# rshbvl

lvr: 36
pgn: 2
dfh: a
trm: המביא גט ממדינת הים
txt:
<span class='five'>המביא גט ממדינת הים. </span>כל חו'ל קרי ליה מדינת הים בר מבבל כדאמר לקמן <span class='mareimakom'>(דף ו.)</span>: 


lvr: 36
pgn: 2
dfh: a
trm: צריך
txt:
<span class='five'>צריך. </span>השליח המביאו לומר כו' וטעמא מפרש בגמ' ושליח זה הבעל עשאו שליח להולכה: 


lvr: 36
pgn: 2
dfh: a
trm: רקם וחגר
txt:
<span class='five'>רקם וחגר. </span>תרגום של בין קדש ובין ברד מתרגמינן בין רקם לחגר <span class='mareimakom'>(בראשית טז)</span>: 


lvr: 36
pgn: 2
dfh: a
trm: מהגמוניא להגמוניא
txt:
<span class='five'>מהגמוניא להגמוניא. </span>בגמרא מפרש עיר אחת שהיו בה שני הגמונים ומקפידין זה על זה שלא יהו בני הגמוניא זו נכנסים לחברתה: 


lvr: 36
pgn: 2
dfh: a
trm: ורקם
txt:
<span class='five'>ורקם. </span>עצמה נדונית כמזרח העולם ולא כא'י והמביא מרקם צריך לומר בפני נכתב ובפני נחתם וכן כולם רקם למזרחו של ארץ ישראל וחוצה לה ואשקלון לדרומה ועכו לצפונה אבל מערב של ארץ ישראל אין צריך גבול שהים הגדול גבולה כדכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר לד)</span> וגבול ים והיה לכם הים הגדול וגו': 


lvr: 36
pgn: 2
dfh: a
trm: יתקיים בחותמיו
txt:
<span class='five'>יתקיים בחותמיו. </span>ואם יעידו העדים על חתימת ידיהם או עדים אחרים יכירו חתימתם כשר ואם אין עליו עוררים מסתמא כשר דהא בקיאין לשמה ועדים מצויין תמיד לקיימו כדאמרינן בגמ' בתי דינין קבועין: <span class='shastitle7'>גמ'</span>  לפי


lvr: 36
pgn: 2
dfh: b
trm: לפי שאין בקיאין לשמה
txt:
<span class='five'>לפי שאין בקיאין לשמה. </span>אין בני מדינת הים בני תורה ואין יודעין שצריך לכתוב הגט לשם האשה וקרא כתיב וכתב לה ספר כריתות <span class='mareimakom'>(דברים כד)</span> לה דהיינו לשמה הילכך אומר השליח בפני נכתב ובפני נחתם וממילא שיילינן ליה אם נכתב לשמה והוא אומר אין ולקמיה מפרש מאי טעמא לא אצרכוהו נמי למימר לשמה: 


lvr: 36
pgn: 2
dfh: b
trm: לפי שאין עדים מצויין לקיימו
txt:
<span class='five'>לפי שאין עדים מצויין לקיימו. </span>אין שיירות מצויות משם לכאן שאם יבא הבעל ויערער לומר לא כתבתיו שיהו עדים מצויין להכיר חתימת העדים והאמינוהו לשליח ולקמן פריך בין לרבא בין לרבה ליבעי תרי: 


lvr: 36
pgn: 2
dfh: b
trm: דאתיוהו בי תרי
txt:
<span class='five'>דאתיוהו בי תרי. </span>ושניהם נעשו שלוחים לגרשה והגט יוצא מתחת ידי שניהם לרבה בעי למימר לרבא לא בעי למימר שהרי שנים הם ואם יערער בעל הרי הם מצויין לקיימו: 


lvr: 36
pgn: 2
dfh: b
trm: אי נמי ממדינה למדינה בארץ ישראל
txt:
<span class='five'>אי נמי ממדינה למדינה בארץ ישראל. </span>כגון יהודה וגליל דסלקא דעתא השתא דלא שכיחי שיירתא לרבה דלא חייש לעירעורא דנימא מזויף הוא לא בעי למימר הואיל ובקיאין כל בני ארץ ישראל לשמה לרבא בעי למימר דהא אין שיירות מצויות: 


lvr: 36
pgn: 2
dfh: b
trm: אי נמי באותה מדינה
txt:
<span class='five'>אי נמי באותה מדינה. </span>כגון מעיר לעיר במדינה אחת מדינה רונטריד'א בלע'ז ובמדינת הים לרבה בעי למימר דהא אין בקיאין לשמה לרבא דאמר לפי שאין וכו' ומתניתין משום ערעורא דזיוף הוא הכא לא צריך דהא שכיחי שיירתא: 


lvr: 36
pgn: 2
dfh: b
trm: עד אחד נאמן באיסורין
txt:
<span class='five'>עד אחד נאמן באיסורין. </span>שהרי האמינה תורה כל אחד ואחד מישראל על הפרשת תרומה ועל השחיטה ועל ניקור הגיד והחלב: 


lvr: 36
pgn: 2
dfh: b
trm: הכא איתחזק
txt:
<span class='five'>הכא איתחזק. </span>בהך איתתא איסור אשת איש ומטבל ושחיטה לא גמרינן לה כדאמרינן ביבמות <span class='mareimakom'>(דף פח.)</span> דהתם בידו לתקנן לפיכך נאמן להעיד עליהן: 


lvr: 36
pgn: 2
dfh: b
trm: ואין דבר ערוה
txt:
<span class='five'>ואין דבר ערוה. </span>ראוי להתירו בפחות משנים דיליף דבר דבר מממון כתיב הכא כי מצא בה ערות דבר <span class='mareimakom'>(דברים כד)</span> וכתיב התם על פי שנים עדים יקום דבר <span class='mareimakom'>(שם יט)</span> במס' סוטה <span class='mareimakom'>(דף ג:)</span>: 


lvr: 36
pgn: 2
dfh: b
trm: ואפילו לר' מאיר דחייש למיעוטא
txt:
<span class='five'>ואפילו לר' מאיר דחייש למיעוטא. </span>גבי קטן וקטנה אין חולצין ולא מייבמין קטן שמא ימצא סריס קטנה שמא תמצא איילונית כו' במס' יבמות <span class='mareimakom'>(דף קיט.)</span>: 


lvr: 36
pgn: 2
dfh: b
trm: ורבנן הוא דאצריכו
txt:
<span class='five'>ורבנן הוא דאצריכו. </span>למיחש למלתא משום דאיכא דאשכח כתוב ועומד כגון שנכתב לשם א' מבני עירו ששמו כשמו ושמה כשמה ונמלך מלגרש:  משום


lvr: 36
pgn: 3
dfh: a
trm: דאי מצרכת תרי
txt:
<span class='five'>דאי מצרכת תרי. </span>למימר לשמה תו לא מצי בעל לערער השתא אתי ומערער ואוקי חד לבהדי חד: 


lvr: 36
pgn: 3
dfh: a
trm: מעיקרא מידק דייק
txt:
<span class='five'>מעיקרא מידק דייק. </span>השליח כשמקבלו מיד הבעל ויודע בו שברצון מגרשה ולא יבא ויערער עוד ואי נמי עורר אינו נאמן דודאי דק במילתא שפיר: 


lvr: 36
pgn: 3
dfh: a
trm: אתי למיגזייה
txt:
<span class='five'>אתי למיגזייה. </span>דלא יאמר כולהו ואמרינן לקמן <span class='mareimakom'>(שם)</span> כל המשנה ממטבע שטבעו חכמים בגיטין הולד ממזר: 


lvr: 36
pgn: 3
dfh: a
trm: לא גייז
txt:
<span class='five'>לא גייז. </span>וממילא שיילינן ליה אי נכתב לשמה ואמר אין אי נמי סתמא (לשמה) קא מסהיד ומיהו בפ'נ ובפני נחתם אצרכוה דכתיבה וחתימה בעינן לשמה וכיון דכל חדא מילתא באפי נפשה היא לא גייז: 


lvr: 36
pgn: 3
dfh: a
trm: אתי לאיחלופי כו'
txt:
<span class='five'>אתי לאיחלופי כו'. </span>דמוכחא מילתא דלקיומי אתי ומאן דחזי סבר כל שטרות נמי בחד מיקיימי אי אתי חד סהדא ואמר מכיר אני כתב ידי העדים: 


lvr: 36
pgn: 3
dfh: a
trm: הכא אשה מהימנא
txt:
<span class='five'>הכא אשה מהימנא. </span>אם הביאה גט לחבירתה ואמרה בפ'נ מהימנא כדתנן בפ'ב <span class='mareimakom'>(לקמן דף כג:)</span> אף הנשים שאינן נאמנות לומר מת בעליהן כו': 


lvr: 36
pgn: 3
dfh: a
trm: הכא בעל דבר מהימן
txt:
<span class='five'>הכא בעל דבר מהימן. </span>האשה עצמה מביאה את גיטה ממדה'י בתורת שליחות כגון דאמר לה בעלה אל תתגרשי בו אלא בב'ד ובלבד שתהא צריכה לומר בפ'נ ובפני נחתם וכו' בפ'ב <span class='mareimakom'>(שם)</span>: 


lvr: 36
pgn: 3
dfh: a
trm: אטו הכא כי אמר יודע אני מי לא מהימן
txt:
<span class='five'>אטו הכא כי אמר יודע אני מי לא מהימן. </span>הואיל ולדידיה טעמא משום קיומא הוא אי אמר יודע אני בחתימת ידי העדים מי לא מהימן דמה לי בפני מה לי יודע אני וכיון דהכי הוא אי לאו דמצרכינן נמי אכתיבה דתיהוי היכר בין גיטין לשטרות אתי לאיחלופי בקיום שטרות דעלמא לקיימינהו בעד אחד: 


lvr: 36
pgn: 3
dfh: b
trm: חתימה
txt:
<span class='five'>חתימה. </span>לשמה בעי דכי כתיב וכתב לה אחתימה כתיב כדקתני לקמן <span class='mareimakom'>(דף כא:)</span> כתב גט על המחובר כשר ואע'ג דכתיב וכתב ונתן מי שאינו מחוסר אלא כתיבה ונתינה יצא זה שהוא מחוסר כתיבה קציצה ונתינה אפ'ה כיון דחתמו בתלוש מכשר ליה ר'מ אלמא וכתב דקרא אחתימה הוא: 


lvr: 36
pgn: 3
dfh: b
trm: אין כותבין
txt:
<span class='five'>אין כותבין. </span>לכתחילה על המחובר שמא יחתום במחובר ומפסיל כדפרישית והכי מפ' בפ'ב <span class='mareimakom'>(דף כא:)</span>: 


lvr: 36
pgn: 3
dfh: b
trm: ואי ר' אלעזר
txt:
<span class='five'>ואי ר' אלעזר. </span>דאמר מדאורייתא גט שאין עדיו חתומין עליו כשר אלמא וכתב כתיבה היא דמשמע: 


lvr: 36
pgn: 3
dfh: b
trm: והא שלשה גיטין פסולין
txt:
<span class='five'>והא שלשה גיטין פסולין. </span>דקא חשיב בפ' בתרא <span class='mareimakom'>(לקמן פו.)</span> וחד מינייהו אין עליו עדים: 


lvr: 36
pgn: 3
dfh: b
trm: דרבנן
txt:
<span class='five'>דרבנן. </span>כלומר פסולייהו אפי' לת'ק לא הוי אלא מדרבנן מדקתני אם ניסת הולד כשר: 


lvr: 36
pgn: 3
dfh: b
trm: ולא בעי רבי אלעזר חתימה
txt:
<span class='five'>ולא בעי רבי אלעזר חתימה. </span> ופליג עלה ר'א דאפילו לכתחילה תנשא אלמא פסולא דרבנן נמי לית ליה: 


lvr: 36
pgn: 3
dfh: b
trm: ואם נישאת הולד כשר
txt:
<span class='five'>ואם נישאת הולד כשר. </span>אלמא ת'ק גופיה לא פסיל אלא מדרבנן ומדפליג ר'א עליה שמע מינה אפילו לכתחילה מכשיר: 


lvr: 36
pgn: 3
dfh: b
trm: וגובה מנכסים משועבדים
txt:
<span class='five'>וגובה מנכסים משועבדים. </span>גובה כתובתה בגט זה מנכסים משועבדים דתנן בכתובות <span class='mareimakom'>(דף פט.)</span> הוציאה גט ואין עמו כתובה גובה כתובתה לישנא אחרינא גובה מנכסים משועבדים אם שטר מלוה הוא גובה מנכסים משועבדים שט'ח נמי קרי גט כדאמר בעלמא <span class='mareimakom'>(ב'ק דף צה.)</span> וגט חוב שאין בו אחריות: 


lvr: 36
pgn: 3
dfh: b
trm: אלא מפני תיקון העולם
txt:
<span class='five'>אלא מפני תיקון העולם. </span>שמא ימותו עדים ושוב אין לו עדות לפיכך נהגו לחתום דאם ימותו תראה חתימתם לעדים אחרים ויכירוהו:  וכי


lvr: 36
pgn: 4
dfh: a
trm: אי הכי אומר היה ר' מאיר דבר תורה מיבעי ליה
txt:
<span class='five'>אי הכי אומר היה ר' מאיר דבר תורה מיבעי ליה. </span>למימר דהוה ליה לרב נחמן דאמורא הוא לפרושא למילתא דלא תיפוק חורבא מיניה ולמיתני הכי אומר היה ר' מאיר דבר תורה אפילו מצאו באשפה וכו': יש ה'ג 


lvr: 36
pgn: 4
dfh: a
trm: וכי לא בעי רבי אלעזר חתימה היכא דליכא עדים כלל
txt:
<span class='five'>וכי לא בעי רבי אלעזר חתימה היכא דליכא עדים כלל. </span>כלומר כי לא חתימי סהדי עליה כלל שפיר טפי מהשתא דחתימי עליה ושלא לשמה דהוה ליה מזוייף מתוכו: 


lvr: 36
pgn: 4
dfh: a
trm: ומעיקרא אמאי לא מוקמינן לה כרבי יהודה
txt:
<span class='five'>ומעיקרא אמאי לא מוקמינן לה כרבי יהודה. </span>דטרחינן ומהדרינן וכי תימא כמה לישני לאוקמיה כר' מאיר או כר' אלעזר: 


lvr: 36
pgn: 4
dfh: a
trm: הילכתא כרבי אלעזר בגיטין
txt:
<span class='five'>הילכתא כרבי אלעזר בגיטין. </span>בהא מילתא דבלא עדים חתומים כשר והכי מוקמינן בפרק בתרא <span class='mareimakom'>(לקמן דף פו:)</span>: 


lvr: 36
pgn: 4
dfh: a
trm: ואמר אביי עיירות הללו
txt:
<span class='five'>ואמר אביי עיירות הללו. </span>שהוסיפו סמוכות לארץ ישראל הנך רקם וחגר דרבן גמליאל והנך דרבי אליעזר הוי סמוכות טפי שאף מובלעות הן בתחומה אלא שאינן מארץ ישראל דת'ק סבר הני לא צריכי משום דסמוכות ואתא רבן גמליאל לאוסופי סמוכות ומודי במובלעות ורבי אליעזר הוסיף את המובלעות והיכי דמי מובלעות כגון עיירות שמנה הכתוב במזרחה של ארץ ישראל להיות לגבול כדכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר לד)</span>  והתאויתם לכם לגבול קדמה מחצר עינן וגו' ומונה על הגבול עיירות רבות ומהן ולהלן חוצה לארץ ישראל ויש מהם שבולטות מחברותיהן לצד המזרח ארבע וחמש פרסאות ומסילה ההולכת מזו לזו הוא הגבול ועיירות העומדות חוץ למסילה לפנים מבליטת העיר הבולטת קרי לה מובלעת בתוך התחום ואפילו הכי אינה מארץ ישראל: 


lvr: 36
pgn: 4
dfh: a
trm: ואתא רבי אליעזר למימר דמובלעות נמי לא
txt:
<span class='five'>ואתא רבי אליעזר למימר דמובלעות נמי לא. </span>כלומר אף על גב דגמירי לא נפקי מכלל מדינת הים: 


lvr: 36
pgn: 4
dfh: b
trm: הוה אמינא הני מילי דיעבד
txt:
<span class='five'>הוה אמינא הני מילי דיעבד. </span>דאי מייתי ממדינה למדינה בא'י ולא נכתב לפניו אין צריך ליפסול שליחותו על כך: 


lvr: 36
pgn: 4
dfh: b
trm: ואיכא דמותיב הכי כו'
txt:
<span class='five'>ואיכא דמותיב הכי כו'. </span>וניחא ליה למידק מרישא ולאותובי ולאו לאותובי מסיפא דקתני בהדיא המביא גט בארץ ישראל אינו צריך אלמא טעמא משום לשמה הוא דמשום דברישא תני בהדיא ממדינה למדינה וסיפא לא תנא ממדינה למדינה ואי הוה מותיב ליה מיניה הוה משני ליה דבאותה מדינה עצמה קאי ואע'ג דהוה מותבינן ליה מכלל דמדינת הים באותה מדינה נמי א] לא צריך סוף סוף הדר הוה ליה דוקיא: 


lvr: 36
pgn: 4
dfh: b
trm: כיון דאיכא עולי רגלים
txt:
<span class='five'>כיון דאיכא עולי רגלים. </span>שכיחי עדים לקיימו והא דאמרן לעיל בריש שמעתין ממדינה למדינה בא'י איכא בינייהו ליתא וסמי ליה מהכא: 


lvr: 36
pgn: 4
dfh: b
trm: בתי דינין דקבועין
txt:
<span class='five'>בתי דינין דקבועין. </span>בעיירות כתקנת עזרא בשני ובה' ומצויות שיירות שהולכות לדון במקום הוועד: 


lvr: 36
pgn: 4
dfh: b
trm: לרבה קשיא
txt:
<span class='five'>לרבה קשיא. </span>דהא ארץ ישראל הואי ובקיאין לשמה ומשום דלא שכיחי לקיימו אצרכוה: 


lvr: 36
pgn: 4
dfh: b
trm: רבה אית ליה דרבא
txt:
<span class='five'>רבה אית ליה דרבא. </span>דממדינה למדינה בארץ ישראל היכא דקפדי ולא שכיחי עדים צריך למימר אבל רבא לית ליה דרבה דאי שכיחי עדים לא חיישינן לאין בקיאין דכולהו בקיאין: 


lvr: 36
pgn: 4
dfh: b
trm: אלא מאי בינייהו
txt:
<span class='five'>אלא מאי בינייהו. </span>אתרוייהו שינויי מהדר אשינויא קמא דשנינן כיון דאיכא עולי רגלים כו' ותו ליכא למימר ממדינה למדינה מצריך רבא בין אשינויא דאמרינן דרבה היכא דקפדי מודי בה דבעינן נמי לקיימו ומהשתא ממדינה למדינה בארץ ישראל לא איפליגו בה דאי קפדי מודה בה רבה דהא אית ליה דרבא ואי לא קפדי מודי בה רבא דהא שכיחי לקיימו משום קביעותא דבתי דינין ומאי בינייהו כלומר חסרו להו הנך טעמי דאוקימנא פלוגתייהו לעיל ומשני ודאי חסרי להו וסמי חד מינייהו ופשו להו תרי טעמי באותה מדינה במדינת הים והיכא דאתיוה בי תרי ממדינת הים רבה מצריך רבא לא מצריך: 


lvr: 36
pgn: 5
dfh: a
trm: חוץ מחרש שוטה וקטן
txt:
<span class='five'>חוץ מחרש שוטה וקטן. </span>דלאו בני דעה נינהו ואין יכולין לעשות שליח לגרשה כדאמרינן בקידושין <span class='mareimakom'>(דף מב.)</span> דאין קטן נעשה שליח והוא הדין להנך: 


lvr: 36
pgn: 5
dfh: a
trm: יכול נמי
txt:
<span class='five'>יכול נמי. </span>לא ליצרכוה אם אפשר לקיימו בעדים לא יצטרך לומר בפני נכתב ובפני נחתם ומשני אע'ג דלמדו לא עקרו רבנן תקנתייהו גזירה שמא יחזור דבר לקלקולו וישכחו הלכך השתא נמי צריך השליח לבדוק שהוא לשמה: 


