרא כד </span> משפט אחד יהיה לכם משפט השוה לכולכם אמרי מאי קושיא דלמא נהורא שקיל מיניה נהורא אמר רחמנא נישקול מיניה דאי לא תימא הכ


id: 4108
lvr: 41
prk: 08
nru: דף פד,א גמרא
pgu: פד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>קטן שהרג</span> את הגדול וגדול שהרג את הקטן היכי קטלינן ליה התורה אמרה<span class='tlm-sfr' data-chp='0324' data-rgl='22'> ויקרא כד </span> משפט אחד יהיה לכם משפט השוה לכולכם אלא נשמה שקיל מיניה נשמה אמר רחמנא נשקול מיניה ה``נ נהורא שקיל מיניה נהורא אמר רחמנא נשקול מיניה:  תניא אידך רבי שמעון בן יוחי אומר עין תחת עין ממון אתה אומר ממון או אינו אלא עין ממש הרי שהיה סומא וסימא קיטע וקיטע חיגר וחיגר היאך אני מקיים בזה עין תחת עין והתורה אמרה משפט אחד יהיה לכם משפט השוה לכולכם אמרי ומאי קושיא דלמא היכא דאפשר אפשר היכא דלא אפשר לא אפשר <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ופטרינן ליה</span> דאי לא תימא הכי טרפה שהרג את השלם <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מאי עבדינן ליה</span> אלא היכא דאפשר אפשר היכא דלא אפשר לא אפשר ופטרינן ליה דבי רבי ישמעאל תנא אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0324' data-rgl='20'> ויקרא כד </span> כן ינתן בו ואין נתינה אלא ממון אלא מעתה<span class='tlm-sfr' data-chp='0324' data-rgl='20'> ויקרא כד </span> כאשר יתן מום באדם הכי נמי דממון הוא אמרי דבי רבי ישמעאל קרא יתירא דרשי מכדי כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0324' data-rgl='19'> ויקרא כד </span> ואיש כי יתן מום בעמיתו כאשר עשה כן יעשה לו כן ינתן בו למה לי ש``מ ממון כאשר יתן מום באדם למה לי איידי דבעי מיכתב כן ינתן בו כתב נמי כאשר יתן מום באדם דבי רבי חייא תנא אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0519' data-rgl='21'> דברים יט </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>יד ביד</span> דבר הניתן מיד ליד ומאי ניהו ממון אלא מעתה<span class='tlm-sfr' data-chp='0519' data-rgl='21'> דברים יט </span> רגל ברגל נמי הכי הוא אמרי דבי רבי חייא קרא יתירא קא דרשי מכדי כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0519' data-rgl='19'> דברים יט </span> ועשיתם לו כאשר זמם לעשות לאחיו אי סלקא דעתך ממש יד ביד למה לי ש``מ ממון רגל ברגל למה לי איידי דכתיב יד ביד כתב נמי רגל ברגל אביי אומר אתיא מדתני דבי חזקיה דתנא דבי חזקיה<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='24'> שמות כא </span> עין תחת עין נפש תחת נפש ולא נפש ועין תחת עין ואי סלקא דעתך ממש זימנין דמשכחת לה עין ונפש תחת עין דבהדי דעויר ליה נפקא ליה נשמתיה ומאי קושיא דלמא מימד אמדינן ליה אי מצי מקבל עבדינן ואי לא מצי מקבל לא עבדינן ואי אמדינן דמצי מקבל ועבדינן ביה ונפק רוחיה אי מיית לימות מי לא תנן גבי מלקות אמדוהו ומת תחת ידו פטור רב זביד משמיה דרבה אמר אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='25'> שמות כא </span> פצע תחת פצע ליתן צער <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>במקום נזק</span> ואי סלקא דעתך ממש כי היכי דלהאי הוי ליה צערא להאי נמי אית ליה צערא ומאי קושיא דלמא איכא איניש דמפנק אית ליה צערא טפי ואיכא איניש דלא מפנק לית ליה צערא למאי נפקא מינה למתבי ליה היאך דביני ביני רב פפא משמיה דרבא אמר אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='19'> שמות כא </span> ורפא ירפא ליתן רפואה במקום נזק ואי סלקא דעתך ממש כי היכי דהאי בעי אסייא האי נמי בעי אסייא מאי קושיא דלמא איכא דסליק בשריה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>הייא</span> ואיכא דלא סליק בשריה הייא למאי נפקא מינה למיתב ליה היאך דביני ביני רב אשי אמר אתיא תחת תחת משור כתיב הכא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='24'> שמות כא </span> עין תחת עין וכתיב התם<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='36'> שמות כא </span> שלם ישלם שור תחת השור מה להלן ממון אף כאן ממון מאי חזית דילפת תחת תחת משור נילף תחת תחת מאדם דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='23'> שמות כא </span> ונתת נפש תחת נפש מה להלן ממש אף כאן ממש אמרי דנין נזקין מנזקין ואין דנין נזקין ממיתה אדרבה דנין אדם מאדם ואין דנין אדם מבהמה אלא אמר רב אשי<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl=''> דברים כב </span> מתחת אשר ענה יליף ליה אדם מאדם ונזיקין מנזיקין תניא ר``א אומר עין תחת עין ממש ממש סלקא דעתך רבי אליעזר לית ליה ככל הני תנאי אמר רבה לומר שאין שמין אותו כעבד א``ל אביי אלא כמאן כבן חורין בן חורין מי אית ליה דמי אלא אמר רב אשי לומר שאין שמין אותו בניזק <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אלא במזיק</span>:  ההוא חמרא דקטע ידא דינוקא אתא לקמיה דרב פפא בר שמואל אמר להו זילו שומו ליה ארבעה דברים אמר ליה רבא והא אנן חמשה תנן א``ל לבר מנזק קאמינא אמר ליה אביי והא חמור הוא וחמור אינו משלם אלא נזק אמר להו זילו שומו ליה נזקיה והא כעבדא בעי למשיימיה אמר להו זילו שיימוהו כעבדא אמר להו אבוה דינוקא לא בעינא דזילא ביה מילתא אמרו ליה והא קא מחייבת ליה לינוקא אמר להו לכי גדיל מפייסנא ליה מדידי:  ההוא תורא דאלס ידיה דינוקא אתא לקמיה דרבא אמר להו זילו שיימוהו כעבדא אמרו ליה והא מר הוא דאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>כל הנישום כעבד</span> אין גובין אותו בבבל אמר להו לא צריכא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>דאי תפס</span> רבא לטעמיה דאמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>נזקי שור בשור</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='14'>נזקי שור באדם</span> גובין אותו בבבל נזקי אדם באדם ו<span class='tlm-rsh' data-nro='15'>נזקי אדם בשור</span> אין גובין אותו בבבל מ``ש נזקי אדם באדם ונזקי אדם בשור דלא אלהים בעינן וליכא נזקי שור בשור ושור באדם נמ


id: 4108
lvr: 41
prk: 08
nru: דף פד,ב גמרא
pgu: פד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אלהים בעינן</span> וליכא אלא מאי שנא שור בשור ושור באדם דשליחותייהו קא עבדינן <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>מידי דהוה אהודאות והלואות</span> אדם באדם ואדם בשור נמי שליחותייהו קא עבדינן מידי דהוה אהודאות והלואות אמרי כי קא עבדינן שליחותייהו במידי דקים לן בגויה במידי <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>דלא קים לן</span> בגויה לא עבדינן שליחותייהו אמרי שור בשור ושור באדם נמי לא קים לן בגויה אלא פוק חזי היכא מזדבני תורא בשוקא אדם באדם ואדם בשור נמי פוק חזי היכא מזדבני עבדי בשוקא ועוד תשלום כפל ותשלום ארבעה וחמשה דקיצי נעבד שליחותייהו אמרי כי קא עבדינן שליחותייהו בממונא בקנסא לא עבדינן שליחותייהו <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אדם באדם דממונא הוא</span> נעבד שליחותייהו כי קא עבדינן שליחותייהו במילתא דשכיחא אדם באדם דלא שכיחא לא עבדינן שליחותייהו הרי בושת <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ופגם</span> דשכיח נעביד שליחותייהו אמרי הכי נמי דהא רב פפא אגבי ארבע מאה זוזי לבושת והא ליתיה לדרב פפא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>דשלח ליה רב חסדא</span> לרב נחמן ושלח ליה חסדא חסדא קנסא קא מגבית בבבל אלא כי עבדינן שליחותייהו במילתא דשכיחא ואית ביה חסרון כיס אבל מילתא דשכיחא ולית ביה חסרון כיס אי נמי מילתא דלא שכיחא ואית ביה חסרון כיס לא עבדינן שליחותייהו הלכך אדם באדם אע``ג דאית ביה חסרון כיס כיון דלא שכיחא לא עבדינן שליחותייהו בושת אע``ג דשכיחא כיון דלית ביה חסרון כיס לא עבדינן שליחותייהו ושור בשור גובין בבבל והאמר רבא שור שהזיק אין גובין אותו בבבל דאזיק מאן אילימא דאזיק אדם <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מאי איריא שור דאזיק אדם</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אפילו אדם דאזיק אדם</span> נמי אין גובין אותו בבבל אלא פשיטא דאזיק שור וקתני אין גובין אותו בבבל אמרי התם <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>בתם</span> הכא במועד והאמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אין מועד בבבל</span> אמרי דאייעד התם ואייתוה להכא והא מילתא דלא שכיחא היא ומילתא דלא שכיחא הא אמרת דלא עבדינן שליחותייהו דאתו רבנן דהתם וייעדוה הכא סוף סוף מילתא דלא שכיחא היא ואת אמרת מילתא דלא שכיחא לא קא עבדינן שליחותייהו <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אלא כי קאמר רבא</span> בשן ורגל דמועדין מתחילתן נינהו:  צער כוואו בשפוד או במסמר וכו':  <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>צער שלא במקום נזק</span> משתלם מאן תנא אמר רבא בן עזאי היא דתניא רבי אומר כויה נאמרה תחילה בן עזאי אומר חבורה נאמרה תחילה במאי קא מיפלגי רבי סבר כויה דלית בה חבורה משמע כתב רחמנא חבורה לגלויי עלה דכויה דאית בה חבורה אין אי לא לא ו<span class='tlm-rsh' data-nro='18'>בן עזאי סבר כויה דאית בה חבורה משמע</span> כתב רחמנא חבורה לגלויי עלה דכויה דלית בה חבורה מתקיף לה רב פפא אדרבה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>איפכא מסתברא</span> רבי אומר כויה נאמרה תחילה סבר כויה דאית בה חבורה משמע כתב רחמנא חבורה לגלויי עלה דכויה דלית בה חבורה בן עזאי אומר חבורה נאמרה תחילה סבר כויה דלית בה חבורה משמע כתב רחמנא חבורה לגלויי עלה דכויה דאית בה חבורה אין אי לא לא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>ואמסקנא קיימי</span> אי נמי דכולי עלמא כויה בין דאית בה חבורה בין דלית בה חבורה משמע והכ


id: 4108
lvr: 41
prk: 08
nru: דף פה,א גמרא
pgu: פה
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  בכלל ופרט המרוחקים זה מזה קמפלגי <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>רבי סבר אין דנין</span> אותו בכלל ופרט ובן עזאי סבר דנין אותו בכלל ופרט וכי תימא חבורה לרבי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>למה לי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>לדמים יתרים</span>:  אומדין כמה אדם כיוצא בזה רוצה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ליטול</span> וכו':  <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>צער במקום נזק</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>היכי שיימינן</span> אמר אבוה דשמואל אומדין כמה אדם רוצה ליטול לקטוע לו ידו לקטוע לו ידו לא צער לחודיה הוא הא כולהו חמשה דברים איכא ועוד בשופטני עסקינן אלא לקטוע <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ידו הקטועה</span> ידו הקטועה נמי לא צער לחודיה איכא הא צער ובושת איכא דכסיפא ליה מילתא למשקל מבשרו למשדייה לכלבים אלא אומדין כמה אדם רוצה ליטול לקטוע לו ידו המוכתב למלכות <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>בין סם לסייף</span> אמרי הכא נמי לא שקיל ומצער נפשיה אלא אומדין <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>כמה אדם רוצה ליתן</span> לקטוע לו ידו המוכתב למלכות בין סייף לסם האי ליטול ליתן מבעי ליה אמר רב הונא בריה דרב יהושע ליטול זה מזה מה שנתן זה:  רפוי הכהו חייב לרפאותו וכו':  [ת``ר] עלו בו צמחים מחמת המכה ונסתרה המכה חייב לרפאותו וחייב ליתן לו <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>דמי שבתו</span> שלא מחמת המכה אינו חייב לרפאותו ואינו חייב ליתן לו דמי שבתו ר' יהודה אומר אף מחמת המכה חייב לרפאותו ואינו חייב ליתן לו דמי שבתו וחכמים אומרים שבתו ורפואתו כל שחייב בשבת חייב בריפוי ושאינו חייב בשבת אינו חייב בריפוי במאי קא מיפלגי אמר רבה אשכחתינהו לרבנן בבי רב דיתבי וקאמרי הכא במכה ניתנה לאגד קמיפלגי רבנן סברי מכה ניתנה לאגד ורבי יהודה סבר מכה לא ניתנה לאגד ריפוי <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>דתנא ביה</span> קרא מיחייב שבת דלא תנא ביה קרא לא מיחייב ואמינא להו אנא אי מכה לא ניתנה לאגד ריפוי נמי לא מיחייב אלא דכולי עלמא מכה ניתנה לאגד ולא ניתנה לאגד יתירה ר' יהודה סבר כיון דלא ניתנה לאגד יתירה ריפוי דתנא ביה קרא מיחייב שבת דלא תנא ביה קרא לא מיחייב <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ורבנן</span> סברי כיון דתנא ביה קרא בריפוי אשבת נמי מיחייב דאיתקש לריפוי ור' יהודה סבר שבת לא מיחייב דמעטיה רחמנא רק ורבנן רק לשלא מחמת המכה הוא דאתא ולרבנן בתראי דאמרי כל שחייב בשבת חייב בריפוי וכל שאינו חייב בשבת אינו חייב בריפוי ריפוי דתנא ביה קרא למה לי מיבעי ליה לכדתנא דבי ר' ישמעאל דתניא דבי ר' ישמעאל אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='19'> שמות כא </span> ורפא ירפא מכאן שניתן רשות לרופא לרפאות ת``ר מנין שאם עלו בו צמחים מחמת המכה ונסתרה המכה שחייב לרפאותו וחייב ליתן לו שבתו ת``ל רק שבתו יתן ורפא ירפא יכול אפילו שלא מחמת המכה ת``ל רק ר' יוסי בר יהודה אומר אף מחמת המכה פטור שנאמר רק איכא דאמרי אף מחמת המכה פטור לגמרי כרבנן בתראי ואיכא דאמרי אף מחמת המכה פטור משבת וחייב בריפוי כמאן כאבוה:  אמר מר יכול אפילו שלא מחמת המכה ת``ל רק שלא מחמת המכה בעי קרא אמרי מאי שלא מחמת המכה כדתניא הרי שעבר על דברי רופא ואכל דבש או כל מיני מתיקה מפני שדבש וכל מיני מתיקה קשין למכה והעלה מכתו גרגותני יכול יהא חייב לרפאותו ת``ל רק מאי גרגותני אמר אביי <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>נאתא כריכתא</span> מאי אסותיה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>אהלא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>וקירא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>וקלבא</span> ואי א``ל אסייך אנא א``ל דמית עלי כאריא ארבא ואי א``ל מייתינא <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>אסיא דמגן</span> במגן א``ל אסיא דמגן במגן מגן שוה ואי אמר מייתינא לך <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>אסיא רחיקא</span> אמר ליה אסיא רחיקא <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>עינא עוירא</span> ואי א``ל היאך הב לי לדידי ואנא מסינא נפשאי א``ל פשעת בנפשך ושקלת מינאי טפי ואי א``ל קוץ לי מקץ א``ל כל שכן דפשעת בנפשך וקרו לי שור המזיק תנא וכולן משתלמין במקום נזק מנהני מילי אמר רב זביד משמיה דרבא אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='25'> שמות כא </span> פצע תחת פצע ליתן צער במקום נזק האי מבעי לי


id: 4108
lvr: 41
prk: 08
nru: דף פה,ב גמרא
pgu: פה
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לרבות שוגג כמזיד</span> ואונס כרצון אם כן נכתוב קרא פצע בפצע מאי פצע תחת פצע ש``מ תרתי רב פפא משמיה דרבא אמר אמר קרא ורפא ירפא ליתן רפואה במקום נזק האי מבעי ליה לכדתנא דבי רבי ישמעאל דתנא דבי רבי ישמעאל ורפא ירפא מכאן שניתנה רשות לרופא לרפאות א``כ נכתוב קרא ורופא ירפא ש``מ ליתן רפואה במקום נזק ואכתי מבעי ליה לכדאמרן למיתני ביה קרא בריפוי א``כ לימא קרא או רפא רפא או ירפא ירפא מאי ורפא ירפא ש``מ ליתן רפואה במקום נזק מכלל דמשכחת להו שלא במקום נזק שלא במקום נזק היכי משכחת להו צער כדקתני צער כוואו בשפוד או במסמר ואפילו על צפורנו מקום שאינו עושה חבורה ריפוי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>דהוה כאיב ליה מידי וסליק</span> ואייתי ליה סמא חריפא ואחווריה לבישריה דצריך לאותבי ליה סמא לאנקוטיה גוונא דבישריה שבת <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>דהדקיה</span> באינדרונא ובטליה בושת דרק ליה באפיה:  שבת רואין אותו כאילו הוא שומר קישואין:  תנו רבנן שבת רואין אותו כאילו הוא שומר קישואין ואם תאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>לקתה מדת הדין</span> דכי מיתפח האי גברא לאו אגרא דשומר קישואים הוא שקיל אלא דלי דוולא ושקיל אגרא אי נמי אזיל בשליח ושקיל אגרא מדת הדין לא לקתה שכבר נתן לו דמי ידו ודמי רגלו אמר רבא קטע את ידו נותן לו דמי ידו ושבת רואין אותו כאילו הוא שומר קישואין <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>שיבר את רגלו</span> נותן לו דמי רגלו ושבת רואין אותו כאילו הוא שומר את הפתח סימא את עינו נותן לו דמי עינו ושבת רואין אותו כאילו הוא מטחינו בריחים <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>חירשו</span> נותן לו דמי כולו בעי רבא קטע את ידו ולא אמדוהו שיבר את רגלו ולא אמדוהו סימא את עינו ולא אמדוהו ולבסוף חירשו <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מהו</span> מי אמרינן כיון דלא אמדוהו בחד אומדנא סגי ליה ויהיב ליה דמי כוליה בהדי הדדי או דלמא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>חדא חדא אמדינן</span> ויהבינן ליה נפקא מיניה דבעי למיתב ליה צער ובושת דכל חדא וחדא נהי דנזק וריפוי ושבת דכל חדא וחדא לא יהבינן ליה דכיון דקא יהיב ליה דמי כוליה כמאן דקטליה דמי והא יהיב ליה דמי כוליה צער ובושת מיהת דכל חדא וחדא יהיב דהא הוה ליה צער ובושת ואם תימצי לומר כיון דלא אמדוהו קא יהיב ליה דמי כוליה בהדי הדדי אמדוהו מהו מי אמרינן כיון דאמדוהו חדא חדא בעי למיתב ליה או דלמא כיון דלא שלים יהיב ליה דמי כוליה תיקו בעי רבה שבת הפוחתתו בדמים מהו היכי דמי כגון שהכהו על ידו ו<span class='tlm-rsh' data-nro='16'>צמתה</span> ידו וסופה לחזור מאי <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>כיון דסופה לחזור לא יהיב ליה</span> ולא מידי או דלמא השתא מיהת אפחתיה תא שמע המכה אביו ואמו <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ולא עשה בהן חבורה</span> והחובל בחבירו ביום הכפורי


id: 4108
lvr: 41
prk: 08
nru: דף פו,א גמרא
pgu: פו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>חייב בכולן</span> האי לא עשה חבורה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>היכי דמי</span> לאו כגון שהכהו על ידו וסופו לחזור וקתני חייב בכולן אמרי הכא במאי עסקינן כגון שחירשו ולא עשה בו חבורה והאמר רבה החורש את אביו נהרג לפי שאי אפשר לחרישה בלא חבורה טיפתא דדמא נפלה ליה באודניה אלא הכא במאי עסקינן כגון שגילחו גילחו מהדר הדר והיינו בעיין אמרי הכא במאי עסקינן כגון שסכו <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>נשא</span> דלא הדר צער דאית ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>קרטופני</span> ברישיה וצווחי מהנהו קרטופני ריפוי דבעיא אסויי שבת דהוה מרקיד בי כובי דבעיא מחוי גוני ארישא ולא מחוי מהנהו קרטופני בושת אין לך בושת גדול מזה ומילתא דבעיא ליה לרבה פשיטא ליה לאביי להך גיסא ולרבא להך גיסא דאתמר הכהו על ידו וצמתה וסופה לחזור אביי אמר נותן לו <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>שבת גדולה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ושבת קטנה</span> ורבא אמר אינו נותן לו אלא דמי שבתו <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>שבכל יום ויום</span> איתמר <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>הקוטע יד עבד עברי של חבירו</span> אביי אמר נותן לו שבת גדולה לעבד ושבת קטנה לרב רבא אמר הכל ינתן לעבד וילקח בהן קרקע והרב אוכל פירות פשיטא פיחת אצל עצמו <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ואצל רבו לא פיחת</span> היכי דמי דפסקיה לריש אוניה או לריש נחיריה הכל לעצמו <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>פיחת אצל רבו</span> פלוגתא דאביי ורבא:  בושת הכל לפי המבייש והמתבייש:  מני מתניתין לא רבי מאיר ולא ר' יהודה אלא ר' שמעון היא דתנן <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>וכולן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>רואין אותן</span> כאילו הם בני חורין שירדו מנכסיהם שהן בני אברהם יצחק ויעקב דברי ר' מאיר ר' יהודה אומר הגדול לפי גודלו והקטן לפי קטנו רבי שמעון אומר עשירים רואין אותן כאילו הם בני חורין שירדו מנכסיהם עניים כפחותין שבהן מני <השתא> אי רבי מאיר מתניתין קתני הכל לפי המבייש והמתבייש ורבי מאיר כולהו בהדי הדדי נינהו ואי ר' יהודה מתניתין קתני המבייש את הסומא חייב ואילו ר' יהודה אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>סומא אין לו בושת</span> אלא לאו רבי שמעון היא אפי' תימא ר' יהודה כי אמר ר' יהודה סומא אין לו בושת למשקל מיניה אבל למיתבא ליה יהבינן ליה והא מדקתני סיפא המבייש את הישן חייב וישן שבייש פטור ולא קתני סומא שבייש פטור מכלל דלא שנא הכי ולא שנא הכי אלא מחוורתא מתניתין רבי שמעון היא:  מאן תנא להא דתנו רבנן נתכוון לבייש את הקטן ובייש את הגדול נותן לגדול דמי בושתו של קטן לבייש את העבד ובייש את בן חורין נותן לבן חורין דמי בושתו של עבד מני לא רבי מאיר ולא רבי יהודה ולא רבי שמעון קא סלקא דעתך קטן קטן בנכסים גדול גדול בנכסים אי רבי מאיר האמר כולהו בהדי הדדי נינהו ואי רבי יהודה האמר <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>אין לעבדים בושת</span> ואי ר``ש האמר נתכוון לבייש את זה ובייש את זה פטור מאי טעמא כקטלא מה קטלא עד דמתכוון ליה דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0519' data-rgl='11'> דברים יט </span> וארב לו וקם עליו עד שיתכוון לו בושת נמי עד דמיכוין ליה דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0525' data-rgl='11'> דברים כה </span> ושלחה ידה והחזיקה במבושיו עד שיתכוון לו לעולם ר' יהודה וכי קאמר ר' יהודה אין לעבדים בושת למיתבא להו אבל למישם <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>שיימינן בהו</span> ואי בעית אימא אפילו תימא רבי מאיר מי סברת גדול גדול בנכסים קטן קטן בנכסים לא גדול גדול ממש וקטן קטן ממש וקטן בר בושת הוא אין <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>כדאמר רב פפא</span> דמיכלמו ליה ומיכלם הכא נמ


id: 4108
lvr: 41
prk: 08
nru: דף פו,ב משנה
pgu: פו
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  המבייש את הערום המבייש את הסומא והמבייש את הישן חייב וישן שבייש פטור נפל מן הגג והזיק ובייש חייב על הנזק ופטור על הבושת עד שיהא מתכוין


id: 4108
lvr: 41
prk: 08
nru: דף פו,ב גמרא
pgu: פו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ת``ר ביישו ערום חייב ואינו דומה ביישו ערום לביישו לבוש ביישו ב<span class='tlm-rsh' data-nro='2'>בית המרחץ</span> חייב ואינו דומה ביישו בבית המרחץ לביישו בשוק אמר מר ביישו ערום חייב <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ערום בר בושת הוא</span> אמר רב פפא מאי ערום דאתא זיקא כרכינהו למאניה ואתא הוא דלינהו טפי וביישיה ביישו בבית המרחץ חייב בית המרחץ בר בושת הוא אמר רב פפא שביישו על גב הנהר בעי ר' אבא בר ממל <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ביישו ישן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ומת</span> מהו מאי קמבעיא ליה אמר רב זביד הכי קמבעיא ליה משום <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>כיסופא</span> הוא והא מית ליה ולית ליה כיסופא או דלמא משום <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>זילותא</span> הוא והא אוזליה ת``ש ר``מ אומר חרש וקטן יש להן בושת שוטה אין לו בושת אא``ב משום זילותא היינו דקתני קטן אלא אי אמרת משום כיסופא קטן בר בושת הוא אלא מאי משום זילותא אפילו שוטה נמי אמרי שוטה אין לך בושת גדולה מזו מכל מקום ניפשוט מינה דמשום זילותא הוא דאי משום כיסופא קטן בר כיסופא הוא כדאמר רב פפא <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>דמיכלמו ליה ומיכלם</span> הכא נמי דמיכלמו ליה ומיכלם רב פפא אמר הכי קמבעיא ליה משום כיסופא דידיה הוא והא מיית ליה או דלמא משום בושת משפחה תא שמע חרש וקטן יש לו בושת שוטה אין לו בושת אי אמרת בשלמא משום בושת משפחה היינו דקתני קטן אלא אי אמרת משום כיסופא דידיה קטן בר בושת הוא אלא מאי משום בושת דבני משפחה אפי' שוטה נמי שוטה אין לך בושת גדולה מזו מ``מ ניפשוט מינה דמשום בושת משפחה דאי משום כיסופא קטן בר כיסופא הוא אמר רב פפא אין דמיכלמו ליה ומיכלם <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>והתניא</span> ר' אומר חרש יש לו בושת שוטה אין לו בושת קטן פעמים יש לו פעמים אין לו הא דמיכלמו ליה ומיכלם הא דמיכלמו ליה ולא מיכלם:  המבייש את הסומא וכו':  מתניתין דלא כר' יהודה דתניא ר' יהודה אומר סומא אין לו בושת וכך היה ר' יהודה פוטר מחייבי גליות ומחייבי מלקיות ומחייבי מיתות ב``ד מ``ט דר' יהודה גמר עיניך עיניך מעדים זוממין מה התם סומין לא אף הכא סומין לא מחייבי גליות דתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0435' data-rgl='23'> במדבר לה </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>בלא ראות</span> פרט לסומא דברי ר' יהודה ר' מאיר אומר לרבות את הסומא מ``ט דר' יהודה אמר לך<span class='tlm-sfr' data-chp='0519' data-rgl='5'> דברים יט </span> ואשר יבא את רעהו ביער לחטוב עצים ואפי' סומא כתב רחמנא בלא ראות למעוטי ור' מאיר כתב רחמנא בלא ראות למעוטי וכתב רחמנא<span class='tlm-sfr' data-chp='0519' data-rgl='4'> דברים יט </span> בבלי דעת למעוטי הוי מיעוט אחר מיעוט ואין מיעוט אחר מיעוט אלא לרבות ור' יהודה ההוא בבלי דעת פרט למתכוין הוא דאתא חייבי מיתות ב``ד <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אתיא רוצח רוצח מחייבי גליות</span> חייבי מלקיות אתיא רשע רשע מחייבי מיתות בית דין תניא אידך ר' יהודה אומר סומא אין לו בוש


id: 4108
lvr: 41
prk: 08
nru: דף פז,א גמרא
pgu: פז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  וכן היה רבי יהודה פוטרו מכל דינים שבתורה מ``ט דרבי יהודה אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0435' data-rgl='24'> במדבר לה </span> ושפטו העדה בין המכה ובין גואל הדם על המשפטים האלה כל שישנו במכה ובגואל הדם ישנו במשפטים כל שאינו במכה ובגואל הדם אינו במשפטים תניא אידך ר' יהודה אומר סומא אין לו בושת וכן היה רבי יהודה פוטרו מכל מצות האמורות בתורה אמר רב שישא בריה דרב אידי מאי טעמא דר' יהודה אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0506' data-rgl=''> דברים ו </span> ואלה המצות החקים והמשפטים כל שישנו במשפטים ישנו במצות וחקים וכל שאינו במשפטים אינו במצות וחקים אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>רב יוסף</span> מריש הוה אמינא מאן דאמר הלכה כר' יהודה דאמר סומא פטור מן המצות קא עבדינא יומא טבא לרבנן מ``ט דלא מפקדינא וקא עבדינא מצות והשתא דשמעית להא דר' חנינא דאמר ר' חנינא גדול המצווה ועושה ממי שאינו מצווה ועושה מאן דאמר לי אין הלכה כרבי יהודה עבדינא יומא טבא לרבנן מ``ט דכי מפקדינא אית לי אגרא טפי


id: 4108
lvr: 41
prk: 08
nru: דף פז,א משנה
pgu: פז
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  זה חומר באדם מבשור שהאדם משלם נזק צער ריפוי שבת ובושת ומשלם דמי ולדות <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ושור אינו משלם אלא נזק</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ופטור מדמי ולדות</span> המכה את אביו ואת אמו ולא עשה בהן חבורה וחובל בחבירו ביום הכפורים חייב בכולן החובל בעבד עברי חייב בכולן חוץ מן השבת בזמן שהוא שלו החובל בעבד כנעני של אחרים חייב בכולן רבי יהודה אומר אין לעבדים בושת חש``ו פגיעתן רעה החובל בהן חייב והם שחבלו באחרים פטורין העבד והאשה פגיעתן רעה החובל בהם חייב והם שחבלו באחרים פטורין אבל משלמין לאחר זמן נתגרשה האשה נשתחרר העבד <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>חייבין לשלם</span> המכה אביו ואמו ועשה בהן חבורה והחובל בחבירו בשבת פטור מכולן מפני שהוא נדון בנפשו והחובל בעבד כנעני שלו פטור מכולן


id: 4108
lvr: 41
prk: 08
nru: דף פז,א גמרא
pgu: פז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  בעא מיניה רבי אלעזר מרב החובל <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>בבת קטנה של אחרים חבלה למי</span> מי אמרינן כיון דאקני ליה רחמנא שבח נעורים לאב חבלה נמי דאבוה הוי מאי טעמא דהא אפחתה מכספה או דילמא שבח נעורים הוא דאקני ליה רחמנא דאי בעי לממסר לה למוכה שחין מצי מסר אבל חבלה כיון דאי בעי מתחבל בה לא מצי חביל לא קנייה ליה רחמנ


id: 4108
lvr: 41
prk: 08
nru: דף פז,ב גמרא
pgu: פז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אמר ליה לא זכתה התורה לאב אלא שבח נעורים בלבד איתיביה החובל בעבד עברי חייב בכולן חוץ מן השבת בזמן שהוא שלו אמר אביי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>מודה רב בשבת</span> דמעשה ידיה עד שעת בגרות דאבוה הוי איתיביה החובל <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>בבנו</span> גדול יתן לו מיד בבנו קטן יעשה לו סגולה החובל בבתו קטנה פטור ולא עוד אלא אחרים שחבלו בה חייבין ליתן לאביה ה``נ בשבת:  ובבנו גדול יתן לו מיד ורמינהו החובל בבניו ובבנותיו של אחרים גדולים יתן להם מיד קטנים יעשה להם סגולה בבניו ובבנותיו שלו פטור אמרי לא קשיא כאן כשסמוכים על שלחנו כאן כשאין סמוכין על שלחנו במאי אוקימתא לקמייתא בשאין סמוכין על שלחנו אי הכי אימא סיפא החובל בבתו הקטנה פטור ולא עוד אלא אחרים שחבלו בה חייבין ליתן לאביה לדידה בעי למיתב לה דבעיא מזוני ואפי' למ``ד יכול הרב לומר לעבד עשה עמי ואיני זנך הני מילי בעבד כנעני דאמר ליה עביד עבידתא כולי יומא ולאורתא זיל <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>סחר</span> ואכול אבל עבד עברי דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0515' data-rgl='16'> דברים טו </span> כי טוב לו עמך עמך במאכל עמך במשתה לא כל שכן בתו כדאמר רבא בריה דרב עולא לא נצרכה אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>להעדפה</span> ה``נ לא נצרכה אלא להעדפה במאי אוקימתא לבתרייתא בסמוכין על שלחנו גדולים יתן להם מיד קטנים יעשה להם סגולה אמאי לאביהם בעי למיתבי אמרי כי קא קפיד במידי דקא חסר במידי דאתא מעלמא לא קפיד והא מציאה דמעלמא קאתי להו וקא קפיד אמרי רווחא דקאתי להו מעלמא ולית להו צערא דגופייהו בגווה קפיד אבל חבלה דאית להו צערא דגופייהו ומעלמא קאתי להו לא קפיד והא התם דאית לה צערא דגופא ומעלמא קאתי לה וקא קפיד דקתני ולא עוד אלא <אפילו> אחרים שחבלו בה חייבין ליתן לאביה אמרי התם דגברא קפדנא הוא דהא אין סמוכין על שלחנו אפילו במידי דאתי להו מעלמא קפיד הכא דלאו גברא קפדנא הוא דהא סמוכין על שלחנו כי קא קפיד במידי דקא חסר ליה במידי דאתי להו מעלמא לא קפיד מאי סגולה רב חסדא אמר ספר תורה רבה בר רב הונא אמר דיקלא דאכיל מיניה תמרי וכן אמר ריש לקיש לא זכתה תורה לאב אלא שבח נעורים בלבד ורבי יוחנן אמר אפילו פציעה פציעה ס``ד אפילו רבי אלעזר לא קמיבעיא ליה אלא חבל