lvr: 36
pgn: 5
dfh: a
trm: והא אשה דלא שכיחא
txt:
<span class='five'>והא אשה דלא שכיחא. </span>שתהא היא עצמה מביאה את גיטה בתורת שליחות שלא תתגרש בו עד שתגיע לבית דין פלוני: 


lvr: 36
pgn: 5
dfh: a
trm: ובלבד שתהא צריכה כו'
txt:
<span class='five'>ובלבד שתהא צריכה כו'. </span>בפ'ב <span class='mareimakom'>(לקמן דף כד.)</span> מותבינן מכי מטא גיטא לידה איגרשה ומשנינן דאייתיתיה עד ב'ד פלוני בתורת שליחות: 


lvr: 36
pgn: 5
dfh: a
trm: שלא תחלוק בשליחות
txt:
<span class='five'>שלא תחלוק בשליחות. </span>שינויא הוא לא חלקו חכמים בין שליח לשליח אבל הא דאינו יכול לאו חילוק הוא שהרי הוצרך לומר אלא שאי אפשר: 


lvr: 36
pgn: 5
dfh: a
trm: טעמא מאי כו'
txt:
<span class='five'>טעמא מאי כו'. </span>שינויא הוא כלומר טעמא מאי אצרכוה רבנן לכל שליח לומר כך משום חששא דילמא אתי בעל וכו': 


lvr: 36
pgn: 5
dfh: a
trm: ומה אילו יאמרו כו'
txt:
<span class='five'>ומה אילו יאמרו כו'. </span>כלומר אם רצו הן אומרים אנו מעידים שגרשה ונתן לה גט או לשלוחה גט: 


lvr: 36
pgn: 5
dfh: a
trm: הוי לא הוצרכו כו'
txt:
<span class='five'>הוי לא הוצרכו כו'. </span>כלומר אמור מעתה לא אצריכו לומר בפני נכתב להחמיר דכי מקויים ניצרכיה: 


lvr: 36
pgn: 5
dfh: a
trm: משום דניסת הוא
txt:
<span class='five'>משום דניסת הוא. </span>ואם לא ניסת לא שבקינן לה לאינסובי ואע'ג דאיקיים היינו חומרא: 


lvr: 36
pgn: 5
dfh: a
trm: הכי קאמר
txt:
<span class='five'>הכי קאמר. </span>לעולם בניסת קאמר דלא מפקינן לה וה'ק הוי לא הוצרכו לומר בפני נכתב להחמיר עליה ולהוציאה אחר שניסת דלא תימא להחמיר עליה ולהוציאה: 


lvr: 36
pgn: 5
dfh: b
trm: טעמא מאי כו' דילמא אתי בעל מערער
txt:
<span class='five'>טעמא מאי כו' דילמא אתי בעל מערער. </span>דטעמא מאי אמור רבנן דבעי למימר דילמא אתי בעל ומערער הילכך אם לא ניסת לא תינשא אבל השתא דניסת אמאי לפקה אכתי לא אתי בעל ומערער אנן ניקום ונערער: ואיבעית אימא לא גרסינן אלא הכי גרסינן 


lvr: 36
pgn: 5
dfh: b
trm: אלא להקל עליה טעמא מאי וכו'</span>: <span class='five'>בפלוגתא
txt:
<span class='five'>אלא להקל עליה טעמא מאי וכו'</span>: <span class='five'>בפלוגתא. </span>כי הך פלוגתא דרבה ורבא איפליגו נמי אמוראי קמאי: 


lvr: 36
pgn: 5
dfh: b
trm: ותסברא
txt:
<span class='five'>ותסברא. </span>לא גרסינן ואי נמי גרסינן ליה לאו לאורועי תסתיים קאתי דשפיר תסתיים דרבי יהושע הוא דאמר לפי שאין בקיאין אלא הכי פריך ותסברא הא דאמר דיחידי הוה: 


lvr: 36
pgn: 5
dfh: b
trm: לפי שאין בקיאין
txt:
<span class='five'>לפי שאין בקיאין. </span>הלכך בתרי סגי דלהוו סהדי דאמר שליח בפני נכתב ואי אתי בעל תו ומערער לא משגחינן ביה: 


lvr: 36
pgn: 5
dfh: b
trm: לפי שאין עדים כו'
txt:
<span class='five'>לפי שאין עדים כו'. </span>וכיון דלקיומי הוא בעינן תלתא כדאמרינן בכתובות בפ' שני <span class='mareimakom'>(דף כא:)</span> דקיום שטרות בשלשה: 


lvr: 36
pgn: 5
dfh: b
trm: והא
txt:
<span class='five'>והא. </span>מדסיימינן לעיל דריב'ל הוא דאמר לפי שאין בקיאין מכלל דרבי יוחנן בר פלוגתיה דלעיל אמר משום לקיימו והכא סיימינן דר' יוחנן הוא דאמר בפני שנים: 


lvr: 36
pgn: 5
dfh: b
trm: ועוד הא רבה אית ליה דרבא
txt:
<span class='five'>ועוד הא רבה אית ליה דרבא. </span>ואפילו למ'ד לפי שאין בקיאין לשמה אית ליה נמי לקיימו וניבעי תלתא: 


lvr: 36
pgn: 5
dfh: b
trm: בשליח נעשה עד ועד נעשה דיין קמיפלגי
txt:
<span class='five'>בשליח נעשה עד ועד נעשה דיין קמיפלגי. </span>כלומר אי אמרינן כי היכי דשליח נעשה עד הכי נמי עד נעשה דיין קמיפלגי: 


lvr: 36
pgn: 5
dfh: b
trm: מ'ד בפני שנים קסבר
txt:
<span class='five'>מ'ד בפני שנים קסבר. </span>כי היכי דשליח נעשה עד ה'נ עד נעשה דיין הלכך מצטרף בהדייהו והוו תלתא: 


lvr: 36
pgn: 5
dfh: b
trm: והא קיימא לן בדרבנן דעד נעשה דיין
txt:
<span class='five'>והא קיימא לן בדרבנן דעד נעשה דיין. </span>כגון גבי קיום שטרות אמרינן בכתובות <span class='mareimakom'>(שם)</span> שלשה שישבו לקיים את השטר וקרא ערעור על אחד מהם כו' והוינן בה למימרא דעד נעשה דיין כו' ומותבינן ומשנינן ה'מ בעדות החדש דאורייתא אבל בדרבנן עד נעשה דיין: 


lvr: 36
pgn: 5
dfh: b
trm: כיון דאשה כשירה כו'
txt:
<span class='five'>כיון דאשה כשירה כו'. </span>אי מכשרת בשנים זמנין דמייתא ליה אשה וסמכינן עלה לאכשורי נמי בשנים ואשה לא חזיא לאצטרופי בהדייהו לתלתא: 


lvr: 36
pgn: 5
dfh: b
trm: משום דלא אמר (לה) יוציא
txt:
<span class='five'>משום דלא אמר (לה) יוציא. </span>בתמיה והא גט כשר הוא ובפניו נכתב ומשום דלא אמר הוי ולד ממזר: 


lvr: 36
pgn: 5
dfh: b
trm: ממונה אגיטי
txt:
<span class='five'>ממונה אגיטי. </span>דקי'ל <span class='mareimakom'>(קידושין דף ו:)</span> כל שאינו יודע בטיב גיטין וקידושין לא יהא לו עסק עמהן והוו ממנו גברא רבה לאורויי היכי נעביד: 


lvr: 36
pgn: 6
dfh: a
trm: אפילו שמע קן קולמוסא וקן מגילתא
txt:
<span class='five'>אפילו שמע קן קולמוסא וקן מגילתא. </span>תיקון הקולמוס והקלף שמע כשתיקנוהו לשמה כשחותכין אותו ומחליקין אותו ולי נראה קן קולמוסא קול הקולמוס כשהוא כותב וקול היריעה שהוא נשמע כמי שאומר קן קן ואית דגרסי קל קולמוסא: 


lvr: 36
pgn: 6
dfh: a
trm: הא רבה אית ליה דרבא
txt:
<span class='five'>הא רבה אית ליה דרבא. </span>ונהי נמי דגמירי הא כיון דממדינה למדינה הוא בעינן לקיימו: 


lvr: 36
pgn: 6
dfh: a
trm: מתיבתא
txt:
<span class='five'>מתיבתא. </span>ישיבות קבועות אחת בסורא ואחת בנהרדעא והולכין תלמידים מזו לזו ומשאר עיירות להן ללמוד תורה: 


lvr: 36
pgn: 6
dfh: a
trm: מכי אתא רב לבבל
txt:
<span class='five'>מכי אתא רב לבבל. </span>וקבע ישיבה בסורא ודשמואל הואי בנהרדעא אבל מעיקרא לא ואע'ג דגמירי דמשגלה יכניה לבבל <span class='mareimakom'>(מלכים ב כד)</span> והחרש והמסגר עמו לא פסקה תורה מהם: 


lvr: 36
pgn: 6
dfh: a
trm: כמחלוקת ליוחסין
txt:
<span class='five'>כמחלוקת ליוחסין. </span>בפ' עשרה יוחסין <span class='mareimakom'>(קדושין ד' עא.)</span> דקי'ל כל הארצות עיסה לא'י וא'י עיסה לבבל ואפליגו התם עד היכן הוא: 


lvr: 36
pgn: 6
dfh: a
trm: אזלי לשוקא
txt:
<span class='five'>אזלי לשוקא. </span>לאקטיספון ומוסרין להן שם עדיות וחותמין שם בשטרות והשטרות ביד בני אקטיספון עד זמן שניגבים לפיכך בני אקטיספון מכירין חתימת בני ארדשיר הלכך גט שנחתם בארדשיר ונשתלח לאקטיספון עדים מצויין לקיימו ואף בני ארדשיר כשהולכין שם לשוק יקיימוהו אבל בני ארדשיר אינן מכירין חתימת בני אקטיספון ואע'פ שהולכין שם תמיד לסחורה דכל יום השוק בשוקייהו טרידין ואינן נותנין לב להסתכל ולהכיר חתימת בני העיר: 


lvr: 36
pgn: 6
dfh: a
trm: משכונה לשכונה
txt:
<span class='five'>משכונה לשכונה. </span>סתם שכונה שלשה בתים במסכת ע'ז <span class='mareimakom'>(דף כא.)</span>: 


lvr: 36
pgn: 6
dfh: b
trm: ויתנו (את) הילד כו'
txt:
<span class='five'>ויתנו (את) הילד כו'. </span>שהיו משתהין בא'י ומניחין נשותיהן עגונות ובטלים מפריה ורביה שנקל בעיניהם ילדים וילדות: 


lvr: 36
pgn: 6
dfh: b
trm: ואשכחיה </span>גרסי': <span class='five'>נימא מצא והקפיד
txt:
<span class='five'>ואשכחיה </span>גרסי': <span class='five'>נימא מצא והקפיד. </span>כדמפרש טעמא ואזיל: 


lvr: 36
pgn: 6
dfh: b
trm: נימא באותו מקום
txt:
<span class='five'>נימא באותו מקום. </span>ודרכן היה להשיר את השער ולא ליסכן בועלה ליעשות כרות שפכה ומשום דסכנתא הוא הקפיד עליה וברחה מפני אימתו: 


lvr: 36
pgn: 6
dfh: b
trm: גילוי עריות
txt:
<span class='five'>גילוי עריות. </span>כשמגיע זמן טבילתה בעת צינה והיא יראה לומר לא טבלתי ומשמשתו נדה: 


lvr: 36
pgn: 7
dfh: a
trm: בהמתן של צדיקים
txt:
<span class='five'>בהמתן של צדיקים. </span>בהכל שוחטין <span class='mareimakom'>(חולין דף ה:)</span>: 


lvr: 36
pgn: 7
dfh: a
trm: אבר מן החי
txt:
<span class='five'>אבר מן החי. </span>שנאבד מהם אבר מן השחוטה ומפני אימתו חתכו עבדיו אבר מן החי והביאו תחתיו שלא יבין: 


lvr: 36
pgn: 7
dfh: a
trm: קנאה
txt:
<span class='five'>קנאה. </span>כעס מחמת צער שצערו: קנאה הוא לשון שאדם מתעבר על ריבו או על ריב אחרים כמו קנא קנאתי <span class='mareimakom'>(מלכים א יט)</span> וכמו בקנאו את קנאתי <span class='mareimakom'>(במדבר כה)</span> : 


lvr: 36
pgn: 7
dfh: a
trm: כלילא
txt:
<span class='five'>כלילא. </span>היו עושין עטרות לחתנים יש של זהב וכסף צבועות ומצוירות בגפרית ומלח שקורין ניי'ל ויש של וורד והדס: 


lvr: 36
pgn: 7
dfh: a
trm: ועל האירוס
txt:
<span class='five'>ועל האירוס. </span>מפרש בפרק בתרא דסוטה <span class='mareimakom'>(ד' מט:)</span> טבלא דחד פומא והוא זוג המקשקש: 


lvr: 36
pgn: 7
dfh: a
trm: רב חסדא
txt:
<span class='five'>רב חסדא. </span>תלמידו של רב הונא הוה ולא היה משיב בפניו וכי קם רב הונא אמר ליה רב חסדא לריש גלותא קרא כתיב: 


lvr: 36
pgn: 7
dfh: a
trm: האלהים מדרבנן
txt:
<span class='five'>האלהים מדרבנן. </span>אינו אסור אלא מדרבנן וקרא בעטרה של מלך מיירי שהיה מתנבא שתבטל הכהונה ויגלה צדקיהו בגולה: 


lvr: 36
pgn: 7
dfh: a
trm: וכן נגוזו ועבר
txt:
<span class='five'>וכן נגוזו ועבר. </span>הרי הן משולים לעוברים בנהר על ידי גזיזה שהגזוזה עוברת כך גזוז מהן לצדקה וירבו:  ועניתיך


lvr: 36
pgn: 7
dfh: b
trm: מימינו למזרח הדרך
txt:
<span class='five'>מימינו למזרח הדרך. </span>השתא משמע לן דעכו קיימא בגבול מזרחה של ארץ ישראל משוך ממקצוע צפונית יום או יומים לצד הדרום וכזיב במקצוע מזרחית צפונית ודרך המהלכת מעכו לכזיב היה גבול מזרח לא'י הילכך כשמהלך מעכו לכזיב דהיינו מדרום לצפון הוי ימינו למזרחית הדרך: 


lvr: 36
pgn: 7
dfh: b
trm: עד שיודע לך כו'
txt:
<span class='five'>עד שיודע לך כו'. </span>כלומר לעולם חזקת ימין הדרך מעכו ועד כזיב ארץ העמים אלא א'כ תבא למקום שיאמר לך בקי כאן הדרך מתעקם ונכנס לתוך א'י קצת וימין הדרך הוי ארץ ישראל: 


lvr: 36
pgn: 7
dfh: b
trm: רצועה נפקא
txt:
<span class='five'>רצועה נפקא. </span>לעולם עכו בצפון ריבועא דא'י היא אלא שרצועה קצרה יוצאת עוד מעכו לצד צפון והיא מא'י : 


lvr: 36
pgn: 7
dfh: b
trm: ואמר רב פפא למזרחה של מסילה
txt:
<span class='five'>ואמר רב פפא למזרחה של מסילה. </span>קאמר קרא דקיימא שילה דהא מצפונה לבית אל כתיב ועל כרחך מזרחה השמש אמסילה קאי שילה מצפון לבית אל ובמזרחה של מסילה ובדרומה של לבונה : 


lvr: 36
pgn: 7
dfh: b
trm: עפר חוצה לארץ הבא בספינה לארץ
txt:
<span class='five'>עפר חוצה לארץ הבא בספינה לארץ. </span>וזרעו בספינה וצמחה והספינה של חרס היא ואינה צריכה לינקב אם היתה מונחת בקרקע כדאמר במנחות <span class='mareimakom'>(דף פד:)</span>: 


lvr: 36
pgn: 7
dfh: b
trm: באנו למחלוקת רבי יהודה ורבנן
txt:
<span class='five'>באנו למחלוקת רבי יהודה ורבנן. </span>לרבנן אוירא כמאן דמנחא דמי ולרבי יהודה לא מיחייב במעשר מדאורייתא עד דמנחא אארעא:  העשויה


lvr: 36
pgn: 8
dfh: a
trm: כולי עלמא לא פליגי
txt:
<span class='five'>כולי עלמא לא פליגי. </span>דכארץ ישראל נינהו ואע'ג דאין ספינה גוששת דטעמא דגט לא משום יניקה מן הקרקע הוא כמעשר וכשביעית הילכך לא שנא נהר ולא שנא יבשה: 


lvr: 36
pgn: 8
dfh: a
trm: כי פליגי בים הגדול
txt:
<span class='five'>כי פליגי בים הגדול. </span>שהוא תחום מערבו של ארץ ישראל ופליגי תנאי איכא למאן דאמר שפת הים הוא גבול וים גופיה לאו א'י הוא ואיכא למאן דאמר ים גופיה מארץ ישראל: 


lvr: 36
pgn: 8
dfh: a
trm: איזוהי ארץ
txt:
<span class='five'>איזוהי ארץ. </span>מקצוע צפונית מערבית של ארץ ישראל הר ההר ובתרגום ירושלמי מתרגם הר ההר טורי אמנון וכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר לד)</span> זה יהיה לכם גבול צפון מן הים הגדול תתאו לכם הר ההר ש'מ הר ההר תקוע בים וההר גבול צפוני לארץ ישראל הוא וסתם הרים משופעים הם ויש ששיפועו רחב כמהלך יום או יומים וקאמר תנא מהיכן היא הארץ מרגל ההר או מראשו: 


lvr: 36
pgn: 8
dfh: a
trm: כל ששופע ויורד מטורי אמנון ולפנים
txt:
<span class='five'>כל ששופע ויורד מטורי אמנון ולפנים. </span>לצד ארץ ישראל דהיינו לצד דרום הוי ארץ ישראל דגובה ההר הוא הגבול: 


lvr: 36
pgn: 8
dfh: a
trm: נחל מצרים
txt:
<span class='five'>נחל מצרים. </span>הוא תחום ארץ ישראל במקצוע מערבית דרומית ומחובר לים הגדול דכתיב בגבול נגב <span class='mareimakom'>(שם)</span> ונסב הגבול מעצמון נחלה מצרים והיו תוצאותיו הימה נמצאת ארץ ישראל בין הר ההר לנחל מצרים זה ממערבית צפונית וזה מדרומית מערבית והים במערב ויש מקום שהים נכנס לתוך ארץ ישראל מהלך ימים רבים בין הר ההר לנחל מצרים ובאותה כניסה יש נסין והן מתפשטין למערב לתוך הים חוץ מבין מקצועות תחומי ארץ ישראל שהן הר ההר ונחל מצרים הלכך רואין כאילו חוט מתוח מסוף הר ההר במערבו עד נחל מצרים שהרי כל מה שבתוך מקצועות הללו ארץ ישראל היא ומן החוט ולפנים כו': 


lvr: 36
pgn: 8
dfh: a
trm: ר' יהודה אומר
txt:
<span class='five'>ר' יהודה אומר. </span>כל הים שכנגד אויר של ארץ ישראל ואפי' עד אוקיינוס למערב שהוא בסוף העולם הרי הוא כא'י שנאמר <span class='mareimakom'>(שם)</span> ים הגדול וגבול האי וגבול קרא יתירא הוא למימר דאף רוחב הים בכלל התחום: 


lvr: 36
pgn: 8
dfh: a
trm: והנסין שבצדדין כו'
txt:
<span class='five'>והנסין שבצדדין כו'. </span>כלומר ואם יש לנו לחלק בנסין לא לצד מערב יש חלוק אלא לצד צפון ולצד דרום שיש נסין בים מתפשטין לאורך הים לצפון ולדרום עד שמגיעין ומושכין חוץ מכנגד א'י ושם ראוי למתוח החוט ממזרח למערב ולהבדיל מה שכנגד אויר א'י ומה שכנגד אויר חוצה לארץ: 


lvr: 36
pgn: 8
dfh: a
trm: ורואין כאילו חוט מתוח מקפלוריא
txt:
<span class='five'>ורואין כאילו חוט מתוח מקפלוריא. </span>עיר היושבת בחודו של הר ההר בראש גבהו שהוא תחום צפוני: 


lvr: 36
pgn: 8
dfh: a
trm: מן החוט ולפנים
txt:
<span class='five'>מן החוט ולפנים. </span>לצד חבירו דהיינו לפנים כלומר בין שני החוטין הוו הנסין ארץ ישראל והוא הדין למים ונסין דנקט משום דחורשין וזורעין בהם וחייבין במעשר ובשביעית והנך תרתי מתנייתא דלעיל פליגי שנכתב הגט בים הגדול להלן מחוט המתוח מטורי אמנון עד נחל מצרים מאן דאמר כמביא בארץ ישראל רבי יהודה היא דאמר כל שכנגד ארץ ישראל הרי הוא כארץ ישראל ואידך כרבנן: 


lvr: 36
pgn: 8
dfh: a
trm: מיבעי להו לנסין
txt:
<span class='five'>מיבעי להו לנסין. </span>דמן החוט ולפנים לצד מזרחי דלא תימא שפת הים הוא הגבול ואפי' במקום שהוא מתפשט ונכנס לתוך בין שני מקצועות התחומין: 


lvr: 36
pgn: 8
dfh: a
trm: כמוכר בחוצה לארץ
txt:
<span class='five'>כמוכר בחוצה לארץ. </span>ותנן לקמן <span class='mareimakom'>(דף מג:)</span> המוכר עבדו לחוצה לארץ יצא לחירות דקנסינן ללוקח משום דעבד שייך במצות ואסור לצאת מארץ לחוצה לארץ: סוריא לצפונה של ארץ ישראל להלן מעכו: 


lvr: 36
pgn: 8
dfh: a
trm: עפרה טמא
txt:
<span class='five'>עפרה טמא. </span>שגזרו עליה ואף על גב דסבירא ליה להאי תנא כיבוש יחיד שמיה כיבוש כדקתני חייבת במעשר אפילו הכי גזור עליה: 


lvr: 36
pgn: 8
dfh: a
trm: והרוצה ליכנס לה בטהרה נכנס
txt:
<span class='five'>והרוצה ליכנס לה בטהרה נכנס. </span>מה שאין כן בארץ העמים ולקמיה מפרש מאי היא:  כקונה


lvr: 36
pgn: 8
dfh: b
trm: כיבוש יחיד
txt:
<span class='five'>כיבוש יחיד. </span>דדוד שלא היו כל ישראל ביחד כדרך שהיו בכבוש יהושע שהיו כולם וכבשוה לצורך כל ישראל קודם חלוקה אבל דוד לא כבש אלא לצורכו: 


lvr: 36
pgn: 8
dfh: b
trm: רבי מטמא
txt:
<span class='five'>רבי מטמא. </span>קסבר אהל זרוק לא שמיה אהל הכי מפרש בערובין  אהל המטלטל אינו אהל בשעת טלטולו הילכך חציצה דקא מפסיק האי אהל בינו לאויר ארץ העמים לאו חציצה היא ואשמעינן האי תנא דסוריא דלעיל דאפי' רבי לא קא מטמא אלא בארץ העמים: 


lvr: 36
pgn: 8
dfh: b
trm: דגזרו על גושה
txt:
<span class='five'>דגזרו על גושה. </span>מגע ומשא ולא אהל כגון אם האהיל עליו כדאמרי' בפ' ב' דאהלות <span class='mareimakom'>(מ'ג)</span>: 


lvr: 36
pgn: 8
dfh: b
trm: ועל אוירה
txt:
<span class='five'>ועל אוירה. </span>שיהא הנכנס לאוירה טמא ואפי' לא נגע ולא הסיט את גושה אבל סוריא על גושה גזרו מגע והיסט אבל על אוירה לא גזרו והאי לא נגע ולא הסיט: 


lvr: 36
pgn: 8
dfh: b
trm: אונו
txt:
<span class='five'>אונו. </span>שטר מכירה כמו והיו אונות ושטרות יוצאין על שמו <span class='mareimakom'>(ב'ב דף נב.)</span>: 


lvr: 36
pgn: 8
dfh: b
trm: עבד שהביא גיטו
txt:
<span class='five'>עבד שהביא גיטו. </span>ממדינת הים וצריך לומר בפני נכתב כאשה המביאה גיטה דאמרינן במתני' <span class='mareimakom'>(לקמן דף ט.)</span> אחד גיטי נשים ואחד שחרורי עבדים שוו למוליך ומביא: 


lvr: 36
pgn: 8
dfh: b
trm: כל נכסיי מהו
txt:
<span class='five'>כל נכסיי מהו. </span>מי אמרינן עצמך ונכסיי תרי דבורי נינהו אבל כל נכסיי כיון דבחד דיבורא אתו ליה שחרור עצמו ומתנת נכסים כדקיימא לן לקמן הכותב כל נכסיו לעבדו יצא בן חורין שהוא בכלל נכסים הילכך אי מהימן אהאי מהימן אהאי דלא פלגינן דיבורא או דלמא פלגינן: 


lvr: 36
pgn: 8
dfh: b
trm: שייר קרקע כל שהוא לא יצא בן חורין
txt:
<span class='five'>שייר קרקע כל שהוא לא יצא בן חורין. </span>קרקע לאו דוקא כדאמר בבבא בתרא בפ' מי שמת <span class='mareimakom'>(דף קנ.)</span>: 


lvr: 36
pgn: 8
dfh: b
trm: לא יצא בן חורין
txt:
<span class='five'>לא יצא בן חורין. </span>דבשלמא רישא דלא גלי דעתיה דנחית לשיורא לא אמרינן דשייר אבל הכא דנחית לשיורא אמרינן לדידיה נמי שייר וכי אמר כל נכסיי לך אשאר נכסים קאמר ולחנופי ליה קאתי ולא שחרריה כיון דלא אמר ליה עצמך ונכסיי:  לעולם


lvr: 36
pgn: 9
dfh: a
trm: עד שיאמר
txt:
<span class='five'>עד שיאמר. </span>סתם חוץ מדבר מועט ולא יפרש מה הוא משייר דהתם אמרינן דאחד מריבוא דקאמר היינו עבד ואיהו לא חשיב ליה אלא כאחד מריבוא בנכסים אע'ג דשוי טפי ומדקאמר ר'ש לעולם הוא בן חורין אשמעינן לא שנא היכא דקנה שאר נכסים עמו כגון שפירש השיור ששייר חוץ מקרקע פלוני דהשתא קנה עצמו ושאר נכסים חוץ מן השיור ולא שנא היכא דלא קנה שאר נכסים כגון שלא הזכיר שם הקרקע ששייר דכתב ליה חוץ מבית כור קרקע דהשתא לא קנה שום קרקע דבכל חד וחד איכא למימר היינו ההוא דשייר אפ'ה הוא בן חורין דהוא לאו קרקע הוא ולא שייריה אלמא פלגינן דיבורא דהא כל נכסי קאמר ליה ולא קנה אלא את עצמו ואת נמי דקאמרת עצמו קנה נכסים לא קנה כר' שמעון סבירא לך: 


lvr: 36
pgn: 9
dfh: a
trm: שכיב מרע
txt:
<span class='five'>שכיב מרע. </span>חוזר בכל מתנותיו בבבא בתרא <span class='mareimakom'>(דף קמו:)</span>: 


lvr: 36
pgn: 9
dfh: a
trm: התם
txt:
<span class='five'>התם. </span>דאמר ר'נ הלכה כר'מ טעמא לאו משום דלא פלגינן דיבורא הוא דהא כי נמי הזכיר שם שיור קרקע פלוני דליכא פלוגתא דדיבורא קאמר ר'מ דלא יצא לחירות אלא טעמא משום דלאו כרות גיטא הוא דגבי אשה כתיב ספר כריתות <span class='mareimakom'>(דברים כד)</span> ושחרורי עבדים גמרי לה לה מאשה דכתיב חופשה לא נתן לה <span class='mareimakom'>(ויקרא יט)</span> וכתיב וכתב לה ובעינן בהו כריתות וכיון דאיכא למימר דשייריה דהא נחת לשיורא והוא לא הוזכר בתוך המתנה דלא כתב ליה עצמך ונכסי קנויין לך לאו כריתות גמור הוא אבל היכא דלא שייר כי הכא הוי כריתות לצאת ונשתחרר שעה אחת כל זמן שלא חזר ושוב אינו יכול לחזור שקדשו השם וגבי מילתיה דרבא בעבד שהביא גיטו כרות גיטא הוא ונהי דנכסים לא קנה דבעי' קיום אבל עצמו קנה דפלגינן דיבורא: 


lvr: 36
pgn: 9
dfh: a
trm: יתקיים בחותמיו
txt:
<span class='five'>יתקיים בחותמיו. </span>או העדים עצמן יעידו שחתמוהו או עדים אחרים יכירוהו ושוב אין בו פסול דבני ארץ ישראל ודאי בקיאין לשמה: 


lvr: 36
pgn: 9
dfh: b
trm: חוץ מגיטי נשים
txt:
<span class='five'>חוץ מגיטי נשים. </span>דלאו בני כריתות נינהו הואיל ולא שייכי בתורת גיטין וקידושין אבל על הדינין נצטוו בני נח וכן שיחרורי עבדים דבכל פסולא דאורייתא שוה שחרור לגט אשה דגמרינן לה לה: 


lvr: 36
pgn: 9
dfh: b
trm: יחזור
txt:
<span class='five'>יחזור. </span>דקסבר ר' מאיר הפסד וחוב הן לאותן שנשלחו להן ואין חבין לאדם אלא בפניו כלומר אין אדם נעשה שליח לאדם להיות נפסד על ידו אא'כ עשאו הוא שליח דהיינו כבפניו ורבנן פליגי עליה דר'מ במתני' ואמרי דבשחרור אינו יכול לחזור משנמסר ליד זה ואף ע'פ שלא עשאו העבד שליח משום דקסברי זכות הוא לעבד שיוצא מתחת רבו לחירות וזכין לו לאדם שלא בפניו דאנן סהדי דניחא ליה דניהוי האי שלוחו להכי: 


lvr: 36
pgn: 9
dfh: b
trm: מקרעין להם נייר חלק
txt:
<span class='five'>מקרעין להם נייר חלק. </span>מסרטין ורושמין בסכין על הנייר את שמות העדים ובאין העדים וממלאין את הקרעים דיו: 


lvr: 36
pgn: 9
dfh: b
trm: בגיטי נשים
txt:
<span class='five'>בגיטי נשים. </span>משום תקנת עגונות שמא ירצה זה המגרש לפרש בים או מסוכן שרוצה שלא תזקק ליבם: 


lvr: 36
pgn: 9
dfh: b
trm: לא יתנו לאחר מיתה
txt:
<span class='five'>לא יתנו לאחר מיתה. </span>ואפי' רבנן דאמרי שיחרורי עבדים זכות הוא וזכין לאדם שלא בפניו נהי דלהכי זכה ביה דלא מצי למיהדר מיהו מודו רבנן דכל כמה דלא מטא גיטא לידיה לא הוי משוחרר וכיון דמית קדים תו לא הוי שיחרוריה שחרור דנפקא ליה רשותיה מיניה וחייל עליה רשות יורשין: 


lvr: 36
pgn: 9
dfh: b
trm: תנו מנה לפלוני כו'
txt:
<span class='five'>תנו מנה לפלוני כו'. </span>דברי שכ'מ ככתובין וכמסורין דמו דתקון רבנן שמא תטרף דעתו עליו בחליו אם לא היה מובטח שיקיימו דבריו: 


lvr: 36
pgn: 9
dfh: b
trm: מילתא דליתיה
txt:
<span class='five'>מילתא דליתיה. </span>בשאר שטרות והא מילתא איתא בשאר שטרות שאם מסר שטר מתנה לשלוחו ליתנו לאחר (מיתה) ומת לא יתן לאחר מיתה דהא לא אקני ליה ארעא עד דלימטיא שטרא לידיה וההיא שעתא פקע ליה רשותיה: 


lvr: 36
pgn: 9
dfh: b
trm: בשלמא לרבה
txt:
<span class='five'>בשלמא לרבה. </span>דאמר תקנתא דמוליך ומביא לפי שאין בקיאין לשמה היא היינו מוליך ומביא: 


lvr: 36
pgn: 9
dfh: b
trm: האיכא מחובר
txt:
<span class='five'>האיכא מחובר. </span>דפסול בתרוייהו דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים כד)</span> וכתב ונתן מי שאינו מחוסר אלא כתיבה ונתינה יצא זה שמחוסר קציצה ושחרור גמר לה לה: 


lvr: 36
pgn: 9
dfh: b
trm: פסולא דרבנן
txt:
<span class='five'>פסולא דרבנן. </span>מוליך ומביא רבנן הוא דאצרכוהו למימר בפני נכתב עד כותי פסול מדרבנן בשאר שטרות דאחזקינהו סתמייהו לפסולא ערכאות לקמיה פריך והא ערכאות פסולא דאורייתא שאין עדותן כשר לפי שאינן בתורת גיטין וקידושין ורחמנא אמר וכתב ונתן מי שישנו בכלל נתינה ישנו בכלל כתיבה והכי מפרש בפרק שני <span class='mareimakom'>(לקמן ד' כג:)</span>: 


lvr: 36
pgn: 9
dfh: b
trm: ור'א היא דאמר עדי מסירה כרתי
txt:
<span class='five'>ור'א היא דאמר עדי מסירה כרתי. </span>ואין צריך לחתום בגט וכי כתב קרא וכתב אכתיבת הגט כתיב ולא אחתימת ידי עדים ומתניתין בשכתבו סופר ישראל ואשמעינן מתניתין דמודה ר'א במזוייף מתוכו בחתימת עדים פסולין שהוא פסול ואע'ג דאיכא הכשר עדי מסירה והאי פסולא מדרבנן גזירה דילמא אתי למיסמך עלייהו בלא עדי מסירה וכי אכשר ר'א היכא דלא חתימו עליה סהדי כלל: 


lvr: 36
pgn: 10
dfh: a
trm: איכא בינייהו שמות מובהקין
txt:
<span class='five'>איכא בינייהו שמות מובהקין. </span>כלומר ת'ק בשיטתיה דרבי אלעזר קאי ומדרבנן הוא דפסלי' דילמא אתי למיסמך אחתומין ולמוסרו בפניהם ואתא ר' שמעון למימר אם שמות מובהקים דעובדי כוכבים הן שאין ישראל נקראין באותן שמות לאו היינו מזוייף מתוכו דמודה ר'א דכולי עלמא ידעי דעובדי כוכבים הם ולא אתי למיסמך עלייהו בלא עדי מסירה: 


lvr: 36
pgn: 10
dfh: a
trm: חזרה
txt:
<span class='five'>חזרה. </span>רצה לחזור בשניהם לר'מ פסולה דאורייתא הוא דהא כיון דבטיל משלח לשליחותיה דשליח נמצא שאינו שלוחו ואין כאן גירושין כלל והיינו דאורייתא דרחמנא אמר ונתן בידה וזה לא נתן לא הוא ולא שלוחו: הכי גרסינן 


lvr: 36
pgn: 10
dfh: a
trm: אלא כי קתני מילתא דליתא בקדושין
txt:
<span class='five'>אלא כי קתני מילתא דליתא בקדושין. </span>כלומר כי פרכינן לעיל האיכא מחובר ולשמה לא תשני פסולא דאורייתא לא קתני אלא אימא מילתא דאיתא בקידושין לא קתני כגון לשמה ומחובר איתא נמי בשטרי קידושין כדכתיב <span class='mareimakom'>(דברים כד)</span> ויצאה מביתו והיתה לאיש אחר איתקוש הווייה ליציאה אבל בפני נכתב ליתיה בקידושין דתקנתא דרבנן בעלמא היא בגיטין דילמא אתי בעל מערער ופסיל ליה ועד כותי נמי אינו כשר בקידושין דהאי דאכשרו בגיטין היינו טעמא כדלקמן <span class='mareimakom'>(ע'ב)</span> דעדי הגט אין חותמין זה בלא זה מה שאין כן בשאר שטרות וערכאות נמי ליתא בקידושין היכא דאיכא עדי מסירה ישראל דבגט ושחרור הוא דגזרי דילמא אתי למיסמך עלייהו ומצרכינן ליה גיטא אחרינא אבל בקדושין כיון דמדאורייתא מקודשת משום עדי מסירה אי אמרת אינה מקודשת שרית אשת איש לעלמא: ופרכינן 


lvr: 36
pgn: 10
dfh: a
trm: חזרה גופה איתא בקידושין
txt:
<span class='five'>חזרה גופה איתא בקידושין. </span>שאם מסר שטר קידושין לשלוחו ורצה לחזור חוזר דאין כאן זכות הוא לה דאסר לה אכולי עלמא ומשום האי שטרא אינו מתחייב במזונותיה: 


lvr: 36
pgn: 10
dfh: a
trm: בשליחות בעל כורחה כו'
txt:
<span class='five'>בשליחות בעל כורחה כו'. </span>כלומר דומיא דגיטין לא משכחת לה בקידושין דהא שליח זה משתלח אצלה לגרשה בעל כרחה וכן לעבד לשחררו על כרחו אבל בקידושין לא היה נעשה שליח אצלה על כרחה הילכך הכי קתני בזו שוו גיטי נשים ושחרורי עבדים ששליח זה היה נעשה שליח אצלן על כרחן ואם רצה הבעל חוזר מה שאין כן בקידושין דאע'ג דחוזר לא דומיא דהני הוא: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 10
dfh: a
trm: לכפר עותנאי</span>: <span class='shastitle7'>גמ'</span> <span class='five'>מצת כותי מותרת
txt:
<span class='five'>לכפר עותנאי</span>: <span class='shastitle7'>גמ'</span> <span class='five'>מצת כותי מותרת. </span>בפסח לאכילה ולא חיישינן שמא החמיצה: 


lvr: 36
pgn: 10
dfh: a
trm: ואדם יוצא בה ידי חובתו בפסח
txt:
<span class='five'>ואדם יוצא בה ידי חובתו בפסח. </span>משום חובת לילה הראשון שהוא חייב לאכול מצה המשתמרת כדכתיב <span class='mareimakom'>(שמות יב)</span> בערב תאכלו מצות ואפי' ידעינן בה דלא החמיצה לא נפיק בה אלא אם כן עבד לה שימור לשם חובת מצה דכתיב <span class='mareimakom'>(שם)</span> ושמרתם את המצות וכותים בקיאין הן שצריכה להשתמר לשמה ועושין לה שימור: 


lvr: 36
pgn: 10
dfh: a
trm: כל מצוה שהחזיקו בה כו'
txt:
<span class='five'>כל מצוה שהחזיקו בה כו'. </span>ובהכל שוחטין מפרש דאתי ר'ש לאוסופי אתנא קמא אף מצוה שהיא מדברי סופרים ואינה כתובה בתורה אם החזיקו בה סמכינן עלייהו: 


lvr: 36
pgn: 10
dfh: a
trm: אי הכי מאי איריא
txt:
<span class='five'>אי הכי מאי איריא. </span>דלא אכשרינן בגיטין אלא חד כותי כדקתני מתני' עד כותי דחד כותי וחד ישראל הוא דמכשר אבל תרוייהו כותים לא: 


lvr: 36
pgn: 10
dfh: b
trm: אלא
txt:
<span class='five'>אלא. </span>על כרחיך טעמא מאי לא הוי בשאר שטרות בחזקת חבר ע'י הקדמה זו דאמרינן האי ישראל רווחא שבק למאן דקשיש מיניה שראו את העדות עם ישראל זה החתום ישראלים זקנים ממנו והכותי וכשחתם ישראל זה תחילה היה סבור שיחתום בעל השטר עמו אחד מישראל הזקנים לפיכך חתם בתחתית השטר והמלוה בא והחתים אחריו את הכותי למעלה הימנו: 


lvr: 36
pgn: 10
dfh: b
trm: זאת אומרת
txt:
<span class='five'>זאת אומרת. </span>מתניתין דמכשר בגט ופסיל בשאר שטרות אשמעינן דעדי הגט אין חותמין אלא זה בפני זה הילכך על כרחך ישראל זה ראה את הכותי חותם למעלה והוא חתם למטה ואי לאו דחבר הוא לא אחתמיה מקמיה אבל עדי שאר שטרות חותמין זה שלא בפני זה הילכך איכא למיחש ישראל זה חתם ראשון בתחתית השטר ושבק רווחא למאן דקשיש ולא ידע שיחתמו את הכותי למעלה הימנו: 