id: 4108
lvr: 41
prk: 08
nru: דף פח,א גמרא
pgu: פח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  דאפחתה מכספה אבל פציעה דלא אפחתה מכספה לא קמיבעיא ליה א``ר יוסי בר חנינא שפצעה בפניה ואפחתה מכספה:  החובל בעבד כנעני של אחרים חייב וכו':  מאי טעמא דרבי יהודה אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0525' data-rgl='11'> דברים כה </span> כי ינצו אנשים יחדיו איש ואחיו במי שיש לו אחוה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>יצא עבד שאין לו אחוה</span> ורבנן אחיו הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>במצות</span> אלא מעתה לר' יהודה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>זוממי עבד</span> לא יהרוגו דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0519' data-rgl='19'> דברים יט </span> ועשיתם לו כאשר זמם לעשות לאחיו אמר רבא אמר רב ששת אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0519' data-rgl='19'> דברים יט </span> ובערת הרע מקרבך מכל מקום אלא מעתה לרבנן עבד יהא כשר למלכות אמרי ולטעמיך <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>תיקשי לך גר</span> לדברי הכל אלא אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0517' data-rgl='15'> דברים יז </span> מקרב אחיך ממובחר שבאחיך אלא מעתה לרבנן יהא עבד כשר לעדות דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0519' data-rgl='18'> דברים יט </span> והנה עד שקר העד שקר ענה באחיו אמר עולא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>עדות לא מצית אמרת</span> אתיא עדות בקל וחומר מאשה ומה אשה שהיא ראויה לבא בקהל <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>פסולה לעדות</span> עבד שאינו ראוי לבא בקהל אינו דין שפסול לעדות מה לאשה שכן אינה ראויה למילה תאמר בעבד שהוא ראוי למילה קטן יוכיח שישנו במילה ופסול לעדות מה לקטן שאינו במצות תאמר בעבד שהוא במצות אשה תוכיח שישנה במצות ופסולה לעדות וחזר הדין לא ראי זה כראי זה ולא ראי זה כראי זה הצד השוה שבהן שכן <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אינן בכל המצות</span> ופסולין להעיד אף אני אביא את העבד שאינו בכל המצות ופסול להעיד מה להצד השוה שבהם שכן אינו איש תאמר בעבד שהוא איש אלא תיתי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מגזלן</span> מה לגזלן שכן מעשיו גרמו לו תאמר בעבד שאין מעשיו גרמו לו אלא תיתי מגזלן ומחד מהנך מר בריה דרבינא אמר אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0524' data-rgl='16'> דברים כד </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>לא יומתו אבות על בנים</span> לא יומתו על פי אבות שאין להם <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>חייס בנים</span> דאי ס``ד כדאמרינן לא יומתו אבות על בנים בעדות בנים לכתוב רחמנא לא יומתו אבות על בניהם מאי בנים ש``מ דלא יומתו ע``פ אבות שאין להם חייס בנים אלא מעתה ובנים לא יומתו על אבות ה``נ לא יומתו ע``פ בנים שאין להם חייס אבות אלא גר ה``נ דפסול לעדות אמרי הכי השתא גר נהי דאין לו חייס למעלה למטה יש לו חייס לאפוקי עבד דאין לו חייס לא למעלה ולא למטה דאי סלקא דעתך גר פסול לעדות לכתוב רחמנא לא יומתו אבות על בניהם לכדאמרינן לא יומתו בעדות בנים ונכתוב רחמנא ובנים לא יומתו על אבות דשמעת מינה תרי חדא לא יומתו בנים בעדות אבות ואידך לא יומתו על פי בנים שאין להם חייס אבות ועבד נפקא ליה בקל וחומר מגר ומה גר דלמעלה הוא דאין לו חייס אבל למטה יש לו חייס פסול לעדות עבד שאין לו חייס לא למעלה ולא למטה אינו דין שיהא פסול לעדות אלא מדכתב רחמנא לא יומתו אבות על בנים דמשמע לא יומתו על פי אבות שאין לו חייס בנים שמע מינה עבד שאין לו חייס לא למעלה ולא למטה הוא דפסול לעדות אבל גר כיון ד<span class='tlm-rsh' data-nro='16'>יש לו חייס למטה</span> כשר לעדות וכ``ת לכתוב רחמנא ובנים לא יומתו על אבותיהם למה לי דכתב רחמנא ובנים לא יומתו על אבות דמשמע לא יומתו על פי בנים שאין להם חייס אבות איידי דכתב לא יומתו אבות על בנים כתב נמי ובנים לא יומתו על אבות:  חרש שוטה וקטן פגיעתן רעה:  אימיה דרב שמואל בר אבא מהגרוניא הות נסיבא ליה לר' אבא כתבתינהו לנכסי לרב שמואל בר אבא ברה בתר דשכיב


id: 4108
lvr: 41
prk: 08
nru: דף פח,ב גמרא
pgu: פח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אזל רב שמואל בר אבא קמיה דרבי ירמיה בר אבא אוקמיה בנכסי אזל ר' אבא אמרה למילתא קמיה דרב הושעיא אזל רב הושעיא אמרה קמיה דרב יהודה א``ל הכי אמר שמואל האשה שמכרה בנכסי מלוג בחיי בעלה ומתה <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>הבעל מוציא</span> מיד הלקוחות אמרוה קמיה דרבי ירמיה בר אבא אמר להו אנא מתניתא ידענא דתנן הכותב נכסיו לבנו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לאחר מותו</span> הבן אינו יכול למכור מפני שהן ברשות האב והאב אינו יכול למכור מפני שהן כתובין לבן מכר האב מכורים עד שימות מכר הבן אין לו ללוקח עד שימות האב כי מיית אב מיהא אית ליה ללוקח ואע``ג דמת הבן בחיי אב דלא אתו לידי הבן כרבי שמעון בן לקיש דאמר לא שנא מת הבן בחיי האב דלא אתו לידיה דבן לא שנא מת האב בחיי הבן דאתו לידיה דבן קנה לוקח דאתמר מכר הבן בחיי האב ומת הבן בחיי האב רבי יוחנן אמר לא קנה לוקח ר``ל אמר קנה לוקח ר``י אמר לא קנה לוקח אמר לך כי קתני מתני' מכר הבן לא קנה לוקח עד שימות האב וכי מיית האב אית ליה ללוקח דלא מת הבן בחיי האב דאתו לידי הבן אבל מת הבן בחיי האב דלא אתו לידיה דבן כי מיית אב נמי לית ליה ללוקח אלמא קא סבר <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>קנין פירות</span> כקנין הגוף דמי וכי זבין לאו דידיה זבין ר' שמעון בן לקיש אומר קנה לוקח כי קתני מתני' מכר הבן אין ללוקח עד שימות האב כי מיית אב מיהת אית ליה ללוקח לא שנא לא מת הבן בחיי האב דאתו לידיה דבן ולא שנא מת הבן בחיי האב דלא אתו לידיה דבן קנה לוקח אלמא קסבר קנין פירות לאו כקנין הגוף דמי וכי קא זבין דידיה קא זבין ואנן השתא בין ר' ירמיה בר אבא ובין רב יהודה כר' שמעון בן לקיש סבירא להו וקאמר ר' ירמיה בר אבא אי סלקא דעתך קנין פירות כקנין הגוף דמי כי מיית אב ומיית הבן בחיי האב אמאי אית ליה ללוקח כי קא זבין האי לאו דידיה קא זבין <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אלא</span> לאו שמע מינה קנין פירות לאו כקנין הגוף דמי אהדרוה לקמיה דרב יהודה אמר להו הכי אמר שמואל זו אינה דומה למשנתנו מאי טעמא אמר רב יוסף בשלמא אי תני איפכא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>הכותב נכסיו לאביו</span> איכא למפשט מינה דקנין פירות לאו כקנין הגוף דמי אלא השתא דקתני הכותב נכסיו לבנו משום דראוי ליורשו הוא אמר ליה אביי אטו ברא ירית אבא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אבא לא ירית ברא</span> אלא לאברוחינהו לנכסי מבריה קא אתי <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>הכא נמי</span> לאברוחינהו לנכסי מאחוה אתי אלא מאי אינה דומה למשנתנו משום תקנת אושא דאמר רבי יוסי בר חנינא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>באושא התקינו</span> האשה שמכרה בנכסי מלוג בחיי בעלה ומתה הבעל מוציא מיד הלקוחות אמר רב אידי בר אבין אף אנן נמי תנינא מעידים אנו באיש פלוני שגירש את אשתו ונתן כתובת


id: 4108
lvr: 41
prk: 08
nru: דף פט,א גמרא
pgu: פט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>והרי היא תחתיו</span> ומשמשתו ונמצאו זוממין אין אומרים ישלמו כל כתובתה אלא טובת הנאת כתובתה איזהו טובת הנאת כתובתה אומדין כמה אדם רוצה ליתן בכתובה של זו שאם נתארמלה או נתגרשה ואם מתה יירשנה בעלה ואי סלקא דעתך ליתא לתקנת אושא אמאי יירשנה בעלה תזבין כתובתה לגמרי אמר אביי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אם אמרו בנכסי מלוג</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>יאמרו בנכסי צאן ברזל</span> אמר אביי <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>טובת הנאה</span> הואיל ואתא לידן נימא בה מילתא טובת הנאה לאשה הויא דאי ס``ד לבעל הויא לימרו לה עדים מאי אפסדינך אי הות מזבנת לה לטובת הנאה בעל הוה שקיל מינך אמר רב שלמן משום דאיכא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>רווח ביתא</span> אמר רבא הלכתא טובת הנאה לאשה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ואין הבעל אוכל פירות</span> מאי טעמא פירא תקינו ליה רבנן פירא דפירא לא תקינו ליה רבנן כי אתא רב פפא ורב הונא בריה דרב יהושע מבי רב אמרי תנינא לתקנת אושא העבד והאשה פגיעתן רעה החובל בהן חייב והם שחבלו באחרים פטורין ואי ס``ד ליתא לתקנת אושא תזבין נכסי מלוג ותתן ליה ולטעמיך נהי נמי דאיתיה לתקנת אושא ולא מצי מזבנה לגמרי תזבין לנכסי מלוג בטובת הנאה ותתן ליה אלא דלית לה ה``נ דלית לה ותזבין כתובתה בטובת הנאה ותתן ליה הא מני רבי מאיר היא דאמר אסור לו לאדם שישהא את אשתו אפילו שעה אחת בלא כתובה וטעמא מאי כדי שלא תהא קלה בעיניו להוציאה הכא לא מגרש לה דאי מגרש לה אתו הנך דזבני גבו לה לכתובתה מיניה אלא טובת הנאה מילי נינהו <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ומילי לא משתעבדי</span> אלמה לא מילי דמזדבני בדינרי נינהו אלא משום דשמואל דאמר שמואל המוכר שטר חוב לחבירו וחזר ומחלו מחול ואפי' יורש מוחל אמרי זבוני זבין ותתן ליה ואי מחלה ליה לגבי בעל תמחלה אמרי כל לגבי בעל ודאי מחלה ליה ואפסדיניה לההוא זבינא בידים לא אפסדינהו וכי תימא זבינא ניהליה לההוא דחבלה ביה בטובת הנא


id: 4108
lvr: 41
prk: 08
nru: דף פט,ב גמרא
pgu: פט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  דאי מחלה לגבי בעל לא קא מפסיד דהשתא נמי לא מידי קא יהבה ליה סוף סוף כל לגבי בעל ודאי מחלה ואטרוחי בי דינא בכדי לא מטרחינן אלא הא דתניא וכן היא שחבלה בבעלה לא הפסידה כתובתה אמאי תזבנינה ניהליה לכתובתה לבעלה בטובת הנאה בהא חבלה דאי מחלה לגבי בעל ליכא פסידא הא ודאי ר``מ היא דאמר אסור לאדם שישהא את אשתו אפילו שעה אחת בלא כתובה וטעמא מאי כדי שלא תהא קלה בעיניו להוציאה הכא מגרש לה וגבי ליה בחבליה מינה אי הכי השתא נמי מגרש לה וגבי ליה בחבליה מינה כגון דנפיש כתובתה דמשום ההוא פורתא לא מפסיד טובא ואי דנפישא כתובתה מכתובה דאורייתא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>נוקמא אכתובה דאורייתא</span> ואידך תזבנה ניהליה בחבליה כגון דלא נפישא כתובתה מכתובה דאורייתא דהוי חבליה ארבעה זוזי דמשום ארבעה זוזי לא מפסיד עשרים וחמשה אלא הא דתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>כשם שלא תמכור</span> והיא תחתיו כך לא תפסיד והיא תחתיו והא זימנין משכח לה דמפסדא והיכי דמי כגון דנפישא כתובתה מכתובה דאורייתא אמר רבא סיפא אתאן ל<span class='tlm-rsh' data-nro='4'>כתובת בנין דכרין</span> והכי קתני כשם שהמוכרת כתובתה לאחרים לא הפסידה כתובת בנין דכרין מאי טעמא זוזי הוא דאנסוה כך מוכרת כתובתה לבעלה לא הפסידה כתובת בנין דכרין מ``ט זוזי הוא דאנסוה לימא תקנת אושא תנאי היא דתני חדא עבדי מלוג יוצאין <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>בשן ועין לאשה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אבל לא לאיש</span> ותניא אידך לא לאיש ולא לאשה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>סברוה</span> דכולי עלמא קנין פירות לאו כקנין הגוף דמי מאי לאו בהא קא מיפלגי דמאן דאמר לאשה לית ליה תקנת אושא ומ``ד לא לאיש ולא לאשה אית ליה תקנת אושא לא דכולי עלמא אית להו תקנת אושא אלא כאן <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>קודם תקנה</span> כאן לאחר תקנה ואי בעית אימא אידי ואידי לאחר תקנה ואית להו תקנת אושא אלא למאן דאמר לאשה ולא לאיש מאי טעמא כדרבא דאמר רב


id: 4108
lvr: 41
prk: 08
nru: דף צ,א גמרא
pgu: צ
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>הקדש</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>חמץ</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='2'>שחרור</span> מפקיעין מידי שיעבוד לימא דרבא תנאי היא לא דכולי עלמא אית להו דרבא והכא אלמוה רבנן לשיעבודא דבעל ואיבעית אימא דכולי עלמא לית להו להני תנאי תקנת אושא והכא בקנין פירות כקנין הגוף דמי קמיפלגי ובפלוגתא דהני תנאי דתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>המוכר עבדו</span> לאחר <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ופסק</span> עמו על מנת שישמשנו שלשים יום ר``מ אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ראשון ישנו בדין יום או יומים</span> מפני שהוא תחתיו קסבר קנין פירות כקנין הגוף דמי רבי יהודה אומר שני ישנו בדין יום או יומים מפני שהוא כספו קסבר קנין פירות לאו כקנין הגוף דמי רבי יוסי אומר שניהם ישנן בדין יום או יומים זה מפני שהוא תחתיו וזה מפני שהוא כספו מספקא ליה קנין פירות אי כקנין הגוף דמי אי לאו כקנין הגוף דמי וספק נפשות להקל רבי אליעזר אומר שניהם אינן בדין יום או יומים זה לפי שאינו תחתיו וזה לפי שאינו כספו אמר רבא מ``ט דרבי אליעזר אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='21'> שמות כא </span> כי כספו הוא כספו המיוחד לו כמאן אזלא הא דאמר אמימר <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>איש ואשה</span> שמכרו בנכסי מלוג <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לא עשו ולא כלום</span> כמאן כרבי אליעזר מאן תנא להא דת``ר מי שחציו עבד וחציו בן חורין וכן עבד של שני שותפין אין יוצאין ב<span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ראשי אברים</span> שאינן חוזרין אמר ליה רב מרדכי לרב אשי הכי אמרי משמיה דרבא ר' אליעזר היא מי לא אמר ר' אליעזר כספו המיוחד לו הכא נמי עבדו המיוחד לו


id: 4108
lvr: 41
prk: 08
nru: דף צ,א משנה
pgu: צ
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>התוקע לחבירו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>נותן לו סלע</span> רבי יהודה אומר משום ר' יוסי הגלילי מנה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>סטרו</span> נותן לו מאתים זוז לאחר ידו נותן לו ארבע מאות זוז <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>צרם</span> באזנו תלש בשערו רקק והגיע בו רוקו העביר טליתו ממנו פרע ראש האשה בשוק נותן לו ארבע מאות זו


id: 4108
lvr: 41
prk: 08
nru: דף צ,ב משנה
pgu: צ
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>זה הכלל הכל לפי כבודו</span> אמר ר' עקיבא אפי' עניים שבישראל רואין אותם כאילו הם בני חורין שירדו מנכסיהם שהם בני אברהם יצחק ויעקב ומעשה באחד שפרע ראש האשה בשוק באת לפני רבי עקיבא וחייבו ליתן לה ארבע מאות זוז אמר לו רבי תן לי זמן ונתן לו זמן <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>שמרה</span> עומדת על פתח חצרה ושבר את הכד בפניה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ובו כאיסר שמן</span> גילתה את ראשה והיתה מטפחת ומנחת ידה על ראשה העמיד עליה עדים ובא לפני רבי עקיבא א``ל לזו אני נותן ד' מאות זוז א``ל לא אמרת כלום החובל בעצמו אף על פי שאינו רשאי פטור אחרים שחבלו בו חייבים והקוצץ נטיעותיו אף על פי שאינו רשאי פטור אחרים <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>חייבין</span>


id: 4108
lvr: 41
prk: 08
nru: דף צ,ב גמרא
pgu: צ
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  איבעיא להו <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מנה צורי</span> תנן או <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מנה מדינה</span> תנן תא שמע דההוא גברא דתקע ליה לחבריה אתא לקמיה דר' יהודה נשיאה אמר ליה הא אנא הא ר' יוסי הגלילי הב ליה מנה צורי ש``מ מנה צורי תנן ש``מ מאי הא אנא הא רבי יוסי הגלילי אילימא ה``ק ליה הא אנא דחזיתך והא ר' יוסי הגלילי דאמר מנה צורי זיל הב ליה מנה צורי למימרא דעד נעשה דיין והתניא סנהדרין שראו אחד שהרג את הנפש מקצתן נעשו עדים ומקצתן נעשו דיינין דברי רבי טרפון ר' עקיבא אומר כולם עדים הם ואין עד נעשה דיין עד כאן לא קאמר ר' טרפון אלא דמקצתן נעשו עדים ומקצתן נעשו דיינין אבל עד נעשה דיין לא קאמר כי תניא ההיא כגון <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>שראו בלילה</span> דלא למעבד דינא נינהו ואיבעית אימא הכי קאמר ליה הא אנא דסבירא לי כרבי יוסי הגלילי דאמר מנה צורי והא סהדי דמסהדי בך זיל הב ליה מנה צורי וסבר רבי עקיבא דאין עד נעשה דיין והתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='18'> שמות כא </span> והכה איש את רעהו באבן או באגרוף שמעון התימני אומר מה אגרוף מיוחד <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>שמסור לעדה ולעדים</span> אף כל שמסור לעדה ולעדים פרט לשיצתה מתחת יד העדים אמר לו ר``ע וכי בפני ב``ד הכהו שיודעין כמה הכהו ועל מה הכהו אם על שוקו או <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ציפר נפשו</span> ועוד הרי שדחף את חבירו מראש הגג או מראש הבירה ומת בית דין הולכין אצל בירה או בירה הולכת אצל בית דין ועוד אם נפלה חוזר ובונה אלא מה אגרוף מיוחד שהוא מסור לעדים אף כל שהוא מסור לעדים פרט לכשיצתה אבן מתחת ידו של מכה פטור קתני מיהת אמר לו רבי עקיבא וכי בפני ב``ד הכהו שיודעין כמה הכהו הא הכהו בפניהם עד נעשה דיין לדבריו דרבי שמעון התימני קאמר וליה לא סבירא ליה:  תנו רבנן שור תם שהמית והזיק דנין אותו דיני נפשות <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ואין דנין אותו דיני ממונות</span> מועד שהמית והזיק דנין אותו דיני ממונות <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>וחוזרין ודנין אותו דיני נפשות</span> קדמו ודנוהו דיני נפשות אין חוזרין ודנין אותו דיני ממונות וכי קדמו ודנוהו דיני נפשות מאי הוי ליהדר ולידייניה נמי ממונות אמר רבא אשכחתינהו לרבנן דבי רב דיתבי וקאמרי הא מני ר``ש התימני היא דאמר מה אגרוף מיוחד שמסור לעדה ולעדי


id: 4108
lvr: 41
prk: 08
nru: דף צא,א גמרא
pgu: צא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אלמא בעינן אומדנא דבי דינא והא כיון דגמר דינא לקטלא לא משהינן ליה לאומדנא דבי דינא ולא מענינן לדיניה ואמינא להו אנא אפילו תימא רבי עקיבא הכא במאי עסקינן <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>כגון שברח</span> אי ברח כי לא דנוהו דיני נפשות היכי דיינינא ליה דיני ממונות בלא בעלים <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>דקביל סהדי</span> וברח <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>סוף סוף</span> מהיכא משתלם מרידיא אי הכי תם נדייניה דיני ממונות ברישא ונשתלם מרידיא והדר נדייניה דיני נפשות אמר רב מרי בריה דרב כהנא זאת אומרת רידייא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>עלייה דמרה הוא</span>:  איבעיא להו יש אומד לנזקין או אין אומד לנזקין מי אמרינן <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>לקטלא הוא דאמדינן</span> בהכי נפקא נשמה בהכי לא נפקא נשמה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אבל לנזקין</span> כל דהו או דלמא לא שנא ת``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>מה בור</span> שיש בו כדי להמית עשרה טפחים אף כל שיש בו כדי להמית עשרה טפחים היו פחותין מעשרה טפחים ונפל לתוכו שור או חמור ומת פטור הוזק בו חייב <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מאי לאו</span> ממטה למעלה קא חשיב והכי קאמר מטפח ועד עשרה מיתה ליכא נזקין איכא אלמא לנזקין כל דהו שמע מינה אין אומדין לנזקין לא ממעלה למטה קא חשיב והכי קאמר עשרה מיתה איכא פחות מעשרה פורתא נזקין איתא מיתה ליכא ולעולם אימא לך יש אומד לנזקין וכל מידי ומידי כי היכי דמיתזקה ביה בעינן תא שמע הכהו על עינו וסימאו על אזנו וחירשו עבד יוצא בהן לחירות <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>כנגד עינו</span> ואינו רואה כנגד אזנו ואינו שומע אין עבד יוצא בהן לחירות מאי טעמא לאו משום <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>דבעינן אומדנא</span> ושמע מינה יש אומדנא לנזקין לא משום דאמרינן הוא דאבעית נפשיה כדתניא המבעית את חבירו פטור מדיני אדם וחייב בדיני שמים כיצד תקע באזנו וחירשו פטור <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אחזו</span> ותקע באזנו וחירשו חייב ת``ש חמשה דברים אומדין אותו ונותנין לו מיד ריפוי ושבת עד שיתרפא אמדוהו והיה מתנונה והולך אין נותנין לו אלא כמו שאמדוהו אמדוהו <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>והבריא</span> נותנין לו כל מה שאמדוהו ש``מ יש אומד לנזקין למימד גברא כמה ליקצר מיהא מכה כמה לא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>מקצר</span> לא קא מבעי לן דודאי אמדינן כי קא מבעיא לן למימד חפצא אי עביד האי נזקא או לא מאי ת``ש שמעון התימני אומר מה אגרוף מיוחד שמסור לעדה ולעדים אף כל מיוחד שמסור לעדה ולעדים שמע מינה יש אומד לנזקין שמע מינה:  אמר מר אמדוהו והבריא נותנין לו כל מה שאמדוהו מסייע ליה לרבא דאמר רבא האי מאן דאמדוהו לכולי יומא ואיתפח לפלגא דיומא וקא עביד עבידתא יהבינן ליה דכולי יומא מן שמיא הוא דרחמי עליה:  רקק והגיע בו הרוק והעביר כו':  אמר רב פפא לא שנו אלא בו אבל בבגדו לא וניהוי כי בייש בדברים אמרי במערבא משמיה דרבי יוסי בר אבין זאת אומרת ביישו בדברים פטור מכלום:  הכל לפי כבודו [וכו']:  איבעיא להו תנא קמא לקולא קאמר או לחומרא קאמר לקולא קאמר דאיכא עני דלא בעי למשקל כולי האי או דלמא לחומרא קאמר דאיכא עשיר דבעי למיתב ליה טפי תא שמע מדקאמר ר' עקיבא אפילו עניים שבישראל רואין אותן כאילו הן בני חורין שירדו מנכסיהם שהם בני אברהם יצחק ויעקב שמע מינה תנא קמא לקולא קאמר ש``מ:  ומעשה באחד שפרע ראש האשה [וכו']:  ומי יהבינן זמן והאמר רבי חנינא אין נותנין זמן לחבלות כי לא יהבינן ליה זמן ל<span class='tlm-rsh' data-nro='22'>חבלה</span> דחסריה ממונא אבל לבושת דלא חסריה ממונא יהבינן:  שמרה עומדת על פתח חצירה וכו':  והתניא אמר לו ר' עקיבא <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>צללת במים אדירים</span> והעלית חרס בידך אדם רשאי לחבל בעצמו אמר רבא לא קשיא כאן בחבלה כאן בבושת והא מתניתין בבושת הו


id: 4108
lvr: 41
prk: 08
nru: דף צא,ב גמרא
pgu: צא
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  וקתני החובל בעצמו אע``פ שאינו רשאי פטור הכי קאמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לא מבעיא בושת</span> דאדם רשאי לבייש את עצמו אלא אפי' חבלה דאין אדם רשאי לחבל בעצמו אחרים שחבלו בו חייבין ואין אדם רשאי לחבל בעצמו והתניא יכול נשבע להרע בעצמו ולא הרע יהא פטור ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl='4'> ויקרא ה </span> להרע או להטיב <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מה הטבה רשות</span> אף הרעה רשות אביא נשבע להרע בעצמו ולא הרע אמר שמואל באשב בתענית דכוותה גבי הרעת אחרים להשיבם בתענית אחרים מי מותיב להו בתעניתא אין <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>דמהדק להו</span> באנדרונא והתניא איזהו הרעת אחרים אכה פלוני ואפצע את מוחו אלא תנאי היא דאיכא למ``ד אין אדם רשאי לחבל בעצמו ואיכא מ``ד אדם רשאי לחבל בעצמו מאן תנא דשמעת ליה דאמר אין אדם רשאי לחבל בעצמו אילימא האי תנא הוא דתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0109' data-rgl='5'> בראשית ט </span> ואך את דמכם לנפשותיכם אדרש ר' אלעזר אומר מיד נפשותיכם אדרש את דמכם ודלמא קטלא שאני אלא האי תנא הוא דתניא מקרעין על המת ולא מדרכי האמורי אמר רבי אלעזר שמעתי שהמקרע על המת יותר מדאי לוקה משום בל תשחית וכ``ש גופו ודלמא בגדים שאני דפסידא דלא הדר הוא כי הא דרבי יוחנן קרי למאני מכבדותא ורב חסדא כד הוה מסגי ביני היזמי והגא מדלי להו למאניה אמר זה מעלה ארוכה וזה אינו מעלה ארוכה אלא האי תנא הוא דתניא אמר ר``א הקפר ברבי מה ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0406' data-rgl='11'> במדבר ו </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>וכפר עליו</span> מאשר חטא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>על הנפש</span> וכי באיזה נפש חטא זה אלא שציער עצמו מן היין והלא דברים ק``ו ומה זה שלא ציער עצמו אלא מן היין נקרא חוטא המצער עצמו <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>מכל דבר</span> על אחת כמה וכמה:  הקוצץ נטיעותיו [וכו']:  תני רבה בר בר חנה קמיה דרב שורי הרגת נטיעותי קצצת אתה אמרת לי להורגו אתה אמרת לי לקוצצו פטור א``ל א``כ לא שבקת חיי לברייתא כל כמיניה א``ל איסמייה א``ל לא תתרגם מתניתך בשור ה<span class='tlm-rsh' data-nro='9'>עומד להריגה</span> ובאילן ה<span class='tlm-rsh' data-nro='10'>עומד לקציצה</span> אי הכי מאי קא טעין ליה דא``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אנא בעינא למיעבד הא מצוה</span> דתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0317' data-rgl='13'> ויקרא יז </span> ושפך וכסה מי ששפך יכסה ומעשה באחד ששחט וקדם חבירו וכסה וחייבו ר``ג ליתן לו עשרה זהובים:  אמר רב דיקלא דטען קבא אסור למקצציה מיתיבי כמה יהא בזית ולא יקצצו <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>רובע</span> שאני זיתים דחשיבי א``ר חנינא לא שכיב שיבחת ברי אלא דקץ תאינתא בלא זמנה אמר רבינא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ואם היה מעולה בדמים</span> מותר תניא נמי הכי<span class='tlm-sfr' data-chp='0520' data-rgl='20'> דברים כ </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>רק עץ אשר תדע</span> זה אילן מאכל כי לא עץ מאכל הוא זה אילן סרק וכי מאחר שסופו לרבות כל דבר מה ת``ל כי לא עץ מאכל להקדים סרק למאכ


id: 4108
lvr: 41
prk: 08
nru: דף צב,א גמרא
pgu: צב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  יכול אפילו מעולה בדמים ת``ל רק שמואל אייתי ליה אריסיה תמרי אכיל טעים בהו טעמא דחמרא א``ל מאי האי א``ל ביני גופני קיימי אמר מכחשי בחמרא כולי האי למחר אייתי לי <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מקורייהו</span>:  רב חסדא חזא תאלי בי גופני אמר ליה לאריסיה עקרינהו גופני קני דקלי דקלי לא קני גופני


id: 4108
lvr: 41
prk: 08
nru: דף צב,א משנה
pgu: צב
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  אע``פ שהוא נותן לו אין נמחל לו עד שיבקש ממנו שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0120' data-rgl='7'> בראשית כ </span> ועתה השב אשת וגו' ומנין שאם לא מחל לו שהוא אכזרי שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0120' data-rgl='17'> בראשית כ </span> ויתפלל אברהם אל האלהים וירפא אלהים את אבימלך וגו' האומר סמא את עיני קטע את ידי שבר את רגלי חייב ע``מ לפטור חייב קרע את כסותי שבר את כדי חייב ע``מ לפטור פטור עשה כן לאיש פלוני <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>על מנת לפטור</span> חייב בין בגופו בין בממונו


id: 4108
lvr: 41
prk: 08
nru: דף צב,א גמרא
pgu: צב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ת``ר <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>כל אלו שאמרו</span> דמי בושתו <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אבל צער</span>ו אפי' הביא כל אילי נביות שבעולם אין נמחל לו עד שיבקש ממנו שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0120' data-rgl='7'> בראשית כ </span> השב אשת האיש כי נביא הוא ויתפלל בעדך דאשת נביא בעי אהדורי אשת אחר לא בעי אהדורי אמר רבי שמואל בר נחמני אמר ר' יונתן השב אשת האיש מכל מקום ודקא אמרת<span class='tlm-sfr' data-chp='0120' data-rgl='4'> בראשית כ </span> הגוי גם צדיק תהרוג הלא הוא אמר לי אחותי היא והיא גם היא אמרה אחי הוא נביא הוא וכבר לימד אכסנאי שבא לעיר על עסקי אכילה ושתיה שואלין אותו או על עסקי אשתו שואלין אותו אשתך היא אחותך היא מכאן לבן נח שנהרג <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>שהיה לו ללמוד</span> ולא למד: <span class='tlm-sfr' data-chp='0120' data-rgl='18'> בראשית כ </span> כי עצר עצר ה' אמר ר' אלעזר שתי עצירות הללו למה אחת באיש <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>שכבת זרע</span> שתים באשה שכבת זרע ולידה במתניתא תנא שתים באיש שכבת זרע וקטנים שלשה באשה שכבת זרע וקטנים ולידה רבינא אמר שלש באיש שכבת זרע וקטנים ו<span class='tlm-rsh' data-nro='10'>פי טבעת</span> ארבעה באשה שכבת זרע ולידה וקטנים ופי טבעת: <span class='tlm-sfr' data-chp='0120' data-rgl='18'> בראשית כ </span> בעד כל רחם אמרי דבי ר' ינאי אפילו תרנגולת של בית אבימלך לא הטילה ביצתה א``ל רבא לרבה בר מרי מנא הא מילתא דאמור רבנן כל המבקש רחמים על חבירו והוא צריך לאותו דבר הוא נענה תחילה א``ל דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='2742' data-rgl='10'> איוב מב </span> וה' שב את שבות איוב בהתפללו בעד רעהו אמר ליה את אמרת מהתם ואנא אמינא מהכא<span class='tlm-sfr' data-chp='0120' data-rgl='17'> בראשית כ </span> ויתפלל אברהם אל האלהים וירפא אלהים את אבימלך ואת אשתו ואמהותיו [וגו'] וכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0121' data-rgl='1'> בראשית כא </span> וה' <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>פקד</span> את שרה כאשר אמר וגו' כאשר אמר אברהם אל אבימלך אמר ליה רבא לרבה בר מרי מנא הא מילתא דאמרי אינשי <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>בהדי הוצא לקי כרבא</span> א``ל דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='1102' data-rgl='29'> ירמיהו ב </span> למה תריבו אלי כלכם פשעתם בי נאם ה' אמר ליה את אמרת מהתם ואנא אמינא מהכא<span class='tlm-sfr' data-chp='0216' data-rgl='28'> שמות טז </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>עד אנה מאנתם</span> לשמור מצותי ותורותי אמר ליה רבא לרבה בר מרי כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0147' data-rgl='2'> בראשית מז </span> ומקצה אחיו לקח חמשה אנשים מאן נינהו חמשה א``ל הכי א``ר יוחנן אותן שהוכפלו בשמות יהודה נמי איכפולי מיכפל אמר ליה למילתיה הוא דאיכפל דאמר ר' שמואל בר נחמני אמר רבי יונתן מאי דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0533' data-rgl='6'> דברים לג </span> יחי ראובן ואל ימות ויהי מתיו מספר וזאת ליהודה כל אותן ארבעים שנה שהיו ישראל במדבר היו עצמותיו של יהודה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>מגולגלין בארון</span> עד שבא משה ובקש רחמים אמר לפניו רבונו של עולם מי גרם לראובן שיודה יהודה מיד שמע ה' קול יהודה על איבריה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>לשפא</span> לא הוו קא מסקי למתיבתא דרקיעא<span class='tlm-sfr' data-chp='0533' data-rgl='7'> דברים לג </span> ואל עמו תביאנו לא הוה ידע מאי קאמרי רבנן ולמשקל ומיטרח בהדי רבנן<span class='tlm-sfr' data-chp='0533' data-rgl='7'> דברים לג </span> ידיו רב לו לא הוה סליק ליה שמעתתא <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>אליבא דהלכתא</span><span class='tlm-sfr' data-chp='0533' data-rgl='7'> דברים לג </span> ועזר מצריו תהיה אמר ליה רבא לרבה בר מרי מנא הא מילתא דאמרי אינשי בתר עניא אזלא עניותא אמר ליה דתנן עשירים מביאין בכורים בקלתות של זהב ושל כסף ועניים בסלי <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>נצרים</span> של ערבה קלופה הסלים והבכורים נותנים לכהנים אמר ליה את אמרת מהתם ואנא אמינא מהכ