lvr: 36
pgn: 10
dfh: b
trm: גזירה משום כולכם
txt:
<span class='five'>גזירה משום כולכם. </span>דתנן בפירקין דלקמן <span class='mareimakom'>(דף סו:)</span> אמר לעשרה כולכם כתבו גט לאשתי אחד כותב וכולם חותמין ואי לא הוו חתמי כולהו הוי פסול דבקפידא תליא דלא שוויה גיטא אלא בהכי לפיכך תקנו אפילו היכא דלא אמר כולכם שיהיו כל העדים נקבצים בשעת החתימה: 


lvr: 36
pgn: 10
dfh: b
trm: הוה אמינא דאפילו תרי
txt:
<span class='five'>הוה אמינא דאפילו תרי. </span>כשרין בגט והא דתני חד לאשמועינן חומרא דשאר שטרות דחד נמי פסול בהו קא משמע לן: 


lvr: 36
pgn: 10
dfh: b
trm: ורבן גמליאל מיפלג פליג
txt:
<span class='five'>ורבן גמליאל מיפלג פליג. </span>ואי אמרת מעשה לסתור חסורי מיחסרא כו': <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 10
dfh: b
trm: אלא בזמן שנעשו בהדיוט
txt:
<span class='five'>אלא בזמן שנעשו בהדיוט. </span>ע'י עובדי כוכבים הדיוטות שאינן דיינים ובגמרא מפרש לה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 10
dfh: b
trm: קא פסיק ותני
txt:
<span class='five'>קא פסיק ותני. </span>כל השטרות כשרין בחותמי עובדי כוכבים לא שנא שטרי מכר ול'ש שטרי מתנה: 


lvr: 36
pgn: 10
dfh: b
trm: הוא דקנה
txt:
<span class='five'>הוא דקנה. </span>לארעא דקרקע נקנה בכסף או בשטר והאי שטרא ראיה בעלמא הוא שלא יאמר (לא) מכרתיה ולא קבלתי מעות ובהא מילתא אינהו מהימני: 


lvr: 36
pgn: 10
dfh: b
trm: אלא מתנה
txt:
<span class='five'>אלא מתנה. </span>דעל ידי השטר הוא קנה אותה במסירת השטר היכי מקניא האי שטרא חספא בעלמא הוא: 


lvr: 36
pgn: 10
dfh: b
trm: תני חוץ מכגיטי נשים
txt:
<span class='five'>תני חוץ מכגיטי נשים. </span>כל שטרות שהן כגיטי נשים שעל ידי השטר הדבר נגמר דהיינו נמי שטר מתנה וה'ה נמי דמצי לשנויי בעדי מסירה ישראל דאינהו משוי ליה שטרא אלא שינויא דחיקא הוא דשנינן לעיל הכי דהא פרכינן עלה מדקתני סיפא רבי שמעון כו' ואיצטריכא ליה לשנויי שמות מובהקין איכא בינייהו (אע'ג דאוקימנא לעיל בעדי מסירה ה'מ לת'ק דברייתא דנחית למנינא ופרכינן עלה והא איכא לשמה ואיכא מחובר וליכא לתרוצי אלא בהכי אבל תנא קמא דמתניתין דלא נחית למנינא ותנא לשמה  לא מוקמינן ליה כרבי אלעזר דמדרבי שמעון סבר לה כר' אלעזר תנא קמא לא סבירא ליה): 


lvr: 36
pgn: 10
dfh: b
trm: כריתה
txt:
<span class='five'>כריתה. </span>הבדלה לשון ספר כריתות <span class='mareimakom'>(דברים כד)</span> דכיון דלא שייכי בתורת גטין וקדושין אין נעשין עדים בדבר דכתיב וכתב ונתן מי שישנו בנתינה ישנו בכתיבה: 


lvr: 36
pgn: 10
dfh: b
trm: ירד רבי שמעון לשטתו של רבי אלעזר
txt:
<span class='five'>ירד רבי שמעון לשטתו של רבי אלעזר. </span>דאמר עדי מסירת הגט הוא דכרתי כדאמר בפרק בתרא <span class='mareimakom'>(לקמן דף פו.)</span> אע'פ שאין עליו עדים אלא שנתנו לה בפני עדים כו' ורבי שמעון נמי בהכי מכשר שימסרנו לה בפני עדים ישראל: 


lvr: 36
pgn: 10
dfh: b
trm: מודה ר' אלעזר במזויף מתוכו
txt:
<span class='five'>מודה ר' אלעזר במזויף מתוכו. </span>דאע'ג דאמר ר' אלעזר גט שאין עליו עדים כשר דוקא אין עליו עדים אבל יש בו עדים פסולין פסול מדרבנן א] דילמא קאתי למימסריה באפייהו ומיסמך עלייהו:  בשמות


lvr: 36
pgn: 11
dfh: a
trm: בשמות מובהקין
txt:
<span class='five'>בשמות מובהקין. </span>דעובדי כוכבים דלא שכיחי ישראל דמסקי בהנהו שמהתן דתו לא אתי למיסמך עלייהו דמידע ידיע דעובדי כוכבים הם: 


lvr: 36
pgn: 11
dfh: a
trm: הורמיז ואבודינא בר שיבתאי ובר קידרי בטי ונקים אונא
txt:
<span class='five'>הורמיז ואבודינא בר שיבתאי ובר קידרי בטי ונקים אונא. </span>כולם שמות דייני עובדי כוכבים הם: 


lvr: 36
pgn: 11
dfh: a
trm: אבל שמות שאינן מובהקין
txt:
<span class='five'>אבל שמות שאינן מובהקין. </span>נעשו כשארי שטרות של מכר שנעשו בהדיוטות בלא ערכאות דהנהו ודאי פסילי דלא קפדי אאורועי נפשייהו וחתמי שיקרא ועל כרחיך האי נעשו בהדיוט אשאר שטרות קאמר העומדים לראיה דהתם איכא לפלוגי בין הדיוט לערכאות דאילו בגט אשה לענין כריתות הדיוט וערכאות שוין והכי קאמר לא הוזכרו גיטי אשה ליפסל אלא בשמות שאין מובהקין דנעשו כשאר שטרות הנעשים בהדיוט: 


lvr: 36
pgn: 11
dfh: a
trm: אתאן לגיטי ממון
txt:
<span class='five'>אתאן לגיטי ממון. </span>ורבנן קאמרי ליה וארישא קאי כל השטרות של ממון העולין בערכאות של עובדי כוכבים כשירין כגון שטרי מכר וכדפרישית טעמא לעיל דזוזי קנו ליה ושטרא לסהדותא בעלמא ואי לא דיהיב זוזי קמייהו לא הוו מרעי נפשייהו למיכתב שטרא ולא הוזכרו ליפסל אלא בזמן שנעשו בהדיוט דלא קפדי אאורועי נפשייהו: 


lvr: 36
pgn: 11
dfh: a
trm: על שטרות העולים כו'
txt:
<span class='five'>על שטרות העולים כו'. </span>שהן כשרין ואפילו גיטי נשים ושחרורי עבדים: חוץ מגיטי נשים ל'ג ברישא דמילתיה דר' שמעון בתוספתא אלא בסיפא דמילתייהו דרבנן גרס לה וה'ג לא נחלקו אלא בזמן שנעשו בהדיוט שרבי עקיבא מכשיר וחכמים פוסלים חוץ מגיטי נשים ושחרורי עבדים. דכיון שנעשו בהדיוט שטרי מכר דקיימי לראי' ועליהן דסהדי עובדי כוכבים סמכינן פסול דאימר שקרא חתום אבל גיטי נשים לאו עליהם סמכינן אלא אעדי מסירה ובשמות מובהקין קמיירי: 


lvr: 36
pgn: 11
dfh: a
trm: כשרים במקום שאין ישראל חותמין
txt:
<span class='five'>כשרים במקום שאין ישראל חותמין. </span>כלומר אף אלו גיטי נשים שאתם מכשירין אימתי הן כשרים במקום שאין ישראל חותמין בעיר שאין העובדי כוכבים מניחין את ישראל לחתום דכיון שאין ישראל חותמין באותה העיר הכל יודעין שהם עובדי כוכבים ואין סומכין עליהם ומסר ליה ניהליה בעדים ישראל: 


lvr: 36
pgn: 11
dfh: a
trm: אבל במקום שישראל חותמין
txt:
<span class='five'>אבל במקום שישראל חותמין. </span>אע'פ שהשמות הללו מובהקין דעובדי כוכבים הן פסולין דאי מכשרת בהני אתי לאכשורי בשמות שאין מובהקין: 


lvr: 36
pgn: 11
dfh: a
trm: לגזור מקום שאין ישראל חותמין
txt:
<span class='five'>לגזור מקום שאין ישראל חותמין. </span>כי היכי דגזר שמות מובהקין אטו שמות שאין מובהקין: 


lvr: 36
pgn: 11
dfh: a
trm: שאינו יכול לזייף
txt:
<span class='five'>שאינו יכול לזייף. </span>שיהא הקלף מתוקן בעפצים בשעת עיבודו שעושים אותו שחור ושוב אין אדם עושה בה מחק וחוזר וכותב עליו מפני שהוא ניכר וקלפי פרסיים אינם מעובדים בעפצין שקורין גל'ש ואדם יכול למחוק כתבו ומניח חתימת העדים וכותב למעלה ממון הרבה: 


lvr: 36
pgn: 11
dfh: a
trm: מענינו של שטר בשיטה אחרונה
txt:
<span class='five'>מענינו של שטר בשיטה אחרונה. </span>כדאמרי' בגט פשוט <span class='mareimakom'>(ב'ב דף קסא:)</span> וקנינא מן פלוני אכל מה דכתוב ומפורש לעיל: 


lvr: 36
pgn: 11
dfh: a
trm: לית ליה קלא
txt:
<span class='five'>לית ליה קלא. </span>לפי שאין חותמין ישראל דסהדי דחתימי אשטרא אינון מפקי לקלא ולפיכך אין הלוקח נפסד דאמר ליה לא הוה ידענא דמשתעבד לך ובפ'ב <span class='mareimakom'>(לקמן דף יט:)</span> אמרי' דאי חתימי עליה ישראל טריף ממשעבדי:  עדים


lvr: 36
pgn: 11
dfh: b
trm: אע'פ ששמותיהן כשמות עובדי כוכבי' כשרים
txt:
<span class='five'>אע'פ ששמותיהן כשמות עובדי כוכבי' כשרים. </span>ואפי' בלא עדי מסירה וכל שכן בעדי מסירה דלא מחזקינן להו אלא בישראל לפי שרוב ישראל שבחו'ל כו' ואת אמרת לוקוס ולוס דוקא: 


lvr: 36
pgn: 11
dfh: b
trm: התם כדקתני טעמא
txt:
<span class='five'>התם כדקתני טעמא. </span>וכי א'ר יוחנן בא'י דאין רוב שמותיהן כשמות עובדי כוכבים הילכך מספקינן דילמא עובדי כוכבים נינהו ופסולין ואפילו בעדי מסירה כרבנן דמתני': 


lvr: 36
pgn: 11
dfh: b
trm: ואיכא דאמרי כי מתניתא בעא מיניה
txt:
<span class='five'>ואיכא דאמרי כי מתניתא בעא מיניה. </span>גיטין הבאין ממדינת הים ושמותיהן כשמות עובדי כוכבים מהו: 


lvr: 36
pgn: 11
dfh: b
trm: ופשט ליה
txt:
<span class='five'>ופשט ליה. </span>ר' יוחנן ממתנית' דכשירין דבחזקת ישראל נינהו מפני שרוב ישראל שבחו'ל שמותיהן כשמות עובדי כוכבים: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 11
dfh: b
trm: שאם ירצה שלא לזון את עבדו רשאי
txt:
<span class='five'>שאם ירצה שלא לזון את עבדו רשאי. </span>הילכך כי משחרר ליה לא מפסיד ליה מזונות דבלאו הכי נמי אי בעי לא זיין ליה אבל שלא לזון את אשתו אינו רשאי הלכך כי מגרש לה מפסיד לה מזוני: 


lvr: 36
pgn: 11
dfh: b
trm: אמרו לו מפני שהוא קניינו
txt:
<span class='five'>אמרו לו מפני שהוא קניינו. </span>האי דמיפסל בגיטא מן התרומה מפני שהוא קניינו דכהן עד עכשיו וכי משחרר ליה לאו קניינו הוא ובגמרא מפרש מאי קאמר: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 11
dfh: b
trm: ש'מ מדרבנן
txt:
<span class='five'>ש'מ מדרבנן. </span>דאמרי שהשליח יתפוס השטר לצורך העבד ואע'ג דבעל קמהדר ביה ואינו עוד שלוחו ותפיסה בעלמא הוא בע'כ: 


lvr: 36
pgn: 11
dfh: b
trm: התופס לב'ח
txt:
<span class='five'>התופס לב'ח. </span>אדם מן השוק שתופס מטלטלי בנכסי ראובן לצורך שמעון שהוא בעל חוב קונה: 


lvr: 36
pgn: 11
dfh: b
trm: ואפי' במקום שחב לאחרים
txt:
<span class='five'>ואפי' במקום שחב לאחרים. </span>לשון שאלה הוא ונשמע מיניה נמי דאפי' במקום שחב התופס הזה בתפיסתו זאת ללוי דהוה ליה נמי בעל חוב דראובן ותופס זה שקדם ותפס לצורך שמעון מפסיד את לוי ותימא נמי קנה דהא מתני' נמי שליח זה תופס לעבד וחב לבעלים: 


lvr: 36
pgn: 11
dfh: b
trm: כאומר זכו דמי
txt:
<span class='five'>כאומר זכו דמי. </span>ואין זה כשאר תופס אלא בעל עשאו שליח לזכות בו ואע'פ שהעבד לא ידע זכין לאדם שלא בפניו: 


lvr: 36
pgn: 12
dfh: a
trm: לא תלקט לעני
txt:
<span class='five'>לא תלקט לעני. </span>סמכינהו רחמנא לא תלקט לעני ולגר ודרשינן סמוכין לא תלקט אתה לצורך העני: 


lvr: 36
pgn: 12
dfh: a
trm: להזהיר עני על שלו
txt:
<span class='five'>להזהיר עני על שלו. </span>עני הראוי ליטול פאה ויש לו שדה הזהירו הכתוב להניח בה פאה: 


lvr: 36
pgn: 12
dfh: a
trm: עבד נמי לא ספק </span>ומשני <span class='five'>עבדא דנהום כרסיה לא שויא
txt:
<span class='five'>עבד נמי לא ספק </span>ומשני <span class='five'>עבדא דנהום כרסיה לא שויא. </span>עבד שאינו שוה לחם אכלו: 


lvr: 36
pgn: 12
dfh: a
trm: למריה למאי מתבעי
txt:
<span class='five'>למריה למאי מתבעי. </span>הלכך אינו מוסיף משלו אלא יחזור על הפתחים כי מי יכופנו לזונו ולהפסיד שלו אבל אשה כך התנה עמה בכתובתה ואת תהא יתבא בביתי ומיתזנא מנכסי: 


lvr: 36
pgn: 12
dfh: a
trm: פנימה
txt:
<span class='five'>פנימה. </span>צנועה ואין דרכה לצאת ולסבב בעיר שאינה משם ואין מכירין אותה להביא לה מלאכה בביתה אלא אם כן מסבבת בעיר למצוא מלאכה להשתכר: 


lvr: 36
pgn: 12
dfh: a
trm: ועוד מאי שנא שני בצורת
txt:
<span class='five'>ועוד מאי שנא שני בצורת. </span>אפילו בשני שובע כיון דא'ל עשה עמי הרי הן לו שני בצורת: 


lvr: 36
pgn: 12
dfh: b
trm: לוה ואוכל עושה ופורע
txt:
<span class='five'>לוה ואוכל עושה ופורע. </span>לא יעשה תחלה דפרוטה קמייתא קדשה לה ושוב אסור לו אלא לוה תחילה ואוכל ועושה פחות פחות משוה פרוטה ופורע כדמפרש לקמיה וקס'ד בשאין מעלה לו מזונות וקאמר דיכול להקדיש אלמא יכול לומר לו עשה עמי ואיני זנך: 


lvr: 36
pgn: 12
dfh: b
trm: בפחות פחות משוה פרוטה
txt:
<span class='five'>בפחות פחות משוה פרוטה. </span>עד שלא תצטרף הפרוטה יפרענה דלא חייל הקדש אפחות משוה פרוטה: 


lvr: 36
pgn: 12
dfh: b
trm: דאי לא עבד מאן פלח ליה
txt:
<span class='five'>דאי לא עבד מאן פלח ליה. </span>שמאחר שאין עושין לו מאכל מה יאכל העבד הזה מי יעבדנו ומי יזמן לו מזונות: 


lvr: 36
pgn: 12
dfh: b
trm: אלא אי אמרת
txt:
<span class='five'>אלא אי אמרת. </span>קמייתא בשאינו מעלה ואפילו הכי חייל הקדש דיכול הרב לומר לעבד עשה עמי ואיני זנך: 


lvr: 36
pgn: 12
dfh: b
trm: נותן שבתו ורפואתו לרבו
txt:
<span class='five'>נותן שבתו ורפואתו לרבו. </span>שבתו שכר בטלתו בחליו ואע'פ שנותן לו דמי ידו רואין אותו כאילו הוא שומר קישואין דעדיין הוא ראוי לכך כשיעמוד מחליו: 


lvr: 36
pgn: 12
dfh: b
trm: ורפואתו
txt:
<span class='five'>ורפואתו. </span>לקמיה פריך הא בעי למיתבא לרופא הוא הדין לנזקו וצערו אלא נזקו לא איצטריך דהיינו דמי ידו ופשיטא דלרביה הוא דאפחתיה מכספיה וצערו נמי בכלל רפואתו דהכא הוא כדמפרש לקמיה דהאי רפואתו צערא דסמא חריפא הוא וה'ה נמי לצער המכה ומדקאמר שבתו לרבו והוא ניזון מן הצדקה ש'מ יכול הרב כו': 


lvr: 36
pgn: 12
dfh: b
trm: פשיטא
txt:
<span class='five'>פשיטא. </span>דלרבו הוא אלא למאן ליהוי הרי מעשה ידיו לרבו ואי לאשמועינן אע'פ שאינו זנו ולמימרא דיכול הרב כו' נימא אותו העבד ניזון מן הצדקה ותו לא: 


lvr: 36
pgn: 12
dfh: b
trm:
אמרנו לו למאיר </span>גרסינן. מפני שחבירו הוא אינו קורהו רבי: <span class='five'>ומה והלא אם ירצה שלא לזונו רשאי

txt:
<span class='five'>אמרנו לו למאיר </span>גרסינן. מפני שחבירו הוא אינו קורהו רבי: <span class='five'>ומה והלא אם ירצה שלא לזונו רשאי. </span>נמצא שאינו מפסידו בשחרורו כלום: 


lvr: 36
pgn: 12
dfh: b
trm: מאי קאמרי ליה ומאי קמהדר להו
txt:
<span class='five'>מאי קאמרי ליה ומאי קמהדר להו. </span>כלומר תשובה שהשיבם ומה עבד כהן שברח מה תשובה היא למה שאמרו לו על המזונות: 


lvr: 36
pgn: 12
dfh: b
trm: מה תשיבוני על התרומה
txt:
<span class='five'>מה תשיבוני על התרומה. </span>שהרי כל זמן שלא שחררו הוא הולך ואוכל תרומה בכל מקום בשביל רבו: 


lvr: 36
pgn: 12
dfh: b
trm: וכי תימא
txt:
<span class='five'>וכי תימא. </span>ודאי קבלת שליח זו אינה חוב דאי בעי מריה זריק ליה גיטא ברשות הרבים בתוך ד' אמות: 


lvr: 36
pgn: 12
dfh: b
trm: ופסיל ליה
txt:
<span class='five'>ופסיל ליה. </span>שהרי משוחרר הוא זו אינה ראיה דאיהו שביק ליה מיד ולא ימציא עצמו למקום שיוכל לפוסלו בזריקת גט: 


lvr: 36
pgn: 13
dfh: a
trm: מפני שהוא קנינו
txt:
<span class='five'>מפני שהוא קנינו. </span>טעמא מאי עבד כהן שברח אוכל בתרומה מפני שהוא קנינו דכהן הלכך אי בעי ההוא כהן כשיברח עבדו שקיל ארבעה זוזי מישראל ומקני ליה ניהליה כל היכא דאיתיה ושוב אינו קנינו ומיפסיל: 


lvr: 36
pgn: 13
dfh: a
trm: האומר תנו גט זה לאשתי
txt:
<span class='five'>האומר תנו גט זה לאשתי. </span>גרסינן במתני' ולא גרסי' תן שלא מסרם ליד שליח בחייו לפיכך לא נחלקו חכמים בדבר לומר שמשעה ראשונה זכה לו השליח לעבד להיות משוחרר: 


lvr: 36
pgn: 13
dfh: a
trm: לא יתנו לאחר מיתה
txt:
<span class='five'>לא יתנו לאחר מיתה. </span>דגיטא לא הוי עד דמטי לידיה וכי מטי לידיה הא מית ליה משחרר ופקעה ליה רשותיה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 13
dfh: a
trm: והוא שצבורים
txt:
<span class='five'>והוא שצבורים. </span>מנה דקתני מתני' בצבורין ומונחין המעות עסקינן ואמר מנה זה תנו לפלוני: 


lvr: 36
pgn: 13
dfh: a
trm: בבריא
txt:
<span class='five'>בבריא. </span>מתנות בריא במטלטלין יכול לחזור בו עד שימשוך ויורשו נמי מצי למיהדר ביה אליבא דמאן דלית ליה מצוה לקיים דברי המת: 


lvr: 36
pgn: 13
dfh: a
trm: במעמד שלשתן קנה
txt:
<span class='five'>במעמד שלשתן קנה. </span>ולקמן מפרש טעמא וצבורין בעינן דסבר רב זביד לא אמר רב קנה אלא בפקדון דקני ליה כל היכא דאיתיה: 


lvr: 36
pgn: 13
dfh: b
trm: לא שנא במלוה
txt:
<span class='five'>לא שנא במלוה. </span>ואע'ג דלהוצאה ניתנה ואינה בעין הלכך לא בעינן צבורין אי במעמד שלשתן קמיירי מתני': 


lvr: 36
pgn: 13
dfh: b
trm: וטעמא דאמר תנו
txt:
<span class='five'>וטעמא דאמר תנו. </span>כלומר והא דדייקינן הא מחיים נותנין טעמא דאמר מעיקרא תנו כדקתני תנו גט לאשתי: 


lvr: 36
pgn: 13
dfh: b
trm: הא לא אמר תנו
txt:
<span class='five'>הא לא אמר תנו. </span>אלא כתבו לא הוי תלי תנא דמתני' טעמא דלא יתנו משום מיתה דאפילו מחיים נמי אין נותנין עד דלימא תנו מדלא קתני האומר כתבו גט (זה) לאשתי ומת לא יתנו לאחר מיתה ש'מ דאי אמר הכי אפילו מחיים נמי לא יהבינן ואי בשכיב מרע אע'ג דלא אמר תנו אלא כתבו יהבינן כרבי שמעון שזורי: 


lvr: 36
pgn: 13
dfh: b
trm: הרי אלו יכתבו ויתנו
txt:
<span class='five'>הרי אלו יכתבו ויתנו. </span>דמתוך שהוא בהול על נפשו לא גמר למילתי' ומיהו כתבו ותנו הוה דעתיה: 


lvr: 36
pgn: 13
dfh: b
trm: מלוה לי בידך</span>: <span class='five'>מאי טעמא
txt:
<span class='five'>מלוה לי בידך</span>: <span class='five'>מאי טעמא. </span>במלוה קנה הא ליתא בעינא דלקנייה: 


lvr: 36
pgn: 13
dfh: b
trm: משעבדנא
txt:
<span class='five'>משעבדנא. </span>מהשתא לכל מאן דאתי מחמתך הלכך כי א'ל תנהו לפלוני איגלאי מילתא דמשעת מתן מעות אשתעבד ליה: 


lvr: 36
pgn: 13
dfh: b
trm: הכי נמי דלא קנו
txt:
<span class='five'>הכי נמי דלא קנו. </span>דכיון דטעמא משום שעבודא דקביל עליה לוה בשעת הלואה לאישתעבודי להאי דאתי מחמתיה הוא ואיהו לא היה בעולם בההיא שעתא לא קני: 


lvr: 36
pgn: 13
dfh: b
trm: ואפי' לר' מאיר דאמר אדם מקנה דבר שלא בא לעולם
txt:
<span class='five'>ואפי' לר' מאיר דאמר אדם מקנה דבר שלא בא לעולם. </span>כגון מוכר פירות דקל או מה שתעלה מצודתי: 


lvr: 36
pgn: 14
dfh: a
trm: בההיא הנאה דקא משתניא
txt:
<span class='five'>בההיא הנאה דקא משתניא. </span>האי מלוה לגבי האי ממלוה ישנה למלוה חדשה ונוח לו לדחות הפרעון זמן ארוך: 


lvr: 36
pgn: 14
dfh: a
trm: כגון הני דבי בר אלישיב
txt:
<span class='five'>כגון הני דבי בר אלישיב. </span>אם היה מקבל זה אדם חזק שאינו ממתין כגון הני דבי בר אלישיב כו': 


lvr: 36
pgn: 14
dfh: a
trm: אפיטרופיא
txt:
<span class='five'>אפיטרופיא. </span>להכניס ולהוציא ואע'פ שכתבו לה בלשון מתנה לא קנאתן ואין טעם בדבר אלא כך תקנו והפקר ב'ד היה הפקר: 


lvr: 36
pgn: 14
dfh: a
trm: באפיה קאמינא לך דלא הדרנא בי
txt:
<span class='five'>באפיה קאמינא לך דלא הדרנא בי. </span>השתא ס'ד דהכי אמר ליה בפניו אני מבטיחך שלא אחזור בי: ופרכינן 


lvr: 36
pgn: 14
dfh: a
trm: ה'ק דברים הללו כו'
txt:
<span class='five'>ה'ק דברים הללו כו'. </span>כיון דבאפיה קאמינא לך דתיתביה ניהליה תו לא מצי הדרנא בי: 


lvr: 36
pgn: 14
dfh: a
trm: קמ'ל
txt:
<span class='five'>קמ'ל. </span>להכי איצטריך למימר באפיה קאמינא לך לאשמועינן דקבא דמוריקא דמתנה מועטת היא בעיא נמי באפיה: 


lvr: 36
pgn: 14
dfh: a
trm: איסתירי זוזי
txt:
<span class='five'>איסתירי זוזי. </span>סילעי מדינה סתם איסתירי סלע צורי איסתרי זוזי סלע מדינה שמינית שבסלע צורי דהיינו חצי דינר: 


lvr: 36
pgn: 14
dfh: a
trm: באפי מרי
txt:
<span class='five'>באפי מרי. </span>אאמרו ליה קאי כלומר אמרו ליה באפי מרי ארעא יהבינהו ניהלי' למרי ארעא: 


lvr: 36
pgn: 14
dfh: a
trm: רב סבר הולך כזכי דמי
txt:
<span class='five'>רב סבר הולך כזכי דמי. </span>הלכך אינו חוזר ומיהו חייב באחריותו שהמלוה לא צווהו למוסרם לזה: ה'ג 


lvr: 36
pgn: 14
dfh: a
trm: דכ'ע הולך כזכי דמי
txt:
<span class='five'>דכ'ע הולך כזכי דמי. </span>כלומר בעלמא הולך כזכי דמי ואם היו במתנה דליכא אחריות מודה שמואל דאינו חוזר: שמואל סבר אמרינן מגו מתוך שחייב באחריות אם בא לחזור חוזר: 


lvr: 36
pgn: 14
dfh: a
trm: שיהא פקדונו ביד אחר
txt:
<span class='five'>שיהא פקדונו ביד אחר. </span>דהכי קי'ל לקמן בפרק שלישי <span class='mareimakom'>(דף כט.)</span> וכיון דאין רצונו אשתכח דחוב הוא לו ואין חבין לו לאדם אלא בפניו ואמאי אינו חוזר האי לאו זכי הוא: 


lvr: 36
pgn: 14
dfh: a
trm: שפיר עבדת
txt:
<span class='five'>שפיר עבדת. </span>שלא שיעבדת עצמך על חנם ותהיה עבד ולהך לישנא גריס שפיר עבדת דלא שוית נפשך עבד לוה לאיש מלוה: ל'א גריס שפיר עבדת עבד לוה לאיש מלוה כלומר שפיר עבדת דאשתמטת לפי שהן לווים ועבדים לי להביאו לי באחריותן: 


lvr: 36
pgn: 14
dfh: b
trm: דכ'ע הולך לאו כזכי דמי </span>גרסי': <span class='five'>בשכיב מרע
txt:
<span class='five'>דכ'ע הולך לאו כזכי דמי </span>גרסי': <span class='five'>בשכיב מרע. </span>שכל זמן שלא חזר בו דבריו ככתובים וכמסורים והולך דידיה זכי הוא ויתנם ליורשי מי שנשתלחו לו שהרי זכה אביהן בחייו: 


lvr: 36
pgn: 14
dfh: b
trm: הא דליתיה למקבל
txt:
<span class='five'>הא דליתיה למקבל. </span>שכבר מת וזה לא היה יודע נמצאת זכיה בטעות ולא קנו יורשין: 


lvr: 36
pgn: 14
dfh: b
trm: הא דמית מקבל בחיי נותן
txt:
<span class='five'>הא דמית מקבל בחיי נותן. </span>יחזרו למשלח דלא זכה בהן מקבל ואפילו מת הנותן בחזירת השליח אין כאן משום מצוה לקיים דברי המת שקודם מיתתו בטלו דבריו משעת מיתת המקבל: 


lvr: 36
pgn: 14
dfh: b
trm: דמית נותן
txt:
<span class='five'>דמית נותן. </span>לאחר שמסרן לשליח מת ועדיין מקבל חי הלכך משעת מיתת הנותן זכה בהם המקבל משום דמצוה לקיים דברי המת ואפילו היה בריא: 


lvr: 36
pgn: 14
dfh: b
trm: מה שירצה שליח יעשה
txt:
<span class='five'>מה שירצה שליח יעשה. </span>לפי מה שראה בדעתו של משלח אם היתה עינו יפה במתנה זו ואוהב את המקבל ואת בניו: 


lvr: 36
pgn: 14
dfh: b
trm: ור' נתן ור' יעקב
txt:
<span class='five'>ור' נתן ור' יעקב. </span>הוסיפו על דבריו ואמרו דאפי' מת משלח לית לן בבריא דמצוה לקיים דברי המת: 


lvr: 36
pgn: 14
dfh: b
trm: וי'א הולך כזכי דמי
txt:
<span class='five'>וי'א הולך כזכי דמי. </span>ופליגי אפילו לא מת משלח ואמילתיה דת'ק [קאי] ותדע דמדקאמר רבי יהודה הנשיא מצוה לקיים דברי המת ש'מ שמעינהו ליש אומרים דתלו טעמייהו בהולך כזכי דמי ואפי' לא מת משלח ואמר איהו דוקא מת דמצוה לקיים דבריו אבל לא מת לא דהולך לאו כזכי דמי: 


lvr: 36
pgn: 14
dfh: b
trm: על פיו
txt:
<span class='five'>על פיו. </span>על פי צואתו מחלק נכסיו לבניו ולא כשאר המורישים שחולקים היורשים בשוה: 


lvr: 36
pgn: 14
dfh: b
trm: בכסף בשטר ובחזקה
txt:
<span class='five'>בכסף בשטר ובחזקה. </span>שבכך הן נקנים מן הבריא ושכ'מ נמי לרבי אלעזר אי לאו אקנינהו בהכי לא מיקנו:  כבינתי


lvr: 36
pgn: 15
dfh: a
trm: תקברם אמם
txt:
<span class='five'>תקברם אמם. </span>קללה היא כלומר לא יעלו על לב ולא יזכרו בבית המדרש לראיה לפי שרשעים היו שהיו מקיימין קוצים בכרם ולר'א כלאים נינהו ולא נלמד מהן ראיה לפי שלא דקדקנו בהן איך היתה אותה צואה שמתוך שהיו רשעים לא הוזכרו בבהמ'ד: 


lvr: 36
pgn: 15
dfh: a
trm: ויש אומרים כרבנן
txt:
<span class='five'>ויש אומרים כרבנן. </span>דדברי שכיב מרע ככתובין וכמסורין דמי ואפי' לא מת משלח נמי יתנו ליורשי מקבל כל זמן שלא חזר משלח מדבריו: 


lvr: 36
pgn: 15
dfh: a
trm: מספקא להו
txt:
<span class='five'>מספקא להו. </span>אי כר'א אי כרבנן והיכא דמית נמי מספקא להו אי מצוה לקיים דברי המת או לא: 


lvr: 36
pgn: 15
dfh: a
trm: תני
txt:
<span class='five'>תני. </span>במילתיה דר'ש יחזרו למשלח ולא תתני ליורשי משלח דבלא מת עסקינן:  הדרן עלך המביא קמא 


lvr: 36
pgn: 15
dfh: a
trm: א' אומר בפני נכתב ואחד אומר כו' פסול
txt:
<span class='five'>א' אומר בפני נכתב ואחד אומר כו' פסול. </span>אי כשהגט יוצא מתחת ידי האחד שהוא מביאו ואין חבירו שליח בהבאתו משום הכי פסול דלשליח אצרכוה רבנן למימרינהו לתרוייהו ולמאן דמוקי לה נמי בגמ' בששניהם שלוחים אפ'ה פסול כיון דחד הוא דאיכא אחתימה ואיהו לא מסהיד אכתיבה אתי לאיחלופי בקיום שטרות דעלמא בעד אחד כדאמרי' בפ'ק <span class='mareimakom'>(לעיל דף ג.)</span>: 


lvr: 36
pgn: 15
dfh: a
trm: ור' יהודה מכשיר
txt:
<span class='five'>ור' יהודה מכשיר. </span>דכיון דמצרכינן לאסהודי נמי אכתיבה או הוא או אחר תו לא אתי לאיחלופי ובגמ' אמרינן דחלוק היה ר' יהודה אף בראשונה אאחד אומר בפני נכתב ואחד אומר בפני נחתם: 


lvr: 36
pgn: 15
dfh: a
trm: א' אומר בפני נכתב ושנים אומרים בפנינו נחתם כשר
txt:
<span class='five'>א' אומר בפני נכתב ושנים אומרים בפנינו נחתם כשר. </span>בגמ' מפרש לה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 15
dfh: a
trm: אמר רב חסדא כו'
txt:
<span class='five'>אמר רב חסדא כו'. </span>לאו לפרושי מתני' אתא ולאוקומי מתני' בהכי אלא סברא דידיה מוסיף ואמר רבותא דאפי' שנים מן השוק מעידין שהן מכירין יד עד חתימת השני שלא העיד השליח עליו פסול: 


lvr: 36
pgn: 15
dfh: a
trm: מי איכא מידי דאילו אמר חד כשר
txt:
<span class='five'>מי איכא מידי דאילו אמר חד כשר. </span>אם היה אומר השליח אני מכירם כשר ואפילו לא אמר בפני נחתם דהכי אמרינן בפ'ק <span class='mareimakom'>(לעיל דף ג.)</span> דכי אמר יודע אני נמי מהימן בשמעתא קמייתא:  הוא


lvr: 36
pgn: 15
dfh: b
trm: הוא ואחר
txt:
<span class='five'>הוא ואחר. </span>השליח ואחר מן השוק עמו ואם לא היה מעיד עליה אלא השליח לבדו ואפי' אמר יודע אני היה כשר אבל עכשיו שהיה אחר עמו פסול: 


lvr: 36
pgn: 15
dfh: b
trm: אתי לאיחלופי בקיום שטרות דעלמא
txt:
<span class='five'>אתי לאיחלופי בקיום שטרות דעלמא. </span>כגון שנים החתומים על השטר ומת אחד מהם ובא זה ואמר זה כתב ידי וזה כתב ידו של חברי ונצטרף אחד מן השוק עמו להעיד על כתב יד המת אמרינן בפרק ב' דכתובות <span class='mareimakom'>(דף כא:)</span> דאינו קיום עד שיהו ב' מן השוק מעידין על חותם המת דא'כ נפיק תלתא ריבעי דממונא אפומא דחד דקי'ל <span class='mareimakom'>(שם)</span> נאמן אדם לומר זה כתב ידי הרי חצי עדות ואם בא להצטרף להעיד על חותם חבירו עם אחר הרי ג' רביעית העדות על פיו ורחמנא אמר <span class='mareimakom'>(דברים יז)</span> על פי שנים דמשמע פלגא אפומא דהאי ופלגא אפומא דהאי וגבי גט נמי אי אמר בפ'נ חציו מהימן כתרי דשליח הוא ובחציו השני הוא מצטרף עם אחר לקיימו בתורת שאר קיומי שטרות והכא גבי גט לא חיישינן לה דהא בלאו אחר הוי מתכשר אפומיה דהימנוה רבנן כתרי אלא משום גזירת שאר שטרות הוא: 


lvr: 36
pgn: 15
dfh: b
trm: אלא
txt:
<span class='five'>אלא. </span>לאו על כרחיך משנה יתירא דנקט רבותא אתא לאשמעינן מאי דלא אשמעינן באחד אומר בפני נכתב ואחד אומר בפני נחתם והיכי דמי כגון דבחציו השני יש עדות כדרבא או כדרב אשי ולאפוקי מדרב חסדא דכיון דמתני' משום רבותא אתא ולא פירש מאי רבותא אתא לאשמעינן על כרחיך אי אתה רשאי לתפוס המרובה כגון דרב חסדא אלא רבותא זוטרתי כגון דרבא ורב אשי דהא לא שמעת מינה רבותא אלא משום דמשנה יתירא היא וכי משמע לן אפי' רבותא זוטרתי תו לאו משנה יתירא היא ואי הא דרב חסדא הוה משמע לן פרושי קמפרש לה וא'ת לאפוקי נמי מדרבא ולא אשמעינן אלא הא דרב אשי דהיא זוטרא דרבא נמי לא עדיפא מינה דהא בשאר שטרות נמי פסול כי נפיק נכי ריבעא דממונא אפומא דחד הילכך בגט נמי שייך למפסל משום שאר שטרות דלא ליחליף והא דלא גזרי' בשליח לחודיה כי אמר בפני נכתב ונחתם אהא עביד רבנן היכירא דאצרכוה לאסהודי אכתיבה משום דלא ליתי לאיחלופי וכדאמרינן בפירקא קמא <span class='mareimakom'>(לעיל דף ג.)</span>: 


lvr: 36
pgn: 15
dfh: b
trm: אמר לך רב חסדא ולטעמיך
txt:
<span class='five'>אמר לך רב חסדא ולטעמיך. </span>דבעית למימר דמתני' לאשמעינן רבותא אתא ומדלא פריש דידיה ש'מ לא סבר לה: 


lvr: 36
pgn: 15
dfh: b
trm: בפני נכתב אבל לא בפני נחתם
txt:
<span class='five'>בפני נכתב אבל לא בפני נחתם. </span>מאי אשמעינן השתא בפני נכתב כולו בפני נחתם חציו פסול הכא דלא מסהיד כלל מיבעי' אלא על כרחיך תשני דמתני' כל חדא לא אשמעינן אלא היא גופה מאי דתני בה ודקשיא לך ליתני בתרייתא וכ'ש קמייתא לא זו אף זו קתני ואורחא דתנא דנקיט ברישא מילתא דפשיטא והדר מוסיף עלה מילתא דרבותא וקאמר הכי לא זו בלבד דלא אסהיד כלל אלא אף זו בפני נחתם חציו פסול: 