id: 4108
lvr: 41
prk: 08
nru: דף צב,ב גמרא
pgu: צב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
 <span class='tlm-sfr' data-chp='0313' data-rgl='45'> ויקרא יג </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>וטמא טמא</span> יקרא א``ל רבא לרבה בר מרי מנא הא מילתא דאמור רבנן השכם ואכול בקיץ מפני החמה ובחורף מפני הצינה ואמרי אינשי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'><span class='tlm-rsh' data-nro='9'>שיתין</span> רהוטי רהוט</span> ולא מטו לגברא דמצפרא כרך דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='1049' data-rgl='10'> ישעיהו מט </span> לא ירעבו ולא יצמאו ולא יכם שרב ושמש א``ל את אמרת מהתם ואנא אמינא מהכא<span class='tlm-sfr' data-chp='0223' data-rgl='25'> שמות כג </span> ועבדתם את ה' אלהיכם זו קרית שמע ותפלה וברך [את] לחמך ואת מימיך זו פת במלח וקיתון של מים מכאן ואילך והסירותי מחלה מקרבך ותניא מחלה זו מרה ולמה נקרא שמה מחלה ששמונים ושלשה חלאין יש בה מחלה בגימטריא הכי הוו וכולן פת במלח שחרית וקיתון של מים מבטלן א``ל רבא לרבה בר מרי מנא הא מילתא דאמור רבנן חברך קרייך חמרא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אוכפא לגביך מוש</span> א``ל דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0116' data-rgl='8'> בראשית טז </span> ויאמר הגר <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>שפחת שרי</span> אי מזה באת ואנה תלכי ותאמר מפני שרי גברתי אנכי בורחת אמר ליה רבא לרבה בר מרי מנא הא מילתא דאמרי אינשי מילתא גנאה דאית ביך קדים אמרה א``ל דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0124' data-rgl=''> בראשית כד </span> ויאמר עבד אברהם אנכי א``ל רבא לרבה בר מרי מנא הא מילתא דאמרי אינשי <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>שפיל ואזיל</span> בר אווזא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ועיניה מטייפי</span> אמר ליה דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='08a25' data-rgl='31'> שמואל א כה </span> והטיב ה' לאדני וזכרת [את] אמתך אמר ליה רבא לרבה בר מרי מנא הא מילתא דאמרי אינשי שיתין <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>תכלי</span> מטייה לככא דקל חבריה שמע ולא אכל אמר ליה דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='09a01' data-rgl='26'> מלכים א א </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ולי אני עבדך</span> ולצדוק הכהן ולבניהו בן יהוידע ולשלמה עבדך לא קרא א``ל את אמרת מהתם ואנא אמינא מהכא<span class='tlm-sfr' data-chp='0124' data-rgl=''> בראשית כד </span> ויבאה יצחק האהלה שרה אמו ויקח את רבקה ותהי לו לאשה ויאהבה וינחם יצחק אחרי אמו וכתיב בתריה<span class='tlm-sfr' data-chp='0125' data-rgl='1'> בראשית כה </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ויוסף אברהם</span> ויקח אשה ושמה קטורה אמר ליה רבא לרבה בר מרי מנא הא מילתא דאמרי אינשי חמרא למריה טיבותא לשקייה אמר ליה דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0427' data-rgl='18'> במדבר כז </span> וסמכת את ידך עליו למען ישמעון ויראון כל עדת בני ישראל וכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0534' data-rgl='9'> דברים לד </span> ויהושע בן נון מלא רוח חכמה כי סמך משה את ידיו עליו וישמעו אליו כל בני ישראל וגו' אמר ליה רבא לרבה בר מרי מנא הא מילתא דאמרי אינשי כלבא בכפניה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>גללי</span> מבלע דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='2827' data-rgl='7'> משלי כז </span> נפש שבעה תבוס נופת ונפש רעבה כל מר מתוק א``ל רבא לרבה בר מרי מנא הא מילתא דאמרי אינשי מטייל ואזיל דיקלא בישא גבי <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>קינא דשרכי</span> אמר ליה דבר זה כתוב בתורה שנוי בנביאים ומשולש בכתובים ותנן במתניתין ותנינא בברייתא כתוב בתורה דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0128' data-rgl='9'> בראשית כח </span> וילך עשו אל ישמעאל שנוי בנביאים דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0711' data-rgl='3'> שופטים יא </span> ויתלקטו אל יפתח אנשים רקים ויהיו עמו ומשולש בכתובים דכתיב [בן סירא יג] כל עוף למינו ישכון ובני אדם לדומה לו תנן במתני' כל המחובר לטמא טמא כל המחובר לטהור טהור ותנינא בברייתא רבי אליעזר אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>לא לחנם הלך <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>זרזיר</span></span> אצל עורב אלא מפני שהוא מינו אמר ליה רבא לרבה בר מרי מנא הא מילתא דאמרי אינשי <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>קרית חברך</span> ולא ענך רמי גודא רבה שדי ביה א``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='1224' data-rgl='13'> יחזקאל כד </span> יען טהרתיך ולא טהרת מטומאתך לא תטהרי עוד אמר ליה רבא לרבה בר מרי מנא הא מילתא דאמרי אינשי בירא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>דשתית מיניה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>לא תשדי ביה קלא</span> א``ל דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0523' data-rgl='8'> דברים כג </span> לא תתעב אדומי כי אחיך הוא ולא תתעב מצרי כי גר היית בארצו אמר ליה רבא לרבה בר מרי מנא הא מילתא דאמרי אינשי <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>אי דלית דורא דלינא</span> ואי לא לא דלינא אמר ליה דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0704' data-rgl='8'> שופטים ד </span> ויאמר אליה ברק אם תלכי עמי והלכתי ואם לא תלכי עמי לא אלך א``ל רבא לרבה בר מרי מנא הא מילתא דאמרי אינשי כד הוינן זוטרי לגברי <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>השתא דקשישנא</span> לדרדקי אמר ליה מעיקרא כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0213' data-rgl='21'> שמות יג </span> וה' הולך לפניהם יומם בעמוד ענן לנחותם הדרך ולילה בעמוד אש להאיר להם ולבסוף כתי


id: 4108
lvr: 41
prk: 08
nru: דף צג,א גמרא
pgu: צג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
 <span class='tlm-sfr' data-chp='0223' data-rgl='20'> שמות כג </span> הנה אנכי שולח מלאך לפניך לשמרך בדרך א``ל רבא לרבה בר מרי מנא הא מילתא דאמרי אינשי בתר מרי ניכסי ציבי משך א``ל דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0113' data-rgl='5'> בראשית יג </span> וגם ללוט ההולך את אברם היה צאן ובקר ואהלים אמר רב חנן המוסר דין על חבירו הוא נענש תחילה שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0116' data-rgl='2'> בראשית טז </span> ותאמר שרי אל אברם חמסי עליך וכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0123' data-rgl='2'> בראשית כג </span> ויבא אברהם לספוד לשרה ולבכותה והני מילי דאית ליה דינא בארעא אמר רבי יצחק אוי לו לצועק יותר מן הנצעק תניא נמי הכי <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אחד הצועק ואחד הנצעק במשמע</span> אלא שממהרין לצועק יותר מן הנצעק ואמר רבי יצחק לעולם אל תהי קללת הדיוט קלה בעיניך שהרי אבימלך קלל את שרה ונתקיים בזרעה שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0120' data-rgl='16'> בראשית כ </span> הנה הוא לך כסות עינים אמר לה הואיל וכסית ממני ולא גילית שהוא אישך וגרמת אלי הצער הזה יהי רצון שיהו לך בני כסויי עינים ונתקיים בזרעה דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0127' data-rgl='1'> בראשית כז </span> ויהי כי זקן יצחק ותכהין עיניו מראות אמר רבי אבהו לעולם יהא אדם מן הנרדפין ולא מן הרודפין שאין לך נרדף בעופות יותר מתורים ובני יונה והכשירן הכתוב לגבי מזבח:  האומר סמא את עיני כו':  א``ל רב אסי בר חמא לרבא מאי שנא רישא ומאי שנא סיפא אמר ליה רישא לפי שאין אדם מוחל על ראשי אברים א``ל וכי אדם מוחל על <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>צערו</span> דתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>הכני פצעני</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>על מנת לפטור</span> פטור אישתיק אמר מידי שמיע לך בהא אמר ליה הכי אמר רב ששת משום פגם משפחה איתמר ר' אושעיא אמר משום פגם משפחה רבא אמר משום שאין אדם מוחל על ראשי אברים שלו רבי יוחנן אמר יש הן שהוא כלאו ו<span class='tlm-rsh' data-nro='7'>יש לאו שהוא כהן</span> תניא נמי הכי הכני פצעני על מנת לפטור ואמר לו הן הרי יש הן שהוא כלאו קרע את כסותי על מנת לפטור ואמר לו לאו הרי לאו שהוא כהן:  שבר את כדי קרע את כסותי חייב:  ורמינהי<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl=''> שמות כב </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לשמור ולא לאבד</span> לשמור ולא לקרוע לשמור ולא לחלק לעניים אמר רב הונא לא קשיא הא דאתי לידיה הא דלא אתי לידיה אמר ליה רבה לשמור דאתי לידיה משמע אלא אמר רבה הא והא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>דאתא לידיה</span> ולא קשיא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>הא דאתא לידיה</span> בתורת שמירה הא דאתא לידיה בתורת קריעה ההוא ארנקא דצדקה דאתי לפומבדיתא אפקדה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>רב יוסף</span> גבי ההוא גברא פשע בה אתו גנבי גנבוה חייביה רב יוסף א``ל אביי והתניא לשמור ולא לחלק לעניים אמר ליה עניי דפומבדיתא מיקץ <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>קיץ להו</span> ולשמור הוא:
<BR


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף צג,ב משנה
pgu: צג
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  הגוזל עצים ועשאן כלים <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>צמר ועשאן בגדים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>משלם כשעת הגזלה</span> גזל פרה מעוברת וילדה רחל טעונה וגזזה משלם דמי פרה העומדת לילד ודמי רחל העומדת ליגזז גזל פרה ונתעברה אצלו וילדה רחל ונטענה אצלו וגזזה משלם כשעת הגזלה זה הכלל כל הגזלנים משלמין כשעת הגזלה


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף צג,ב גמרא
pgu: צג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אמרי עצים ועשאן כלים אין שיפן לא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>צמר ועשאן בגדים</span> אין ליבנן לא ורמינהי גזל עצים ושיפן אבנים וסיתתן צמר וליבנן פשתן <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ונקהו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>משלם כשעת הגזלה</span> אמר אביי תנא דידן קתני שינוי דרבנן דהדרא וכל שכן שינוי דאורייתא עצים ועשאן כלים בעצים משופין ומאי נינהו נסרים דשינוי דהדר לברייתא הוא דאי בעי משליף להו צמר ועשאן בגדים בצמר טווי דשינוי דהדר לברייתא הוא דאי בעי סתר ליה וכל שכן שינוי דאורייתא ותנא ברא שינוי דאורייתא קתני ושינוי דרבנן לא קתני רב אשי אמר תנא דידן <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>נמי שינוי דאורייתא</span> קתני עצים ועשאן <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>כלים בוכאני</span> דהיינו שיפן צמר ועשאן <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>בגדים <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>נמטי</span></span> דהיינו שינוי דלא הדר וליבון מי הוי שינוי ורמינהי <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>לא הספיק ליתנו</span> לו עד שצבעו <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>פטור</span> לבנו ולא צבעו חייב אמר אביי לא קשיא הא רבי שמעון הא רבנן דתניא גזזו טוואו וארגו <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אין מצטרף</span> לבנו רבי שמעון אומר אין מצטרף וחכמים אומרים מצטרף רבא אמר הא והא רבי שמעון ולא קשיא הא ד<span class='tlm-rsh' data-nro='14'>נפציה</span> נפוצי הא ד<span class='tlm-rsh' data-nro='15'>סרקיה</span> סרוקי רבי חייא בר אבין אמר הא דחווריה חוורי הא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>דכבריה</span> כברויי השתא יש לומר צבע לרבי שמעון לא הוי שינוי ליבון הוי שינוי דתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>גזז ראשון ראשון וצבעו</span> ראשון ראשון וטוואו ראשון ראשון וארגו אין מצטרף רבי שמעון בן יהודה אומר משום ר' שמעון צבעו מצטרף אמר אביי לא קשיא הא רבנן אליבא דר``ש הא ר``ש בן יהודה אליבא דר``ש רבא אמר לעולם לא פליגי רבנן עליה דרבי שמעון בן יהודה ושאני צבע הואיל ויכול להעבירו ע``י <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>צפון</span> וכי קתני התם לא הספיק ליתנו לו עד שצבעו פטור ואוקימנא כדברי הכל ב<span class='tlm-rsh' data-nro='19'>קלא אילן</span> דלא עבר אמר אביי ר' שמעון בן יהודה ובית שמאי ור' אליעזר בן יעקב ור``ש בן אלעזר ורבי ישמעאל כולהו סבירא להו שינוי <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>במקומו עומד</span> רבי שמעון בן יהודה הא דאמרן ב``ש מאי היא דתני' נתן לה חטין באתננה ועשאן סולת זיתים ועשאן שמן ענבים ועשאן יין תני חדא <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>אסור</span> ותניא אידך מותר ואמר רב יוסף תני גוריו


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף צד,א גמרא
pgu: צד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ד<span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מאספורק</span> בית שמאי אוסרין וב``ה מתירין מאי טעמיה דבית שמאי אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0523' data-rgl='19'> דברים כג </span> גם שניהם לרבות שינוייהם ובית הלל אמר קרא הם ולא שינוייהם ובית שמאי הא כתיב הם ההוא מיבעי ליה הם ולא ולדותיהם ובית הלל תרתי שמעת מינה הם ולא שינוייהם הם ולא ולדותיהם ובית הלל נמי הכתיב גם גם לב``ה קשיא רבי אליעזר בן יעקב מאי היא דתניא ר' אליעזר בן יעקב אומר הרי שגזל סאה של חטין טחנה לשה ואפאה והפריש ממנה חלה כיצד מברך אין זה מברך אלא מנאץ ועל זה נאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='2610' data-rgl='3'> תהילים י </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>בוצע ברך</span> נאץ ה' ר' שמעון בן אלעזר מאי היא דתניא כלל זה אמר ר' שמעון בן אלעזר כל שבח שהשביח גזלן ידו על העליונה רצה נוטל שבחו רצה אומר לו הרי שלך לפניך <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מאי קאמר</span> אמר רב ששת ה``ק השביחה נוטל שבחו כחש אומר לו הרי שלך לפניך דשינוי במקומו עומד אי הכי אפילו השביח נמי אמרי מפני תקנת השבים ר' ישמעאל מאי היא דתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מצות פאה להפריש מן הקמה</span> לא הפריש מן הקמה מפריש מן העומרים לא הפריש מן העומרים מפריש מן הכרי עד שלא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מרחו</span> מרחו מעשר ונותן לו משום ר' ישמעאל אמרו <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אף מפריש מן העיסה</span> ונותן לו א``ל רב פפא לאביי איכפל כל הני תנאי לאשמועינן כב``ש א``ל הכי קאמרי לא נחלקו בית שמאי וב``ה בדבר זה אמר רבא ממאי דלמא עד כאן לא קאמר רבי שמעון בן יהודה התם אלא בצבע הואיל ויכול להעבירו על ידי צפון ועד כאן לא קאמרי ב``ש התם אלא לגבוה משום דאימאיס ועד כאן לא קאמר ר' אליעזר בן יעקב התם אלא לענין ברכה משום דהוה ליה מצוה הבאה בעבירה ועד כאן לא קאמר ר``ש בן אלעזר התם אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>בהכחשה דהדר</span> ועד כאן לא קאמר ר' ישמעאל התם אלא לענין פאה משום דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0319' data-rgl='10'> ויקרא יט </span><span class='tlm-sfr' data-chp='0123' data-rgl=''>  ויקרא כג </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>תעזוב יתירא</span> וכי תימא ליגמר מיניה מתנות עניים שאני כדבעי ר' יונתן דבעי ר' יונתן מאי טעמא דר' ישמעאל משום דקסבר שינוי אינו קונה או דלמא בעלמא קסבר שינוי קונה והכא משום דכתיב תעזוב יתירא ואם תמצי לומר טעמא דר' ישמעאל משום דקסבר שינוי אינו קונה תעזוב יתירא דכתב רחמנא למה לי ותו לרבנן תעזוב יתירא דכתב רחמנא למה לי מבעי ליה לכדתניא המפקיר כרמו והשכים לבקר ובצרו חייב בפרט ובעוללות ובשכחה ובפאה ופטור מן המעשר אמר רב יהודה אמר שמואל הלכה כרבי שמעון בן אלעזר ומי אמר שמואל הכי והאמר שמואל <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אין שמין</span> לא לגנב ולא לגזלן אלא לנזקין בשלמא לרבא דאמר כי קאמר ר' שמעון בן אלעזר התם בהכחשה דהדר לא קשיא כי קאמר הלכה כרבי שמעון בן אלעזר דשינוי במקומו עומד בהכחשה דהדר וכי קאמר שמואל התם אין שמין לא לגנב ולא לגזלן אלא לנזקין <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>בהכחשה דלא הדר</span> אלא לאביי דאמר כי קאמר רשב``א בהכחשה דלא הדר קאמר מאי איכא למימר אביי מתני הכי אמר רב יהודה אמר שמוא


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף צד,ב גמרא
pgu: צד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אמרו הלכה כרבי שמעון בן אלעזר</span> וליה לא סבירא ליה א``ר חייא בר אבא אמר רבי יוחנן דבר תורה גזילה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>הנשתנית</span> חוזרת בעיניה שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl='23'> ויקרא ה </span> והשיב את הגזלה אשר גזל מכל מקום ואם תאמר משנתנו משום תקנת השבים ומי אמר ר' יוחנן הכי והאמר רבי יוחנן הלכה כסתם משנה ותנן לא הספיק ליתנו לו <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>עד שצבעו פטור</span> אמר להו ההוא מדרבנן ורבי יעקב שמיה לדידי מפרשא לי מיניה דרבי יוחנן כגון שגזל עצים משופין ועשאן כלים דהוה ליה שינוי החוזר לברייתו:  תנו רבנן הגזלנין ומלוי ברבית שהחזירו אין מקבלין מהן והמקבל מהן <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אין רוח חכמים נוחה הימנו</span> אמר רבי יוחנן בימי רבי נשנית משנה זו דתניא מעשה באדם אחד שבקש לעשות תשובה א``ל אשתו ריקה אם אתה עושה תשובה אפילו אבנט אינו שלך ונמנע ולא עשה תשובה באותה שעה אמרו הגזלנין ומלוי רביות שהחזירו אין מקבלין מהם והמקבל מהם אין רוח חכמים נוחה הימנו מיתיבי הניח להם אביהם מעות של רבית אע``פ שהן יודעין שהן רבית <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אין חייבין להחזיר</span> אינהו הוא דלא הא אביהם חייב להחזיר בדין הוא דאביהם נמי אינו חייב להחזיר והא דקתני בדידהו משום דקא בעי למתני סיפא הניח להם אביהם פרה וטלית וכל דבר <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>המסויים</span> חייבין להחזיר מפני כבוד אביהם תנא רישא נמי בדידהו ומפני כבוד אביהם חייבין להחזיר אקרי כאן<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='27'> שמות כב </span> ונשיא בעמך לא תאור <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>בעושה מעשה עמך</span> כדאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>רב פנחס</span> בשעשה תשובה הכא נמי בשעשה תשובה אי עשה תשובה מאי בעי גביה איבעי ליה לאהדורי שלא הספיק להחזיר עד שמת תא שמע הגזלנים ומלוי ברבית אע``פ שגבו מחזירין גזלנין מאי שגבו איכא אי גזול גזול <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ואי לא גזול לא גזול</span> אלא אימא הגזלנין ומאי ניהו מלוי רביות אע``פ שגבו מחזירין אמרי מחזירין ואין מקבלין מהם אלא למה מחזירין לצאת ידי שמים ת``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>הרועים</span> והגבאין והמוכסין תשובתן קשה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ומחזירין למכירין</span> אמרי מחזירין ואין מקבלין מהם ואלא למה מחזירין לצאת ידי שמים אי הכי אמאי תשובתן קשה ועוד אימא סיפא ושאין מכירין יעשה בהן צרכי ציבור ואמר רב חסדא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>בורות שיחין ומערות</span> אלא לא קשיא כאן <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>קודם תקנה</span> כאן לאחר תקנה והשתא דאמר רב נחמן בשאין גזילה קיימת אפילו תימא אידי ואידי לאחר תקנה ולא קשי


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף צה,א גמרא
pgu: צה
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  כאן ב<span class='tlm-rsh' data-nro='0'>גזילה קיימת</span> כאן בשאין גזילה קיימת והא אבנט דגזילה קיימת היא מאי אבנט דמי אבנט וכל היכא דגזילה קיימת לא עבוד רבנן תקנתא והרי מריש דגזילה קיימת היא ותנן על המריש הגזול שבנאו בבירה שיטול דמיו מפני תקנת השבים שאני התם דכיון דאיכא פסידא דבירה שויוה רבנן כדליתא:  גזל פרה מעוברת וילדה וכו':  תנו רבנן הגוזל רחל וגזזה פרה וילדה משלם אותה ואת גיזותיה ואת ולדותיה דברי <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>רבי מאיר</span> ר' יהודה אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>גזילה חוזרת בעיניה</span> רבי שמעון אומר רואין אותה כאילו היא שומא אצלו בכסף איבעיא להו מאי טעמיה דרבי מאיר משום דקסבר שינוי במקומו עומד או דילמא בעלמא שינוי קונה והכא קנסא הוא דקא קניס למאי נפקא מינה להיכא דכחשא מכחש תא שמע גזל בהמה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>והזקינה</span> עבדים והזקינו משלם כשעת הגזילה רבי מאיר אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>בעבדים אומר לו הרי שלך לפניך</span> ואילו בהמה כשעת הגזילה ואי סלקא דעתך סבר רבי מאיר שינוי במקומו עומד אפי' בהמה נמי אלא לאו ש``מ קסבר ר' מאיר שינוי קונה והכא קנסא הוא דקא קניס אמרי רבי מאיר לדבריהם דרבנן קאמר להו לדידי שינוי אין קונה ואפילו בהמה נמי אלא לדידכו דאמריתו שינוי קונה אודו לי מיהת בעבדא דכמקרקעי דמי וקרקע אינה נגזלת ואמרי ליה רבנן לא עבדא כמטלטלי דמי ת``ש לצבוע לו אדום וצבעו שחור שחור וצבעו אדום ר' מאיר אומר נותן לו <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>דמי צמרו</span> דמי צמרו אין דמי צמרו ושבחו לא ואי סלקא דעתך סבר רבי מאיר שינוי אין קונה דמי צמרו ושבחו בעי למיתב ליה אלא לאו ש``מ קסבר ר``מ שינוי קונה והכא קנסא הוא דקא קניס שמע מינה איכא דאמרי הא לא איבעי לן <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מדאפיך רב</span> ותני גזל פרה והזקינה עבדים והזקינו משלם כשעת הגזילה דברי רבי מאיר וחכמים אומרים בעבדים אומר לו הרי שלך לפניך ודאי לרבי מאיר שינוי קונה והכא קנסא הוא דקא קניס ליה כי קא איבעי לן הכי איבעי לן כי קא קניס במזיד אבל <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>בשוגג</span> לא קניס או דילמא אפי' בשוגג נמי קניס תא שמע חמשה גובין <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מן המחוררין</span> ואלו הן <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>פירות ושבח פירות</span> והמקבל עליו לזון בן אשתו ובת אשתו ו<span class='tlm-rsh' data-nro='17'>גט חוב</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>שאין בו אחריות</span> וכתובת אשה שאין בה אחריות מאן שמעת ליה דאמר אחריות <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>לאו טעות סופר הוא</span> רבי מאיר וקתני פירות ושבח פירות שבח פירות היכי דמי כגון שגזל שדה מחבירו ומכרה לאחר והשביחה והרי היא יוצאה מתחת ידו כשהוא גוב


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף צה,ב גמרא
pgu: צה
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  גובה את הקרן מנכסים משועבדים ואת השבח מנכסים בני חורין דאתא בעל ארעא ושקיל ארעיה ושבחיה מאי לאו בעם הארץ דלא ידע דקרקע נגזלת או אינה נגזלת ואפי' הכי קאתי בעל קרקע ושקיל לארעא ושבחה ושמע מינה בשוגג נמי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>קניס</span> אמרי לא בלוקח תלמיד חכם וידע תא שמע לצבוע לו אדום ו<span class='tlm-rsh' data-nro='2'>צבעו</span> שחור שחור וצבעו אדום ר' מאיר אומר נותן לו דמי צמרו דמי צמרו אין דמי צמרו ושבחו לא ואי סלקא דעתך בשוגג נמי קניס דמי צמרו ושבחו בעי למיתבא ליה אלא לאו ש``מ במזיד קניס בשוגג לא קניס ש``מ:  רבי יהודה אומר גזילה חוזרת בעיניה ר``ש אומר רואין אותה כאילו היא שומא אצלו בכסף מאי בינייהו אמר רב זביד <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>בשבח שעל גבי גזילה</span> קמיפלגי ר' יהודה סבר דנגזל הוי ור``ש סבר דגזלן הוי רב פפא אמר דכ``ע שבח שעל גבי גזילה דגזלן הוי והכא למחצה לשליש ולרביע קמיפלגי רבי יהודה סבר שבח שעל גבי גזילה כוליה דגזלן הוי ורבי שמעון סבר למחצה לשליש ולרביע הוא דשקיל גזלן תנן גזל פרה ונתעברה אצלו וילדה רחל ונטענה אצלו וגזזה משלם כשעת הגזילה ילדה אין לא ילדה הדרא בעינא בשלמא לרב זביד דאמר שבח שעל גבי גזילה דנגזל הוי לר' יהודה הא מני רבי יהודה היא אלא לרב פפא דאמר דגזלן הוי הא מני לא רבי יהודה ולא ר``ש אמר לך רב פפא הוא הדין אפילו לא ילדה נמי כשעת הגזילה הוא דמשלם והא דקתני ילדה איידי דנסיב רישא ילדה נסיב סיפא נמי ילדה תניא כוותיה דרב פפא ר' שמעון אומר רואין אותה כאילו היא שומא אצלו בכסף למחצה לשליש ולרביע אמר רב אשי כי הוינן בי רב כהנא איבעיא לן לר' שמעון דאמר למחצה לשליש ולרביע הוא דשקיל גזלן כי מסלקינן ליה בדמי מסלקינן ליה או דילמא מבשרא שקול ופשטנא מהא דאמר רב נחמן אמר שמואל שלשה שמין להן השבח ומעלין אותן בדמים ואלו הן <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>בכור לפשוט</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ובעל חוב ללוקח</span> ובעל חוב ליתומים אמר ליה רבינא לרב אשי מי אמר שמואל בעל חוב ללוקח יהיב ליה שבח והאמר שמואל בעל חוב <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>גובה את השבח</span> א``ל לא קשיא כאן בשבח <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>המגיע לכתפים</span> וכאן בשבח שאין מגיע לכתפים אמר ליה והא מעשים בכל יום וקא מגבי שמואל אפי' שבח המגיע לכתפים אמר ליה לא קשי


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף צו,א גמרא
pgu: צו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  הא דמסיק ביה כשיעור ארעא ושבחא הא דלא מסיק ביה אלא כשיעור ארעא אמר ליה הניחא למאן דאמר אי אית ליה זוזי ללוקח לא מצי מסלק ליה לבעל חוב שפיר אלא למ``ד אי אית ליה זוזי ללוקח מצי מסלק ליה לבעל חוב לימא ליה אי הוו לי זוזי הוה מסלקינא לך מכוליה ארעא השתא הב לי גריוא דארעא שיעור שבחאי אמר ליה הכא במאי עסקינן כגון דשויה ניהליה אפותיקי דאמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לא יהא לך פרעון אלא מזה</span>:  אמר רבא גזל והשביח ומכר וגזל והשביח והוריש <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>מה שהשביח מכר</span> מה שהשביח הוריש:  בעי רבא השביח לוקח מהו בתר דבעיא הדר פשטה מה מכר ראשון לשני <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>כל זכות שתבא לידו</span>:  בעי רבא השביח <עובד כוכבים> {גוי} מהו א``ל רב אחא מדפתי לרבינא תקנתא <לעובד כוכבים> {לגוי} ניקו ונעבוד אמר ליה לא צריכא כגון דזבניה לישראל סוף סוף הבא מחמת <עובד כוכבים> {גוי} הרי הוא <כעובד כוכבים> {כגוי} לא צריכא כגון דגזל ישראל וזבנה ניהליה והשביחה <עובד כוכבים> {גוי} והדר <עובד כוכבים> {גוי} וזבנה לישראל מאי מי אמרינן כיון דמעיקרא ישראל והדר ישראל עבדי רבנן תקנתא או דלמא כיון דאיכא <עובד כוכבים> {גוי} באמצע לא עבדו ליה רבנן תקנתא תיקו:  אמר רב פפא האי מאן דגזל דיקלא מחבריה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>וקטליה</span> אע``ג דשדיא מארעא לארעא דידיה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>לא קני</span> מאי טעמא מעיקרא דיקלא מיקרי והשתא נמי דיקלא מיקרי דיקלא ועביד <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>גובי</span> לא קני השתא מיהת גובי דדיקלא מיקרי גובי ועבדינהו כשורי קני כשורי רברבי ועבדינהו כשורי זוטרי לא קני עבדינהו <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>קצוצייתא</span> קני אמר רבא האי מאן דגזל לוליבא ועבדינהו <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>הוצי</span> קני דמעיקרא לוליבא מיקרי והשתא הוצי הוצי ועבדינהו <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>חופיא</span> קני מעיקרא הוצי והשתא חופיא חופיא ועבדיה שרשורא לא קני מאי טעמא דהדר סתר ליה והוי חופיא בעי רב פפא נחלקה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>התיומת</span> מהו תא שמע דאמר רבי מתון אמר רבי יהושע בן לוי ניטלה התיומת פסו


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף צו,ב גמרא
pgu: צו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  מאי לאו הוא הדין לנחלקה לא ניטלה שאני דהא חסר לה איכא דאמרי ת``ש דא``ר מתון א``ר יהושע בן לוי נחלקה התיומת נעשה כמי שנטלה ופסול ש``מ אמר רב פפא האי מאן דגזל עפרא מחבריה ועבדיה לבינתא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>לא קני</span> מאי טעמא דהדר משוי ליה עפרא לבינתא ועבדיה עפרא קני מאי אמרת דלמא הדר ועביד ליה לבינתא האי לבינתא אחריתי הוא ו<span class='tlm-rsh' data-nro='1'>פנים חדשות באו לכאן</span> ואמר רב פפא האי מאן דגזל <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>נסכא</span> מחבריה ועביד זוזי לא קני מאי טעמא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>הדר עביד להו נסכא</span> זוזי ועבדינהו נסכא קני מאי אמרת הדר עביד להו זוזי פנים חדשות באו לכאן <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>שחימי</span> ועבדינהו חדתי לא קני חדתי ועבדינהו שחימי קני מאי אמרת הדר עביד להו חדתי מידע ידיע שיחמייהו:  זה הכלל כל הגזלנין משלמין כשעת הגזלה:  <זה הכלל> [כל] לאתויי מאי לאתויי הא דאמר ר' אלעא גנב טלה ונעשה איל עגל ונעשה שור <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>נעשה שינוי בידו וקנאו</span> טבח ומכר שלו הוא טובח שלו הוא מוכר ההוא גברא דגזל <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>פדנא</span> דתורי מחבריה אזל כרב בהו <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>כרבא</span> זרע בהו זרעא לסוף אהדרינהו למריה אתא לקמיה דרב נחמן אמר להו זילו שומו שבחא דאשבח אמר ליה רבא תורי אשבח ארעא לא אשבח אמר מי קאמינא נשיימו כוליה פלגא קאמינא א``ל סוף סוף גזילה הוא וקא הדרה בעינא דתנן כל הגזלנין משלמין כשעת הגזלה אמר ליה לא אמינא לך כי יתיבנא בדינא לא תימא לי מידי דאמר הונא חברין עלאי אנא ושבור מלכא אחי בדינא האי אינש גזלנא עתיקא הוא ובעינא דאיקנסיה


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף צו,ב משנה
pgu: צו
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  גזל בהמה והזקינה עבדים והזקינו משלם כשעת הגזלה רבי מאיר אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>בעבדים אומר לו הרי שלך לפניך</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>גזל מטבע ונסדק</span> פירות והרקיבו יין והחמיץ משלם כשעת הגזלה מטבע ונפסל תרומה ונטמאת חמץ ועבר עליו הפסח בהמה ונתעבדה בה עבירה או <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>שנפסלה מעל גבי המזבח</span> או שהיתה יוצאה ליסקל אומר לו הרי שלך לפניך


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף צו,ב גמרא
pgu: צו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אמר רב פפא לא הזקינה הזקינה ממש אלא אפי' כחשה והא אנן הזקינה תנן כחשה כגון הזקינה דלא הדר בריא אמר ליה מר קשישא בריה דרב חסדא לרב אשי הכי קאמרי משמיה דרבי יוחנן אפילו גנב טלה ונעשה איל עגל ונעשה שור <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>נעשה שינוי בידו וקנאו</span> טבח ומכר שלו הוא טובח שלו הוא מוכר אמר ליה לאו אמינא לך לא תחליף גברי ההוא משמיה דרבי אלעא איתמר:  רבי מאיר אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>בעבדים אומר לו הרי שלך לפניך</span>:  אמר רב חנינא בר אבדימי אמר רב הלכה כרבי מאיר ורב שביק רבנן ועביד כרבי מאיר אמרי משום דברייתא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>איפכא תניא</span> ורב שביק מתניתין ועביד כברייתא רב מתניתין נמי איפכא תני ומאי טעמיה דרב דאפיך מתני' מקמי דברייתא אדרבה ניפוך לברייתא מקמי מתניתין אמרי רב נמי מתניתין איפכא אתניה ואי בעית אימא כי לא אפיך <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>חדא מקמי חדא</span> חדא מקמי תרתי אפיך דתניא המחליף פרה בחמור וילדה <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>וכן המוכר שפחתו</span> וילדה זה אומר ברשותי ילדה <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>והלה שותק</span> זכה בה זה אומר איני יודע וזה אומר איני יודע יחלוקו זה אומר ברשותי וזה אומר ברשותי <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>ישבע המוכר</span> שברשותו ילדה לפי שכל הנשבעין שבתורה <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>נשבעין ולא משלמין</span> דברי ר' מאיר וחכמים אומרים <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>אין נשבעין</span> לא על העבדים ולא על הקרקעות האי הלכה כר' מאיר הלכה כרבנן מיבעי ליה הכי קאמר למאי דאפכיתו ותניתו הלכה כרבי מאי


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף צז,א גמרא
pgu: צז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ומי אמר רב עבדא כמקרקעי דמי והאמר רב דניאל בר רב קטינא אמר רב התוקף בעבדו של חבירו ועשה בו מלאכה <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>פטור</span> ואי ס``ד עבדא כמקרקעי דמי אמאי פטור ברשותא דמריה קאי הכא במאי עסקינן <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>שלא בשעת מלאכה</span> כי הא דשלח ליה רבי אבא למרי בר מר בעי מיניה מרב הונא הדר בחצר חבירו שלא מדעתו צריך להעלות לו שכר או אין צריך להעלות לו שכר ושלחו ליה אינו צריך להעלות לו שכר הכי השתא בשלמא התם בין למ``ד <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ביתא מיתבא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>יתיב</span></span> ניחא ליה בין למ``ד<span class='tlm-sfr' data-chp='1024' data-rgl='12'> ישעיהו כד </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ושאיה יוכת שער</span> ניחא ליה אלא הכא מי ניחא ליה דנכחוש עבדיה אמרי ה``נ ניחא ליה דלא ליסתרי עבדיה בי רב יוסף בר חמא הוו תקיף עבדי דאינשי דמסיק בהו זוזי ועבדי בהו מלאכה א``ל רבה בריה מ``ט עביד מר הכי א``ל דאמר רב נחמן עבדא נהום כריסיה לא שוי אמר ליה אימא דאמר רב נחמן כגון דארו עבדיה דמרקיד בי כובי כולהו עבדי מעבד עבדי א``ל אנא כרב דניאל סבירא לי דאמר רב דניאל בר רב קטינא אמר רב התוקף בעבדו של חבירו ועשה בו מלאכה פטור אלמא ניחא ליה דלא ליסתרי עבדיה אמר ליה הני מילי היכא דלא מסיק בהו זוזי מר כיון דמסיק בהו זוזי מיחזי כרבית דאמר רב יוסף בר מניומי אמר רב נחמן אף על פי שאמרו הדר בחצר חבירו שלא מדעתו א``צ להעלות לו שכר הלוהו ודר בחצר חבירו צריך להעלות לו שכר א``ל הדרי בי:  איתמר התוקף ספינתו של חבירו ועשה בה מלאכה אמר רב רצה שכרה נוטל רצה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>פחתה</span> נוטל ושמואל אמר אינו נוטל אלא פחתה אמר רב פפא לא פליגי הא דעבידא לאגרא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>הא דלא עבידא לאגרא</span> ואיבעית אימא הא והא דעבידא לאגרא הא דנחית ליה אדעתא דאגרא והא דנחית ליה אדעתא דגזלנותא:  גזל מטבע ונסדק [וכו']:  אמר רב הונא נסדק נסדק ממש נפסל <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>פסלתו מלכות</span> ורב יהודה אמר פסלתו מלכות נמי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>היינו נסדק</span> אלא ה``ד נפסל שפסלתו מדינה זו ויוצאה במדינה אחרת א``ל רב חסדא לרב הונא לדידך דאמרת נפסל פסלתו מלכות הרי פירות והרקיבו יין והחמיץ דכי פסלתו מלכות דמי וקתני משלם כשעת הגזילה א``ל התם נשתנה טעמו וריחו הכא לא נשתנה א``ל רבא לרב יהודה לדידך דאמרת פסלתו מלכות נמי היינו נסדק הרי תרומה ונטמאת דכי פסלתו מלכות דמי וקתני אומר לו הרי שלך לפניך א``ל התם לא מינכר היזיקה הכא מינכר היזיקה איתמר <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>המלוה את חבירו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>על המטבע</span> ונפסלה המטבע רב אמ


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף צז,ב גמרא
pgu: צז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>נותן לו מטבע היוצא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>באותה שעה</span> ושמואל אמר יכול לומר לו לך הוציאו במישן אמר רב נחמן מסתברא מילתיה דשמואל דאית ליה אורחא למיזל למישן אבל לית ליה אורחא לא איתיביה רבא לרב נחמן אין <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מחללין</span> על המעות שאינם יוצאות כיצד היו לו מעות <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>כוזביות</span> ירושלמיות או של מלכים הראשונים אין מחללין <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>הא של אחרונים</span> דומיא דראשונים מחללין א``ל הכא במאי עסקינן כשאין מלכיות <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מקפידות זו על זו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אלא כי אמר</span> שמואל <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>כשמלכיות מקפידות</span> זו על זו היכי מצי ממטי להו דממטי לה ע``י הדחק דלא בחשי ואי משכחי קפדי ת``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אין מחללין על מעות של כאן והן בבבל</span> ושל בבל והן כאן של בבל והן בבבל מחללין קתני מיהת אין מחללין על מעות של כאן והן בבבל אע``ג דסופו למיסק להתם הכא במאי עסקינן כשמלכיות מקפידות זו על זו אי הכי של בבל והן בבבל למאי חזו חזו דזבין בהו בהמה ומסיק לירושלים והתניא התקינו שיהו המעות יוצאות בירושלים מפני כך א``ר זירא לא קשיא כאן בזמן שיד ישראל תקיפה על אומות העולם כאן בזמן שיד אומות העולם תקיפה על עצמן ת``ר איזהו מטבע של ירושלים <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>דוד ושלמה</span> מצד אחד וירושלים עיר הקודש מצד אחר ואיזהו מטבע של אברהם אבינו <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>זקן וזקינה</span> מצד אחד ו<span class='tlm-rsh' data-nro='13'>בחור ובתולה</span> מצד אחר בעא מיניה רבא מרב חסדא המלוה את חבירו על המטבע והוסיפו עליו מהו אמר לו נותן לו מטבע היוצא באותה שעה א``ל ואפילו כי נפיא א``ל אין א``ל אפי' <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>כי תרטיא</span> א``ל אין והא קא זיילין פירי אמר רב אשי חזינן אי מחמת טיבעא זיל מנכינן לי


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף צח,א גמרא
pgu: צח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ואי <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מחמת תרעא</span> זיל לא מנכינן ליה והא קא שבח <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לענין נסכא</span> אלא כי הא דרב פפא ורב הונא בריה דרב יהושע עבדי עובדא בזוזי דאגרדמיס טייעא עד י' בתמניא אמר רבה הזורק מטבע של חבירו לים הגדול <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>פטור</span> מאי טעמא אמר הא מנח קמך אי בעית שקליה והני מילי בצלולין דקא חזי ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אבל עכורין</span> דלא קחזי ליה לא והני מילי דאדייה אדויי אבל שקליה בידיה מיגזל גזליה השבה בעי מיעבד מתיב רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אין מחללין</span> על מעות שאינן ברשותו כיצד היו לו מעות בקסטרא או בהר המלך או שנפל כיסו לים הגדול אין מחללין אמר רבה שאני לענין מעשר דבעינן מצוי בידך דרחמנא אמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0514' data-rgl='25'> דברים יד </span> וצרת הכסף בידך וליכא ואמר רבה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>השף</span> מטבע של חבירו פטור מאי טעמא דהא לא עבד ולא מידי וה``מ דמחייה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>בקורנסא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>וטרשיה</span> אבל שייפא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>בשופינא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>חסורי חסריה</span> מתיב רבא הכהו על עינו וסמאה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>על אזנו וחרשו</span> עבד יוצא בהן לחירות כנגד עינו ואינו רואה כנגד אזנו ואינו שומע אין עבד יוצא בהן לחירות <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>רבה לטעמיה</span> דאמר רבה חרשו לאביו נהרג שאי אפשר לחרישה בלא חבורה דטפתא דדמא נפלת ליה באוניה ואמר רבה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>הצורם</span> אוזן פרתו של חבירו פטור מאי טעמא פרה כדקיימא קיימא דלא עבד ולא מידי וכולהו שוורים לאו לגבי מזבח קיימי מתיב רבא העושה מלאכה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>במי חטאת</span> ובפרת חטאת פטור מדיני אדם וחייב בדיני שמים מלאכה הוא דלא מינכר היזיקה אבל צורם דמינכר היזיקה הכי נמי דמחייב בדיני אדם אמרי הוא הדין דאפילו צורם פטור והא קא משמע לן דאפילו מלאכה דלא מינכר היזיקה חייב בדיני שמים ואמר רבה השורף שטרו של חבירו פטור דאמר ליה ניירא קלאי מינך מתקיף לה רמי בר חמא היכי דמ


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף צח,ב גמרא
pgu: צח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אי דאיכא סהדי דידעי מאי הוה בשטרא ליכתבו ליה שטרא מעליא ואי דליכא סהדי אנן <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מנא ידעינן</span> אמר רבא תהא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>במאמינו</span> אמר רב דימי בר חנינא הא דרבה מחלוקת ר``ש ורבנן היא לר``ש דאמר דבר הגורם לממון כממון דמי מחייב לרבנן דאמרי דבר הגורם לממון לאו כממון דמי לא מחייב מתקיף לה רב הונא בריה דרב יהושע אימר דשמעת ליה לרבי שמעון דבר הגורם לממון כממון דמי בדבר שעיקרו ממון כדרבה דאמר רבה גזל חמץ לפני הפסח ובא אחר ושרפו <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>במועד</span> פטור שהכל מצווים עליו לבערו לאחר הפסח מחלוקת ר' שמעון ורבנן לרבי שמעון דאמר דבר הגורם לממון כממון דמי חייב לרבנן דאמרי דבר הגורם לממון לאו כממון דמי פטור בדבר שאין עיקרו ממון מי אמרינן אמר אמימר מאן דדאין דינא דגרמי מגבי ביה דמי שטרא מעליא ומאן דלא דאין דינא דגרמי מגבי ביה דמי ניירא בעלמא הוה עובדא וכפייה רפרם לרב אשי ואגבי ביה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>כי כשורא לצלמא</span>:  חמץ ועבר עליו הפסח אומר לו הרי שלך לפניך:  מאן תנא אומרין באיסורי הנאה הרי שלך לפניך אמר רב חסדא ר' יעקב היא דתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>שור שהמית</span> עד שלא נגמר דינו מכרו <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מכור</span> הקדישו מוקדש שחטו בשרו מותר <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>החזירו שומר לבעליו מוחזר</span> משנגמר דינו מכרו אינו מכור הקדישו אינו מוקדש שחטו בשרו אסור החזירו שומר לבעליו אינו מוחזר רבי יעקב אומר אף משנגמר דינו החזירו שומר לבעליו מוחזר מאי לאו בהא קמיפלגי דרבי יעקב סבר אומרין באיסורי הנאה הרי שלך לפניך ורבנן סברי אין אומרין באיסורי הנאה הרי שלך לפניך א``ל רבה לא דכולי עלמא אמרינן באיסורי הנאה הרי שלך לפניך <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>דאם כן</span> נפלגו בחמץ בפסח אלא אמר רבה הכא בגומרין דינו של שור שלא בפניו קא מיפלגי רבנן סברי אין גומרין דינו של שור שלא בפניו דאמר ליה אי אייתיתיה ניהליה הוה מעריקנא ליה לאגמא השתא מסרתיה ביד מאן דלא מצינא לאישתעויי דינא בהדיה ור' יעקב סבר גומרין דינו של שור שלא בפניו דאמר ליה מאי עבדי ליה סוף סוף הוה גמרי ליה דינא שלא בפניו אשכחיה רב חסדא לרבה בר שמואל א``ל תנית מידי באיסורי הנאה אמר ליה אין תנינא<span class='tlm-sfr' data-chp='0308' data-rgl=''> ויקרא ח </span> והשיב את הגזלה מה תלמוד לומר אשר גזל יחזיר כעין שגזל מכאן אמרו גזל מטבע ונפסל פירות והרקיבו יין והחמיץ תרומה ונטמאת חמץ ועבר עליו הפסח בהמה ונעבדה בה עבירה ושור עד שלא נגמר דינו אומר לו הרי שלך לפניך מאן שמעת ליה דאמר עד שלא נגמר דינו אין משנגמר דינו לא רבנן וקתני חמץ ועבר עליו הפסח אומר לו הרי שלך לפניך א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אי משכחת להו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>לא תימא להו ולא מידי</span>:  פירות והרקיבו אומר לו הרי שלך לפניך:  והתנן פירות והרקיבו משלם כשעת הגזילה אמר רב פפא כאן שהרקיבו כולן כאן שהרקיבו מקצתן


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף צח,ב משנה
pgu: צח
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  נתן לאומנין לתקן וקלקלו חייבין לשלם נתן לחרש <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>שידה</span> תיבה ומגדל לתקן וקלקל חייב לשלם והבנאי שקיבל עליו לסתור את הכותל ושיבר האבנים או שהזיקן חייב לשלם היה סותר מצד זה ונפל מצד אחר פטור ואם מחמת המכה חייב


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף צח,ב גמרא
pgu: צח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אמר רב אסי לא שנו אלא שנתן לחרש <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>שידה</span> תיבה ומגדל לנעץ בהן מסמר ונעץ בהן מסמר ושיברן אבל נתן לחרש עצים לעשות שידה תיבה ומגדל ועשה מהן שידה תיבה ומגדל ושיברן פטור מאי טעמא אומן קונה בשבח כלי תנן נתן לאומנין וקלקלו חייבין לשלם מאי לאו דיהיב להו עצים לא שידה תיבה ומגדל הא מדקתני סיפא שידה תיבה ומגדל מכלל דרישא עצים אמרי פרושי קא מפרש לה כיצד נתן לאומנין לתקן וקלקלו חייבין לשלם כגון שנתן לחרש שידה תיבה ומגדל והכי נמי מסתברא דכיצד קתני דאי סלקא דעתך רישא עצים השתא אשמעינן עצים חייבין לשלם ולא אמרינן אומן קונה בשבח כלים שידה תיבה ומגדל מבעיא אי משום הא לא איריא תנא סיפא לגלויי רישא שלא תאמר רישא שידה תיבה ומגדל אבל עצים לא תנא סיפא שידה תיבה ומגדל מכלל דרישא עצים ואפ``ה חייב לשלם לימא מסייע ליה הנותן צמר לצב


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף צט,א גמרא
pgu: צט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>והקדיחו יורה</span> נותן לו דמי צמרו דמי צמרו אין דמי צמרו ושבחו לא לאו שהקדיחו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לאחר נפילה</span> דאיכא שבחא ושמע מינה אומן קונה בשבח כלי אמר שמואל הכא במאי עסקינן כגון שהקדיחו בשעת נפילה דליכא שבחא אבל הקדיחו לאחר נפילה מאי נותן לו דמי צמרו ושבחו <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>לימא שמואל לית ליה דרב אסי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אמר לך</span> שמואל הכא במאי עסקינן כגון דצמר וסמנין דבעל הבית וצבע אגר ידיה הוא דשקיל אי הכי נותן לו דמי צמרו וסמנין מיבעי ליה אלא שמואל דחויי קא מדחי ליה תא שמע הנותן טליתו לאומן גמרו והודיעו אפילו מכאן ועד עשרה ימים אינו עובר עליו משום<span class='tlm-sfr' data-chp='0319' data-rgl='13'> ויקרא יט </span> לא תלין נתנה לו בחצי היום כיון ששקעה עליו החמה עובר עליו משום בל תלין ואי ס``ד אומן קונה בשבח כלי <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אמאי עובר</span> משום בל תלין אמר רב מרי בריה דרב כהנא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>בגרדא דסרבלא</span> דליכא שבחא סוף סוף למאי יהבה נהליה לרכוכי כיון דרככיה היינו שבחא לא צריכא דאגריה לביטשי ביטשא ביטשא במעתא דהיינו שכירות ולמאי דסליק אדעתין מעיקרא דלא אגריה לביטשי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מסייע ליה לרב ששת</span> דבעו מיניה מרב ששת קבלנות עובר עליו משום בל תלין או אינו עובר ואמר להו רב ששת עובר לימא דרב ששת פליגא אדרב אסי אמר שמואל בר אחא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>בשליחא דאיגרתא</span> לימא כתנאי עשה לי שירים נזמין וטבעות ואקדש לך כיון שעשאן מקודשת דברי רבי מאיר וחכמים אומרים אינה מקודשת עד שיגיע ממון לידה מאי ממון אילימא אותו ממון מכלל דר``מ סבר אותו ממון לא אלא במאי מקדשא אלא פשיטא מאי ממון ממון אחר וסברוה דכולי עלמא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ישנה לשכירות מתחילה ועד סוף</span> ודכולי עלמא המקדש במלוה אינה מקודשת מאי לאו באומן קונה בשבח כלי קמיפלגי דר``מ סבר אומן קונה בשבח כלי ורבנן סברי אין אומן קונה בשבח כלי לא דכולי עלמא אין אומן קונה בשבח כלי אלא הכא בישנה לשכירות מתחילה ועד סוף קא מיפלגי רבי מאיר סבר אין לשכירות אלא לבסוף ורבנן סברי יש לשכירות מתחילה ועד סוף ואי בעית אימא דכולי עלמא ישנה לשכירות מתחילה ועד סוף והכא במקדש במלוה קמיפלגי דרבי מאיר סבר המקדש במלוה מקודשת ורבנן סברי המקדש במלוה אינה מקודש


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף צט,ב גמרא
pgu: צט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  רבא אמר דכ``ע ישנה לשכירות מתחילה ועד סוף ודכולי עלמא המקדש במלוה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אינה מקודשת</span> ודכולי עלמא אין אומן קונה בשבח כלי אלא הכא במאי עסקינן כגון שהוסיף לה נופך משלו רבי מאיר סבר <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מלוה ופרוטה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>דעתה אפרוטה</span> ורבנן סברי מלוה ופרוטה דעתה אמלוה ובפלוגתא דהני תנאי דתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>בשכר שעשיתי עמך</span> אינה מקודשת <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>בשכר שאעשה עמך מקודשת</span> רבי נתן אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>בשכר שאעשה עמך אינה מקודשת</span> וכל שכן בשכר שעשיתי עמך ורבי יהודה הנשיא אומר באמת אמרו בין בשכר שעשיתי עמך ובין בשכר שאעשה עמך אינה מקודשת ואם הוסיף לה נופך משלו מקודשת <מאי איכא> בין ת``ק לרבי נתן איכא בינייהו שכירות בין רבי נתן לר' יהודה הנשיא איכא בינייהו מלוה ופרוטה אמר שמואל <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>טבח אומן שקלקל חייב</span> לשלם מזיק הוא פושע הוא נעשה כאומר לו שחוט לי מכאן ושחט לו מכאן למה ליה למימר מזיק הוא פושע הוא אי אמר מזיק הוא הוה אמינא הני מילי היכא דקא עביד בשכר אבל היכא דקא עביד בחנם לא קמ``ל פושע הוא איתיביה רב חמא בר גוריא לשמואל הנותן בהמה לטבח וניבלה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אומן פטור</span> הדיוט חייב ואם נותן שכר בין הדיוט בין אומן חייב אמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>לעכר מוחך</span> אתא ההוא מרבנן <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>קא מותיב ליה</span> א``ל השתא שקלת מאי דשקל חברך קאמינא לכו אנא רבי מאיר וקאמריתו לי רבנן אמאי לא דייקת מילי שאני אומר מזיק הוא פושע הוא נעשה כאומר לו שחוט לי מכאן ושחט לו מכאן מאן אית ליה האי סברא רבי מאיר דאמר מבעי ליה למירמי אנפשיה הי רבי מאיר אילימא [הא] רבי מאיר <קל``ן סימן> דתנן קשרו בעליו במוסירה ונעל בפניו כראוי ויצא והזיק בין תם בין מועד חייב דברי רבי מאיר <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>התם בקראי פליגי</span> אלא הא רבי מאיר דתנן לצבוע לו אדום וצבעו שחור שחור וצבעו אדום רבי מאיר אומר נותן לו דמי צמרו התם <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>בידים קלאו מיניה</span> אלא הא רבי מאיר דתנן נשברה כדו ולא סילקה נפלה גמלו ולא העמידה רבי מאיר אומר חייב בנזקן וחכמים אומרים פטור מדיני אדם וחייב בדיני שמים וקיימא לן דבנתקל פושע הוא פליגי אמר רבה בר בר חנה אמר רבי יוחנן טבח אומן שקלקל חייב ואפילו הוא אומן כטבחי ציפורי ומי אמר רבי יוחנן הכי והאמר רבה בר בר חנה עובדא הוה קמיה דרבי יוחנן בכנישתא דמעון ואמר ליה זיל אייתי ראיה דממחית לתרנגולים ואפטרך לא קשיא כאן בחנם כאן בשכר כי הא דאמר רבי זירא הרוצה שיתחייב לו טבח יקדים לו דינר מיתיבי המוליך חטים <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>לטחון</span> ולא לתתן ועשאן <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>סובין</span> או מורסן קמח לנחתום ועשאו פת <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>ניפולי</span>ן בהמה לטבח וניבלה חייב מפני שהוא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>כנושא שכר</span> אימא מפני שהוא נושא שכר ההוא <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>מגרומתא</span> דאתאי לקמיה דרב טרפיה ופטריה לטבח מלשלומי דמי פגעו ביה רב כהנא ורב אסי <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>בההוא גברא</span> אמרו ליה עביד בך רב תרתי מאי תרתי אילימא תרתי לגריעותא דאיבעי ליה לאכשורי כר' יוסי בר' יהודה וטרפה כרבנן ואי נמי כרבנן דאיבעי ליה חיובא לטבחא ומי שרי למימר כי האי גונא והתניא לכשיצא לא יאמר אני מזכה וחבירי מחייבין אבל מה אעשה שחבירי רבו עלי ועל זה נאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='2811' data-rgl='13'> משלי יא </span> הולך רכיל מגלה סוד אלא תרתי למעליותא דלא אוכלך ספק איסורא <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>ומנעך מספק גזילה</span> איתמר <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>המראה דינר</span> לשולחני ונמצא רע תני חדא אומן פטור הדיוט חייב ותניא אידך בין אומן בין הדיוט חייב אמר רב פפא כי תניא אומן פטור כגון דנכו ואיסור דלא צריכי למיגמר כלל אלא במאי טעו טעו ב<span class='tlm-rsh' data-nro='27'>סיכתא</span> חדתא דההיא שעתא דנפק מתותי סיכתא ההיא איתתא דאחזיא דינרא לרבי חייא אמר לה מעליא הוא למחר אתאי לקמיה ואמרה ליה אחזיתיה ואמרו לי בישא הוא ולא קא נפיק לי אמר ליה לרב זיל חלפיה ניהלה וכתוב אפנקסי <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>דין עסק ביש</span> ומאי שנא דנכו ואיסור דפטירי משום דלא צריכי למיגמר רבי חייא נמי לאו למיגמר קא בעי רבי חייא לפנים משורת הדין הוא דעבד כדתני רב יוסף<span class='tlm-sfr' data-chp='0218' data-rgl='20'> שמות יח </span> והודעת להם ז


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף ק,א גמרא
pgu: ק
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>בית חייהם</span> את הדרך זו גמילות חסדים ילכו זו ביקור חולים בה זו קבורה את המעשה זה הדין אשר יעשון זו לפנים משורת הדין ריש לקיש אחוי ליה דינרא לרבי אלעזר אמר מעליא הוא אמר ליה חזי דעלך קא סמכינא א``ל כי סמכת עלי מאי למימרא דאי משתכח בישא בעינא לאיחלופי לך והא את הוא דאמרת רבי מאיר הוא דדאין דינא דגרמי מאי לאו ר' מאיר ולא סבירא לן כוותיה א``ל לא ר' מאיר וסבירא לן כוותיה הי רבי מאיר אילימא רבי מאיר <ד' ל' מ' פ' סימן> דתנן דן את הדין זיכה את החייב חייב את הזכאי טימא את הטהור טיהר את הטמא מה שעשה עשוי וישלם מביתו הא איתמר עלה אמר רבי אילעא אמר רב והוא שנטל ונתן ביד אלא הא ר' מאיר דתנן לצבוע לו אדום וצבעו שחור שחור וצבעו אדום ר' מאיר אומר נותן לו דמי צמרו התם קא עביד בידים אלא הא ר' מאיר דתנן המסכך גפנו על גבי תבואתו של חבירו הרי זה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>קידש</span> וחייב התם נמי קא עביד בידים אלא הא ר``מ דתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מחיצת הכרם</span> שנפרצ


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף ק,ב גמרא
pgu: ק
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אומר לו <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>גדור</span> נפרצה אומר לו גדור נתייאש ממנה ולא גדרה ה``ז קידש וחייב באחריותו


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף ק,ב משנה
pgu: ק
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  הנותן צמר לצבע <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>והקדיחו יורה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'><span class='tlm-rsh' data-nro='7'>נותן לו</span> דמי צמרו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>צבעו כאור</span> אם השבח יתר על היציאה נותן לו את היציאה ואם היציאה יתירה על השבח נותן לו את השבח לצבוע לו אדום וצבעו שחור שחור וצבעו אדום רבי מאיר אומר נותן לו דמי צמרו ר' יהודה אומר אם השבח יתר על היציאה נותן לו את היציאה ואם היציאה יתירה על השבח נותן לו את השבח


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף קא,א גמרא
pgu: קא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>כפרא דודי</span>:  תנו רבנן הנותן עצים לחרש לעשות מהן כסא ועשה מהן ספסל ספסל ועשה מהן כסא ר' מאיר אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>נותן לו דמי עציו</span> רבי יהודה אומר אם השבח יתר על היציאה נותן לו את היציאה ואם היציאה יתירה על השבח נותן לו את השבח ומודה רבי מאיר אם נתן עצים לחרש לעשות מהן כסא נאה ועשה מהן כסא כעור ספסל נאה ועשה ספסל כעור אם השבח יתר על היציאה נותן לו דמי היציאה ואם היציאה יתירה על השבח נותן לו דמי השבח:  איבעיא להו יש שבח סמנין על הצמר או אין שבח סמנין על הצמר היכי דמי אילימא דגזל סמנין ודקינהו <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ותרנהו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>וצבע בהן</span> תיפוק ליה משום דקנינהו בשינוי לא צריכא דגזל סמנין שרויין וצבע בהו מאי יש שבח סמנין על גבי צמר דאמר ליה הב לי סמנאי דשקלתינהו או דלמא אין שבח סמנין על גבי הצמר דא``ל לית לך גבאי ולא מידי אמרי ואי אין שבח סמנין על גבי צמר מי מצי אמר ליה לית לך גבאי ולא מידי נימא ליה הב לי סמנאי דאפסדתינהו אלא להך גיסא אין שבח סמנין על גבי הצמר ובעי שלומי ליה או דלמא יש שבח סמנין על גבי צמר וא``ל הא מנחי קמך שקלינהו שקלינהו במאי שקליה ב<span class='tlm-rsh' data-nro='6'>צפון</span> צפון עבורי מיעבר השבה לא עביד אלא הב``ע כגון דגזל צמר וסמנין דחד וצבעיה לההוא צמר בהנך סמנין <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>וקא מהדר ליה</span> ניהליה לצמר יש שבח סמנין ע``ג הצמר וקא מהדר ליה סמנין וצמר או דלמא אין שבח סמנין על גבי צמר וצמר מהדר ליה סמנין לא מהדר ליה אמרי תיפוק ליה דאייקר ליה ניהליה בדמי לא צריכא דזל ציבעא ואיבעית אימא כגון שצבע בהו קופא רבינא אמר הכא במאי עסקינן כגון דצמר דחד וסמנין דחד וקאתי קוף וצבעיה לההוא צמר בהנך סמנין יש שבח סמנין על גבי צמר דאמר ליה הב לי סמנאי דגבך נינהו או דלמא אין שבח סמנין על גבי צמר ואמר ליה לית לך גבאי כלום תא שמע בגד שצבעו <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>בקליפי ערלה</span> ידלק אלמא חזותא מילתא היא אמר רבא הנאה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>הנראה לעינים</span> אסרה תורה דתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0319' data-rgl='23'> ויקרא יט </span> ערלים לא יאכל אין לי אלא איסור אכילה מנין שלא יהנה ממנו ולא יצבע [בו] ולא ידליק בו את הנר תלמוד לומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0319' data-rgl='23'> ויקרא יט </span> וערלתם ערלתו את פריו ערלים לא יאכל לרבות את כולם תא שמע בגד שצבעו בקליפי <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>שביעית</span> ידלק שאני התם דאמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0325' data-rgl=''> ויקרא כה </span> תהיה בהויתה תה


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף קא,ב גמרא
pgu: קא
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  רבא רמי תנן בגד שצבעו בקליפי ערלה ידלק אלמא חזותא מילתא היא ורמינהי <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>רביעית דם</span> שנבלעה בבית הבית טמא ואמרי לה הבית טהור ולא פליגי הא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>בכלים</span> דהוו מעיקרא הא בכלים דאתו <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>לבסוף</span> נבלעה בכסות רואין אם מתכבסת הכסות ויוצא ממנה רביעית דם טמאה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ואם לאו טהור</span>ה אמר רב כהנא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מקולי רביעיות</span> שנו כאן ב<span class='tlm-rsh' data-nro='8'>דם תבוסה</span> דרבנן:  רבא רמי תנן ממין הצובעין <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ספיחי סטים וקוצה</span> יש להן שביעית ולדמיהן שביעית <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>יש להן ביעור</span> ולדמיהן ביעור אלמא עצים יש בהן משום קדושת שביעית ורמינהי עלי קנים ועלי גפנים שגיבבן <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>בחבא</span> על פני השדה לקטן לאכילה יש בהן משום קדושת שביעית לעצים <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אין בהן משום קדושת שביעית</span> ומשני אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0325' data-rgl=''> ויקרא כה </span> לאכלה במי שהנאתו וביעורו שוין <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>יצאו עצים</span> שהנאתן אחר ביעורן <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>והא איכא עצים דמשחן</span> דהנאתן וביעורן שוין אמר רב


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף קב,א גמרא
pgu: קב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  סתם עצים להסקה הן עומדין אמר רב כהנא ועצים להסקה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>תנאי היא</span> דתניא אין מוסרין פירות שביעית לא למשרה ולא לכבוסה ור' יוסי אומר נותנין פירות שביעית <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>לתוך המשרה</span> ולתוך הכבוסה מאי טעמא דרבנן אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0325' data-rgl=''> ויקרא כה </span> לאכלה ולא למשרה לאכלה ולא לכבוסה ורבי יוסי אומר אמר קרא לכם לכל צרכיכם ורבנן נמי הכתיב לכם לכם דומיא דלאכלה במי שהנאתו וביעורו שוין <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>יצאו משרה וכבוסה</span> שהנאתן אחר ביעורן ור``י נמי הכתיב לאכלה אמר לך ההוא מיבעי ליה לכדתניא דתניא לאכלה ולא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>למלוגמא</span> אתה אומר לאכלה ולא למלוגמא או אינו אלא לאכלה ולא לכבוסה כשהוא אומר לכם הרי כבוסה אמור הא מה אני מקיים לאכלה לאכלה ולא למלוגמא ומה ראית לרבות הכבוסה ולהוציא את המלוגמא מרבה אני את הכבוסה ששוה בכל אדם ומוציא אני את המלוגמא שאינו שוה בכל אדם כמאן אזלא הא דתניא לאכלה ולא למלוגמא לאכלה ולא לזילוף לאכלה ולא לעשות ממנה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אפיקטויזין</span> כמאן כר' יוסי דאי כרבנן איכא נמי משרה וכבוסה:  רבי יהודה אומר אם השבח כו':  <סימן סבן> יתיב רב יוסף אחורי דרבי אבא קמיה דרב הונא ויתיב רב הונא וקאמר הלכה כרבי יהושע בן קרחה והלכה כרבי יהודה אהדרינהו רב יוסף לאפיה אמר בשלמא רבי יהושע בן קרחה אצטריך סלקא דעתך אמינא יחיד ורבים הלכה כרבים קמ``ל הלכה כיחיד ר' יהושע בן קרחה מאי היא דתניא רבי יהושע בן קרחה אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מלוה בשטר אין נפרעין מהן</span> מלוה על פה נפרעין מהן מפני שהוא כמציל מידם אלא הלכה כר' יהודה למה לי מחלוקת ואחר כך סתם היא ומחלוקת ואח``כ סתם הלכה כסתם מחלוקת בבבא קמא לצבוע לו אדום וצבעו שחור שחור וצבעו אדום רבי מאיר אומר נותן לו דמי צמרו רבי יהודה אומר אם השבח יתר על היציאה נותן לו את היציאה ואם היציאה יתירה על השבח נותן לו את השבח וסתם בבבא מציעא דתנן כל המשנה ידו על התחתונה וכל החוזר בו ידו על התחתונה ורב הונא אצטריך סלקא דעתך אמינא אין סדר למשנה וסתם ואחר כך מחלוקת היא ורב יוסף אי הכי כל מחלוקת ואח``כ סתמא נימא אין סדר למשנה וסתם ואח``כ מחלוקת היא ורב הונא כי לא אמרינן אין סדר למשנה בחדא מסכתא אבל בתרי מסכתות אמרינן ורב יוסף כולה נזיקין חדא מסכתא היא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ואיבעית אימא</span> משום דקתני לה גבי הלכתא פסיקתא כל המשנה ידו על התחתונה וכל החוזר בו ידו על התחתונה:  תנו רבנן הנותן מעות לשלוח