lvr: 36
pgn: 15
dfh: b
trm: ה'נ
txt:
<span class='five'>ה'נ. </span>לדידי לעולם בפני נחתם חציו דמתני' לא איירי לאשמעינן שום רבותא ואי הוה נחית לרבותא הוי תני לה לדידי אלא היא גופה הוא דאשמעינן כדקתני דלא קמסהיד איניש באידך חציו מידי ודקשיא לך אחד אומר בפני נכתב ואחד אומר בפני נחתם מינה שמעינן דכ'ש הא ודאי אי תנייה ברישא תו לא איצטריך למיתני הא אבל השתא דתנא הא ברישא מוסיף ואומר ולא זו בלבד דליכא סהדותא דאידך חציו אלא אף זו דהאי קא מסהיד אכולה כתיבה והאי קמסהיד אכולה חתימה פסול: 


lvr: 36
pgn: 15
dfh: b
trm: גידוד חמשה
txt:
<span class='five'>גידוד חמשה. </span>לענין שבת דבעינן מחיצה גבוהה עשרה או עמוק עשרה לרה'י ואם היה חריץ עמוק חמשה והיקיפו מחיצה חמשה: 


lvr: 36
pgn: 15
dfh: b
trm: אין מצטרפין
txt:
<span class='five'>אין מצטרפין. </span>להיות בתוכו רה'י ואיידי דאיירי לעיל באו כולו בקיום הגט כו' נקט נמי הא: 


lvr: 36
pgn: 15
dfh: b
trm: ואפי' לשנים
txt:
<span class='five'>ואפי' לשנים. </span>כיון דמעיקרא הוה שיעורא וקאתו משירי טהרה הכי מפרש בכל הבשר <span class='mareimakom'>(חולין קז.)</span>: 


lvr: 36
pgn: 15
dfh: b
trm: פלגא פלגא דידיה
txt:
<span class='five'>פלגא פלגא דידיה. </span>עד הפרק הוי מצות נטילה ונטל חצי השיעור תחילה ונגבה וחזר ונטל חצי האחר: 


lvr: 36
pgn: 15
dfh: b
trm: דאיכא משקה טופח
txt:
<span class='five'>דאיכא משקה טופח. </span>כשחזר ונטל חציו השני לא ניגב הראשון לגמרי דעדיין משקה טופח:  הנצוק


lvr: 36
pgn: 16
dfh: a
trm: אינו חיבור
txt:
<span class='five'>אינו חיבור. </span>לטומאה כגון המערה מכלי טהור לכלי טמא ונצוק הקלוח מחבר משקה שני הכלים אינו חיבור לטמא משקין העליונים וכן הקטפרס אם העבירו דרך דף הנתונים במדרון והתחתונים מחוברים לטומאה אין העליונים טמאים וכן אם היתה עריבה ארוכה ובשני ראשיה משקין אחד טמא ואחד טהור ומשקה טופח מחברן אינן חיבור לטמא הטהורים וכן לטהרה לענין מקוואות שני מקוואות שאין באחד מהן ארבעים סאה ונצוק וקטפרס ומשקה טופח מחברן אינו חיבור: 


lvr: 36
pgn: 16
dfh: a
trm: לענין מקוואות
txt:
<span class='five'>לענין מקוואות. </span>קאמר ור' יהודה היא משום גוד אחית  (כדתני') כו' ומיהו לענין נטילה מבעיין אי הויא נטילה כתיקונה לחצאין או לא ואין ראיית חיבור מקוואות ראיה לכאן דאנן לאו משום חיבור מבעי לן: 


lvr: 36
pgn: 16
dfh: a
trm: טמא
txt:
<span class='five'>טמא. </span>לתרומה עד שיטבול ומגזירת שמונה עשר דבר היא ובפ'ק דמסכת שבת מפרש מ'ט גזור עליה לפי שהיה להם מערות סרוחים לטבילה ולאחר טבילה היו רוחצין בשאובין והתחילו לומר לא אלו מטהרין אלא אלו מטהרין וגזרו עליהן ושוב גזרו על טהור שנפלו עליו שלשה לוגין מים שאובין דאי לא הא לא קיימא הא: 


lvr: 36
pgn: 16
dfh: a
trm: בעל קרי חולה כו' טהור
txt:
<span class='five'>בעל קרי חולה כו' טהור. </span>לדברי תורה דעזרא תיקן טבילה לבעלי קריין קודם שיעסקו בתורה והקלו על החולה בנתינת תשע קבין אפי' שאובין במסכת ברכות אבל לטהרו ליכנס במקדש בעינן ארבעים סאה: 


lvr: 36
pgn: 16
dfh: a
trm: שאין הגט יוצא מתחת ידי שניהם
txt:
<span class='five'>שאין הגט יוצא מתחת ידי שניהם. </span>שאין שניהם שלוחין בהבאתו דלא הוו שנים שהביאו גט אלא אחד הביאו צריך המביא לומר בפני נכתב ובפני נחתם וזה לא אמר: 


lvr: 36
pgn: 16
dfh: b
trm: כשר
txt:
<span class='five'>כשר. </span>ואע'ג דלא כלום קאמרי דלחד אצרכוה למימר תרוייהו דלא ליחלפו בקיום שטרות דעלמא אפ'ה כשר דקסבר שנים שהביאו גט אין צריכין לומר כו' דטעמא משום שאין עדים מצויין לקיימו והרי עדים מצויין לקיימו ואי קשיא כיון דסוף סוף שנים הן מה לי שניהם שלוחים מה לי אחד מהם הרי עדים מצויין לקיימו לא פלוג רבנן בין בא עם חבורת אנשים לבא יחידי דאין מבחין ובודק באלה דלא מוכחא מלתא ואם באת להכשיר את זה יכשירו את זה אבל כששנים הביאוהו מלתא דמוכחא ולא שכיחא היא ולא אחמור בה רבנן: 


lvr: 36
pgn: 16
dfh: b
trm: סיפא דקתני
txt:
<span class='five'>סיפא דקתני. </span>פלוגתא דר' יהודה ורבנן על כרחיך בשאין הגט יוצא מתחת ידי שניהם הוא דאי שניהם שלוחין מכשרי רבנן ואע'ג דאמירה דידהו לא כלום היא דהא שנים שהביאו גט אין צריכין לומר: 


lvr: 36
pgn: 16
dfh: b
trm: במאי פליגי
txt:
<span class='five'>במאי פליגי. </span>הואיל ואחד מביאו והוא לא אמר כתיקון חכמים אמאי קמכשר ר' יהודה: 


lvr: 36
pgn: 16
dfh: b
trm: ת'ק סבר
txt:
<span class='five'>ת'ק סבר. </span>אף על פי שהגט יוצא מתחת עד החתימה והשליח הימנוהו רבנן כתרי אפילו הכי כיון דלא אמר נמי בפני נכתב פסול גזירה דלמא אתי לאיחלופי כו': 


lvr: 36
pgn: 16
dfh: b
trm: ורבי יהודה סבר
txt:
<span class='five'>ורבי יהודה סבר. </span>כיון דאצרכיניה תרי אחריני במקומו לאסהודי אכתיבה תו לא אתי לאיחלופי: 


lvr: 36
pgn: 16
dfh: b
trm: צריכין
txt:
<span class='five'>צריכין. </span>ואלו לא אמרו כתיקון חכמים דכיון דחד הוא דאסהיד אחתימה אתי לאיחלופי הואיל ואיהו לא אמר אכתיבה: 


lvr: 36
pgn: 16
dfh: b
trm: סיפא דקתני
txt:
<span class='five'>סיפא דקתני. </span>פלוגתא נימא דומיא דרישא דאפילו גט יוצא מתחת ידי שניהם פסלי דהא צריכין לומר והני לא כלום קאמרי דאי גט יוצא מתחת ידי עדי הכתיבה האי דחתימה לאו כלום הוא שאינו שליח בדבר ואי מתחת יד אחד מאלו ועד החתימה או שלשתן שלוחין בו כיון דאחתימה חד הוא דאסהיד ואיהו לא אמר אכתיבה אתי לאיחלופי בעלמא: 


lvr: 36
pgn: 16
dfh: b
trm: תנא קמא סבר לפי שאין בקיאין לשמה
txt:
<span class='five'>תנא קמא סבר לפי שאין בקיאין לשמה. </span>הלכך שנים שהביאו גט צריכין לומר והני לא כלום אמרו כדאמרן: 


lvr: 36
pgn: 16
dfh: b
trm: ורבי יהודה סבר לפי שאין מצויין לקיימו
txt:
<span class='five'>ורבי יהודה סבר לפי שאין מצויין לקיימו. </span>הלכך שנים שהביאו גט אין צריכין לומר ולא איכפת לן: 


lvr: 36
pgn: 16
dfh: b
trm: רבא מתרץ כלישנא קמא
txt:
<span class='five'>רבא מתרץ כלישנא קמא. </span>דאין גט יוצא מתחת ידי שניהם דאי שנים הביאוהו דכולי עלמא כשר דאין צריכין לטעם לפי שאין עדים מצויין והכא כשהביאו א' אותו שהעיד על החתימה וטעמא דר' יהודה כדאמרן לעיל דכיון דאיכא תרי אחריני אכתיבה לא אתי לאיחלופי: 


lvr: 36
pgn: 16
dfh: b
trm: ורבה
txt:
<span class='five'>ורבה. </span>מוקי לה כלישנא בתרא ואמר לך הכא דמכשיר רבי יהודה לאו משום דשנים המביאין גט אין צריכין אלא לאחר שלמדו עסקינן דלמאי ניחוש לה אי לשמה הא איכא אי לקיימו הא איכא דשנים הם ורבנן דפסלי גזרי שמא יחזור דבר לקלקולו ורבי יהודה סבר לא גזרינן דתרי דמייתי גיטא לא שכיחא ולא גזרו בה רבנן: 


lvr: 36
pgn: 16
dfh: b
trm: ולפלוג נמי רבי יהודה ברישא
txt:
<span class='five'>ולפלוג נמי רבי יהודה ברישא. </span>באחד אומר בפני נכתב ואחד אומר בפני נחתם כיון דיוצא מתחת ידי שניהם דלקיימו ליכא למיחש ולשמה נמי הא למדו ולקלקול לא חייש: 


lvr: 36
pgn: 16
dfh: b
trm: לא למעוטי בפני נחתם אבל לא בפני נכתב
txt:
<span class='five'>לא למעוטי בפני נחתם אבל לא בפני נכתב. </span>דחד הוא ופסולי' משום גזירה דלמא אתי לאיחלופי הוא: 


lvr: 36
pgn: 17
dfh: a
trm: שקלה לשרגא
txt:
<span class='five'>שקלה לשרגא. </span>שיש לפרסיים יום איד שאין מדליקין אור באותו יום אלא בבית ע'ז שלהן: 


lvr: 36
pgn: 17
dfh: a
trm: ביום ונחתם בלילה
txt:
<span class='five'>ביום ונחתם בלילה. </span>מוקדם הוא דמשמע דמההוא יומא איגרשה ולא איגרשה עד למחר ובגמרא מפרש מאי פסוליה: 


lvr: 36
pgn: 17
dfh: a
trm: חוץ מגיטי נשים
txt:
<span class='five'>חוץ מגיטי נשים. </span>דלאו לגוביינא עבידא ובגמרא מפרש לה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 17
dfh: a
trm: משום בת אחותו
txt:
<span class='five'>משום בת אחותו. </span>והיא אשתו ושמא תזנה תחתיו וחס עליה שלא תחנק וכותב לה גט בלא זמן ונותן לה וכשמעידין עליה בבית דין מוציאה גיטה ואומרת גרושה הייתי ופנויה באותה שעה: 


lvr: 36
pgn: 17
dfh: a
trm: משום פירות
txt:
<span class='five'>משום פירות. </span>שמזמן הגט ואילך אם ימכור הבעל בפירות נכסי מלוג שלה תגבם ואם לא היה בו זמן יהיה מוכר והולך וכשתתבע לדין הויא ידה על התחתונה שיאמר לה קודם גירושין מכרתי:  לא


lvr: 36
pgn: 17
dfh: b
trm: עד שעת נתינה
txt:
<span class='five'>עד שעת נתינה. </span>הלכך זמן כתיבת גט לא מהני מידי דכי אתיא למיטרף בעיא לאתויי סהדי אימת מטא גיטא לידה: 


lvr: 36
pgn: 17
dfh: b
trm: משום הכי מכשר ר' שמעון
txt:
<span class='five'>משום הכי מכשר ר' שמעון. </span>בגט מוקדם כדאמר לקמן קסבר ר' שמעון כיון שנתן עיניו לגרשה שוב אין לו פירות הלכך אם אתיא למיטרף לקוחות דפירות מיום כתיבה שפיר עבדא וטעמא דרבנן לקמיה מפרש: 


lvr: 36
pgn: 17
dfh: b
trm: מאי טעמא דרבי שמעון דמכשיר
txt:
<span class='five'>מאי טעמא דרבי שמעון דמכשיר. </span>הא זמנין דזנאי באותו  יום ועודנה אשת איש דכל זמן שלא נחתם לא ניתן לה וכשמעידין על זנותה מוציאה גיטה וכתוב בו מאותו יום ואומרת גרושה הייתי: 


lvr: 36
pgn: 17
dfh: b
trm: אליבא דר' שמעון לא קאמינא
txt:
<span class='five'>אליבא דר' שמעון לא קאמינא. </span>דלר'ש ודאי זמן לאו משום בת אחותו איתקן אלא משום פירות: 


lvr: 36
pgn: 17
dfh: b
trm: היינו דאיכא בין רבי שמעון לרבנן
txt:
<span class='five'>היינו דאיכא בין רבי שמעון לרבנן. </span>טעמא דפלוגתייהו בהכי לרבנן פסול גט מוקדם משום בת אחותו ולר'ש כשר דקסבר זמן משום פירות איתקן והלכך גט מוקדם כשר דאי טרפא משעת כתיבה שפיר טרפא דהא נתן עיניו לגרשה: 


lvr: 36
pgn: 17
dfh: b
trm: עד שעת חתימה
txt:
<span class='five'>עד שעת חתימה. </span>דלרבנן לא בעיא למיטרף אלא מחתימה ואילך הלכך מוקדם פסול דכי מפקא ליה אתיא למיטרף מיום כתיבה דסברי בו ביום נחתם: 


lvr: 36
pgn: 17
dfh: b
trm: ג' גיטין פסולין
txt:
<span class='five'>ג' גיטין פסולין. </span>ואחד מהם יש עליו עדים ואין בו זמן ותנן דאם ניסת הולד כשר כיון דאי עבד שפיר דמי: 


lvr: 36
pgn: 17
dfh: b
trm: אהנו דלכתחילה לא תינשא
txt:
<span class='five'>אהנו דלכתחילה לא תינשא. </span>וכיון דהכי הוא אי בעי לכתוב גט בלא זמן לחפות על בת אחותו או למכור בפירות לא כתבו ליה סופרי הדיינים ולא חתמי עליה סהדי: 


lvr: 36
pgn: 17
dfh: b
trm: גזייה לזמן ויהביה ניהלה
txt:
<span class='five'>גזייה לזמן ויהביה ניהלה. </span>לאחר שכתב בו זמן חתכו כדי לחפות על בת אחותו או למכור בפירות ויהביה ניהלה ואמרי' דגט שאין בו זמן אם ניסת הולד כשר וכשמוציאתו הרי היא בחזקת מגורשת ולא מיקטלה מה הועילו חכמים בתקנתן: 


lvr: 36
pgn: 17
dfh: b
trm: לרמאי לא חיישינן
txt:
<span class='five'>לרמאי לא חיישינן. </span>לרמאות כזה שהוא ניכר ונגלה לא עבידי אינשי דעבדי ולא חשו רבנן להכי: 


lvr: 36
pgn: 17
dfh: b
trm: כתוב בו
txt:
<span class='five'>כתוב בו. </span>זמנו בשבוע פלונית של יובל ולא כתב איזו שנה או כתב שנה ולא כתב חדש או כתב חדש ולא כתב שבת או כתב שבת ולא כתב יום מאי: 


lvr: 36
pgn: 17
dfh: b
trm: ולשבוע דבתריה
txt:
<span class='five'>ולשבוע דבתריה. </span>לפירות שאם ימכור בהם תוציא גיטה ותגבם ואי אפשר לפרש דלשבוע דקמיה אהני לפירות שלא תטרפם מלקוחות דבלאו זמן נמי לא טרפה דידה על התחתונה עד דמייתה ראיה דבתר גירושין זבין ולשבוע דבתרא לא מהני לזנות דלא תיקטול דבלאו זמן נמי לא מיקטלה דספק נפשות להקל:  ואותביה


lvr: 36
pgn: 18
dfh: a
trm: לא מקדים כו'
txt:
<span class='five'>לא מקדים כו'. </span>לא רגילי למיעבד הכי לאנוחי בכיסתיה דכיון דלא ניחא ליה בגירושין פורענות הוא לגביה ולא מקדים ליה: 


lvr: 36
pgn: 18
dfh: a
trm: מה הועילו חכמים בתקנתן
txt:
<span class='five'>מה הועילו חכמים בתקנתן. </span>בין לענין פירות בין לענין זנות דטרפה לקוחות מיום הכתיבה: 


lvr: 36
pgn: 18
dfh: a
trm: קלא אית להו
txt:
<span class='five'>קלא אית להו. </span>ובין לענין זנות ובין לענין פירות בעיא לאתויי ראיה אימת מטא גיטה לידה: 


lvr: 36
pgn: 18
dfh: a
trm: ב' נשים בחצר אחת
txt:
<span class='five'>ב' נשים בחצר אחת. </span>של אדם א' שפירש לים ומסר שני גיטין לשתי נשיו בו ביום אלא שזה קדם לזה כתיבתו חדש ולשמואל זו תינשא לסוף ב' חדשים וזו לסוף ג' יתמהו בני אדם שראו שנתגרשו ביום א': 


lvr: 36
pgn: 18
dfh: a
trm: גט ישן
txt:
<span class='five'>גט ישן. </span>לקמן <span class='mareimakom'>(דף עט:)</span> תנינא דאין אדם מגרש בגט ישן ואיזהו גט ישן כל שנתייחד עמה מאחר שכתבו לה וטעמא שמא יאמרו גיטה קודם לבנה שמא תתעבר ותלד בין כתיבתו לנתינתו ולאחר זמן יאמרו הגט קדם ובזנות נתעברה: 


lvr: 36
pgn: 18
dfh: a
trm: ותזקוף
txt:
<span class='five'>ותזקוף. </span>עליו המותר במלוה דנפקא לה משום כתובה ומעשה ב'ד שאינו משמט וחל עלה שם שטר חוב: 


lvr: 36
pgn: 18
dfh: a
trm: מה מעשה ב'ד
txt:
<span class='five'>מה מעשה ב'ד. </span>חיוביה משום פסק דין הוא ואע'ג דלא איחתים הלכך אין שם הקדמה ונכתבים ביום ונחתמין בלילה: 


lvr: 36
pgn: 18
dfh: a
trm: אף כתובה
txt:
<span class='five'>אף כתובה. </span>משעת כתיבה דנכנסה לחופה דקירוב חתנות הוא חייל שעבודה ואע'ג דלא אחתים: 


lvr: 36
pgn: 18
dfh: a
trm: אבל עסוקים באותו ענין
txt:
<span class='five'>אבל עסוקים באותו ענין. </span>כיון שהעדים מזומנים לחתום אלא שבעל כרחם צריכים להמתין עד שיסיים הסופר את השטר אע'ג דאיתרמי ליה חתימה לאורתא: 


lvr: 36
pgn: 18
dfh: b
trm: קלא אית ליה למילתא
txt:
<span class='five'>קלא אית ליה למילתא. </span>שהשכנים והשכנות שומעין תגר וקטטה שבין איש לאשתו וכאשר ישקוט את ריבם הכל מרגישים: 


lvr: 36
pgn: 18
dfh: b
trm: וכולם
txt:
<span class='five'>וכולם. </span>לא החתים בו אלא לביישה ברבים ותנאי גמור הטיל בגט זה דלא ליהוי גיטא אלא א'כ חותמין בו כולן: 


lvr: 36
pgn: 18
dfh: b
trm: מאי בינייהו
txt:
<span class='five'>מאי בינייהו. </span>בין משום תנאי בין משום עדים כולם צריכים לחתום דה'נ תנן בסיפא דההיא כולכם כתבו גט לאשתי אחד כותב וכולם חותמין: 