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף קב,ב גמרא
pgu: קב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ליקח לו חטין ולקח מהם שעורין שעורין ולקח מהם חטין תניא חדא אם פחתו פחתו לו ואם הותירו הותירו לו ותני חדא אם פחתו פחתו לו ואם הותירו הותירו לאמצע אמר רבי יוחנן לא קשיא הא ר``מ והא רבי יהודה הא ר``מ דאמר שינוי קונה והא רבי יהודה דאמר שינוי אינו קונה מתקיף לה ר' אלעזר ממאי דלמא עד כאן לא קאמר ר``מ אלא במידי דחזי ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>לגופיה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אבל לסחורה</span> לא אמר אלא א``ר אלעזר הא והא ר' מאיר ולא קשיא כאן לאכילה כאן לסחורה מחכו עלה במערבא לר' יוחנן אליבא דר' יהודה וכי <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מי הודיעו</span> לבעל חטין שיקנה חטין לבעל מעות מתקיף לה רב שמואל בר ססרטי אי הכי אפילו חטין וחטין נמי לא אמר רבי אבהו שאני חטין וחטין דשליחותיה קא עביד וכי בעל הבית דמי תדע דתנן אחד המקדיש נכסיו ואחד המעריך את עצמו <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אין לו</span> בכסות אשתו ולא בכסות בניו ולא בצבע שצבע <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>לשמן</span> ולא בסנדלים <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>חדשים</span> שלקחן לשמן ואמאי לימא הכא נמי מי הודיעו לצבע שיקנה צבעו לאשה אלא לאו משום דאמרינן [דשליחותיה קא עביד וכיד אשתו דמי הכא נמי] שליחותיה קא עביד וכיד בעה``ב דמי א``ר אבא לא כל המקדיש נכסיו אין דעתו על כסות אשתו ובניו מתקיף לה רבי זירא וכי דעתו של אדם על תפיליו ותנן המקדיש נכסיו <span class='tlm-rsh' data-nro='8'><span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מעלין</span> לו תפילין</span> א``ל אביי אין דעתו של אדם על תפילין המקדיש נכסיו סבר מצוה קא עבידנא ואין דעתו של אדם על כסות אשתו ובניו משום איבה מתקיף לה רב אושעיא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>והלא חייבי ערכין שנו כאן</span> ותנן חייבי ערכין <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ממשכנין</span> אותן וכי דעתו של אדם על עצמו למשכנו אלא אמר רבי אבא כל המקדיש נכסיו נעשה כמי שהקנה להן כסות אשתו ובניו מעיקרא תנו רבנן הלוקח שדה בשם חבירו אין כופין אותו למכור ואם אמר לו על מנת כופין אותו למכור מאי קאמר אמר רב ששת ה``ק <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>הלוקח שדה מחבירו בשם ריש גלותא</span> אין כופין אותו ריש גלותא למכור ואם אמר על מנת כופין את ריש גלותא למכור אמר מר הלוקח שדה בשם ריש גלותא אין כופין אותו ריש גלותא למכור מכלל דמקנא קניא ליה לימא פליגא דבני מערבא דאמרי וכי מי הודיעו לבעל חטין שיקנה חטין לבעל הבית אי משום הא לא קשיא כגון דאודעיה לבעל שדה ואודעינהו לסהדי אלא אימא סיפא על מנת כופין אותו ריש גלותא למכור אמאי ולימא ריש גלותא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>לא יקרייכו</span> בעינא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ולא זילותייכו</span> בעינא אלא אמר אביי ה``ק הלוקח שדה בשם חבירו <ריש גלותא&gt


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף קג,א גמרא
pgu: קג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אין כופין את המוכר למכור זימנא אחריתי ואם אמר לו על מנת כופין את המוכר למכור אמר מר הלוקח שדה בשם חבירו אין כופין את המוכר למכור זימנא אחריתי פשיטא מהו דתימא מצי א``ל מידע ידעת דאנא לנפשאי שקילנא ופנחיא בעלמא הוא דקבעינא וזוזי בכדי לא שדינא אלא אדעתא דכתב ליה שטרא אחרינא קא משמע לן דאמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>עניינא</span> עבדי לך בהדי ההוא דזבנת ליה בשמיה ויכתוב לך שטרא אחרינא ואם אמר לו על מנת כופין את המוכר למכור פשיטא לא צריכא דאמר להו לסהדי קמיה דידיה חזו דשטרא אחרינא קא בעינא מהו דתימא מצי א``ל אמינא שטרא מהיאך דקא שקלת בשמיה קאמרת קא משמע לן דאמר ליה להכי טרחי ואמרי להו לעדים קמך דמינך הוא דקא בעינא רב כהנא יהב זוזא אכיתנא לסוף אייקר כיתנא זבניה מרוותיה דכיתנא אתא לקמיה דרב א``ל מה אעביד איזיל אישקיל זוזאי א``ל אי כי קא זבני אמרי האי כיתנא דכהנא הוא זיל שקול ואי לא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>לא תשקול</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>כמאן כבני מערבא</span> דאמרי מי הודיעו לבעל חטין שיקנה חטין לבעל מעות <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אטו</span> מי יהיב רב כהנא ארבע ושקיל תמני כיתנא ממילא הוא דאייקר מיגזל גזלוה ותנן כל הגזלנין משלמין כשעת הגזלה אמרי התם <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אמנה הואי</span> ולא משכיה רב כהנא לכיתנא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ורב</span> לטעמיה דאמר רב עושין אמנה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>בפירות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ואין עושין אמנה בדמים</span>


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף קג,א משנה
pgu: קג
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  הגוזל את חבירו שוה פרוטה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ונשבע לו</span> יוליכנו אחריו למדי <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>לא יתן לא לבנו</span> ולא לשלוחו אבל נותן לשליח בית דין <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>ואם מת</span> יחזיר ליורשיו <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>נתן לו את הקרן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ולא נתן לו את החומש</span> מחל לו על הקרן ולא מחל לו על החומש מחל לו על זה ועל זה חוץ מפחות שוה פרוטה בקרן אינו צריך לילך אחריו נתן לו את החומש ולא נתן לו את הקרן מחל לו על החומש ולא מחל לו על הקרן מחל לו על זה ועל זה חוץ משוה פרוטה בקרן צריך לילך אחריו נתן לו את הקרן ונשבע לו על החומ


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף קג,ב משנה
pgu: קג
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>הרי זה משלם חומש על חומש</span> עד שיתמעט הקרן משוה פרוטה וכן בפקדון שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl=''> ויקרא ה </span> או בפקדון או ב<span class='tlm-rsh' data-nro='3'>תשומת יד</span> או בגזל <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>או עשק את עמיתו</span> או מצא אבידה וכחש בה ונשבע על שקר הרי זה משלם קרן וחומש ואשם


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף קג,ב גמרא
pgu: קג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  נשבע לו אין <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>לא נשבע</span> לו לא מני לא רבי טרפון ולא רבי עקיבא דתניא גזל אחד מחמשה ואינו יודע איזה מהן וכל אחד אומר אותי גזל <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מניח גזילה</span> ביניהם ומסתלק דברי רבי טרפון ר``ע אומר לא זו דרך מוציאתו מידי עבירה עד שישלם גזילה לכל אחד [ואחד] מני אי ר``ט אע``ג דאישתבע אמר מניח גזילה ביניהם ומסתלק אי רבי עקיבא אע``ג דלא אישתבע אמר עד שישלם גזילה לכל אחד ואחד <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>לעולם רבי עקיבא</span> היא וכי קאמר רבי עקיבא עד שישלם גזילה לכל אחד ואחד היכא דאישתבע הוא דקאמר מאי טעמא דאמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl='24'> ויקרא ה </span> לאשר הוא לו יתננו ביום אשמתו ורבי טרפון אע``ג דאישתבע <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>עבוד רבנן תקנתא</span> דתניא ר' אלעזר ברבי צדוק אומר תקנה גדולה התקינו שאם היתה הוצאה יתירה על הקרן משלם קרן וחומש לבית דין ומביא אשמו ומתכפר לו ור' עקיבא כי עבוד רבנן תקנתא היכא דידע למאן גזליה דקא מהדר ליה ממונא למריה גזל אחד מחמשה דלא ידע למאן גזליה דלא הדר ממונא למריה לא עבוד רבנן תקנתא מתיב רב הונא בר יהודה א``ר שמעון בן אלעזר לא נחלקו רבי טרפון ורבי עקיבא על שלקח אחד מחמשה ואינו יודע מאיזה מהן לקח שמניח דמי מקח ביניהם ומסתלק על מה נחלקו שגזל אחד מחמשה בני אדם ואינו יודע מאיזה מהן גזל שר' טרפון אומר מניח דמי גזילה ביניהם ומסתלק ורבי עקיבא אומר אין לו תקנה עד שישלם גזילה לכל אחד ואחד ואי סלקא דעתך דאישתבע מה לי לקח מה לי גזל ועוד מתיב רבא מעשה בחסיד אחד שלקח משני בני אדם ולא היה יודע מאיזה מהן לקח ובא לפני רבי טרפון אמר לו הנח דמי מקחך ביניהם והסתלק בא לפני רבי עקיבא אמר לו אין לך תקנה עד שתשלם לכל אחד ואחד ואי סלקא דעתך דמישתבע חסיד מי מישתבע בשיקרא וכי תימא דמישתבע והדר הוי חסיד והא כל היכא דאמרינן מעשה בחסיד אחד או רבי יהודה בן בבא או רבי יהודה ברבי אילעאי ורבי יהודה בן בבא ורבי יהודה ברבי אילעאי חסידים דמעיקרא הוו אלא לעולם ר' טרפון היא ומודה ר' טרפון היכא דאישתבע מאי טעמא דאמר קרא לאשר הוא לו יתננו ביום אשמתו ורבי עקיבא <דאמר> אע``ג דלא מישתבע קניס ור' טרפון מכדי היכא דמישתבע <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>לא סגיא דלא הודה</span> מאי איריא ונשבע אפילו בלא שבועה נמי דתניא מודה רבי טרפון באומר לשנים גזלתי אחד מכם מנה ואיני יודע איזה מכם נותן לזה מנה ולזה מנ


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף קד,א גמרא
pgu: קד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>שכבר הודה מפי עצמו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אלא אמר רבא</span> שאני מתני' דכיון דידע למאן גזליה ואודי ליה כיון דאפשר לאהדורי ממונא למריה הוה ליה כמאן דאמר ליה יהיו לי בידך הלכך נשבע אע``ג דקאמר ליה יהיו לי בידך כיון דבעי כפרה לא סגי עד דמטי לידיה הא לא אישתבע הוי גביה פקדון עד דאתי ושקיל ליה:  לא יתן לא לבנו ולא לשלוחו:  איתמר <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>שליח שעשאו בעדים</span> רב חסדא אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>הוי שליח</span> רבה אמר לא הוי שליח רב חסדא אמר הוי שליח להכי טרחי ואוקמיה בעדים דליקו ברשותיה רבה אמר לא הוי שליח ה``ק איניש מהימנא הוא אי סמכת סמוך אי בעית לשדוריה בידיה שדר בידיה תנן השואל את הפרה ושילחה ביד בנו ביד עבדו ביד שלוחו או ביד בנו ביד עבדו ביד שלוחו של שואל ומתה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'><span class='tlm-rsh' data-nro='11'>פטור</span></span> האי שלוחו היכי דמי אי דלא עשה בעדים <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מנא ידעינן</span> אלא דעשה בעדים וקתני דפטור קשיא לרב חסדא כדאמר רב חסדא בשכירו ו<span class='tlm-rsh' data-nro='6'>לקיטו</span> הכא נמי בשכירו ולקיטו תנן לא יתן לא לבנו ולא לשלוחו האי שלוחו היכי דמי אי דלא עשאו בעדים מנא ידעינן אלא לאו דעשאו בעדים תרגמא רב חסדא בשכירו ולקיטו אבל שליח שעשאו בעדים מאי הכי נמי דהוי שליח אדתני סיפא אבל נותן הוא לשליח בית דין לפלוג וליתני בדידיה שליח שעשאו בעדים הכי נמי דהוי שליח אמרי לא פסיקא ליה שליח ב``ד לא שנא עשאו נגזל ולא שנא עשאו גזלן הוי שליח פסיקא ליה שליח שעשאו בעדים דכי עשאו נגזל הוא דהוי שליח עשאו גזלן לא הוי שליח לא פסיקא ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ולאפוקי מהאי תנא</span> דתניא רבי שמעון בן אלעזר אומר שליח בית דין שעשאו נגזל ולא עשאו גזלן או עשאו גזלן ושלח הלה ונטל את שלו מידו פטור רבי יוחנן ורבי אלעזר דאמרי תרוייהו שליח שעשאו בעדים הוי שליח וא``ת משנתנו בממציא לו שליח דאמר ליה אית לי זוזי גבי פלניא ולא קא משדר להו איתחזי ליה דלמא איניש הוא דלא משכח לשדורי ליה א``נ כדרב חסדא בשכירו ולקיטו א``ר יהודה אמר שמוא


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף קד,ב גמרא
pgu: קד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אין משלחין מעות <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>בדיוקני</span> ואפילו עדים חתומים עליה ורבי יוחנן אמר אם עדים חתומים עליה משלחין אמרי לשמואל מאי תקנתא כי הא דרבי אבא הוי מסיק זוזי בדרב יוסף בר חמא א``ל לרב ספרא בהדי דאתית אייתינהו ניהלי כי אזל להתם אמר ליה רבא בריה מי כתב לך <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>התקבלתי</span> א``ל לא אי הכי זיל ברישא ויכתוב לך התקבלתי לסוף אמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אי כתב לך</span> נמי התקבלתי לאו כלום הוא דלמא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אדאתית</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>שכיב רבי אבא</span> ונפלו זוזי קמי יתמי והתקבלתי דרבי אבא לאו כלום הוא א``ל ואלא מאי תקנתא זיל נקנינהו לך אגב ארעא ותא את כתוב לן התקבלתי כי הא דרב פפא הוה מסיק תריסר אלפי זוזי בי חוזאי אקנינהו ניהליה לרב שמואל בר אבא אגב <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אסיפא דביתיה</span> כי אתא נפק לאפיה עד תואך:  נתן לו את הקרן וכו':  אלמא חומש ממונא הוא ואם מיית משלמי ליה יורשין ותנן נמי נתן את הקרן ונשבע על החומש הרי מוסיף חומש על חומש <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אלמא חומשא ממונא הוא</span> ותניא נמי הכי הגוזל את חבירו ונשבע לו ומת יורשין משלמים קרן וחומש <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ופטורין מן האשם</span> ויורשין בני שלומי חומשא דאבוהון הוו <אלמא חומש ממונא הוא ובעי שלומי יורשין> ורמינהו <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>עדיין אני אומר</span> אימתי אינו משלם חומש על גזל אביו בזמן שלא נשבע לא הוא ולא אביו הוא ולא אביו אביו ולא הוא הוא ואביו מנין ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl='23'> ויקרא ה </span> אשר גזל ואשר עשק והוא לא גזל ולא עשק אמר רב נחמן לא קשיא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>כאן שהודה</span> כאן שלא הודה אי לא הודה קרן נמי לא משלם וכי תימא הכי נמי דלא משלם והא מדקא מהדר אחומש למימרא דקרן משלם ועוד תניא ועדיין אני אומר אימתי הוא משלם קרן על גזל אביו בזמן שנשבע הוא ואביו אביו ולא הוא הוא ולא אביו לא הוא ולא אביו מנין ת``ל גזילה ועושק אבידה ופקדון יש תלמוד ויתיב רב הונא וקאמר להא שמעתא א``ל רבה בריה יש תלמוד קאמר מר או ישתלמו קאמר מר א``ל יש תלמוד קאמינא ומריבויא דקראי אמרי אלא מאי לא הודה <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>לא הודה אביו והודה בנו</span> ונחייב בנו חומש אשבועה דידיה אמרי <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>בשאין גזילה קיימת</span> אי בשאין גזילה קיימת אפילו קרן נמי לא משלם לא צריכא דאיכא אחריות וכי איכא אחריות נכסים מאי הוי מלוה על פה היא ומלוה על פה אינו גובה לא מן היורשין ולא מן הלקוחות אמר


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף קה,א גמרא
pgu: קה
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  בשעמד בדין אי בשעמד בדין אפילו חומש נמי משלם אמר רב הונא בריה דרב יהושע <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לפי שאין משלמין חומש על כפירת שעבוד קרקעות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>רבא אמר</span> הכא במאי עסקינן כגון שהיתה דיסקייא של אביו מופקדת ביד אחרים קרן משלם דהא איתיה חומש לא משלם דכי אישתבע בקושטא אישתבע דהא לא הוה ידע:  חוץ מפחות שוה פרוטה בקרן כו':  אמר רב פפא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>לא שנו אלא שאין</span> גזילה קיימת אבל גזילה קיימת צריך לילך אחריו <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>חיישינן שמא תייקר</span> איכא דאמרי אמר רב פפא לא שנא גזילה קיימת ולא שנא שאין גזילה קיימת אינו צריך לילך אחריו לשמא תייקר לא חיישינן אמר רבא גזל שלש אגודות בשלש פרוטות והוזלו ועמדו על שתים אם החזיר לו שתים <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>חייב להחזיר לו</span> אחרת <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ותנא תונא</span> גזל חמץ ועבר עליו הפסח אומר לו הרי שלך לפניך טעמא דאיתיה בעיניה הא ליתיה בעיניה אע``ג דהשתא לאו ממונא כיון דמעיקרא ממונא הוא בעי שלומי הכא נמי אף על גב דהשתא לא שוה פרוטה [כיון דמעיקרא הוי שוה פרוטה] בעי שלומי בעי רבא גזל שתי אגודות בפרוטה והחזיר לו אחת מהן מהו מי אמרינן השתא ליכא גזילה או דלמא הא לא הדר גזילה דהואי גביה הדר פשטה גזילה אין כאן השבה אין כאן אי גזילה אין כאן השבה יש כאן הכי קאמר אף על פי שגזילה אין כאן מצות השבה אין כאן ואמר רבא הרי אמרו נזיר <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>שגילח</span> ושייר שתי שערות לא עשה ולא כלום בעי רבא גילח אחת ונשרה אחת מהו אמר ליה רב אחא מדיפתי לרבינא נזיר שגילח אחת אחת קא מבעיא ליה לרבא אמר ליה לא צריכא כגון שנשר אחת מהן וגילח אחת מי אמרינן השתא מיהת הא ליכא שיעור או דלמא הא לאו גילוח הוא דמעיקרא הא שייר שתי שערות והשתא כי גילח לא הוי ב' שערות הדר פשטה שער אין כאן גילוח אין כאן אי שער אין כאן גילוח יש כאן הכי קאמר אע``פ ששער אין כאן מצות גילוח אין כאן ואמר רבא הרי אמרו חבית שניקבה וסתמוה שמרים הצילוה בעי רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אגף</span> חציה מהו א``ל רב יימר לרב אשי לאו משנתנו היא זו דתנן חבית שניקבה וסתמוה שמרים הצילוה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>פקקה בזמורה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>עד שימרח</span> היו בה שתים עד שימרח מן הצדדים ובין זמורה לחבירתה טעמא דמרח הא לא מרח לא אמאי ותיהוי כי אגף חציה אמרי הכי השתא התם אי לא מרח לא קאי אגף חציה במידי דקאי קאי ואמר רבא הרי אמרו גזל חמץ ועבר עליו הפסח אומר לו הרי שלך לפניך בעי רב


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף קה,ב גמרא
pgu: קה
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>נשבע עליו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>מהו</span> מי אמרינן כיון דאי מיגנב בעי שלומי ליה ממונא קא כפר ליה או דלמא השתא מיהת הא מנח ועפרא בעלמא הוא ולא כפר ליה ממונא מילתא דאיבעיא ליה לרבא פשיטא ליה לרבה דאמר רבה שורי גנבת והוא אומר לא גנבתי מה טיבו אצלך <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>שומר חנם אני עליו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>חייב</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>שהרי פטר עצמו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מגניבה ואבידה</span> שומר שכר אני עליו חייב שהרי פטר עצמו משבורה ומתה שואל אני עליו חייב שהרי פטר עצמו ממתה מחמת מלאכה אלמא אע``ג דהא קאים כיון דאי מיגניב ממונא קא כפר השתא נמי ממונא קא כפר <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>הכא נמי</span> אף על גב דעפרא בעלמא הוא כיון דאי מיגניב בעי שלומי ליה ממונא מעליא השתא נמי ממונא קא כפר ליה יתיב רבא וקאמר להא שמעתא איתיביה רב עמרם לרבא<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl='22'> ויקרא ה </span> וכחש בה פרט למודה בעיקר כיצד שורי גנבת והוא אומר לא גנבתי מה טיבו אצלך <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אתה מכרתו</span> לי אתה נתתו לי במתנה אביך מכרו לי אביך נתנו לי במתנה אחר פרתי רץ מאליו בא אצלי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>תועה בדרך מצאתיו</span> שומר חנם אני עליו שומר שכר אני עליו שואל אני עליו ונשבע והודה יכול יהא חייב תלמוד לומר וכחש בה פרט למודה בעיקר א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>תדורא</span> כי תניא ההיא דקאמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>הילך</span> כי קאמינא דקיימא באגם אתה מכרתו לי מאי מודה בעיקר איכא לא צריכא דא``ל לא נתתי לך דמי שקיל תורך וזיל אתה נתתו לי אביך נתנו לי מאי מודה בעיקר איכא דאמר ליה על מנת דעבידנא לך נייח דנפשא ולא עבדי לך שקיל תורך וזיל תועה בדרך מצאתיו לימא איבעי לך לאהדוריה לי אמר אבוה דשמואל באומר שבועה אבידה מצאתי ולא הייתי יודע שהיא שלך שאחזירנה לך תניא אמר בן עזאי ג' שבועות הן <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>הכיר <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>בה ולא במוצאה</span></span> במוצאה ולא בה לא בה ולא במוצאה לא בה ולא במוצאה קושטא אשתבע אימא בה ובמוצאה למאי הלכתא רב אמי אמר רבי חנינא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ל<span class='tlm-rsh' data-nro='17'>פטור</span></span> ושמואל אמר לחיוב ובפלוגתא דהני תנאי דתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>המשביע עד <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>אחד</span></span> פטור ורבי אלעזר בר' שמעון מחייב במאי קא מיפלגי מר סבר דבר הגורם לממון כממון דמי ומר סבר לאו כממון דמי אמר רב ששת <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>הכופר בפקדון</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>נעשה עליו גזלן</span> וחייב באונסין ותנא תונא וכחש בה למדנו עונש אזהרה מנין תלמוד לומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0319' data-rgl='11'> ויקרא יט </span> לא תכחשו מאי לאו לעונש ממון לא לעונש שבועה הא מדקתני סיפא ואישתבע מכלל דרישא דלא אישתבע דקתני סיפא ונשבע על שקר למדנו עונש אזהרה מנין ת``ל לא תשקרו ומדסיפא דאישתבע רישא דלא אישתבע אמרי אידי ואידי דאישתבע <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>כאן שהודה</span> כאן שבאו עדים אתו עדים חייב באונסין אודויי אודי חייב בקרן וחומש ואשם:  מתיב רמי בר חמא <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>ושכנגדו חשוד</span> על השבועה כיצד אחד שבועת העדות <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>ואחד</span> שבועת הפקדון ואפילו שבועת שוא <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>ואם איתא</span> בכפירה הוא דאיפסיל ליה אמרי הכא במאי עסקינן <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>דקאי באגם</span> דלאו כפירה הוא דסבר אשתמיטנא ליה אדאזילנא ומייתינא ליה תדע דאמר רב אידי בר אבין הכופר במלוה כשר לעדו


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף קו,א גמרא
pgu: קו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>בפקדון פסול לעדות</span> והאמר אילפא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>שבועה קונה</span> שבועה היא דקניא אבל כפירה לא קניא הכא נמי דקיימא באגם ואיבעית אימא מאי שבועה קונה כדרב הונא דאמר רב הונא אמר רב מנה לי בידך והלה אומר אין לך בידי ונשבע ואח``כ באו עדים פטור שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='10'> שמות כב </span> ולקח בעליו ולא ישלם כיון שקבלו הבעלים שבועה שוב אין משלם ממון גופא אמר רב הונא אמר רב מנה לי בידך והלה אומר אין לך בידי כלום ונשבע ובאו עדים פטור שנאמר ולקח בעליו ולא ישלם כיון שקבלו בעלים שבועה שוב אין משלמין ממון אמר רבא מסתברא מילתיה דרב במלוה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>דלהוצאה ניתנה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אבל פקדון ברשותיה דמריה קאי</span> והאלהים אמר רב אפילו בפקדון דכי כתיב קרא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>בפקדון כתיב</span> יתיב רב נחמן וקאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>להא שמעתא</span> איתיביה רב אחא בר מניומי לרב נחמן היכן פקדוני א``ל אבד משביעך אני ואמר אמן והעדים מעידים אותו שאכלו <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>משלם את הקרן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>הודה מעצמו</span> משלם קרן וחומש ואשם א``ל רב נחמן הכא במאי עסקינן כגון דנשבע חוץ לב``ד א``ל אי הכי אימא סיפא היכן פקדוני אמר לו נגנב משביעך אני ואמר אמן והעדים מעידים אותו שגנבו משלם תשלומי כפל הודה מעצמו משלם קרן וחומש ואשם ואי סלקא דעתך חוץ לב``ד מי איכא כפל א``ל יכילנא לשנויי לך רישא חוץ לבית דין וסיפא בבית דין מיהו שינויא דחיקא לא משנינן לך אידי ואידי בבית דין ולא קשיא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>כאן בקפץ</span> כאן בשלא קפץ א``ל רמי בר חמא לרב נחמן מכדי דרב לא סבירא לך <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>משכוני נפשך</span> אדרב למה לך אמר ליה לפרושה לדרב דרב הכי מתרץ לה למתניתין והא רב קרא קאמר אמרי קרא לכל הנשבעין שבתורה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>נשבעין ולא משלמין</span> הוא דאתא ולקח בעליו ולא ישלם מי שעליו לשלם הוא נשבע מתיב רב המנונא השביע עליו חמשה פעמים בין בפני ב``ד ובין שלא בפני בית דין וכפר עליו <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>חייב על כל אחת ואחת</span> ואמר ר' שמעון מה טעם <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>הואיל ויכול לחזור ולהודות</span> והכא קפץ לא מצית אמרת <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>השביע עליו קתני</span> חוץ לב``ד לא מצית אמרת בפני ב``ד קתני הוא מותיב לה והוא מפרק לה לצדדין קתני השביע עליו חוץ לבית דין ובב``ד קפץ מתיב רבא בעל הבית שטען טענת גנב בפקדון ונשבע והודה ובאו עדים <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>אם עד שלא באו עדים הודה משלם קרן וחומש ואשם</span> ואם משבאו עדים הודה משלם תשלומי כפל ואשם והכא חוץ לב``ד וקפץ לא מצית אמרת כפל קתני <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>אלא אמר רבא</span> כל הודה לא שנא טוען טענת אבד ולא שנא טוען טענת גנב <נמי> לא אמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>דהא כתיב והתודה</span> דבעי שלומי קרן וחומש טוען טענת גנב ובאו עדים נמי לא אמר רב דהא כתיב תשלומי כפל כי קאמר כגון שטוען טענת אבד ונשבע ולא הודה ובאו עדים אזל רב גמדא ו<span class='tlm-rsh' data-nro='22'>אמרה לשמעתא</span> קמיה דרב אשי אמר ליה השתא ומה רב המנונא תלמידיה דרב וידע דאמר רב הודה וקמותיב הודה ואת אמרת הודה לא אמר רב אמר ליה רב אחא סבא לרב אשי רב המנונא הכי קא קשיא לי


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף קו,ב גמרא
pgu: קו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אי אמרת בשלמא נשבע כי אתו עדים מיחייב אמטו להכי מחייבינן ליה קרבן אשבועה בתרייתא הואיל ויכול לחזור ולהודות אלא אי אמרת כי אתו עדים פטור מי איכא מידי דאילו אתי סהדי ומסהדי ביה פטור ואנן ניקו ניחייביה קרבן אשבועה הואיל ויכול לחזור ולהודות השתא מיהת לא אודי:  אמר רבי חייא בר אבא א``ר יוחנן הטוען טענת גנב בפקדון <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>משלם תשלומי כפל</span> טבח ומכר משלם תשלומי ארבעה וחמשה הואיל וגנב משלם תשלומי כפל וטוען טענת גנב משלם תשלומי כפל מה גנב שהוא משלם כפל טבח ומכר משלם תשלומי ארבעה וחמשה אף טוען טענת גנב בפקדון כשהוא משלם תשלומי כפל טבח ומכר משלם תשלומי ארבעה וחמשה מה לגנב שכן משלם תשלומי כפל שלא בשבועה תאמר בטוען טענת גנב שאין משלם תשלומי כפל אלא בשבועה אמרי היקישא היא ואין משיבין על היקישא הניחא למ``ד חד בגנב וחד בטוען טענת גנב שפיר אלא למ``ד האי אם ימצא הגנב ואם לא ימצא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>תרוייהו בטוען טענת גנב</span> מאי איכא למימר אמרי <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>גנב הגנב</span> איתיביה רבי חייא בר אבא לר' יוחנן היכן שורי נגנב משביעך אני ואמר אמן והעדים מעידים אותו <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>שאכלו</span> משלם תשלומי כפל והא הכא דאי אפשר לכזית בשר בלא שחיטה וקתני משלם תשלומי כפל תשלומי כפל אין תשלומי ד' וה' לא הכא במאי עסקינן כגון שאכלו נבילה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ולישני ליה כגון שאכלו טריפה</span> כר``מ דאמר שחיטה שאינה ראויה שמה שחיטה ולישני ליה בבן פקועה כר``מ דאמר בן פקועה טעון שחיטה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ולישני ליה כגון שעמד בדין</span> ואמרו לו צא תן לו דהא אמר רבא צא תן לו טבח ומכר פטור מאי טעמא כיון דפסקיה למילתיה וטבח ומכר הוי גזלן וגזלן לא משלם תשלומי ארבעה וחמשה חייב אתה ליתן לו וטבח ומכר חייב מאי טעמא כל כמה דלא פסיקא ליה מילתא אכתי גנב הוא אמרי וליטעמיך לישני ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>בשותף שטבח</span> שלא מדעת חבירו אלא חדא מתרי ותלתא נקט ואמר רבי חייא בר אבא א``ר יוחנן הטוען טענת גנב באבידה משלם תשלומי כפל מאי טעמא דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='8'> שמות כב </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>על כל אבדה</span> אשר יאמר איתיביה רבי אבא בר ממל לרבי חייא בר אבא<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='6'> שמות כב </span> כי יתן איש <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אין נתינת קטן כלום</span> ואין לי אלא שנתנו כשהוא קטן ותבעו כשהוא קטן <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>נתנו כשהוא קטן ותבעו כשהוא גדול מנין</span> ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='8'> שמות כב </span> עד האלהים יבא דבר שניהם עד שתהא נתינה ותביעה שוין כאחד ואם איתא תיהוי נמי כאבידה א``ל הכא במאי עסקינן כגון שאכלו כשהוא קטן אבל כשהוא גדול מאי <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>הכי נמי דמשלם</span> אי הכי אדתנא עד שתהא נתינה ותביעה שוין כאחד ליתני עד שתהא אכילה ותביעה שוין כאחד א``ל תני עד שתהא אכילה ותביעה שוין כאחד רב אשי אמר לא דמי אבידה קא אתיא מכח בן דעת והא לא אתיא מכח בן דעת ואמר ר' חייא בר אבא א``ר יוחנן הטוען טענת גנב בפקדון אינו חייב עד שיכפור במקצת ויודה במקצת מאי טעמא דאמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='8'> שמות כב </span> כי הוא זה ופליגא דר' חייא בר יוסף דאמר ר' חייא בר יוס


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף קז,א גמרא
pgu: קז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>עירוב פרשיות</span> כתוב כאן וכי כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='8'> שמות כב </span> כי הוא זה אמלוה הוא דכתיב <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ומאי שנא מלוה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>כדרבה דאמר רבה</span> מפני מה אמרה תורה מודה במקצת הטענה ישבע חזקה אין אדם מעיז פניו בפני בעל חובו והאי בכולי בעי דנכפריה והאי דלא כפריה משום דאין אדם מעיז פניו ובכולי בעי דלודי ליה והאי דכפר ליה במקצת סבר אי מודינא ליה בכוליה תבע לי בכוליה אישתמיט לי מיהא השתא אדהוו לי זוזי ופרענא הלכך רמא רחמנא שבועה עילויה כי היכי דלודי ליה בכוליה וגבי מלוה הוא דאיכא למימר הכי אבל גבי פקדון <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מעיז ומעיז</span> תני רמי בר חמא ארבעה שומרי


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף קז,ב גמרא
pgu: קז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>צריכין כפירה במקצת והודאה במקצת</span> ואלו הן שומר חנם והשואל נושא שכר וה<span class='tlm-rsh' data-nro='1'>שוכר</span> אמר רבא מאי טעמא דרמי בר חמא שומר חנם בהדיא כתיב ביה<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='8'> שמות כב </span> כי הוא זה שומר שכר יליף נתינה נתינה משומר חנם שואל וכי ישאל וי``ו מוסיף על ענין ראשון שוכר אי למ``ד כשומר שכר היינו שומר שכר אי למ``ד כשומר חנם היינו שומר חנם וא``ר חייא בר יוסף הטוען טענת גנב בפקדון <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אינו חייב</span> עד שישלח בו יד מאי טעמא<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='7'> שמות כב </span> ונקרב בעל הבית אל האלהים אם <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>לא</span> שלח ידו במלאכת רעהו מכלל דאי שלח בה יד מיחייב למימרא דבשלח בה יד עסקינן אמר להו ר' חייא בר אבא הכי א``ר יוחנן <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>בעומדת על אבוסה</span> שנו א``ל ר' זירא לר' חייא בר אבא דוקא בעומדת על אבוסה קאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אבל שלח בה יד</span> קנה ושבועה לא מהניא ביה כלום או דלמא אפי' עומדת על אבוסה קאמר א``ל זו לא שמעתי כיוצא בה שמעתי דא``ר אסי א``ר יוחנן הטוען טענת אבד ונשבע וחזר וטען טענת גנב ונשבע ובאו עדים <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>פטור</span> מ``ט לאו משום דקנה בשבועה ראשונה א``ל לא הואיל ויצא ידי בעלים בשבועה ראשונה איתמר נמי א``ר אבין א``ר אילעא א``ר יוחנן הטוען טענת אבידה בפקדון ונשבע וחזר וטען טענת גניבה ונשבע ובאו עדים פטור הואיל ויצא ידי בעלים בשבועה ראשונה אמר רב ששת הטוען טענת גנב בפקדון כיון ששלח בו יד פטור מאי טעמא הכי קאמר רחמנא ונקרב בעל הבית אל האלהים אם לא שלח ידו וגו' הא שלח ידו פטור אמר ליה רב נחמן והלא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>שלש שבועות משביעין</span> אותו <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>שבועה שלא פשעתי</span> בה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>שבועה שלא שלחתי בה יד</span> שבועה שאינה ברשותי מאי לאו שבועה שלא שלחתי בה יד דומיא דשבועה שאינה ברשותי מה שבועה שאינה ברשותי כי מיגליא מילתא דאיתיה ברשותיה חייב <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>אף שבועה שלא שלחתי בה יד</span> כי מיגליא מילתא דשלח בה יד חייב אמר ליה לא שבועה שלא שלחתי בה יד דומיא דשלא פשעתי בה מה שבועה שלא פשעתי בה כי מיגליא מילתא דפשע בה <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>פטור מכפל</span> אף שבועה שלא שלחתי בה יד כי מיגליא מילתא דשלח בה יד פטור מכפל <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>בעי רמי בר חמא</span> ממון המחייבו כפל פוטרו מן החומש או דלמא שבועה המחייבתו כפל פוטרתו מן החומש היכי דמי כגון שטען טענת גנב ונשבע וחזר וטען טענת אבד ונשב


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף קח,א גמרא
pgu: קח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ובאו עדים אקמייתא והודה אבתרייתא מאי ממון המחייבתו כפל פוטרו מן החומש והא איחייב ליה עילויה כפילא או דלמא שבועה המחייבתו כפל פוטרתו מן החומש והא שבועה בתרייתא הואיל דלא קא מחייבא ליה כפילא תחייביה חומשא אמר רבא ת``ש אמר לאחד מן השוק היכן שורי שגנבת והוא אומר לא גנבתי משביעך אני ואמר אמן והעדים מעידים אותו שגנבו משלם תשלומי כפל ואם הודה מעצמו משלם קרן וחומש ואשם והא הכא עדים הוא דמחייבי ליה כפילא הודה מעצמו אין אבל הודה אחר עדים לא ואי סלקא דעתך שבועה המחייבתו כפל פוטרתו מן החומש אמאי הודה אחר עדים לא מכדי הא שבועה לא קא מיחייבא ליה כפילא תחייביה חומשא אלא לאו שמע מינה ממון המחייבו כפל פוטרתו מן החומש ש``מ בעי רבינא חומש וכפילא בתרי גברי מאי היכי דמי כגון שמסר שורו לשני בני אדם וטענו בו טענת גנב חד נשבע והודה וחד נשבע ובאו עדים מאי מי אמרינן בחד גברא קפיד רחמנא דלא משלם חומשא וכפילא האי נשלם כפילא והאי נשלם חומשא או דלמא עלויה חד ממונא קפיד רחמנא דלא נשלם עלה חומשא וכפילא והכא נמי חד ממונא הוא תיקו:  בעי רב פפא תרי חומשי או תרי כפילי בחד גברא מאי היכי דמי שטען טענת אבד ונשבע והודה וחזר וטען טענת אבד ונשבע והודה אי נמי כגון שטען טענת גנב ונשבע ובאו עדים וחזר וטען טענת גנב ונשבע ובאו עדים מאי מי אמרינן תרי גווני ממונא קאמר רחמנא דלא נשתלמו עילוי חד ממונא והכא חד גוונא הוא או דלמא תרי ממונא אמר רחמנא דלא לשתלמו עילוי חד ממונא והכא נמי תרי ממונא נינהו תא שמע דאמר רבא<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl='16'> ויקרא ה </span> וחמישיתו יוסיף עליו התורה ריבתה חמישיות הרבה לקרן אחת שמע מינה:  תבעוהו בעלים לשומר ונשבע ושילם והוכר הגנב כפל למי אביי אמר לבעל הפקדון רבא אמר למי שהפקדון אצלו אביי אמר לבעל הפקדון כיון דאטרחיה בשבועה לא מקני ליה כפילא רבא אמר למי שהפקדון אצלו כיון דשילם מקני ליה כפילא וקא מיפלגי בדיוקא דמתניתין דתנן המפקיד אצל חבירו בהמה או כלים ונגנבו או שאבדו שילם ולא רצה לישבע שהרי אמרו שומר חנם נשבע ויוצא נמצא הגנב משלם תשלומי כפל טבח ומכר משלם תשלומי ארבעה וחמשה למי הוא משלם למי שהפקדון אצלו נשבע ולא רצה לשלם ונמצא הגנב משלם תשלומי כפל טבח ומכר משלם תשלומי ארבעה וחמשה למי הוא משלם לבעל הפקדון אביי דייק מרישא רבא דייק מסיפא אביי דייק מרישא דקתני שילם ולא רצה לישבע טעמא דלא רצה לישב


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף קח,ב גמרא
pgu: קח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  הא נשבע אע``פ ששילם למי משלם לבעל הפקדון רבא דייק מסיפא נשבע ולא רצה לשלם טעמא דלא רצה לשלם הא שילם אע``פ שנשבע למי משלם למי שהפקדון אצלו לאביי קשיא סיפא אמר לך אביי הכי קתני נשבע ולא רצה לשלם קודם השבועה <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>אלא</span> לאחר השבועה למי משלם לבעל הפקדון לרבא קשיא רישא אמר לך רבא הכי קתני שילם ולא רצה לעמוד בשבועתו אלא שילם למי משלם למי שהפקדון אצלו תבעוהו בעלים לשומר ונשבע והוכר הגנב תבעו שומר והודה תבעוהו בעלים וכפר והביאו עדים מי נפטר הגנב בהודאת שומר או לא נפטר הגנב בהודאת שומר אמר רבא אם באמת נשבע נפטר הגנב בהודאת שומר אם בשקר נשבע לא נפטר הגנב בהודאת שומר בעי רבא עמד לישבע בשקר ולא הניחוהו <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מהו</span> תיקו רב כהנא מתני הכי רב טביומי מתני בעי רבא נשבע לשקר מהו תיקו תבעוהו בעלים לשומר ושילם והוכר הגנב תבעוהו בעלים והודה תבעו שומר וכפר והביא עדים נפטר גנב בהודאת בעלים או לא מי אמרינן מצי אמר ליה שומר לבעלים אתון כיון דשקליתו לכו דמי אסתליקתו לכו מהכא או דלמא מצי אמרי ליה כי היכי דאת עבדת לן מילתא אנן נמי עבדינן לך טרחינן בתר גנבא שקלנא אנן דידן ושקול את דידך תיקו אתמר נגנבה באונס והוכר הגנב אמר אביי אם שומר חנם הוא רצה עושה עמו דין רצה נשבע אם שומר שכר הוא עושה עמו דין ואינו נשבע רבא אמר אחד זה ואחד זה עושה עמו דין ואינו נשבע לימא פליגא אדרב הונא בר אבין דשלח רב הונא בר אבין נגנבה באונס והוכר הגנב אם שומר חנם הוא רצה עושה עמו דין רצה נשבע ואם שומר שכר הוא עושה עמו דין ואינו נשבע אמר לך רבא הכא במאי עסקינן כגון שקדם ונשבע והא רצה עושה עמו דין רצה נשבע קאמר הכי קאמר רצה שומר חנם עומד בשבועתו רצה עושה עמו דין רבה זוטי בעי לה הכי נגנבה באונס והחזיר גנב בבית שומר ומתה בפשיעה מהו מי אמרינן כיון דנגנבה באונס כליא ליה שמירתו או דלמא כיון דהדרה הדרה לשמירתו תיקו


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף קח,ב משנה
pgu: קח
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  היכן פקדוני אמר לו אבד משביעך אני ואמר אמן והעדים מעידים אותו שאכלו משלם קרן [הודה מעצמו משלם קרן וחומש ואשם] היכן פקדוני אמר לו נגנב משביעך אני ואמר אמן והעדים מעידים אותו שגנבו משלם תשלומי כפל הודה מעצמו משלם קרן חומש ואשם הגוזל את אביו ונשבע לו ומת הרי זה משלם קרן וחומש ואשם לבניו או לאחיו ואם אינו רוצה או שאין לו לוה ובעלי חוב באין ונפרעים האומר לבנו קונם אי אתה נהנה משלי אם מת ירשנ


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף קט,א גמרא
pgu: קט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אמר רב יוסף אפילו לארנקי של צדקה אמר רב פפא וצריך שיאמר זה גזל אבי אמאי נמחליה לנפשיה מי לא תנן מחל לו על הקרן ולא מחל לו על החומש אלמא בר מחילה הוא אמר רבי יוחנן לא קשיא הא רבי יוסי הגלילי הא רבי עקיבא דתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0405' data-rgl='8'> במדבר ה </span> ואם אין לאיש גואל להשיב האשם וכי יש אדם בישראל שאין לו גואלים אלא בגזל הגר הכתוב מדבר הרי שגזל הגר ונשבע לו ושמע שמת הגר והיה מעלה כספו ואשמו לירושלים ופגע באותו הגר וזקפו עליו במלוה ומת זכה הלה במה שבידו דברי רבי יוסי הגלילי ר' עקיבא אומר אין לו תקנה עד שיוציא גזילו מתחת ידו לרבי יוסי הגלילי לא שנא לנפשיה ל``ש לאחרים מצי מחיל ולרבי עקיבא ל``ש לאחרים ולא שנא לנפשיה לא מצי מחיל ולר' יוסי הוא הדין דאפי' לא זקפו במלוה והאי דקתני זקפו עליו במלוה להודיעך כחו דרבי עקיבא דאפילו זקפן עליו במלוה אין לו תקנה עד שיוציא גזילה מתחת ידו מתקיף לה רב ששת אי הכי לרבי יוסי הגלילי לשמעינן לנפשיה וכל שכן לאחרים לרבי עקיבא לשמעינן לאחרים דלא מצי מחיל וכ``ש לנפשיה דלא מצי מחיל אלא אמר רב ששת הא והא רבי יוסי הגלילי כי קאמר רבי יוסי הגלילי דמצי מחיל לאחרים אבל לנפשיה לא מצי מחיל אלא אמאי זכה הלה במה שבידו משום דזקפן עליו במלוה רבא אמר הא והא רבי עקיבא כי אמר רבי עקיבא דלא מצי מחיל לנפשיה אבל לאחרים מצי מחי


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף קט,ב גמרא
pgu: קט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  מכלל דרבי יוסי הגלילי סבר אפילו לנפשיה נמי מצי מחיל אלא גזל הגר דקאמר רחמנא נתינה לכהנים היכי משכחת לה אמר רבא הכא במאי עסקינן כשגזל את הגר ונשבע לו ומת הגר והודה לאחר מיתה דבעידנא דאודי קנאו השם ונתנו לכהנים בעי רבינא גזל הגיורת מהו<span class='tlm-sfr' data-chp='0405' data-rgl=''> במדבר ה </span> איש אמר רחמנא ולא אשה או דלמא אורחיה דקרא הוא אמר ליה רב אהרן לרבינא תא שמע דתניא איש אין לי אלא איש אשה מנין כשהוא אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0405' data-rgl='8'> במדבר ה </span> המושב הרי כאן שנים א``כ מה ת``ל איש איש אתה צריך לחזור אחריו אם יש לו גואלים אם לאו קטן אי אתה צריך לחזור אחריו בידוע שאין לו גואלין תנו רבנן<span class='tlm-sfr' data-chp='0405' data-rgl='8'> במדבר ה </span> לה' לכהן קנאו השם ונתנו לכהן שבאותו משמר אתה אומר לכהן שבאותו משמר או אינו אלא לכל כהן שירצה כשהוא אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0405' data-rgl='8'> במדבר ה </span> מלבד איל הכפורים אשר יכפר בו עליו הרי לכהן שבאותו משמר הכתוב מדבר ת``ר הרי שהיה גוזל כהן מנין שלא יאמר הואיל ויוצא לכהנים והרי הוא תחת ידי יהא שלי ודין הוא אי בשל אחרים הוא זוכה בשל עצמו לא כ``ש רבי נתן אומר בלשון אחר ומה דבר שאין לו חלק בו עד שיכנס ברשותו כשיכנס לרשותו אינו יכול להוציאו מידו דבר שיש לו חלק בו עד שלא יכנס ברשותו משנכנס לרשותו אינו דין דאין אחר יכול להוציאו מידו לא אם אמרת בדבר שאין לו חלק בו שכשם שאין לו חלק בו כך אין לאחרים חלק בו תאמר בגזל שכשם שיש לו חלק בו כך יש לאחרים חלק בו אלא גזילו יוצא מתחת ידו ומתחלק לכל אחיו הכהנים והכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0405' data-rgl='10'> במדבר ה </span> ואיש את קדשיו לו יהיו הכא במאי עסקינן בכהן טמא אי בכהן טמא דבר שיש לו חלק בו מי אית ליה אלא אתיא לכהן לכהן משדה אחוזה דתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0327' data-rgl=''> ויקרא כז </span> אחוזתו מה ת``ל מנין לשדה היוצאה לכהנים ביובל וגאלה אחד מן הכהנים מנין שלא יאמר הואיל ויוצאה לכהנים ביובל והרי היא תחת ידי תהא שלי ודין הוא בשל אחרים אני זוכה בשל עצמי לא כ``ש ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0327' data-rgl='21'> ויקרא כז </span> כשדה החרם לכהן תהיה אחוזתו אחוזה שלו ואין זו שלו הא כיצד יוצאה מתחת ידו ומתחלקת לכל אחיו הכהנים:  תנו רבנן מנין לכהן שבא ומקריב קרבנותיו בכל עת ובכל שעה שירצה תלמוד לומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0518' data-rgl='6'> דברים יח </span> ובא בכל אות נפשו ושרת ומניין שעבודתה ועורה שלו תלמוד לומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0405' data-rgl='10'> במדבר ה </span> ואיש את קדשיו לו יהיו הא כיצד אם היה בעל מום נותנה לכהן שבאותו משמר ועבודתה ועורה של


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף קי,א גמרא
pgu: קי
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ואם היה זקן</span> או חולה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>נותנה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>לכל כהן שירצה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ועבודתה ועורה לאנשי משמר</span> האי זקן או חולה היכי דמי אי דמצי עביד עבודה עבודתה ועורה נמי תיהוי דידיה ואי דלא מצי עביד עבודה שליח היכי משוי אמר רב פפא שיכול לעשות על ידי הדחק עבודה דכי עביד ליה ע``י הדחק עבודה היא ומשוי שליח אכילה דכי אכיל על ידי הדחק <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אכילה גסה</span> היא ואכילה גסה לאו כלום הוא משום הכי עבודתה ועורה לאנשי משמר אמר רב ששת אם היה כהן טמא בקרבן צבור נותנה לכל מי שירצה ועבודתה ועורה לאנשי משמר היכי דמי אי דאיכא טהורים <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>טמאים מי מצו עבדי</span> ואי דליכא טהורים עבודתה ועורה לאנשי משמר הא טמאים נינהו ולא מצו אכלי אמר רבא אימא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>לבעלי מומין טהורין</span> שבאותו משמר אמר רב אשי <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אם היה כהן גדול אונן</span> נותנה לכל כהן שירצה ועבודתה ועורה לאנשי משמר מאי קמ``ל תנינא כהן גדול מקריב אונן ואינו אוכל <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ואינו חולק לאכול לערב</span> ס``ד אמינא כי חס רחמנא עליה דכהן גדול לקרובי הוא אבל לשוויי שליח לא מצי משוי קמ``ל


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף קי,א משנה
pgu: קי
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  הגוזל את הגר ונשבע לו ומת הרי זה משלם קרן וחומש לכהנים ואשם למזבח שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0405' data-rgl='8'> במדבר ה </span> ואם אין לאיש גואל להשיב האשם אליו האשם המושב לה' לכהן מלבד איל הכפורים אשר יכפר בו עליו היה מעלה את הכסף ואת האשם ומת <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>הכסף י<span class='tlm-rsh' data-nro='18'>נתן</span> לבניו</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='15'>האשם ירעה</span> עד שיסתאב וימכר ויפלו דמיו <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>לנדבה</span> נתן הכסף לאנשי משמר ומת אין היורשין יכולין להוציא מידם שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0405' data-rgl='10'> במדבר ה </span> ואיש אשר יתן לכהן לו יהיה נתן הכסף ליהויריב ואשם לידעיה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>יצא</span> אשם ליהויריב וכסף לידעיה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>אם קיים האשם יקריבוהו בני ידעיה</span> ואם לא יחזיר ויביא אשם אחר שהמביא גזילו עד שלא הביא אשמו יצא הביא אשמו עד שלא הביא גזילו לא יצא נתן את הקרן ולא נתן את החומש אין החומש מעכב


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף קי,א גמרא
pgu: קי
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ת``ר אשם זה קרן המושב זה חומש <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>או אינו אלא אשם זה איל</span> ולמאי נפקא מינה לאפוקי מדרבא דאמר רבא גזל הגר שהחזירו בלילה לא <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>יצא</span> החזירו חצאין לא יצא מ``ט אשם קרייה רחמנא <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>כשהוא אומר מלבד איל הכפורים הוי אומר אשם</span> זה קרן תניא אידך אשם זה קרן המושב זה חומש <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>או אינו אלא אשם זה חומש</span> למאי נפקא מינה לאפוקי ממתניתין דתנן <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>נתן</span> לו את הקרן ולא נתן לו את החומש אין החומש מעכב אדרבה חומש מעכב כשהוא אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0405' data-rgl='7'> במדבר ה </span> והשיב את אשמו בראשו וחמישיתו הוי אומר אשם זה קרן תניא אידך אשם זה קרן המושב זה חומש ובגזל הגר הכתוב מדבר או אינו אלא המושב זה כפל ובגניבת הגר הכתוב מדבר כשהוא אומר והשיב את אשמו בראשו וחמישיתו הרי בממון ה<span class='tlm-rsh' data-nro='26'>משתלם בראש</span> הכתוב מדבר גופא אמר רבא גזל הגר שהחזירו בלילה לא יצא החזירוהו חצאין לא יצא מאי טעמא אשם קרייה רחמנא ואמר רבא גזל הגר ש<span class='tlm-rsh' data-nro='28'>אין בו</span> שוה פרוטה <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>לכל כהן וכהן</span> לא יצא ידי חובתו מ``ט דכתיב האשם המושב עד שיהא השבה לכל כהן וכהן בעי רבא אין בו ל<span class='tlm-rsh' data-nro='17'>משמרת יהויריב</span> ויש ב


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף קי,ב גמרא
pgu: קי
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  למשמרת ידעיה מהו היכי דמי אילימא דיהביה לידעיה במשמרת ידעיה הא אית ביה לא צריכא דיהביה לידעיה במשמרתו דיהויריב מאי מי אמרינן כיון דלאו משמרתו הוא ולא כלום הוא או דלמא כיון דלא חזי ליה מעיקרא לידעיה קאי תיקו בעי רבא כהנים מהו שיחלקו גזל הגר כנגד גזל הגר מי אמרינן אשם קרייה רחמנא מה אשם אין חולקין אשם כנגד אשם אף גזל אין חולקין גזל הגר כנגד גזל הגר או דלמא גזל הגר ממונא הוא הדר פשטה אשם קרייה רחמנא רב אחא בריה דרבא מתני לה בהדיא אמר רבא כהנים אין חולקין גזל הגר כנגד גזל הגר מ``ט אשם קרייה רחמנא:  בעי רבא כהנים בגזל הגר <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>יורשין</span> הוו או מקבלי מתנות הוו למאי נפקא מינה כגון שגזל חמץ שעבר עליו הפסח אי אמרת יורשין הוו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>היינו האי דירתי</span> מורית ואי אמרת מקבלי מתנות הוו מתנה קאמר רחמנא דניתיב להו והא לא קא יהיב להו מידי דעפרא בעלמא הוא רב זעירא בעי הכי אפילו אם תימצי לומר מקבלי מתנה הוו הא לא איבעיא לן דההיא מתנה אמר רחמנא דניתיב להו אלא כי קמבעיא לן <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>כגון שנפלו לו</span> עשר בהמות בגזל הגר מחייבי לאפרושי מינייהו מעשר או לא יורשין הוו דאמר מר <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>קנו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>בתפיסת הבית</span> חייבין או דלמא מקבלי מתנות הוו ותנן <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>הלוקח</span> והניתן לו במתנה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>פטור</span> ממעשר בהמה מאי ת``ש עשרים וארבע מתנות כהונה ניתנו לאהרן ולבניו וכולן ניתנו <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>בכלל ופרט וכלל</span> וברית מלח כל המקיימן כאילו מקיים כלל ופרט וכלל וברית מלח כל העובר עליהם כאילו עובר על כלל ופרט וכלל וברית מלח ואלו הן <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>עשר במקדש</span> וד' בירושלים <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ועשר בגבולים</span> עשר במקדש חטאת בהמה וחטאת העוף ו<span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אשם ודאי</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אשם תלוי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>וזבחי שלמי צבור</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ולוג שמן של מצורע</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מותר העומר</span> ושתי הלחם ולחם הפנים <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ושירי מנחות</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ארבע בירושלים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>הבכורה</span> והביכורים והמורם מן התודה ואיל נזיר <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>ועורות קדשים</span> ועשרה בגבולין תרומה ותרומת מעשר וחלה וראשית הגז והמתנות ופדיון הבן ופדיון פטר חמור <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>ושדה אחוזה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>ושדה חרמים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>וגזל הגר</span> וקא קרי מיהת מתנה ש``מ מקבלי מתנות הוו ש``מ:  נתן את הכסף לאנשי משמר [וכו']:  אמר אביי ש``מ כסף מכפר מחצה דאי לא מכפר הוה אמינא מהדר ליורשין מ``ט <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>אדעתא דהכי</span> לא יהב ליה אלא מעתה חטאת שמתו בעליה <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>תיפוק לחולין</span> דאדעתא דהכי לא אפרשה אמרי חטאת שמתו בעליה הלכתא גמירי לה דלמיתה אזלא אלא מעתה אשם שמתו בעליו ליפוק לחולין דאדעתא דהכי לא אפרשיה אשם נמי הלכתא גמירי לה כל שבחטאת מתה <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>באשם רועה</span> אלא מעתה יבמה שנפלה לפני מוכה שחין תיפוק בלא חליצה דאדעתא דהכי לא קדשה עצמה התם אנן סהד


id: 4109
lvr: 41
prk: 09
nru: דף קיא,א גמרא
pgu: קיא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>דמינח ניחא לה</span> בכל דהו כריש לקיש דאמר ר``ל טב למיתב <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>טן דו</span> מלמיתב ארמלו:  נתן את הכסף ליהויריב וכו':  תנו רבנן נתן אשם ליהויריב וכסף לידעיה יחזיר כסף אצל אשם דברי רבי יהודה וחכמים אומרים יחזיר אשם אצל כסף היכי דמי אילימא דיהיב ליה אשם ליהויריב במשמרתו דיהויריב וכסף לידעיה במשמרתו דידעיה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>זה זכה בשלו וזה זכה בשלו</span> אמר רבא הכא במאי עסקינן דיהיב אשם ליהויריב במשמרתו דיהויריב וכסף לידעיה במשמרתו דיהויריב ר' יהודה סבר כיון דלאו משמרת דידעיה היא לידעיה קנסינן ליה הלכך יחזיר כסף אצל אשם ורבנן סברי שלא כדין הוא עבוד בני יהויריב דקיבלו אשם מקמי כסף הלכך לדידהו קנסינן להו ויחזור אשם אצל כסף תניא אמר רבי <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>לדברי רבי יהודה</span> אם קדמו בני יהויריב והקריבו את האשם יחזור ויביא אשם אחר ויקריבוהו בני ידעיה וזכו הללו במה שבידן אמרי <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>למאי חזי</span> אשם פסול הוא אמר רבא לעורו תניא אמר רבי לדברי רבי יהודה אם קיים אשם יחזיר אשם אצל כסף והא רבי יהודה יחזיר כסף אצל אשם אית ליה הכא במאי עסקינן כגון דנפק משמרתו דיהויריב ולא תבעו והא קמ``ל דאחולי אחילו גבייהו תניא אידך אמר רבי לדברי רבי יהודה אם קיים אשם יחזור כסף אצל אשם פשיטא הכי אית ליה הכא במאי עסקינן כגון דנפיק משמרתם דהני ודהני ולא תבעו מהו דתימא אחולי גבי הדדי קמ``ל דאמרינן כיון דלא תבעי להדרו ברישא:  שהמביא גזילו עד שלא הביא אשמו [וכו']:  מנהני מילי אמר רבא דאמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0405' data-rgl='8'> במדבר ה </span> האשם המושב לה' לכהן מלבד איל הכפורים אשר יכפר בו מכלל דכסף ברישא אמר ההוא מרבנן לרבא אלא מעתה<span class='tlm-sfr' data-chp='0428' data-rgl='23'> במדבר כח </span> מלבד עולת הבקר הכי נמי מכלל דמוספין ברישא והתניא מנין שלא יהא דבר קודם לתמיד של שחר תלמוד לומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0306' data-rgl='5'> ויקרא ו </span> וערך עליה העולה ואמר רבא העולה עולה ראשונה אמר ליה אנא<span class='tlm-sfr' data-chp='0405' data-rgl=''> במדבר ה </span> מאשר יכפר בו נפקא ליה ועדיין לא כיפר:  נתן לו את הקרן וכו':  ת``ר <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מנין שאם הביא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מעילתו</span></span> ולא הביא אשמו אשמו ולא הביא מעילתו שלא יצא תלמוד לומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl='16'> ויקרא ה </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'><span class='tlm-rsh' data-nro='12'>באיל האשם</span> ונסלח</span> לו ומנין שאם הביא אשמו עד שלא הביא מעילתו שלא יצא תלמוד לומר באיל האשם האשם בכבר יכול כשם שאיל ואשם מעכבים כך חומש מעכב תלמוד לומר באיל האשם ונסלח לו איל ואשם מעכבים בהקדש ואין חומש מעכב וילמד הקדש מהדיוט והדיוט מהקדש הקדש מהדיוט מה אשם דהתם קרן אף אשם דהכא קרן והדיוט מהקדש מה הקדש אין חומש מעכב אף הדיוט נמי אין חומש מעכב:
<BR


id: 4110
lvr: 41
prk: 10
nru: דף קיא,ב משנה
pgu: קיא
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  הגוזל ומאכיל את בניו והניח לפניהם <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>פטורין</span> מלשלם ואם היה דבר שיש בו אחריות <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>חייבין</span> לשלם


id: 4110
lvr: 41
prk: 10
nru: דף קיא,ב גמרא
pgu: קיא
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אמר רב חסדא גזל ולא נתייאשו הבעלים ובא אחר ואכלו ממנו רצה מזה גובה רצה מזה גובה מאי טעמא כל כמה דלא נתייאשו הבעלים <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ברשותיה דמריה קאי</span> תנן הגוזל ומאכיל את בניו והניח לפניהם <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>פטורין</span> מלשלם תיובתא <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>דרב חסדא</span> אמר לך רב חסדא כי תניא ההיא <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>לאחר יאוש</span>:  אם הניח לפניהם פטורין מלשלם:  אמר רמי בר חמא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>זאת אומרת</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>רשות יורש כרשות לוקח דמי</span> רבא אמר רשות יורש לאו כרשות לוקח דמי והכא במאי עסקינן <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>כשאכלום</span> הא מדקתני סיפא אם היה דבר שיש בו אחריות <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>חייבין</span> לשלם מכלל דרישא ב<span class='tlm-rsh' data-nro='15'>גזילה קיימת</span> עסקינן אמר לך רבא הכי קאמר אם הניח להם אביהם אחריות נכסים <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>חייבין לשלם</span> והא מתני ליה רבי לרבי שמעון בריה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>לא דבר שיש בו אחריות ממש</span> אלא אפילו פרה וחורש בה חמור ומחמר אחריו חייבין להחזיר מפני כבוד אביהן אלא אמר רבא כי שכיבנא ר' אושעיא נפיק לוותי דתריצנא מתני' כוותיה דתני רבי אושעיא הגוזל ומאכיל את בניו פטורין מלשלם הניח לפניהם גזילה קיימת חייבין אין הגזילה קיימת פטורין הניח להם אביהם אחריות נכסים חייבין לשלם אמר מר אין הגזילה קיימת פטורין נימא תיהוי תיובתא דרב חסדא אמר לך רב חסדא כי תניא ההיא לאחר יאוש אמר מר גזילה קיימת חייבין לשלם נימא <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>תיהוי תיובתא דרמי בר חמא</span> אמר לך רמי בר חמא כי תניא ההי


id: 4110
lvr: 41
prk: 10
nru: דף קיב,א גמרא
pgu: קיב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לפני יאוש</span> רב אדא בר אהבה מתני להא דרמי בר חמא אהא הניח להן אביהן מעות של רבית אע``פ שיודעין שהן של רבית אין חייבין להחזיר אמר רמי בר חמא זאת אומרת רשות יורש כרשות לוקח דמי רבא אמר לעולם אימא לך רשות יורש לאו כרשות לוקח דמי ושאני הכא דאמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0325' data-rgl='36'> ויקרא כה </span> אל תקח מאתו נשך ותרבית אהדר ליה כי היכי דנחי בהדך לדידיה קא מזהר ליה רחמנא לבריה לא מזהר ליה רחמנא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>מאן דמתני לה</span> אברייתא כ``ש אמתניתין <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מאן דמתני לה אמתניתין אבל אברייתא רמי בר חמא</span> כרבא מתני לה ת``ר הגוזל ומאכיל את בניו פטורין מלשלם <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>הניח לפניהם</span> גדולים חייבין לשלם קטנים פטורין מלשלם ואם אמרו גדולים אין אנו יודעין חשבונות שחשב אבינו עמך פטורין משום דאמרי אין אנו יודעין פטורים אמר רבא הכי קאמר גדולים שאמרו יודעים אנו חשבונות שחשב אבינו עמך ולא פש לך גביה ולא מידי פטורין תניא אידך הגוזל ומאכיל בניו פטורין מלשלם הניח לפניהם ואכלום בין גדולים בין קטנים חייבין קטנים מי מיחייבי <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>לא יהא אלא דאזיק אזוקי</span> א``ר פפא הכי קאמר הניח לפניהם ועדיין לא אכלום בין גדולים בין קטנים חייבין אמר רבא הניח להם אביהם פרה שאולה משתמשין בה כל ימי שאלתה מתה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אין חייבין באונסיה</span> כסבורים של אביהם היא וטבחוה ואכלוה משלמין דמי בשר <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>בזול</span> הניח להם אביהם אחריות נכסים חייבין לשלם איכא דמתני לה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ארישא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ואיכא דמתני לה אסיפא</span> מאן דמתני לה ארישא כל שכן אסיפא ופליגא דרב פפא מאן דמתני לה אסיפא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אבל ארישא</span> לא והיינו דרב פפא דא``ר פפא היתה פרה גנובה לו וטבחה בשבת חייב שכבר חייב בגניבה קודם שיבא לידי איסור שבת <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>היתה פרה שאולה לו וטבחה בשבת פטור</span> שאיסור שבת ואיסור גניבה באין כאחד ת``ר<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl='23'> ויקרא ה </span> והשיב את הגזילה אשר גזל מה ת``ל אשר גזל יחזיר <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>כעין שגזל</span> מכאן אמרו הגוזל ומאכיל את בניו פטורין מלשלם הניח לפניהם בין גדולים בין קטנים חייבין משום סומכוס אמרו גדולים חייבין קטנים פטורין <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>בר חמוה דרבי ירמיה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>טרק גלי</span> באפיה דרבי ירמיה אתא לקמיה דרבי אבין אמר שלו הוא תובע א``ל והא מייתינא סהדי דאחזקי ביה בחיי דאבוה א``ל וכי מקבלין עדי


id: 4110
lvr: 41
prk: 10
nru: דף קיב,ב גמרא
pgu: קיב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>שלא בפני בעל דין</span> ולא והא קתני בין גדולים בין קטנים חייבין א``ל הרי מחלוקת סומכוס בצידך אמר איכפל כולי עלמא וקאי כסומכוס לאפקוען לדידי אדהכי איגלגל מילתא אתא ומטא לקמיה דרבי אבהו אמר לא שמיע לכו הא דרב יוסף בר חמא א``ר אושעיא דאמר רב יוסף בר חמא אמר רבי אושעיא תינוק <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>שתקף בעבדיו</span> וירד לתוך שדה של חבירו ואמר שלי הוא אין אומרים נמתין עד שיגדיל אלא מוציאין מידו מיד ולכשיגדיל יביא עדים <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ונראה</span> מי דמי <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>התם</span> הוא דמפקינן מיניה דלא קיימא ליה אחזקה דאבוה אבל היכא דאית ליה חזקה דאבוה לא אמר רב אשי א``ר שבתאי מקבלין עדים שלא בפני בעל דין תהי בה ר' יוחנן וכי מקבלין עדים שלא בפני בעל דין קיבלה מיניה ר' יוסי בר חנינא כגון שהיה הוא חולה או עדיו <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>חולים</span> או שהיו עדיו מבקשין לילך למדינת הים ושלחו לו ולא בא אמר רב יהודה אמר שמואל מקבלין עדים שלא בפני בעל דין אמר מר עוקבא לדידי מיפרשא לי מיניה דשמואל כגון דפתחו ליה בדיניה ושלחו ליה ולא אתא אבל לא פתחו ליה בדינא מצי א``ל אנא לב``ד הגדול אזילנא אי הכי כי פתחו ליה נמי מצי א``ל לב``ד הגדול אזילנא אמר רבינא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>כגון דנקט</span> דיסקא מבית דין הגדול אמר רב מקיימין את השטר שלא בפני בעל דין ור' יוחנן אמר אין מקיימין את השטר שלא בפני בעל דין א``ל רב ששת לרבי יוסי בר אבהו אסברה לך טעמיה דרבי יוחנן אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='29'> שמות כא </span> והועד בבעליו ולא ישמרנו אמרה תורה יבא בעל השור ויעמוד על שורו אמר רבא הלכתא מקיימין את השטר שלא בפני בעל דין ואפי' עומד וצווח ואי אמר נקיטו לי זימנא עד דמייתינא סהדי ומרענא ליה לשטרא נקטינן ליה אי אתא אתא אי לא אתא נטרינן ליה בה``ב אי לא אתא כתבינן <span class='tlm-rsh' data-nro='10'><span class='tlm-rsh' data-nro='16'>פתיחא</span></span> עלויה תשעין יומין תלתין קמאי לא נחתינן לנכסיה דאמר קא טרח בזוזי וניזוף מציעאי נמי לא נחתינן ליה לנכסיה דאמר דלמא לא אשכח למיזף וקא טרח ומזבין בתראי נמי לא נחתינן לנכסיה דאמר לוקח גופיה קא טרח בזוזי לא אתא כתבינן <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אדרכתא</span> אניכסיה והני מילי דאמר אתינא אבל אמר לא אתינא לאלתר כתבינן והני מילי במלוה אבל בפקדון לאלתר כתבינן וכי כתבינן אמקרקעי אבל אמטלטלי לא דלמא שמיט ואכיל להו מלוה למטלטלי וכי אתי לוה ומייתי סהדי ומרע ליה לשטרא לא משכח מידי למיגבה ואי אית ליה מקרקעי למלוה כתבינן ולא היא אדרכתא אמטלטלי לא כתבינן אף על גב דאית ליה מקרקעי חיישינן <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>שמא תכסיף</span> וכי כתבינן אדרכתא מודעינן ליה והני מילי דמיקרב אבל מירחק לא ואי מירחק ואיכא קרובים אי נמי איכא שיירתא דאזלי ואתו התם משהינן ליה תריסר ירחי שתא עד דאזלא ואתי שיירתא כי הא דרבינא שהא ל<span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מר אחא</span> תריסר ירחי שתא עד דאזלא ואתייא שיירתא מבי חוזאי ולא היא התם איניש אלימא הוה אי הויא מטיא אדרכתא לידיה לא הוה אפשר לאפוקי מיניה אבל הכא לא נטרינן ליה אלא עד דאזיל שליחא בתלתא בשבתא ואתא בארבעה בשבתא ולחמשא בשבתא קאי בדיניה אמר רבינא האי שלוחא דרבנן <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מהימנינן ליה כבי תרי</span> וה``מ לשמתא אבל לפתיחא כיון דממונא קא מחסר ליה דקא בעי ליה למיתב ליה זוזי לספרא לא אמר רבינא יהבינן זימנא אפומא דאיתתא ואפומא דשיבבי ולא אמרן אלא דליתיה במת