lvr: 36
pgn: 18
dfh: b
trm: ומ'ד משום עדים פסול
txt:
<span class='five'>ומ'ד משום עדים פסול. </span>דלא הוי עדות שלימה עד שיחתמו כולם וכיון דכולם לא חתמו ביום כתיבתו הוי ליה מוקדם: 


lvr: 36
pgn: 18
dfh: b
trm: נמצא א' מהן קרוב או פסול
txt:
<span class='five'>נמצא א' מהן קרוב או פסול. </span>וקי'ל בסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף ט.)</span> אפילו מאה עדים ונמצא אחד קרוב או פסול עדותן בטלה: 


lvr: 36
pgn: 18
dfh: b
trm: אי חתים בתחילה קרוב או פסול
txt:
<span class='five'>אי חתים בתחילה קרוב או פסול. </span>בשנים הראשונים חתום הקרוב וכולן חתמו בו ביום: 


lvr: 36
pgn: 18
dfh: b
trm: אמרי לה כשר
txt:
<span class='five'>אמרי לה כשר. </span>למאן דאמר משום תנאי דאע'ג דאיחתים ברישא קרוב או פסול העדות תתקיים בראויים לעדות והוא יחשב לתנאי דמסתמא את הכשרים מינה לשם עדות והקרוב לתנאי: 


lvr: 36
pgn: 18
dfh: b
trm: אתי לאיחלופי בשטרות דעלמא
txt:
<span class='five'>אתי לאיחלופי בשטרות דעלמא. </span>דכיון דחתם ברישא אתי למימר זה ודאי לשם עדות חתם ויכשירו קרוב בכל השטרות: 


lvr: 36
pgn: 19
dfh: a
trm: וכולן משום תנאי
txt:
<span class='five'>וכולן משום תנאי. </span>ואין כאן הקדמה דתנאי נינהו ואפילו לרבנן כשר: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 19
dfh: a
trm: במי טריא
txt:
<span class='five'>במי טריא. </span>מי גשמים לשון מורי מי טריא מים ששורים בו פרי שהוא כעין עפצים גל'ש בלע'ז: 


lvr: 36
pgn: 19
dfh: a
trm: מוחק
txt:
<span class='five'>מוחק. </span>ע'מ לכתוב שתי אותיות בשבת חייב וזה מוחק התחתונות סיקרא וכתב העליונות דיו: 


lvr: 36
pgn: 19
dfh: a
trm: מקלקל הוא
txt:
<span class='five'>מקלקל הוא. </span>והוה ליה כמוחק ע'מ שלא לכתוב ולמאן דמיחייב לא הוה מקלקל כל כך שהרי כתבו ניכר: 


lvr: 36
pgn: 19
dfh: a
trm: נעשה מעשה
txt:
<span class='five'>נעשה מעשה. </span>להקל אפי' לענין שבת אם בא מעשה לידינו בזמן בית המקדש לא הייתי סומך על דברי להביא חולין לעזרה: 


lvr: 36
pgn: 19
dfh: a
trm: והתני רבי חייא כתבו באבר כשר
txt:
<span class='five'>והתני רבי חייא כתבו באבר כשר. </span>וכיון דכתב גמור הוא הוה ליה כדיו על גבי סיקרא דקאסרינן לעיל: 


lvr: 36
pgn: 19
dfh: a
trm: הא דאפיצא
txt:
<span class='five'>הא דאפיצא. </span>הקלפים מעובדים בעפצים רושמין עליהן את העדים במי מילין דלא הוי כתב שהרי מראה הקלפים כמראה הכתב ואינו ניכר הלכך אין מי מילין על גבי מילין ומתנית' בדלא אפיצן: 


lvr: 36
pgn: 19
dfh: a
trm: בגיטין
txt:
<span class='five'>בגיטין. </span>משום עיגונא כדלקמן דלא משכחינ' סהדי בקיאי ובתוך כך יפרש זה לים או ימות ותיזקק ליבם: 


lvr: 36
pgn: 19
dfh: b
trm: אקריאה
txt:
<span class='five'>אקריאה. </span>שאם יודעין לחתום אע'פ שאין יודעין לקרות שפיר דמי וקרו קמייהו אחריני כרבנן ודרב כהנא בשאין יודעין לחתום וגבי חתימה אמרן לדרב כהנא לעיל: 


lvr: 36
pgn: 19
dfh: b
trm: רב יהודה
txt:
<span class='five'>רב יהודה. </span>זקן היה ועיניו כהות וכשהיה צריך לחתום בעד או בדיין מצטער בקריאת שטר וקורהו וחותם: 


lvr: 36
pgn: 19
dfh: b
trm: מרא דארעא דישראל
txt:
<span class='five'>מרא דארעא דישראל. </span>בקי מכל חביריו ובמס' נדה מפרש אמאי קרי ליה מרא דארעא דישראל בפרק שני <span class='mareimakom'>(דף כ:)</span>: 


lvr: 36
pgn: 19
dfh: b
trm: רב נחמן
txt:
<span class='five'>רב נחמן. </span>דיין היה ממונה מפי ריש גלותא וחתנא דבי נשיאה כדאמרינן בהעור והרוטב <span class='mareimakom'>(חולין קכד:)</span> וסופרי הדיינים יראים ממנו ולא משקרי: 


lvr: 36
pgn: 19
dfh: b
trm: דעביד בערכאות
txt:
<span class='five'>דעביד בערכאות. </span>וחותמיהם עובדי כוכבים דאכשרנא להו לעיל <span class='mareimakom'>(י:)</span>: 


lvr: 36
pgn: 19
dfh: b
trm: ממשעבדי
txt:
<span class='five'>ממשעבדי. </span>והא דאמרינן בפ' קמא  מבני חורי ולא ממשעבדי בנעשה בהדיוט דלית ליה קלא: 


lvr: 36
pgn: 19
dfh: b
trm: נייר
txt:
<span class='five'>נייר. </span>סתם נייר של עשבים הוא ולא קלף מעובד עפצים דאי עפיץ הא אמרן אין מי מילין על גבי מי מילין: 


lvr: 36
pgn: 19
dfh: b
trm: שטר פסים
txt:
<span class='five'>שטר פסים. </span>שטר פיוסים שאומר לחבירו אוהבו ומאמינו שיכתוב לו על עצמו שטר חוב כדי שיראה עשיר: 


lvr: 36
pgn: 19
dfh: b
trm: שטר אמנה
txt:
<span class='five'>שטר אמנה. </span>שכתב ללות ולא לוה והאמינו לוה למלוה שלא יתבענו אלא אם כן ילונו ומסר לו את השטר: 


lvr: 36
pgn: 19
dfh: b
trm: הא ליכא כתב לא
txt:
<span class='five'>הא ליכא כתב לא. </span>דאי בנייר חלק נמי אמרינן מגורשת מכדי תנא אתא לאשמועינן דאע'ג דלא אקרינא אי גיטא הוי אי לא כיון דאמר לה גיטא הוא לא הדר ביה תו ומחזקינן דגיטא הוא ואי בנייר חלק נמי סבירא ליה הכי לאשמועינן רבותא יתירתא דנייר חלק: 


lvr: 36
pgn: 19
dfh: b
trm: במיא דנרא
txt:
<span class='five'>במיא דנרא. </span>צבע שקורין פוייל'י ומעבירים מי הצבע עליו ופולט אותיות שבלע ונראות: 


lvr: 36
pgn: 19
dfh: b
trm: חיישינן
txt:
<span class='five'>חיישינן. </span>שמא לא נבלעו יפה ואם מת אסורה לכהן וחולצת ולא מתייבמת דספק גרושה היא: 


lvr: 36
pgn: 19
dfh: b
trm: מדהא הואי
txt:
<span class='five'>מדהא הואי. </span>על כרחך חדא הויא התם מעיקרא ומדהא הואי חברתה נמי אמרינן הואי התם וזה גט זרק ואימא עכברים שקלוה: 


lvr: 36
pgn: 20
dfh: a
trm: הא בעינן שינה שמו ושמה
txt:
<span class='five'>הא בעינן שינה שמו ושמה. </span>דתנן לקמן <span class='mareimakom'>(דף פ.)</span> דפסול אלמא צריך לכתוב שמו ושמה ואית דלא גרסי שינה ומאן דגריס ליה משום מתני' דלקמן ואגב גררא גריס ליה: 


lvr: 36
pgn: 20
dfh: a
trm: איהי כתבה ליה
txt:
<span class='five'>איהי כתבה ליה. </span>נותנת שכר הסופר כדאמרינן בגמרא דגט פשוט <span class='mareimakom'>(ב'ב דף קסח.)</span> משום תקנת עגונות: 


lvr: 36
pgn: 20
dfh: a
trm: אקנויי אקנו ליה רבנן
txt:
<span class='five'>אקנויי אקנו ליה רבנן. </span>ההוא זוזא מדידה והוי כמאן דיהיב ליה איהו דהפקר ב'ד היה הפקר: 


lvr: 36
pgn: 20
dfh: a
trm: דחזי לאיצטרופי
txt:
<span class='five'>דחזי לאיצטרופי. </span>עם עלין הרבה לשכוב עליהן או למאכל בהמה ואע'ג דלא שוה פרוטה אבל איסורי הנאה לא: 


lvr: 36
pgn: 20
dfh: a
trm: ולא בכתב שעל גבי כיפה
txt:
<span class='five'>ולא בכתב שעל גבי כיפה. </span>כעין כובע של צמר ונותנות הנשים תחת צעיף קישוריהן כדאמרי' בבמה אשה יוצאה <span class='mareimakom'>(שבת דף נז:)</span>: 


lvr: 36
pgn: 20
dfh: a
trm: אנדוכתרי
txt:
<span class='five'>אנדוכתרי. </span>תכשיט ורוקמין עליו צורות במחט כעין ברושדי'ר בלע'ז ואם רקמו עליהן אותיות הגט אינו כתב לפי שאינו כתוב וקבוע אלא מוטל על הבגד וב' ראשיו תחובים: 


lvr: 36
pgn: 20
dfh: a
trm: הא דחק תוכות
txt:
<span class='five'>הא דחק תוכות. </span>של אותיות וצידיהן והאותיות בולטות אינו כתב לפי שלא צייר את האותיות אלא חקק סביבותיהם והעץ נשאר כמו שהיה בדפוס האותיות מאיליה: 


lvr: 36
pgn: 20
dfh: a
trm: והא דינרי זהב תוכות הוא
txt:
<span class='five'>והא דינרי זהב תוכות הוא. </span>דקא סלקא דעתיה כשהוא מכה בקורנס חותם המטבע על הדינר תוכות וסביבות צורת החותם שהיא שוקעת והם מלאים דוחקין את תוכו וסביבות צורת הדינר וכנגד שקיעת רושם החותם אין הדינר של זהב נדחק ומאיליה הצורה עומדת במקומה וגבי ציץ כתיב <span class='mareimakom'>(שמות לט)</span> מכתב פתוחי חותם אלמא כתיבה היא: 


lvr: 36
pgn: 20
dfh: a
trm: ואילו הכא יריכות
txt:
<span class='five'>ואילו הכא יריכות. </span>שהיה הציץ דק כעין טס וצר האותיות מעבר האחד ודוחק ירכותיהן והן בולטות מעבר השני כמו שמציירים כסף וזהב העשוי ליקבע בכלי עץ ששותים בהם יין: 


lvr: 36
pgn: 20
dfh: a
trm: מיחרץ חריץ
txt:
<span class='five'>מיחרץ חריץ. </span>התוכות והסביבות של צורתו שהיא שוקעת חורצין ודוחקין תוכות וסביבות של צורת הדינר עד שעומדת צורת הדינר בולטת כמו שהיתה ונפקא מינה שאם חקק את הגט בחותם וכתבו על גבי טס לא הוי כתב דתוכות הוא: 


lvr: 36
pgn: 20
dfh: a
trm: או כנופי מיכנף
txt:
<span class='five'>או כנופי מיכנף. </span>צורת החות' שהיא שוקעת כשתוכותיה דוחקים את תוכות של דינר ונכנס הזהב קצת בדוחק בתוך שקיעת הצורה ונמתח מתוך דוחקו ונכנס לתוך הצורה ולאו ממילא הן אלא ע'י מכת הקורנס הצורה עצמה נמתחת לתוך הרושם והרי כתבה בידים:  הא


lvr: 36
pgn: 20
dfh: b
trm: מגואי
txt:
<span class='five'>מגואי. </span>מכה הרושם באותו צד שהצורה בולטת בו אבל ציץ דוחק מאבראי והיא בולטת מגואי: 


lvr: 36
pgn: 20
dfh: b
trm: הא ליכא שאר לא
txt:
<span class='five'>הא ליכא שאר לא. </span>דמקום גט בעי למיתב לה מתנה גמורה משום גירושין ולא לשם פרעון דכתיב ונתן: 


lvr: 36
pgn: 20
dfh: b
trm: דמעורה
txt:
<span class='five'>דמעורה. </span>מעורה במקצת שהיו בו אותיות ארוכין המגיעין משיטה לשיטה בראשי כל תיבה ותיבה: 


lvr: 36
pgn: 20
dfh: b
trm: יוצא מתחת ידה
txt:
<span class='five'>יוצא מתחת ידה. </span>שהביאתו לפנינו ואמרה בעלי נתן לי העבד הזה וגירשני בו כדתנן במתני' ונותן לה העבד: 


lvr: 36
pgn: 20
dfh: b
trm: מהו
txt:
<span class='five'>מהו. </span>מי מהימנה בלא עדי מסירה הואיל ועכשיו הוא ברשותה או דילמא הוא מנפשיה אזל: 


lvr: 36
pgn: 20
dfh: b
trm: הגודרות
txt:
<span class='five'>הגודרות. </span>בהמות על שם גדרות צאן <span class='mareimakom'>(במדבר לב)</span> : 


lvr: 36
pgn: 20
dfh: b
trm: אין להן חזקה
txt:
<span class='five'>אין להן חזקה. </span>אדם שתפסן אינו יכול לטעון לבעליהם מכרתם לי דאיכא למימר מעצמן הלכו אצלו: 


lvr: 36
pgn: 20
dfh: b
trm: לא ידעה לאקנויי
txt:
<span class='five'>לא ידעה לאקנויי. </span>לא גמרה ומקנייה דבר שאין בלבה לתת מתנה גמורה ולא גירשה אלא בשלה ואנן בעינן ונתן: 


lvr: 36
pgn: 20
dfh: b
trm: והא בעינא ספר מקנה וליכא
txt:
<span class='five'>והא בעינא ספר מקנה וליכא. </span>שהמקנה צריך לכתוב את השטר שדי מכורה לך דמההוא קרא נפקא לן בפ'ק דקידושין <span class='mareimakom'>(דף כו.)</span>: 


lvr: 36
pgn: 20
dfh: b
trm: אלא לאו
txt:
<span class='five'>אלא לאו. </span>ש'מ כי מקני ליה שפיר דמי ואף על גב דאין בדעתו של נותן שיעכבנו המקבל אצלו:  זקן


lvr: 36
pgn: 21
dfh: a
trm: זקן שאני דידע לאקנויי
txt:
<span class='five'>זקן שאני דידע לאקנויי. </span>שהוא חכם וידע שאינו שטר אלא אם כן מקנהו לו לגמרי וגמר דעתיה ומקני אבל אשה לא ידעה כולי האי ולא גמרה לאקנויי בדעתה אלא בשאלה בעלמא: 


lvr: 36
pgn: 21
dfh: a
trm: מנכסים בני חורין
txt:
<span class='five'>מנכסים בני חורין. </span>אבל לא ממשעבדי כיון דליכא שטר בעדים לית ליה קלא והוה ליה כמלוה על פה אלמא כל אדם נמי מקנה דהא האי שטרא כשחתם בו הערב לאחר זמן כבר היה מסור למלוה והיאך נכסי הערב הזה משתעבדים בו והא בעינן ספר מקנה אי לאו דאקנייה ניהליה מלוה לערב וחתם והדר מסריה ניהליה: 


lvr: 36
pgn: 21
dfh: a
trm: והאיש כותב את שוברו
txt:
<span class='five'>והאיש כותב את שוברו. </span>פרעון הכתובה שפרע ומקנהו לאשה והיא מחתמת עדים ומוסרתו לו לראי' בידו: 


lvr: 36
pgn: 21
dfh: a
trm: קנאתהו
txt:
<span class='five'>קנאתהו. </span>לעבד בשטר מתנה זה והגט שבידו דהוה ליה האי עבד כחצרה וגיטה וחצירה באו לה כאחד: 


lvr: 36
pgn: 21
dfh: a
trm: וחצר מהלכת לא קנה
txt:
<span class='five'>וחצר מהלכת לא קנה. </span>דכי אמור רבנן חצרו של אדם קונה לו לאו בחצר מהלכת אמור דשאני מקרקעי דניידי ממקרקעי דלא ניידי ורבא גופיה אמרה דלא קני בשנים אוחזין <span class='mareimakom'>(ב'מ דף ט:)</span>: 


lvr: 36
pgn: 21
dfh: a
trm: חצרה הבאה לאחר מכאן
txt:
<span class='five'>חצרה הבאה לאחר מכאן. </span>כגון נתן לה גט בחצר חבירו והלך בעל חצר ומכר לה את החצר או נתן לה במתנה והא ודאי אינה מגורשת דמאן מגרש לה דכשנתן הבעל הגט בחצר לא שלה היתה דתקני לה חצרה כאילו נותנו בידה וכי אתא האי חצר לידה לאו מכח הבעל אתיא לה דניהוי נותן לה החצר והגט ביחד: 


lvr: 36
pgn: 21
dfh: a
trm: אף חצרה
txt:
<span class='five'>אף חצרה. </span>בעינן נמי דלהוי בין מדעתה בין בעל כרחה כגון חצר שהיתה שלה קודם שזרק הגט לתוכה: 


lvr: 36
pgn: 21
dfh: a
trm: בעל כרחה ליתא
txt:
<span class='five'>בעל כרחה ליתא. </span>דאי אמרה אי אפשי לקבל מתנה ממנו לא קניא לה להא חצר ולא מיגרשה ביה דהא אמרה לא ניחא לי למיקני: 


lvr: 36
pgn: 21
dfh: a
trm: והא שליחות
txt:
<span class='five'>[והא שליחות]. </span>אשה עושה שליח לקבלה מדעתה אבל בעל כרחה אינו נעשה שלוחה שתתגרש בקבלתו אבל הבעל עושה שליח להולכה ונותן לה על כרחה: 


lvr: 36
pgn: 21
dfh: a
trm: וקמשוי שליח לקבלה
txt:
<span class='five'>וקמשוי שליח לקבלה. </span>בפרקין דלקמן <span class='mareimakom'>(דף סב:)</span> דנפקא לן מושלח ושלחה קרי ביה ושלחה בלא מפיק ה'א: 


lvr: 36
pgn: 21
dfh: a
trm: קטנה
txt:
<span class='five'>קטנה. </span>אביה מקבל גיטה כדנפקא לן בכתובות בפרק נערה <span class='mareimakom'>(דף מז.)</span> מויצאה והיתה:  לא


lvr: 36
pgn: 21
dfh: b
trm: לא אפשר למקצייה
txt:
<span class='five'>לא אפשר למקצייה. </span>דשייך במצות ואינו רשאי לחבל בו ואם חבל בו יוצא לחירות בראשי אברים אלמא אינו רשאי לחבל בו: 


lvr: 36
pgn: 21
dfh: b
trm: אי כתב בספר
txt:
<span class='five'>אי כתב בספר. </span>משמע יכתוב בקלף ומצית למימר דכי רבי מוכתב לה דומיא דקלף הוא דרבי: 


lvr: 36
pgn: 21
dfh: b
trm: וכתב לה מאי עבדי ליה
txt:
<span class='five'>וכתב לה מאי עבדי ליה. </span>לדידהו לא איצטריך לרבות כל דבר שהרי לא קבע הכתוב דבר לכתיבתו ומונתן ספר כריתות שמעינן: 


lvr: 36
pgn: 21
dfh: b
trm: נייר המחוק
txt:
<span class='five'>נייר המחוק. </span>יכול לחזור ולמוחקו עד העדים ולכותבו ויעביר תנאי שהיה בו ולא מוכחא מילתא דהא עדים נמי על המחק חתומים וכן דיפתרא אין מחק שלו ניכר ובגמ' מפרש מאי דיפתרא: 