id: 4110
lvr: 41
prk: 10
nru: דף קיג,א גמרא
pgu: קיג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אבל איתיה במתא לא</span> דאמרינן אימר לא אמרו ליה דאמרי אשכחינהו שליחא דב``ד ואמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ולא אמרן אלא דלא חליף אבבא דבי דינא</span> אבל חליף אבבא דבי דינא לא אמרי אשכחוה בי דינא ואמרי ליה ולא אמרן אלא דאתי ביומיה אבל לא אתי ביומיה לא אימא אישתלויי אשתלי אמר רבא האי מאן דכתיב עליה פתיחא על דלא אתי לדינא עד דאתי לדינא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>לא מקרעינן ליה</span> על דלא ציית לדינא עד דציית לא מקרעינן ליה ולא היא כיון דאמר צייתנא קרעינן ליה:  אמר רב חסדא קובעים זמן שני וחמישי ושני זמנא וזמנא בתר זמנא ולמחר כתבינן רב אסי איקלע בי רב כהנא חזא ההיא איתתא דאזמנה לדינא בפניא ובצפרא כתיב עלה פתיחא א``ל לא סבר לה מר להא דאמר רב חסדא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>קובעין זמן</span> שני וחמישי ושני א``ל ה``מ גברא דאניס וליתיה במתא אבל איתתא כיון דאיתה במתא ולא אתיא מורדת היא:  אמר רב יהודה לא יהבינא זמנא לא ביומי ניסן ולא ביומי תשרי לא במעלי יומא טבא ולא במעלי שבתא אבל מניסן לבתר יומי ניסן וביומי תשרי לבתר תשרי קבעינן ממעלי שבתא לבתר מעלי שבתא לא קבעינן מאי טעמא בעבידתיה דשבתא טריד אמר רב נחמן לא יהבינן זמנא לא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>לבני כלה בכלה</span> ולא לבני ריגלא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>בריגלא</span> כי הוו אתו לקמיה דרב נחמן <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אמר להו וכי לדידכו כנופייכו</span> והאידנא דאיכא רמאי חיישינן:  אם היה דבר שיש בו אחריות חייב לשלם:  מתני ליה רבי לר``ש בריה לא דבר שיש בו אחריות ממש אלא אפילו פרה וחורש בה חמור ומחמר אחריו חייבין להחזיר מפני כבוד אביהן בעי מיניה רב כהנא מרב מטה ומיסב עליה שולחן ואוכל עליו מהו אמר לו<span class='tlm-sfr' data-chp='2809' data-rgl='9'> משלי ט </span> תן לחכם <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>ויחכם עוד</span>


id: 4110
lvr: 41
prk: 10
nru: דף קיג,א משנה
pgu: קיג
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אין פורטין</span> לא מתיבת המוכסין ולא מכיס של גבאין ואין נוטלין מהם צדקה אבל נוטל הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>מתוך ביתו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>או מן השוק</span>


id: 4110
lvr: 41
prk: 10
nru: דף קיג,א גמרא
pgu: קיג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  תנא <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>אבל נותן לו דינר</span> ונותן לו את השאר:  ומוכסין והאמר שמואל <span class='tlm-rsh' data-nro='22'><span class='tlm-rsh' data-nro='26'>דינא דמלכותא דינא</span></span> אמר רב חנינא בר כהנא אמר שמואל במוכס <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>שאין לו קצבה</span> דבי ר' ינאי אמרי במוכס העומד <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>מאליו</span> איכא דמתני לה אהא לא ילבש אדם כלאים אפי' על גבי עשרה בגדים להבריח בו את המכס מתני' דלא כר``ע דתניא אסור להבריח את המכס ר``ש אומר משום ר``ע מותר להבריח את המכס בשלמא לענין כלאים בהא קמיפלגי דמר סבר דבר שאין מתכוין מותר ומר סבר דבר שאין מתכוין אסור אלא להבריח בו את המכס מי שרי והאמר שמואל דינא דמלכותא דינא א``ר חנינא בר כהנא אמר שמואל במוכס שאין לו קצבה דבי ר' ינאי אמרי במוכס העומד מאליו ואיכא דמתני אהא <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>נודרין</span> להרגין ולחרמין ולמוכסין שהיא של תרומה שהיא של בית מלך אע``פ שאינה של תרומה אע``פ שאינה של מלך ולמוכסין והאמר שמואל דינא דמלכותא דינא א``ר חנינא בר כהנא אמר שמואל במוכס שאין לו קצבה דבי ר' ינאי אמרי במוכס העומד מאליו רב אשי אמר במוכס <כנעני> {נכרי} דתניא ישראל <וכנעני> {ונכרי} אנס שבאו לדין אם אתה יכול לזכהו בדיני ישראל זכהו ואמור לו כך דינינו בדיני <כנענים> {נכרים} זכהו ואמור לו כך דינכם ואם לאו <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>באין עליו בעקיפין</span> דברי ר' ישמעאל ר``ע אומר אין באין עליו בעקיפין מפני קידוש השם ור``ע טעמא דאיכא קידוש השם הא ליכא קידוש השם באין וגזל <כנעני> {נכרי} מי שרי והתניא אמר ר' שמעון דבר זה דרש ר``ע כשבא מזפירין מנין לגזל <כנעני> {נכרי} שהוא אסור ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0325' data-rgl='48'> ויקרא כה </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>אחרי נמכר</span> גאולה תהיה ל


id: 4110
lvr: 41
prk: 10
nru: דף קיג,ב גמרא
pgu: קיג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>שלא ימשכנו ויצא</span> יכול <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>יגלום</span> עליו ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0325' data-rgl='50'> ויקרא כה </span> וחשב עם קונהו ידקדק עם קונהו אמר רב יוסף לא קשיא הא <בכנעני> {בנכרי} הא ב<span class='tlm-rsh' data-nro='2'>גר תושב</span> אמר ליה אביי והא תרוייהו גבי הדדי כתיבי לא לך אלא לגר שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0325' data-rgl='47'> ויקרא כה </span> לגר ולא לגר צדק אלא לגר תושב שנאמר לגר תושב משפחת גר זה העובד <כוכבים> {עבודה זרה} כשהוא אומר או לעקר זה הנמכר <לעבודת כוכבים> {לעבודה זרה עצמה} אלא אמר רבא לא קשיא כאן בגזילו וכאן <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>בהפקעת הלוואתו</span> א``ל אביי עבד עברי הפקעת הלוואתו הוא רבא לטעמיה דאמר רבא עבד עברי <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>גופו קנוי</span> אמר רב ביבי בר גידל אמר ר``ש חסידא גזל <כנעני> {נכרי} אסור אבידתו מותרת גזילו אסור דאמר רב הונא מנין לגזל <הכנעני> {הנכרי} שהוא אסור שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0506' data-rgl='11'> דברים ו </span> ואכלת את כל העמים אשר ה' אלהיך נותן לך בזמן שהן מסורים בידך ולא בזמן שאינם מסורין בידך אבידתו מותרת דאמר רב חמא בר גורי' אמר רב מנין לאבידת <הכנעני> {הנכרי} שהיא מותרת שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='3'> דברים כב </span> לכל אבדת אחיך לאחיך אתה מחזיר ואי אתה מחזיר <לכנעני> {לנכרי} ואימא הני מילי היכא דלא אתי לידיה דלא מחייב לאהדורי בתרה אבל היכא דאתי לידיה אימא ליהדרה אמר רבינא<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='3'> דברים כב </span> ומצאתה דאתאי לידיה משמע:  תניא ר' פנחס בן יאיר אומר במקום שיש חילול השם אפי' אבידתו אסור אמר שמואל <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>טעותו</span> מותרת כי הא דשמואל זבן מכותי <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לקנא דדהבא במר דפרזלא</span> בד' זוזי ואבלע ליה חד זוזא רב כהנא זבן מכותי מאה ועשרים חביתא במאה ואבלע ליה חד זוזא אמר ליה חזי דעלך קא סמיכנא רבינא זבן דיקלא הוא וכותי <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>לצלחא</span> א``ל לשמעיה קדם ואייתי <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מעיקרו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>דכותי מניינא ידע</span> רב אשי הוה קאזיל באורחא חזא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>שיבשא</span> דגופנא בפרדיסא ותלי בה קיטופי דעינבי אמר ליה לשמעיה זיל חזי אי דכותי נינהו אייתי אי דישראל נינהו לא אייתי לי שמע ההוא כותי דהוה יתיב בפרדיסא אמר ליה דכותי שרי א``ל כותי שקיל דמי ישראל לא שקיל דמי גופא אמר שמואל דינא דמלכותא דינא אמר רבא תדע דקטלי דיקלי וגשרי גישרי ועברינן עלייהו א``ל אביי ודלמא משום דאייאוש להו מינייהו מרייהו אמר ליה אי לא דינא דמלכותא דינא היכי מייאשי והא לא קא עבדי כדאמר מלכא מלכא אמר זילו וקטלו מכל באגי ואינהו אזלו וקטלו מחד <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>באגא</span> שלוחא דמלכא כמלכא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ולא טרח</span> ואינהו אפסיד אנפשייהו דאיבעי להו דאינקוט מכוליה באגי ומשקל דמי אמר רבא מאן <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>דמשתכח בבי דרי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>פרע מנתא דמלכא</span> וה``מ שותפא אבל אריסא אריסותיה הוא דקא מפיק <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ואמר</span> רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>בר מתא אבר מתא מיעבט</span> וה``מ דברלא ארעא <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>וכרגא</span> דהאי שתא אבל שתא דחליף הואיל ואפייס מלכא חליף ואמר רבא הני <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>דדיירי דרי</span> בתוך התחום <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>אסור ליקח מהן</span> מאי טעמא משום דמערבא חיותא דמתא בהדייהו חוץ לתחום מותר ליקח מהם אמר רבינא אם היו בעלים מרדפים אחריהם אפילו חוץ לתחום אסור מכריז רבא ואיתימא רב הונא דסלקין לעילא ודנחתין לתתא האי בר ישראל דידע סהדותא <לכותי> {לנכרי} ולא תבעו מיניה ואזל ואסהיד ליה בדיני דכותי על ישראל חבריה משמתינן ליה מאי טעמא דאינהו מפקי ממונ


id: 4110
lvr: 41
prk: 10
nru: דף קיד,א גמרא
pgu: קיד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אפומא דחד</span> ולא אמרן אלא חד אבל בתרי לא וחד נמי לא אמרן אלא בדיני <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>דמגיסתא</span> אבל <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>בי דוואר</span> אינהו נמי <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>חד אמומתא שדו ליה</span> אמר רב אשי כי הוינא בי רב הונא איבעיא לן אדם חשוב דסמכי עליה כבי תרי מפקי ממונא אפומיה ולא איבעי ליה לאסהודי או דלמא כיון דאדם חשוב הוא לא מצי משתמיט להו ומצי לאסהודי תיקו אמר רב אשי האי בר ישראל דזבין ליה ארעא <לעובד כוכבים> {לגוי} אמצרא דבר ישראל חבריה משמתינן ליה מאי טעמא אי נימא משום דינא דבר מצרא והאמר מר זבין <מעכו``ם> {מגוי} וזבין <לעכו``ם> {לגוי} ליכא משום דינא דבר מצרא אלא דאמרי' ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ארבעית</span> לי אריא אמצראי משמתינן ליה עד דקביל עליה כל אונסא דאתי מחמתיה


id: 4110
lvr: 41
prk: 10
nru: דף קיד,א משנה
pgu: קיד
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  נטלו מוכסין את חמורו ונתנו לו חמור אחר נטלו לסטים את כסותו ונתנו לו כסות אחרת <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>הרי אלו שלו</span> מפני שהבעלים מתייאשין מהן:  המציל מן הנהר או מן הגייס או מן הלסטין <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אם נתייאשו</span> הבעלים הרי אלו שלו וכן <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>נחיל</span> של דבורים אם נתייאשו הרי אלו שלו א``ר יוחנן בן ברוקה נאמנת אשה או קטן לומר מכאן יצא נחיל זה ומהלך בתוך שדה חבירו להציל את נחילו ואם הזיק משלם מה שהזיק אבל לא יקוץ את סוכו על מנת ליתן את הדמים ר' ישמעאל בנו של ר' יוחנן בן ברוקה אומר אף קוצץ ונותן את הדמים


id: 4110
lvr: 41
prk: 10
nru: דף קיד,א גמרא
pgu: קיד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  תנא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אם נטל</span> מחזיר לבעלים הראשונים קסבר <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>יאוש כדי</span> לא קני ומעיקרא באיסורא אתא לידיה ואיכא דאמרי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אם בא להחזיר</span> יחזיר לבעלים ראשונים מ``ט יאוש כדי קני מיהו אי אמר אי אפשי בממון שאינו שלי מחזיר לבעלים הראשונים:  <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>הרי אלו שלו</span> מפני שהבעלים כו':  אמר רב אשי לא שנו אלא לסטים <עובד כוכבים> {גוים} אבל ליסטים ישראל לא סבר למחר נקיטנא ליה בדינא מתקיף לה רב יוסף אדרבה איפכא מסתברא <עכו``ם> {גוי} דדייני בגיתי לא מייאש ישראל כיון ד<span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אמרי מימר</span> מייאש אלא אי איתמר אסיפא איתמר המציל <מן העכו``ם> {מיד הגייס} ומן הלסטים <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אם נתייאשו</span> הבעלים אין סתמא לא לא שנו אלא <עכו``ם> {גוים} משום דדייני בגיתי אבל לסטים ישראל כיון דאמרי מימר מייאש תנן התם עורות של בעל הבית מחשבה מטמאתן <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ושל עבדן</span> אין מחשבה מטמאתן של גזלן אין מחשבה מטמאתן ושל גנב מחשבה מטמאתן ר``ש אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>חילוף הדברים</span> של גזלן מחשבה מטמאתן של גנב אין מחשבה מטמאתן לפי שלא נתייאשו הבעלים אמר עולא מחלוקת <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>בסתם</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>אבל בידוע</span> דברי הכל יאוש קני רבה אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>בידוע נמי מחלוקת</span> א``ל אביי לרבה לא תיפלוג עליה דעולא דתנן במתני' כוותיה לפי שלא נתייאשו הבעלים טעמא דלא נתייאשו הבעלים אבל נתייאשו הבעלים הרי אלו שלו אמר ליה אנן לפי <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>שאין יאוש לבעלים</span> מתנינן לה תנן נטלו מוכסין חמורו כו' מני אי רבנן קשיא גזלן אי ר``ש קשיא גנב בשלמא לעולא דאמר בידוע קני הכא נמי בידוע ודברי הכל אלא לרבה דאמר בידוע נמי מחלוקת הא מני לא רבנן ולא ר``ש בלסטים מזויין ור``ש היא אי הכי <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>היינו גזלן</span> תרי גווני גזלן ת``ש הגנב והגזלן וה<span class='tlm-rsh' data-nro='30'>אנס</span> הקדשן הקדש ותרומתן תרומה ומעשרותן מעשר מני אי רבנן קשיא גזלן אי ר``ש קשיא גנב בשלמא לעולא דאמר בידוע קני הכא נמי בידוע ודברי הכל היא אלא לרבה דאמר בידוע נמי מחלוקת הא מני לא רבנן ולא ר``ש הכא נמי בלסטים מזויין ור' שמעון היא אי הכי היינו גזלן תרי גווני גזלן ואי בעית אימא הא מתניתא רבי היא דתניא רבי אמר גנב כגזל


id: 4110
lvr: 41
prk: 10
nru: דף קיד,ב גמרא
pgu: קיד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>וקיימא לן</span> כגזלן לר``ש:  גופא רבי אומר אומר אני גנב כגזלן איבעיא להו כגזלן דרבנן קאמר ולא קני או דלמא כגזלן דר``ש קאמר וקני ת``ש נטלו מוכסין חמורו וכו' מני אי רבנן קשיא גזלן אי ר``ש קשיא גנב אי אמרת בשלמא רבי כגזלן דר``ש קאמר וקני הא מני רבי היא משום הכי קני אלא אי אמרת כגזלן דרבנן קאמר ולא קני הא מני לא רבי ולא ר``ש ולא רבנן הב``ע בלסטים מזויין ור``ש היא אי הכי היינו גזלן תרי גווני גזלן ת``ש הגנב והגזלן והאנס הקדשן הקדש ותרומתן תרומה ומעשרותן מעשר מני אי רבנן קשיא גזלן אי ר``ש קשיא גנב אי אמרת בשלמא גנב כגזלן דר``ש קאמר משום הכי קני אלא אי אמרת גנב כגזלן דרבנן הא מני בלסטים מזויין ור``ש היא אי הכי היינו גזלן תרי גווני גזלן א``ל רב אשי לרבה ת``ש דמתני רבי לרבי שמעון בריה לא דבר שיש בו אחריות ממש אלא אפילו פרה וחורש בה חמור ומחמר אחריו חייבין להחזיר מפני כבוד אביהן טעמא מפני כבוד אביהן הא לאו כבוד אביהן לא ש``מ רבי גזלן דר``ש קאמר ש``מ:  וכן נחיל של דבורים:  <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מאי וכן</span> הכי קאמר אפילו נחיל של דבורים ד<span class='tlm-rsh' data-nro='3'>קנין דרבנן הוא</span> סד``א האי כיון דרבנן בעלמא הוא דקני ליה אפילו סתמא נמי מייאש קמ``ל אם נתייאשו הבעלים אין אי לא לא:  א``ר יוחנן בן ברוקה נאמנת אשה וקטן כו':  אשה וקטן בני עדות נינהו אמר רב יהודה אמר שמואל הכא במאי עסקינן כגון שהיו בעלים <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מרדפין אחריהם</span> ואשה וקטן מסיחין לפי תומם ואומר מכאן יצא נחיל זה אמר רב אשי אין מסיח לפי תומו כשר אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>לעדות אשה</span> בלבד א``ל רבינא לרב אשי ולא והרי נחיל של דבורים מסיח לפי תומו הוא שאני נחיל של דבורים דקנין דרבנן הוא ודאורייתא לא והאמר רב יהודה אמר שמואל מעשה באדם אחד שהיה מסיח לפי תומו ואומר זכורני כשאני תינוק ומורכבני על כתיפו של אבא והוציאוני מבית הספר והפשיטוני את כתנתי <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>והטבילוני</span> לאכול בתרומה לערב ורבי חנינא מסיים בה הכי וחבירי <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>בדילין ממני</span> והיו קורין אותי יוחנן אוכל חלות והעלהו רבי לכהונה על פיו <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>בתרומה דרבנן</span> ואכתי דאורייתא לא והא כי אתא רב דימי אמר רב חנא קרטיגנא ואמרי לה רב אחא קרטיגנא משתעי מעשה בא לפני ריב``ל ואמרי לה מעשה בא לפני רבי בתינוק אחד שהיה מסיח לפי תומו ואמר אני ואמי נשבינו לבין <העכו``ם> {הגוים} יצאתי לשאוב מים דעתי על אמי ללקוט עצים דעתי על אמי והשיאה רבי על פיו לכהונה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>בשבויה הקילו</span>:  אבל לא יקוץ את סוכו [וכו']:  תניא ר' ישמעאל בנו של רבי יוחנן בן ברוקה אומר תנאי ב``ד הוא שיהא יורד לתוך שדה של חבירו וקוצץ סוכו של חבירו להציל את נחילו ונוטל דמי סוכו מתוך נחילו של חבירו ותנאי ב``ד הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>שיהא שופך יינו</span> ומציל את דובשנו של חבירו ונוטל דמי יינו מתוך דובשנו של חבירו ותנאי ב``ד הוא שיהא מפרק את עציו <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>וטוען פשתנו</span> של חבירו ונוטל דמי עציו מתוך פשתנו של חבירו שע``מ כן הנחיל יהושע לישראל את הארץ


id: 4110
lvr: 41
prk: 10
nru: דף קיד,ב משנה
pgu: קיד
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  המכיר כליו וספריו ביד אחר ויצא לו <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>שם גניבה</span> בעיר ישבע לו לוקח כמה נתן ויטול ואם לאו לאו כל המנו שאני אומר מכרן לאחר ולקחן זה הימנו


id: 4110
lvr: 41
prk: 10
nru: דף קיד,ב גמרא
pgu: קיד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  וכי יצא לו <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>שם גניבה</span> בעיר מאי הוי ליחוש דילמא זבנינהו והוא ניהו קא מפיק שמא א``ר יהודה אמר רב כגון שבאו בני אדם בתוך ביתו ועמד ו<span class='tlm-rsh' data-nro='15'>הפגין</span> בלילה ואמר נגנבו כליי כ``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>עילא מצא</span> רב כהנא מסיים בה משמיה דרב כגון שהיתה מחתרת חתורה בתוך ביתו ובני אדם שלנו בתוך ביתו יצאו ואנבורקראות של כלים על כתפיהם והכל אומרים נגנבו כליו של פלוני ודלמא כלים הוו ספרים לא הוו א``ר חייא בר אבא א``ר יוחנן כגון דקאמרי נמי ספרים וליחוש דלמא זוטרי וקא טעין רברבי א``ר יוסי בר חנינא דקאמרי ספר פלוני ופלוני ודלמא הוו עתיקי וקא טעין חדתי אמר רב כגון דאמרי הללו כליו של פלוני הללו ספריו של פלוני ומי אמר רב הכי והאמר רב בא במחתרת ונטל כלים ויצא פטור מ``ט <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>בדמי קננהו</span> ה``מ דקננהו בבא במחתרת דמעיקרא מסר נפשיה לקטלא אבל הני כיון דלא מסרו נפשייהו לקטלא לא אמר רבא לא שנו אלא בעל הבית העשוי למכור כליו אבל בעל הבית שאינו עשוי למכור כלי


id: 4110
lvr: 41
prk: 10
nru: דף קטו,א גמרא
pgu: קטו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  לא צריך לאהדורי עליה כולי האי ודלמא איצטריך ליה זוזי וזבין אמר רב אשי הרי יצא לו שם גניבה בעיר:  איתמר גנב ומכר ואח``כ הוכר הגנב רב משמיה דרבי חייא אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>הדין עם הראשון</span> ר' יוחנן משמיה דרבי ינאי אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>הדין עם השני</span> אמר רב יוסף לא פליגי כאן <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>לפני יאוש</span> הדין עם השני כאן לאחר יאוש הדין עם הראשון ותרוייהו אית להו <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>דרב חסדא</span> א``ל אביי ולא פליגי הא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מתנות</span> כהונה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>כלפני יאוש דמי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ופליגי</span> דתנן אמר לו מכור לי מעיה של פרה והיו בהן מתנות נותנן לכהן ואינו מנכה לו מן הדמים לקח הימנו במשקל נותנו לכהן ומנכה לו מן הדמים ואמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>לא שנו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אלא ששקל</span> לעצמו אבל שקל לו הטבח <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>הדין עם הטבח</span> אימא אף דין עם הטבח מהו דתימא אין מתנות כהונה נגזלות קמ``ל ולאביי דאמר פליגי במאי פליגי בדרב חסדא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>רב זביד אמר</span> כגון שנתייאשו הבעלים ביד לוקח ולא נתייאשו ביד גנב ובהא פליגי מר סבר יאוש ואח``כ שינוי רשות קני שינוי רשות ואח``כ יאוש לא קני ומ``ס <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>לא שנא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>רב פפא אמר</span> בגלימא דכ``ע לא פליגי דהדר למריה והכא בעשו בו <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>תקנת השוק</span> קמיפלגי רב משמיה דר' חייא אמר הדין עם הראשון דינא דלוקח דלישקול זוזי מגנב ולא עשו בו תקנת השוק ור' יוחנן משום דר' ינאי אמר הדין עם השני דינא דלוקח דלישקול מבעל הבית ועשו בו תקנת השוק וסבר רב לא עשו בו תקנת השוק והא רב הונא תלמידיה דרב הוה וחנן בישא גנב גלימא וזבנה אתא לקמיה דרב הונא א``ל לההוא גברא זיל <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>שרי עביטך</span> שאני חנן בישא כיון דליכא לאישתלומי מיניה כלא הוכר דמי אמר רבא אם גנב מפורסם הוא לא עשו בו תקנת השוק והא חנן בישא דמפורסם הוה ועשו בו תקנת השוק נהי דמפורסם לבישותא לגניבותא לא מפורסם איתמר גנב ופרע ב<span class='tlm-rsh' data-nro='20'>חוב</span>ו גנב ופרע בהיקיפו לא עשו בו תקנת השוק דאמרי לא אדעתא דהנהו יהיבת ליה מידי משכנתא שוי מאתן במאה עשו בו תקנת השוק שוה בשוה אמימר אמר לא עשו בו תקנת השוק מר זוטרא אמר עשו בו תקנת השוק <והלכתא עשו בו תקנת השוק> זבינא שוה בשוה עשו בו תקנת השוק שוה מאה במאתן <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>רב ששת אמר לא עשו</span> בו תקנת השוק רבא אמר עשו בו תקנת השוק והלכתא בכולהו עשו בו תקנת השוק לבר מגנב ופרע בחובו גנב ופרע בהיקיפו:  אבימי בר נאזי חמוה דרבינא הוה מסיק בההוא גברא ארבעה זוזי גנב גלימא אתיא ניהליה אוזפיה ארבעה זוזי אחריני לסוף הוכר הגנב אתא לקמיה דרבינא אמר קמאי גנב ופרע בחובו ולא בעי למיתב ליה ולא מידי הנך ארבעה זוזי אחריני שקול זוזך והדר גלימי מתקיף לה רב כהן ודלמא גלימא בהני זוזי קמאי יהבה ניהליה גנב ופרע בחובו גנב ופרע בהיקיפו וארבעה זוזי בתראי הימוני הימניה כי היכי דהימניה מעיקרא איגלגל מילתא מטא לקמיה דרבי אבהו אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>הלכתא כרב כהן</span> נרשאה גנב ספרא זבניה לפפונאה בתמנן זוזי אזל פפונאה זבניה לבר מחוזאה במאה ועשרין זוזי לסוף הוכר הגנב אמר אביי ליזיל מרי דספרא ויהב ליה לבר מחוזא תמנן זוזי ושקיל ספריה ואזיל בר מחוזאה ושקיל ארבעין מפפונאה מתקיף לה רבא השתא לוקח מגנב עשו בו תקנת השוק לוקח מלוקח מיבעיא אלא אמר רבא ליזיל מריה דספרא ויהיב ליה לבר מחוזאה מאה ועשרין זוזי ושקיל ספריה וליזיל מרי דספרא ולישקול ארבעין מפפונאה ותמנן מנרשאה


id: 4110
lvr: 41
prk: 10
nru: דף קטו,ב משנה
pgu: קטו
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אין לו אלא שכרו</span> ואם אמר אציל את שלך ואתה נותן לי דמי שלי חייב ליתן לו שטף נחל חמורו וחמור חבירו שלו יפה מנה ושל חבירו מאתים והניח זה את שלו והציל את של חבירו אין לו אלא שכרו ואם אמר לו אני אציל את שלך ואתה נותן לי את שלי חייב ליתן לו


id: 4110
lvr: 41
prk: 10
nru: דף קטו,ב גמרא
pgu: קטו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ואמאי לימא ליה מהפקירא קא זכינא מי לא תניא הרי שהיה טעון כדי יין וכדי שמן וראה שהן <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>משתברות</span> לא יאמר הרי זה תרומה ומעשר על פירות שיש לי בתוך ביתי ואם אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>לא אמר כלום</span> כדא``ר ירמיה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>כשעקל בית הבד כרוך עליה</span> ה``נ כשעקל בית הבד כרוך עליה ואם אמר לא אמר כלום והתניא מי שבא בדרך ומעות בידו ואנס כנגדו לא יאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>הרי פירות</span> שיש לי בתוך ביתי מחוללים על מעות הללו ואם אמר דבריו קיימין הכא במאי עסקינן בשיכול להציל אי בשיכול להציל לכתחלה אמאי לא יאמר בשיכול להציל על ידי הדחק <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>וכל היכא דאיכא</span> הפסידא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לכתחלה לא יאמר</span> והתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>הרי שהיו לו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>עשר חביות של טבל</span> טמא וראה אחת מהן שנשברה או שנתגלתה אומר הרי היא תרומת מעשר על תשע חברותיה ובשמן לא יעשה כן מפני הפסד כהן א``ר ירמיה כשעקל בית הבד כרוך עליה בשלמא שנשברה חזיא אלא נתגלתה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>למאי חזיא</span> וכ``ת חזיא לזילוף והתניא מים שנתגלו הרי זה <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>לא ישפכם</span> ברשות הרבים ולא יגבל בהן את הטיט ולא ירבץ בהן את הבית ולא ישקה מהם את בהמתו ולא בהמת חבירו דעבר לה ב<span class='tlm-rsh' data-nro='16'>מסננת</span> כר' נחמיה דתניא מסננת <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>יש בה משום גילוי</span> אמר רבי נחמיה אימתי בזמן שהתחתונה מגולה אבל בזמן שהתחתונה מכוסה אף על פי שהעליונה מגולה אין בה משום גילוי לפי שארס של נחש דומה לספוג וצף ועומד במקומו לאו איתמר עלה א``ר סימון אריב``ל לא שנו אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>שלא טרקו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>אבל טרקו אסור</span> התם נמי אפשר <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>דמנח מידי</span> אפומא דחביתא דשפי ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>ורבי נחמיה</span> <מטמא אטמא> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>מי תרמינן</span> והתניא תורמין מן הטמא על הטמא ומן הטהור על הטהור ומן הטהור על הטמא אבל לא מן הטמא על הטהור ר' נחמיה אומר אף מן הטמא על הטמא לא התירו לתרום <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>אלא בשל דמאי</span> הכא נמי בשל דמאי אמר מר ובשמן לא יעשה כן מפני הפסד כהן מאי שנא שמן דראוי להדליק יין נמי ראוי לזילוף וכי תימא זילוף לאו מילתא היא והאמר שמואל משום רבי חייא <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>שותין מלוג בסלע ומזלפין מלוג בשתים</span> הכא במאי עסקינן בחדש והא ראוי לישנו אתי ביה לידי <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>תקלה</span> שמן נמי אתי ביה לידי תקלה דמנח בכלי מאוס יין נמי מנח ליה בכלי מאוס השתא לזילוף קא בעי ליה בכלי מאוס קא מנח ליה ותקלה עצמה תנאי היא דתניא חבית של יין של תרומה שנטמאת בית שמאי אומרי


id: 4110
lvr: 41
prk: 10
nru: דף קטז,א גמרא
pgu: קטז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>תשפך הכל</span> וב``ה אומרים תעשה זילוף אמר ר' ישמעאל ב``ר יוסי אני אכריע בבית תעשה זילוף ו<span class='tlm-rsh' data-nro='1'>בשדה תשפך הכל</span> איכא דאמרי בישן תעשה זילוף ובחדש תשפך הכל אמרו לו <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אין הכרעה שלישית מכרעת</span>:  אם אמר לו אציל את שלך וכו':  אמאי ונימא ליה משטה אני בך מי לא תניא הרי שהיה בורח מבית האסורין והיתה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מעבורת</span> לפניו אמר לו טול דינר והעבירני אין לו אלא שכרו אלמא אמר ליה משטה אני בך הכא נמי לימא ליה משטה אני בך הא לא דמי אלא לסיפא ואם אמר לו טול דינר זה בשכרך והעבירני נותן לו שכרו משלם מאי שנא רישא ומאי שנא סיפא אמר רמי בר חמא בצייד השולה דגים מן הים וא``ל אפסדתני כוורי בזוזא:  שטף נהר חמורו וחמור חבירו שלו יפה מנה וכו':  וצריכא דאי אשמעינן קמייתא התם הוא דכי פירש יהיב ליה דמי כוליה משום <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>דבידים קא פסיד</span> אבל הכא דממילא נימא אין לו אלא שכרו ואי אשמעינן סיפא הכא הוא דבסתמא אין לו אלא שכרו משום דממילא אבל התם דבידים אימא אפילו בסתמא יהיב ליה דמי כולה צריכא בעא מיניה רב כהנא מרב <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ירד להציל</span> ועלה שלו מאליו מהו א``ל משמיא רחימו עליה כי הא דרב ספרא הוה קא אזיל בשיירתא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>לוינהו</span> ההוא ארי כל לילא קא שדר ליה חמרא דחד מינייהו וקא אכיל כי מטא זמניה דרב ספרא שדר ליה חמרא ולא אכליה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>קדים רב ספרא</span> וזכה ביה א``ל רב אחא מדיפתי לרבינא למה ליה למיזכי ביה נהי דכי אפקריה אדעתא דאריה אפקריה אדעתא דכ``ע לא אפקריה א``ל רב ספרא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>לרווחא דמילתא</span> הוא דעבד בעא מיניה רב מרבי ירד להציל ולא הציל מהו אמר לו וזו שאילה אין לו אלא שכרו איתיביה השוכר את הפוע


id: 4110
lvr: 41
prk: 10
nru: דף קטז,ב גמרא
pgu: קטז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  להביא כרוב ו<span class='tlm-rsh' data-nro='0'>דורמסקנין</span> לחולה והלך ומצאו שמת או שהבריא נותן לו שכרו משלם א``ל מי דמי התם עביד שליח שליחותיה הכא לא עביד שליח שליחותיה:  ת``ר שיירא שהיתה מהלכת במדבר ועמד עליה גייס <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לטורפה</span> מחשבין לפי ממון ואין מחשבין לפי נפשות ואם שכרו <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>תייר</span> ההולך לפניהם מחשבין <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אף לפי נפשות</span> ולא ישנו ממנהג החמרין רשאין החמרין להתנות שכל מי שיאבד לו חמורו יעמיד לו חמור אחר <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>בכוסיא</span> אין מעמידין שלא בכוסיא מעמידין לו ואם אמר תנו לי ואני אשמור <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אין שומעין לו</span> פשיטא לא צריכא דאית ליה חמרא אחרינא מהו דתימא הא קא מינטר ליה קמ``ל שאני נטירותא דחד מנטירותא דבי תרי:  ת``ר ספינה שהיתה מהלכת בים עמד עליה נחשול לטובעה והקילו ממשאה מחשבין לפי משאוי ואין מחשבין לפי ממון ולא ישנו ממנהג הספנים ורשאין הספנים להתנות שכל מי שאבדה לו ספינה יעמיד לו ספינה אחרת אבדה לו בכוסיא אין מעמידין שלא בכוסיא מעמידין לו ואי פירש למקום שאין הספינות הולכין אין מעמידין פשיטא לא צריכא ד<span class='tlm-rsh' data-nro='10'>בניסן</span> מרחקי חד אשלא ובתשרי מרחקי תרי אשלי וקא אזיל ביומי ניסן למקום תשרי מהו דתימא דוושיה נקיט ואזיל קמ``ל ת``ר שיירא שהיתה מהלכת במדבר ועמד גייס וטרפה ועמד אחד מהן והציל <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>הציל לאמצע</span> ואם אמר אני אציל לעצמי הציל לעצמו היכי דמי אי דיכול להציל אפילו סיפא נמי לאמצע ואי דלא יכול להציל אפילו רישא נמי לעצמו אמר רמי בר חמא הכא בשותפין עסקינן <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>וכגון זה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>שותף חולק</span> שלא לדעת חבירו <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>אמר פליג</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>לא אמר לא פליג</span> רבא אמר הכא <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>בפועל</span>ין עסקינן וכרב דאמר רב פועל יכול לחזור בו אפילו בחצי היום וכמה דלא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>הדר ביה</span> כברשותיה דבעל הבית דמי וכי הדר ביה טעמא אחרינא הוא דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0325' data-rgl='55'> ויקרא כה </span> כי לי בני ישראל עבדים ולא עבדים לעבדים רב אשי אמר כשיכול להציל ע``י הדחק גלי דעתיה לעצמו לא גלי דעתיה לאמצע


id: 4110
lvr: 41
prk: 10
nru: דף קטז,ב משנה
pgu: קטז
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  הגוזל שדה מחבירו <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>ונטלוה מסיקין</span> אם <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>מכת מדינה היא</span> אומר לו הרי שלך לפניך אם מחמת הגזלן חייב להעמיד לו שדה אחר


id: 4110
lvr: 41
prk: 10
nru: דף קטז,ב גמרא
pgu: קטז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אמר רב נחמן בר יצחק מאן דתני מסיקין לא משתבש ומאן דתני מציקין לא משתבש מאן דתני מציקין לא משתבש דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0528' data-rgl=' 53, 55, 57'> דברים כח </span> במצור ובמצוק ומאן דתני מסיקין לא משתבש דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0528' data-rgl='42'> דברים כח </span> יירש ה<span class='tlm-rsh' data-nro='26'>צלצל</span> ומתרגמינן יחסניניה סקאה:  אם מחמת הגזלן חייב:  היכי דמי אילימא דאנסוה לארעא דידיה ולא אנסוה כולי ארעתא הא מרישא שמעת מינה אם <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>מכת מדינה היא</span> כו' אי לא לא לא צריכא דאחוי אחוויי לישנא אחרינא הב``ע כגון דאנסוה <עכו``ם> {גוים} ואמרי ליה אחויי ארעתיה ואחוי ההוא בהדייהו ההוא גברא דאחוי אכריא דחטי דבי ריש גלותא אתא לקמיה דרב נחמן חייביה רב נחמן לשלומי יתיב רב יוסף אחוריה דרב הונא בר חייא ויתיב רב הונא בר חייא קמיה דרב נחמן א``ל רב הונא בר חייא לרב נחמן דינא או קנסא א``ל מתניתין היא דתנן אם מחמת הגזלן חייב להעמיד לו שדה ואוקימנא דאחוי אחוויי בתר דנפק א``ל רב יוסף לרב הונא בר חייא מאי נפקא לך מיני


id: 4110
lvr: 41
prk: 10
nru: דף קיז,א גמרא
pgu: קיז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אי דינא</span> אי קנסא א``ל אי דינא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>גמרינן</span> מיניה אי קנסא לא גמרינן מיניה ומנא תימרא דמקנסא לא גמרינן דתניא בראשונה היו אומרים <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>המטמא</span> והמנסך חזרו לומר אף <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>המדמע</span> חזרו אין <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>לא חזרו</span> לא מאי טעמא לאו משום דקנסא הוא וקנסא לא גמרינן מיניה לא מעיקרא סברי <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>להפסד מרובה</span> חששו להפסד מועט לא חששו ולבסוף סברי להפסד מועט נמי חששו איני והא תני אבוה דרבי אבין בראשונה היו אומרים המטמא והמדמע חזרו לומר אף המנסך חזרו אין לא חזרו לא מאי טעמא לאו משום דלא גמרינן מקנסא לא מעיקרא סברי כרבי אבין ולבסוף סברי כרבי ירמיה מעיקרא סברי כרבי אבין דאמר רבי אבין <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>זרק חץ</span> מתחילת ארבע ולבסוף ארבע וקרע שיראין בהליכתו פטור שהרי <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>עקירה צורך הנחה</span> היא ומת<span class='tlm-rsh' data-nro='16'>חייב</span> בנפשו ולבסוף סברי כר' ירמיה דא``ר ירמיה משעת הגבהה קנייה איחייב ליה ממון מתחייב בנפשו לא הוי עד שעת ניסוך רב הונא בר יהודה איקלע <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>לבי אביוני</span> אתא לקמיה דרבא א``ל כלום מעשה בא לידך א``ל ישראל שאנסוהו )עובדי כוכבים( {גוים} והראה ממון חבירו בא לידי וחייבתיו א``ל אהדר עובדא למריה דתניא ישראל שאנסוהו )עובדי כוכבים( {גוים} והראה ממון חבירו פטור ואם נטל ונתן ביד חייב אמר רבה אם הראה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מעצמו</span> כנשא ונתן ביד דמי ההוא גברא דאנסוהו )עובדי כוכבים( {גוים} ואחוי אחמרא דרב מרי בריה דרב פנחס בריה דרב חסדא א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>דרי ואמטי</span> בהדן דרא ואמטי בהדייהו אתא לקמיה דרב אשי פטריניה א``ל רבנן לרב אשי והתניא אם <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>נשא ונתן ביד חייב</span> א``ל הני מילי היכא דלא אוקמיה עילויה מעיקרא אבל היכא דאוקמיה עילויה מעיקרא מיקלי קלייה איתיביה רבי אבהו לרב אשי אמר לו אנס הושיט לי <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>פקיע</span> עמיר זה או אשכול ענבים זה והושיט לו חייב הכא במאי עסקינן כגון דקאי בתרי עברי נהרא דיקא נמי דקתני הושיט ולא תני תן ש``מ:  ההוא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>שותא</span> דהוו מנצו עלה בי תרי האי אמר דידי הוא והאי אמר דידי הוא אזל חד מנייהו ומסרה לפרהגנא דמלכא אמר אביי יכול לומר אנא כי מסרי דידי מסרי א``ל רבא וכל כמיניה אלא אמר רבא משמתינן ליה עד דמייתי ליה וקאי בדינא ההוא גברא דהוה בעי אחוויי אתיבנא דחבריה אתא לקמיה דרב א``ל לא תחוי ולא תחוי א``ל מחוינא ומחוינא יתיב רב כהנא קמיה דרב שמטיה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>לקועיה</span> מיניה קרי רב עילויה<span class='tlm-sfr' data-chp='1051' data-rgl='20'> ישעיהו נא </span> בניך עולפו שכבו בראש כל חוצות כ<span class='tlm-rsh' data-nro='20'>תוא</span> מכמר מה תוא זה יון שנפל במכמר <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>אין מרחמין עליו</span> אף ממון של ישראל כיון שנפל ביד )עובדי כוכבים( {גוים} אין מרחמין עליו א``ל רב כהנא עד האידנא הוו פרסאי דלא קפדי אשפיכות דמים והשתא איכא יוונאי דקפדו אשפיכות דמים ואמרי מרדין מרדין קום סק לארעא דישראל וקביל עלך דלא תקשי לרבי יוחנן שבע שנין אזיל אשכחיה לריש לקיש דיתיב וקא <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>מסיים מתיבתא דיומא לרבנן</span> אמר להו ריש לקיש היכא אמרו ליה אמאי אמר להו האי קושיא והאי קושיא והאי פירוקא והאי פירוקא אמרו ליה לריש לקיש אזל ריש לקיש א``ל לרבי יוחנן ארי עלה מבבל לעיין מר במתיבתא דלמחר למחר אותבוה <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>בדרא קמא</span> קמיה דר' יוחנן אמר שמעתתא ולא אקשי שמעתתא ולא אקשי אנחתיה אחורי שבע דרי עד דאותביה בדרא בתרא א``ל רבי יוחנן לר``ש בן לקיש ארי שאמרת נעשה שועל אמר יהא רעוא דהני שבע דרי להוו חילוף שבע שנין דאמר לי רב קם אכרעיה א``ל נהדר מר ברישא אמר שמעתתא ואקשי אוקמיה בדרא קמא אמר שמעתתא ואקשי ר' יוחנן הוה יתיב אשבע בסתרקי שלפי ליה חדא בסתרקא מתותיה אמר שמעתתא ואקשי ליה עד דשלפי ליה כולהו בסתרקי מתותיה עד דיתיב על ארעא רבי יוחנן גברא סבא הוה ו<span class='tlm-rsh' data-nro='25'>מסרחי גביניה</span> אמר להו דלו לי עיני ואחזייה דלו ליה במכחלתא דכספא חזא דפרטיה שפוותיה סבר אחוך קמחייך ביה חלש דעתיה ונח נפשיה למחר אמר להו רבי יוחנן לרבנן חזיתו לבבלאה היכי עביד אמרו ליה דרכיה הכי על לגבי מערתא חזא דהו


id: 4110
lvr: 41
prk: 10
nru: דף קיז,ב גמרא
pgu: קיז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>הדרא ליה עכנא</span> א``ל עכנא עכנא פתח פומיך ויכנס הרב אצל תלמיד ולא פתח יכנס חבר אצל חבר ולא פתח יכנס תלמיד אצל הרב פתח ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>בעא</span> רחמי ואוקמיה א``ל אי הוה ידענא דדרכיה דמר הכי לא חלשא דעתי השתא ליתי מר בהדן א``ל אי מצית למיבעי רחמי דתו לא שכיבנא אזילנא ואי לא לא אזילנא הואיל וחליף שעתא חליף <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>תייריה</span> אוקמיה שייליה כל ספיקא דהוה ליה ופשטינהו ניהליה היינו דאמר ר' יוחנן דילכון אמרי <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>דילהון היא</span>:  ההוא דאחוי א<span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מטכסא</span> דר' אבא יתיב ר' אבהו ור' חנינא בר פפי ור' יצחק נפחא ויתיב ר' אילעא גבייהו סבור לחיוביה מהא דתנן דן את הדין זיכה את החייב וחייב את הזכאי טימא את הטהור וטיהר את הטמא מה שעשה עשוי <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>וישלם מביתו</span> א``ל ר' אילעא הכי אמר רב והוא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>שנשא ונתן ביד</span> אמרי ליה זיל לגבי דר``ש בן אליקים ורבי אלעזר בן פדת דדייני דינא דגרמי אזל לגבייהו חייבי' ממתני' אם מחמת הגזלן חייב להעמיד לו שדה אחר ואוקימנא דאחוי אחוויי:  ההוא גברא דהוה מפקיד ליה כסא דכספא סליקו גנבי עילויה שקלה יהבה להו אתא לקמיה דרבה פטריה א``ל אביי <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>האי</span> מציל עצמו בממון חבירו הוא אלא אמר רב אשי חזינן אי איניש <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אמיד</span> הוא אדעתא דידיה אתו ואי לא אדעתא דכספא אתו:  ההוא גברא דהוה מפקיד גביה ארנקא דפדיון שבויים סליקו גנבי עילויה שקלה יהבה ניהלייהו אתא לקמיה דרבא פטריה א``ל אביי והא מציל עצמו בממון חבירו הוא א``ל אין לך פדיון שבויים גדול מזה:  ההוא גברא דאקדים ואסיק חמרא למברא קמי דסליקו אינשי במברא בעי לאטבועי אתא ההוא גברא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מלח ליה</span> לחמרא דההוא גברא ושדייה לנהרא וטבע אתא לקמיה דרבה פטריה אמר ליה אביי והא מציל עצמו בממון חבירו הוא א``ל האי מעיקרא רודף הוה רבה לטעמיה דאמר רבה רודף שהיה רודף אחר חבירו להורגו <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ושיבר את הכלים</span> בין של נרדף בין של כל אדם פטור שהרי מתחייב בנפשו ונרדף ששיבר את הכלים של רודף פטור שלא יהא ממונו חביב עליו <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>מגופו</span> אבל של כל אדם חייב דאסור להציל עצמו בממון חבירו ורודף שהיה רודף אחר רודף להציל ושבר כלים בין של נרדף בין של כל אדם פטור <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>ולא מן הדין</span> אלא שאם אי אתה אומר כן אין לך אדם שמציל את חבירו מן הרודף


id: 4110
lvr: 41
prk: 10
nru: דף קיז,ב גמרא
pgu: קיז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ת``ר הגוזל שדה מחבירו ו<span class='tlm-rsh' data-nro='18'>שטפה נהר</span> חייב להעמיד לו שדה אחר דברי ר' אלעזר וחכ``א אומר לו הרי שלך לפניך במאי קא מיפלגי ר``א דרש ריבויי ומיעוטי<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl='21'> ויקרא ה </span> וכחש בעמיתו ריבוי בפקדון מיעט<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl='24'> ויקרא ה </span> כל אשר ישבע עליו לשקר חזר וריבה ריבה ומיעט וריבה ריבה הכל ומאי רבי <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>רבי כל מילי</span> ומאי מיעט <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>מיעט שטרות</span> ורבנן דרשי כללי ופרטי וכחש כלל בפקדון פרט או מכל חזר וכלל כלל ופרט וכלל אי אתה דן אלא כעין הפרט מה הפרט דבר המיטלטל וגופו ממון אף כל דבר המיטלטל וגופו ממון יצאו קרקעות שאין מטלטלין יצאו עבדים שהוקשו לקרקעות יצאו שטרות שאע``פ שמטלטלין אין גופן ממון והדתניא הגוזל את הפרה ושטפה נהר חייב להעמיד לו פרה דברי ר' אלעזר וחכמים אומרים אומר לו הרי שלך לפניך התם במאי קמיפלגי אמר רב פפא התם במאי עסקינן כגון שגזל שדה מחבירו והית


id: 4110
lvr: 41
prk: 10
nru: דף קיח,א משנה
pgu: קיח
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  הגוזל את חבירו או שהלוה הימנו או שהפקיד לו בישוב <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לא יחזיר לו במדבר</span> על מנת לצאת במדבר יחזיר לו במדבר


id: 4110
lvr: 41
prk: 10
nru: דף קיח,א גמרא
pgu: קיח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ורמינהו מלוה משתלמת בכל מקום אבידה ופקדון אין משתלמין אלא במקומן אמר אביי ה``ק מלוה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ניתנה ליתבע</span> בכל מקום אבידה ופקדון לא ניתנו ליתבע אלא במקומן:  על מנת לצאת במדבר:  פשיטא לא צריכא דא``ל ליהוי האי פקדון גבך דאנא למדבר נפיקנא וא``ל איהו אנא למדבר נמי בעינא למיפק אי בעינא לאהדרינהו לך התם מהדרנא לך


id: 4110
lvr: 41
prk: 10
nru: דף קיח,א משנה
pgu: קיח
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  האומר לחבירו גזלתיך הלויתני הפקדת אצלי ואיני יודע אם החזרתי לך אם לא החזרתי לך חייב לשלם אבל אם אמר לו איני יודע אם גזלתיך אם הלויתני אם הפקדת אצלי <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>פטור</span> מלשלם


id: 4110
lvr: 41
prk: 10
nru: דף קיח,א גמרא
pgu: קיח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  איתמר מנה לי בידך והלה אומר איני יודע <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>רב הונא ורב יהודה אמרי חייב</span> ור``נ ור' יוחנן אמרי <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>פטור</span> רב הונא ורב יהודה אמרי חייב ברי ושמא ברי עדיף ר``נ ור' יוחנן אמרי פטור אוקי ממונא בחזקת מריה תנן אבל אם אמר לו איני יודע אם הלויתני פטור ה``ד אילימא דלא קא תבע ליה רישא נמי דלא קא תבע ליה אמאי חייב אלא דקתבע ליה וקתני סיפא פטור מלשלם לא לעולם דלא קא תבע ליה ורישא בבא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לצאת ידי שמים</span> איתמר נמי א``ר חייא בר אבא א``ר יוחנן האומר לחבירו מנה לי בידך והלה אומר איני יודע חייב בבא לצאת ידי שמים


id: 4110
lvr: 41
prk: 10
nru: דף קיח,א משנה
pgu: קיח
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  הגונב טלה מן העדר והחזירו ומת או נגנב <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>חייב באחריותו</span> לא ידעו בעלים לא בגניבתו ולא בחזירתו <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ומנו את הצאן</span> ושלימה היא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>פטור</span>


id: 4110
lvr: 41
prk: 10
nru: דף קיח,א גמרא
pgu: קיח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>לדעת צריך דעת</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>שלא לדעת</span> מנין פוטר וכי קתני <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ומנו את הצאן</span> והיא שלימה <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אסיפא</span> ושמואל אמר בין לדעת בין שלא לדעת מנין פוטר וכי קתני ומנו והיא שלימה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>פטור</span> אכולה ורבי יוחנן אומר לדעת מנין פוטר שלא לדעת אפי' מנין נמי לא צריך וכי קתני ומנו את הצאן והיא שלימה ארישא רב חסדא אמר לדעת מנין פוטר שלא לדעת צריך דעת וכי קתני ומנו את הצאן והיא שלימה ארישא אמר רב


id: 4110
lvr: 41
prk: 10
nru: דף קיח,ב גמרא
pgu: קיח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  מ``ט דרב חסדא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>הואיל ואנקטה נגרי ברייתא</span> ומי אמר רבא הכי ו<span class='tlm-rsh' data-nro='15'>הא</span>מר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>האי מאן דחזייה לחבריה דאגבה אימרא מעדרא דידיה</span> ורמא ביה קלא ושדייה ולא ידע אי הדריה אי לא הדריה ומת או נגנב חייב באחריותו מאי לאו אע``ג דמני לא דלא מני ומי אמר רב הכי <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>והא</span>מר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>החזירו לעדר</span> שבמדבר יצא אמר רב חנן בר אבא מודה רב <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ברקועתא</span> לימא כתנאי הגונב טלה מן העדר וסלע מן הכיס למקום שגנב יחזיר דברי רבי ישמעאל ר``ע אומר צריך דעת בעלים סברוה דכולי עלמא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אית להו דרבי יצחק</span> דאמר רבי יצחק <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אדם עשוי למשמש</span> בכיסו בכל שעה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מאי לאו בסלע</span> לדעת ובפלוגתא דרב ושמואל <לא> בטלה שלא לדעת ובפלוגתא דרב חסדא ור' יוחנן אמר רב זביד משמיה דרבא בשומר שגנב מרשות בעלים כ``ע לא פליגי כדרב חסדא והכא בשומר שגנב מרשותו שיחזיר למקום שגנב קמיפלגי ר``ע סבר כלתה לו שמירתו ור' ישמעאל סבר לא כלתה לו שמירתו לימא מנין פוטר תנאי היא דתניא הגוזל את חבירו <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>והבליע לו בחשבון</span> תני חדא יצא ותניא אידך לא יצא סברוה דכ``ע אית להו דר' יצחק דאמר אדם עשוי למשמש בכיסו בכל שעה ושעה מאי לאו בהא קמיפלגי דמ``ד יצא סבר מנין פוטר ומאן דאמר לא יצא סבר מנין אינו פוטר אמרי אי סבירא לן כר' יצחק כ``ע לא פליגי דמנין פוטר אלא בדרבי יצחק קמיפלגי מר אית ליה דר' יצחק ומר <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>לית ליה דר' יצחק</span> ואי בעית אימא דכ``ע אית להו דר' יצחק ולא קשיא הא דמני ורמא ליה בכיסיה והא דמני ורמא לידיה ואיבעית אימא אידי ואידי דמני ורמא בכיסיה הא ד<span class='tlm-rsh' data-nro='17'>אית ליה זוזי אחריני בכיסיה</span> הא דלית ליה זוזי אחריני בכיסיה


id: 4110
lvr: 41
prk: 10
nru: דף קיח,ב משנה
pgu: קיח
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אין לוקחין מן הרועים</span> צמר וחלב וגדיים ולא משומרי פירות עצים ופירות אבל לוקחין מן הנשים כלי צמר ביהודה וכלי פשתן בגליל <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>ועגלים</span> בשרון וכולן שאמרו להטמין אסור ולוקחין ביצים ותרנגולין מכל מקום


id: 4110
lvr: 41
prk: 10
nru: דף קיח,ב גמרא
pgu: קיח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ת``ר <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אין לוקחין מן הרועים</span> לא עזים ולא גדיים ולא גיזין <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>ולא תלושין</span> של צמר אבל לוקחין מהן תפורין מפני שהן שלהן ולוקחין מהן <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>חלב וגבינה במדבר</span> ולא בישוב ולוקחין מהן ד' וה' צאן ד' וה' גיזין אבל לא שתי צאן ולא שתי גיזין ר``י אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>בייתות לוקחין מהן</span> מדבריות אין לוקחין מהן כללו של דבר כל שהרועה מוכר ובעל הבית <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>מרגיש</span> בו לוקחין מהן אין מרגיש בו אין לוקחין מהן אמר מר לוקחין מהן ד' וה' צאן ד' וה' גיזין השתא יש לומר ארבעה זבנינן חמשה מיבעיא א``ר חסדא ארבעה מתוך חמשה ואיכא דאמרי א``ר חסדא ארבעה מעדר קטן וחמש מעדר גדול <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>הא</span> גופא קשיא אמרת ד' וה' צאן ד' וה' גיזין ד' וה' אין אבל שלש לא אימא סיפא אבל לא שתי צאן הא שלש זבנינן לא קשיא הא <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>בברייתא</span> הא בכחישתא:  ר``י אומר בייתות לוקחין מהן מדבריות אין לוקחין מהן כו':  איבעיא להו ר``י <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>ארישא קאי</span> ולחומרא או דלמא <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>אסיפא</span> קאי ולקולא ארישא קאי ולחומרא דאמר לוקחין מהן ארבעה וחמשה צאן הני מילי בייתות אבל מדבריות אפילו ארבעה וחמשה לא או דלמא אסיפא קאי ולקולא דאמר אבל לא שתי צאן ולא שתי גיזין הני מילי מדבריות אבל בייתות שתים נמי לוקחין ת``ש דתניא ר``י אומר לוקחין בייתות מהן ואין לוקחין מהן מדבריות ובכל מקום לוקחין מהן ארבעה וחמשה צא


id: 4110
lvr: 41
prk: 10
nru: דף קיט,א גמרא
pgu: קיט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  מדאמר בכל מקום ש``מ אסיפא קאי ולקולא ש``מ:  ולא משומרי פירות כו':  רב זבין <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>שבישתא</span> מאריסא א``ל אביי והא תנן ולא משומרי פירות עצים ופירות א``ל ה``מ בשומר דלית ליה בגופא דארעא מידי אבל אריס דאית ליה בגוויה אימא מדנפשיה קא מזבין ת``ר שומרי פירות לוקחין מהן כשהן יושבין ומוכרין והסלין לפניהם וטורטני לפניהם וכולן שאמרו הטמן אסור לוקחין מהן מפתח הגינה אבל לא מאחורי הגינה איתמר גזלן מאימת מותר לקנות הימנו רב אמר עד שתהא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>רוב</span> משלו ושמואל אמר אפילו מיעוט שלו אורי ליה רב יהודה ל<span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אדא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>דיילא</span> כדברי האומר אפילו מיעוט שלו ממון <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>מסור</span> רב הונא ורב יהודה חד אמר מותר לאבדו ביד וח``א אסור לאבדו ביד מ``ד מותר לאבדו ביד לא יהא ממונו חמור מגופו ומ``ד אסור לאבדו דלמא הוה ליה זרעא מעליא וכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='2727' data-rgl=''> איוב כז </span> יכין רשע וצדיק ילבש:  רב חסדא הוה ליה ההוא אריסא דהוה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>תקיל ויהיב</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>תקיל ושקיל</span> סלקיה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>קרא אנפשיה</span><span class='tlm-sfr' data-chp='2813' data-rgl='22'> משלי יג </span> וצפון לצדיק חיל חוטא<span class='tlm-sfr' data-chp='2727' data-rgl='8'> איוב כז </span> כי מה תקות חנף כי יבצע <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>כי ישל אלוה נפשו</span> רב הונא ורב חסדא חד אמר נפשו דנגזל וח``א נפשו של גזלן מ``ד נפשו של נגזל דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='2801' data-rgl='20'> משלי א </span> כן ארחות כל בוצע בצע את נפש בעליו יקח מ``ד נפשו של גזלן דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='2822' data-rgl='22'> משלי כב </span> אל תגזול דל כי דל הוא ו<span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אל תדכא עני בשער</span> כי ה' יריב ריבם <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>וקבע את קובעיהם נפש</span> ואידך נמי הכתיב נפש בעליו יקח מאי בעליו בעליו דהשתא ואידך נמי הכתיב וקבע את קובעיהם נפש מה טעם קאמר מה טעם וקבע את קובעיהם משום דקבעי נפש א``ר יוחנן כל הגוזל את חבירו שוה פרוטה כאילו נוטל נשמתו ממנו שנאמר כן ארחות כל בוצע בצע את נפש בעליו יקח ואומר<span class='tlm-sfr' data-chp='1105' data-rgl='17'> ירמיהו ה </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>ואכל קצירך ולחמך</span> בניך ובנותיך ואומר<span class='tlm-sfr' data-chp='1404' data-rgl='19'> יואל ד </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>מחמס בני יהודה</span> אשר שפכו דם נקי בארצם ואומר<span class='tlm-sfr' data-chp='08b21' data-rgl='1'> שמואל ב כא </span> אל שאול ואל בית הדמים על אשר המית את הגבעונים מאי ואומר וכ``ת נפש דידיה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>אבל נפש בניו ובנותיו לא</span> ת``ש בשר בניו ובנותיו וכ``ת הני מילי היכא <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>דלא יהיב דמי</span> אבל היכא דיהיב דמי לא ת``ש מחמס בני יהודה אשר שפכו דם נקי <בארצכם> [בארצם] וכ``ת ה``מ היכא דקעביד בידים אבל גרמא לא ת``ש אל שאול ואל בית הדמים [על] אשר המית את הגבעונים וכי היכן מצינו שהרג שאול את הגבעונים אלא מתוך שהרג נוב עיר הכהנים שהיו מספיקין להן מים ומזון מעלה עליו הכתוב כאילו הרגן:  אבל לוקחין מן הנשים:  ת``ר לוקחין מן הנשים כלי צמר ביהודה וכלי פשתן בגליל <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>אבל לא יינות ושמנים וסלתות</span> ולא מן העבדים ולא מן התינוקות אבא שאול אומר מוכרת אשה בארבעה וחמשה דינר כדי לעשות <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>כפה</span> לראשה וכולן שאמרו להטמין אסור גבאי צדקה לוקחין מהן דבר מועט אבל לא דבר מרובה <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>והבדדין</span> לוקחין מהן זתים במידה ושמן במידה אבל לא זיתים במועט ושמן במועט רשב``ג אומר לוקחין מנשים זיתים במועד <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>בגליל העליון</span> שפעמים אדם בוש למכור על פתח ביתו ונותן לאשתו ומוכרת <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>רבינא</span> איקלע לבי מחוזא אתו נשי דבי מחוזא רמו קמיה <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>כבלי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>ושירי</span> קביל מינייהו א``ל רבה תוספאה לרבינא והתניא גבאי צדקה מקבלין מהן דבר מועט אבל לא דבר מרובה א``ל הני <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>לבני מחוזא</span> דבר מועט נינהו


id: 4110
lvr: 41
prk: 10
nru: דף קיט,א משנה
pgu: קיט
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  מוכין ש<span class='tlm-rsh' data-nro='30'>הכובס מוציא</span> הרי אלו שלו וה<span class='tlm-rsh' data-nro='32'>סורק</span> מוציא הרי אלו של בעה``ב כובס נוטל ג' חוטין והן שלו יתר מכן הרי אלו של בעה``ב אם היה שחור ע``ג הלבן נוטל את הכל והן שלו החייט ששייר את החוט כדי לתפור בו ומטלית שהיא ג' על ג' הרי אלו של בעה``ב מה שהחרש מוציא ב<span class='tlm-rsh' data-nro='38'>מעצד</span> הרי אלו שלו ו<span class='tlm-rsh' data-nro='39'>בכשיל</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='33'>של בעל הבית</span> ואם היה עושה אצל בעה``ב אף הנסרים של בעה``ב


id: 4110
lvr: 41
prk: 10
nru: דף קיט,ב גמרא
pgu: קיט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ולא יטיל בו יותר משלשה חובין ולא יסרוק הבגד לשתיו אלא לערבו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ומשויהו</span> לארכו אבל לא לרחבו ואם בא להשוותו עד טפח רשאי אמר מר שני חוטין והאנן תנן שלש לא קשיא הא ב<span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אלימי</span> והא בקטיני:  ולא יסרוק הבגד לשתיו אלא לערבו והתניא איפכא לא קשיא הא ב<span class='tlm-rsh' data-nro='4'>גלימא</span> הא ב<span class='tlm-rsh' data-nro='5'>סרבלא</span>:  ולא יטיל בו יותר משלשה חובין בעי רבי ירמיה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אמטויי ואתויי חד או דלמא אמטויי ואתויי תרי</span> תיקו:  ומשויהו לארכו אבל לא לרחבו והתניא איפכא לא קשיא הא בגלימא הא בהמיוני ת``ר אין לוקחין מן הסורק מוכין מפני שאינו שלו ובמקום שנהגו להיות שלו לוקחין ובכל מקום לוקחין מהן כר מלא מוכין וכסת מלאה מוכין מאי טעמא קננהו בשינוי ת``ר אין לוקחין מגרדי לא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אירין</span> ולא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>נירין</span> ולא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>פונקלין</span> ולא שיורי פקיעות אבל לוקחין מהן <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>בגד מנומר</span> ערב ושתי טווי ואריג אמרי השתא טווי שקלי <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ארוג מבעי</span>א מאי אריג <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>תיכי</span> ת``ר אין לוקחין מן הצבע לא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>אותות</span> ולא דוגמות ולא תלושים של צמר אבל לוקחין מהן בגד צבוע טווי בגדים השתא טווי שקיל בגדים מיבעיא מאי בגדים <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>נמטי</span> ת``ר הנותן עורות לעבדן <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>הקיצועין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>והתלושין</span> הרי אלו של בעל הבית והעולה ומשטף במים הרי אלו שלו:  אם היה שחור [וכו']:  א``ר יהודה <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>קצרא שמיה וקצרא שקיל ליה</span> אמר רב יהודה <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>הכל עולין למנין תכלת</span> ויצחק ברי <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>קפיד עלייהו</span>:  החייט ששייר <מן> [את] החוט כו':  וכמה לתפור אמר רב אסי מלא מחט חוץ למחט איבעיא להו מלא מחט <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>וחוץ למחט</span> כמלא מחט או דלמא מלא מחט וחוץ למחט משהו ת``ש דתניא החייט ששייר את החוט פחות מכדי לתפור בו ומטלית שהיא פחותה משלש על שלש בזמן שבעל הבית מקפיד עליהן הרי אלו של בעל הבית אין בעל הבית מקפיד עליהן הרי אלו שלו אי אמרת בשלמא מלא מחט וחוץ למחט כמלא מחט פחות מכאן חזי <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>לסיכתא</span> אלא אי אמרת מלא מחט וחוץ למחט משהו <span class='tlm-rsh' data-nro='33'>פחות מכאן למאי חזי</span> אלא ש``מ מלא מחט וחוץ למחט כמלא מחט שמע מינה:  מה שהחרש כו':  ורמינהי מה שהחרש מוציא במעצד והנפסק ב<span class='tlm-rsh' data-nro='34'>מגירה</span> הרי אלו של בעל הבית והיוצא מתחת <span class='tlm-rsh' data-nro='36'>מקדח</span> ומתחת <span class='tlm-rsh' data-nro='37'>רהיטני</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='38'>והנגרר במגירה</span> הרי אלו שלו אמר רבא באתרא דתנא דידן איכא תרתי חציני לרבתי קרי לה כשיל ולזוטרתי קרי לה מעצד באתרא דתנא ברא <span class='tlm-rsh' data-nro='39'>חד הוא דאיכא</span> וקרו לה מעצד:  ואם היה עושה אצל כו':  ת``ר <span class='tlm-rsh' data-nro='40'>מסתתי אבנים</span> אין בהם משום גזל <span class='tlm-rsh' data-nro='41'>מפסגי אילנות</span> מפסגי גפנים מנקפי היגי מנכשי זרעים <span class='tlm-rsh' data-nro='45'>ועודרי ירקות</span> בזמן שבעה``ב מקפיד עליהם יש בהן משום גזל אין בעל הבית מקפיד עליהן הרי אלו שלו א``ר יהודה כשות ו<span class='tlm-rsh' data-nro='46'>חזיז</span> אין בהם משום גזל באתרא דקפדי יש בהן משום גזל אמר רבינא ו<span class='tlm-rsh' data-nro='47'>מתא מחסיא</span> אתרא דקפדי הוא:
<BR