lvr: 36
pgn: 21
dfh: b
trm: ור' אלעזר היא
txt:
<span class='five'>ור' אלעזר היא. </span>מתני' דבעי כתיבה בתלוש דדריש וכתב דקרא אכתב הגט ולא אחתימת עדים רבי אלעזר היא דאמר חתימת הגט אינה מן התורה אלא מפני תיקון העולם הילכך וכתב דקרא אכתב הגט קאי: 


lvr: 36
pgn: 21
dfh: b
trm: חתמו שנינו
txt:
<span class='five'>חתמו שנינו. </span>בסיפא דמתני' תלשו חתמו ונתנו לה כשר ואע'פ שנכתב כולו במחובר דכי כתיב וכתב דקרא אחתימת עדים שהיא עיקר ור' מאיר היא: 


lvr: 36
pgn: 21
dfh: b
trm: דשקיל ליה
txt:
<span class='five'>דשקיל ליה. </span>לכוליה עציץ ואין כאן מחוסר קציצה ואין לחוש שמא ישבר החרס ויתן לה החתיכה והויא ליה קציצה דלא מפסיד ליה לעציץ:  דשקיל


lvr: 36
pgn: 22
dfh: a
trm: עד שיחזיק בזרעים
txt:
<span class='five'>עד שיחזיק בזרעים. </span>עציץ הוי תלוש ומיקני במשיכה זרעים הוי מחוברין ודינן כקרקע ונקנים בכסף בשטר ובחזקה ועד שיחזיק כגון דניכש או עידר דהויא חזקה ובלא יהיב מעות קמיירי דאי יהיב זוזי מיקנו בכסף: 


lvr: 36
pgn: 22
dfh: a
trm: נקבו בארץ ונופו בחוצה לארץ
txt:
<span class='five'>נקבו בארץ ונופו בחוצה לארץ. </span>שהיה מונח על הגבול ונוף הזרעים נוטה חוץ לעציץ חוץ לגבול: 


lvr: 36
pgn: 22
dfh: a
trm: שתי גנות זו על גב זו
txt:
<span class='five'>שתי גנות זו על גב זו. </span>וזו אצל זו וקרקעית האחת גבוה מחברתה וגידור שלה זקוף והירק בינתים בגידור הגבוהה דעכשיו הוא נשרש בקרקעו של עליון ונופו באוירו של תחתון: 


lvr: 36
pgn: 22
dfh: a
trm: כדקתני טעמא
txt:
<span class='five'>כדקתני טעמא. </span>שאם ירצה תחתון למלאות גנתו כו' והואיל ובידו למחות וגורם לירק הזה זוכה בה ולאו משום הטיית נוף: 


lvr: 36
pgn: 22
dfh: a
trm: טבל וחולין מעורבין זה בזה
txt:
<span class='five'>טבל וחולין מעורבין זה בזה. </span>אין לך פירי באילן הזה שאין מקצתו מן הארץ שהוא טבל ומקצתו מחוצה לארץ שהוא חולין לפי שהיניקה מתערבת ונפקא מינה שאין מעשרין מטבל ודאי עליו דהוי מן החיוב על הפטור ולא ממנו על טבל ודאי: 


lvr: 36
pgn: 22
dfh: a
trm: מ'ט דרבן שמעון
txt:
<span class='five'>מ'ט דרבן שמעון. </span>מהו הגדל בחיוב חייב והלא היניקה של שרשין מעלה שרף בכל הפרי ושורשי עבר זה מעלים שרף לפרי שבעבר זה: 


lvr: 36
pgn: 22
dfh: a
trm: דמפסיק צונמא
txt:
<span class='five'>דמפסיק צונמא. </span>שן סלע מבדיל באמצע השרשים ומפסיקין עד הגזע הלכך לרבן שמעון לא ינקי מהדדי: 


lvr: 36
pgn: 22
dfh: a
trm: מר סבר אוירא מבלבל
txt:
<span class='five'>מר סבר אוירא מבלבל. </span>אע'פ שכל מה שיש מן השרשין בקרקע הוי מובדל הואיל וכשיצא לאויר הוא מעורב ומבלבל וינקי מהדדי: 


lvr: 36
pgn: 22
dfh: a
trm: ומ'ס
txt:
<span class='five'>ומ'ס. </span>אוירא לא מבלבל הואיל ובתוך הקרקע מובדל בסלע שאינו מצמיח ומיהו היכא דכל שרשיו בא'י ליכא מאן דאזיל בתר נוף: 


lvr: 36
pgn: 22
dfh: a
trm: משקולת
txt:
<span class='five'>משקולת. </span>של עופרת עשויה להיות פוחתת ומחפין אותה בעור שלא תהא נשופת ופוחתת: 


lvr: 36
pgn: 22
dfh: a
trm: לכתוב עליו את הגט
txt:
<span class='five'>לכתוב עליו את הגט. </span>כרבנן דמכשרי ומיהו קלף גמור דמליח וקמיח ואפיץ לא שמיה עור משום הכי לא מני בהדייהו ושיעוריה תנן בהמוציא יין <span class='mareimakom'>(שבת דף עט:)</span> קלף כדי לכתוב בו פרשה קטנה שבתפילין אבל דיפתרא אינו כשר לתפילין הילכך שיעורו בגט: 


lvr: 36
pgn: 22
dfh: b
trm: ר' אלעזר היא
txt:
<span class='five'>ר' אלעזר היא. </span>דאמר חתימת הגט אינה מן התורה ולא סגי למיתביה בלא עדי מסירה דאינהו הוא דעבדי כריתות דעל כרחיך בעינן עדים דילפינן <span class='mareimakom'>(לקמן דף צ.)</span> ערוה דבר דבר מממון והלכך לא חיישינן לדלמא מזייפא דהא אמרן צריכי למיקרייה ואי הוה ביה תנאה אינהו ידעי ומ'ד עדי מסירה עיקר הבאה לינשא צריכה להביא עדים שנמסר לפניהם אבל לר' מאיר דאמר לא בעינן עדי מסירה איכא למיחש לזיופא דמאן דסמיך אעדי חתימה אשה הבאה לינשא בגט אינה מביאה לפנינו עדים החתומים בו אם יש מכירים בחתימתן ואם יש תנאה וזייפתיה ליכא דידע: 


lvr: 36
pgn: 22
dfh: b
trm: אלא לאלתר
txt:
<span class='five'>אלא לאלתר. </span>שהביאתו לב'ד ביום שנמסר לה להודיע שהיא גרושה ויתירוה לינשא דכיון דהאידנא הוה ובעידי מסירה לא חיישינן לזיופא: 


lvr: 36
pgn: 22
dfh: b
trm: אלא בגיטין
txt:
<span class='five'>אלא בגיטין. </span>דאינן עשויין אלא להתירה ויכולה להביאו לב'ד לאלתר ויתירוה ושוב אינה צריכה לגט דכיון שהותרה בב'ד יש זכרון וקול לדבר: 


lvr: 36
pgn: 22
dfh: b
trm: אבל בשטרות
txt:
<span class='five'>אבל בשטרות. </span>דקיימי לגוביינא ודילמא לא מפיק ליה עד זמן ארוך וישכחו עדי מסירה את הדבר וסמכי' אעדי חתימה והוא מזייף כתב העליון וחותם העדים עומד במקומו: 


lvr: 36
pgn: 22
dfh: b
trm: ימים רבים
txt:
<span class='five'>ימים רבים. </span>אלמא בעינן דבר הראוי לעמוד ולהתקיים והאי קרא בירמיה בשטרי מכר: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 22
dfh: b
trm: שוברו
txt:
<span class='five'>שוברו. </span>שובר פרעון כתובה שהאשה היה לה לכותבו ולמוסרו לו להיות לו לראיה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 23
dfh: a
trm: והוא שהיה גדול עומד על גביו
txt:
<span class='five'>והוא שהיה גדול עומד על גביו. </span>ואומר לו כתוב לצורך פלוני דקסבר ר'ה מתני' ר'א היא דבעי כתיבה לשמה וסיפא דקאמר שאין קיום הגט אלא בחותמיו היינו עדי מסירה דרוב גיטין נמסרין בפני החותמים ואמציעתא קאי ולא ארישא לאכשורי כתיבת חרש בלא גדול על גביו: 


lvr: 36
pgn: 23
dfh: a
trm: לדעתיה דנפשיה עבד
txt:
<span class='five'>לדעתיה דנפשיה עבד. </span>דהא גדול הוא ויש בו דעת ואע'פ שזה אומר לו כן שמא הוא גמר בלבו לשם אחר אבל קטן אין בו דעת אלא למה שזה מצווהו: 


lvr: 36
pgn: 23
dfh: a
trm: לאו מילתא היא דאמרי
txt:
<span class='five'>לאו מילתא היא דאמרי. </span>אלא מעתה עובד כוכבים וישראל עומד כו' דהוה ס'ל דפסול ודאי כשר הוא ואפילו אין ישראל עומד על גביו וגבי חרש שוטה וקטן נמי ליתא לדרב הונא דאע'ג דאין גדול עומד על גביו נמי כשר דמתני' ר'מ היא דלא בעי כתיבה לשמה דדריש וכתב דקרא אחתימת עדים: 


lvr: 36
pgn: 23
dfh: a
trm: לענין הבאה
txt:
<span class='five'>לענין הבאה. </span>לפי שאינו בתורת גיטין וקידושין ואין אדם נעשה שליח לדבר שאינו שייך בו וגבי כתיבה שייריה ש'מ דוקא קתני בהבאה ובכתיבה כשר כדקתני טעמא שאין קיום הגט אלא בחותמיו ולא איכפת לן אם נכתב שלא לשמה דאי תנא ושייר הוי ליה נמי לשיורי בסיפא: 


lvr: 36
pgn: 23
dfh: a
trm: ר'א היא דאמר עדי מסירה כרתי
txt:
<span class='five'>ר'א היא דאמר עדי מסירה כרתי. </span>וחתימת עדים אינה מן התורה הילכך וכתב לה אכתב הגט ובעינן כתיבה לשמה: 


lvr: 36
pgn: 23
dfh: a
trm: והא ודאי
txt:
<span class='five'>והא ודאי. </span>כי כתביה עובד כוכבים לאו לשמה הוא דעובד כוכבים אדעתא דנפשיה קעביד ומשום הכי תניא פסול: 


lvr: 36
pgn: 23
dfh: a
trm: אמר רב נחמן אומר היה כו'
txt:
<span class='five'>אמר רב נחמן אומר היה כו'. </span>אתחלתא דמילתא היא וכן מסתבר דהא כבר מוקמיה רב נחמן כר'מ ואית דגרסי והא ודאי עובד כוכבים כו' בלשון קושיא ופרכינן אהא דאמר רב נחמן עובד כוכבים כשר אמר רב נחמן כו' תירוצא הוא: 


lvr: 36
pgn: 23
dfh: a
trm: כשהוא כותבו כאילו כותבו לשמה
txt:
<span class='five'>כשהוא כותבו כאילו כותבו לשמה. </span>הכי משמע כשהוא כותב קצתו לשמה כאילו כותבו כולו לשמה אלמא לשמה בעינן: 


lvr: 36
pgn: 23
dfh: a
trm: מקום התורף
txt:
<span class='five'>מקום התורף. </span>וכתב בן דעת את התורף ולא בעי לאוקמא בשגדול עומד על גביו ולא לאוקמא כר'מ: 


lvr: 36
pgn: 23
dfh: a
trm: כאן הודיעך
txt:
<span class='five'>כאן הודיעך. </span>במשנתינו שזלזלו בכתיבת גיטין הודיעך שאין שום כח לשמה בכתיבה אלא בחתימה: 


lvr: 36
pgn: 23
dfh: a
trm: והאמר רבה בר בר חנה
txt:
<span class='five'>והאמר רבה בר בר חנה. </span>לעיל <span class='mareimakom'>(דף כא:)</span> גבי אין כותבין במחובר ר' אלעזר היא: 


lvr: 36
pgn: 23
dfh: a
trm: דלאו בני דעה נינהו
txt:
<span class='five'>דלאו בני דעה נינהו. </span>וגבי שליחות איש בעינן ולא קטן דשליחות נפקא לן <span class='mareimakom'>(בקדושין ד' מב.)</span> מויקחו להם איש שה לבית אבות אחד לוקח לכולן: 


lvr: 36
pgn: 23
dfh: a
trm: לאו בר היתירא הוא
txt:
<span class='five'>לאו בר היתירא הוא. </span>דאין להן קידושין ואין גיטין נוהגין בהם ובמידי דלנפשיה לא חזי לא מצי למיעבד שליחותא לאחריני: 


lvr: 36
pgn: 23
dfh: a
trm: הא לא חזר ונשתפה לא
txt:
<span class='five'>הא לא חזר ונשתפה לא. </span>דטעמא משום דעה הוא וצריך להיות בן דעת לעשות שליחותו: 


lvr: 36
pgn: 23
dfh: a
trm: מדקתני סיפא כו'
txt:
<span class='five'>מדקתני סיפא כו'. </span>אלמא היכא דטעמא משום דעה הוא בעינן תחלה וסוף אבל סומא לא הוי טעמא משום דעה ולא בעינן תחילה וסוף אלא תחילה לחודיה דלא מצי למימר בפני נכתב דאי בסומא נמי דוקא ניתני כל שתחילתו וסופו בכשרות: 


lvr: 36
pgn: 23
dfh: a
trm: לקבל גט מיד בעלה
txt:
<span class='five'>לקבל גט מיד בעלה. </span>ותהא מגורשת בקבלתו וה'ה נמי להולכה דכולה חדא טעמא היא אלא כך היתה השאלה בבית המדרש: 


lvr: 36
pgn: 23
dfh: b
trm: מכלל דעבד כשר
txt:
<span class='five'>מכלל דעבד כשר. </span>וכי היכי דכשר להבאה להיות שליח להתגרש כך כשר לקבלה להיות שליח להתגרש שאין חילוק טעם ביניהם: 


lvr: 36
pgn: 23
dfh: b
trm: הא במילתא דאיתיה
txt:
<span class='five'>הא במילתא דאיתיה. </span>כגון תרומה שאסור לעבד לאכול טבל ואם יש לו טבל שניתן לו ע'מ שאין לרבו רשות בו מפריש תרומה הימנו ותרומתו תרומה דעבד כאשה בכל מצות ותימא נמי דכשר להיות שליח לתרום: 


lvr: 36
pgn: 23
dfh: b
trm: שתרמו את שלהן תרומתן תרומה
txt:
<span class='five'>שתרמו את שלהן תרומתן תרומה. </span>ואסורה לזרים דסבר אין קנין לעובד כוכבים בארץ ישראל להפקיע מקדושת מעשר והקדש העובד כוכבים הקדש כדילפי' <span class='mareimakom'>(חולין דף יג:)</span> מאיש איש לרבות את העובדי כוכבי' שנודרים נדרים ונדבות כישראל: 


lvr: 36
pgn: 23
dfh: b
trm: לאו משום
txt:
<span class='five'>לאו משום. </span>דשליחות דתרומה דכתיב כן תרימו גם אתם ודרשינן מדמצי למכתב אתם וכתב גם אתם לרבות שלוחכם ואיתקש שליח לשולחו בהאי קרא למימר דמה אתם בני ישראל אף שלוחכם ישראל ומהאי מיעוטא איכא למעוטי נמי לעבד שתרם את של ישראל ברשות: 


lvr: 36
pgn: 23
dfh: b
trm: אף שלוחכם בני ברית
txt:
<span class='five'>אף שלוחכם בני ברית. </span>לאפוקי עובד כוכבים אבל עבד בן ברית הוא דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים כט)</span> מחוטב עציך וגו': 


lvr: 36
pgn: 23
dfh: b
trm: ואף ע'פ ששנינו
txt:
<span class='five'>ואף ע'פ ששנינו. </span>בברייתא במס' תמורה האומר לשפחתו הרי את שפחה וולדך בן חורין אם היתה עוברה זכתה לו לעובר בקבלת גט זה להיות משוחרר: 


lvr: 36
pgn: 23
dfh: b
trm: מאי אם היתה עוברה
txt:
<span class='five'>מאי אם היתה עוברה. </span>מה ענין שחרור אצל גט אשה דקאמר אע'פ ששנינו הא ודאי בתורת שחרור איתיה: 


lvr: 36
pgn: 23
dfh: b
trm: ר' יוחנן תרתי אמר
txt:
<span class='five'>ר' יוחנן תרתי אמר. </span>חדא הא דגט אשה ועוד אחריתי ואמילתא אחריתי קאמר אע'פ והיינו מילתא אחריתי נראין דברים שהעבד מקבל גט שחרור לחבירו: 


lvr: 36
pgn: 23
dfh: b
trm: מיד רבו של חבירו
txt:
<span class='five'>מיד רבו של חבירו. </span>שאין רבו שלו דכיון דעבד איתיה בתורת שחרור שליח נמי מצי מיהוי: 


lvr: 36
pgn: 23
dfh: b
trm: אבל לא מיד רבו שלו
txt:
<span class='five'>אבל לא מיד רבו שלו. </span>אם שניהם של איש אחד דיד עבד כיד רבו דמי וכשמסרו גט בידו לא יצא גט מרשותו ואע'ג דעבד מקבל גט לעצמו התם הוא דגיטו וידו באים כאחד דשיחרורא דידיה הוא אבל לאחרינא לא: 


lvr: 36
pgn: 23
dfh: b
trm: ואם לחשך אדם
txt:
<span class='five'>ואם לחשך אדם. </span>באזנך להקשות ולומר הרי שנויה היא שאף מיד רבו שלו מקבלו לחבירו ששנינו אם היתה עוברה זכתה לו אלמא שפחה זו מקבלתו לצורך עוברה מיד רבה: 


lvr: 36
pgn: 23
dfh: b
trm: קסבר עובר ירך אמו הוא
txt:
<span class='five'>קסבר עובר ירך אמו הוא. </span>והוה ליה כחצי גופה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 23
dfh: b
trm: חמותה ובת חמותה כו'
txt:
<span class='five'>חמותה ובת חמותה כו'. </span>בכולהו מפרש ביבמות דסניין לה ומכוונות לקלקלה ואין נאמנות להעידה שמת בעלה: 


lvr: 36
pgn: 23
dfh: b
trm: יבמתה
txt:
<span class='five'>יבמתה. </span>אשת אחי בעלה שונאה אותה ויראה ממנה שמא ימות אחד משני בעליהן בלא בנים ויהו צרות זו לזו: 


lvr: 36
pgn: 23
dfh: b
trm: ומה בין גט למיתה
txt:
<span class='five'>ומה בין גט למיתה. </span>דאמיתה לא מהימנין ואגט מהימנין: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 23
dfh: b
trm: משגחינן ביה
txt:
<span class='five'>משגחינן ביה. </span>שהרי לא נתקיים בבית דין ואיכא למימר שזו מתכוונת לכך שתתקלקל: 


lvr: 36
pgn: 23
dfh: b
trm: בחוצה לארץ
txt:
<span class='five'>בחוצה לארץ. </span>שהצריכוה לומר בפני נכתב וזהו קיומו ותו לא חיישינן לערעור ואי מערער לא מהימן:  וממקום


lvr: 36
pgn: 24
dfh: a
trm: וממקום שבאת
txt:
<span class='five'>וממקום שבאת. </span>כלומר הואיל ומינייהו גמרינן נגמור נמי להא דמה הן צריכות לומר כו' ומדקתני בברייתא מה להלן צריכות שיאמרו כו' שמע מינה בחוצה לארץ עסקינן כאביי: 


lvr: 36
pgn: 24
dfh: a
trm: רישא וסיפא בחוצה לארץ
txt:
<span class='five'>רישא וסיפא בחוצה לארץ. </span>הכל כשרין להביא את הגט אוקימנא בחוצה לארץ מדקתני סומא וסיפא האשה עצמה כו' בחוצה לארץ דקתני ובלבד שתהא צריכה לומר: 


lvr: 36
pgn: 24
dfh: a
trm: כתב ופה
txt:
<span class='five'>כתב ופה. </span>צריכה לומר בפני נכתב ולאביי לא איצטריך למיתני כתב ופה דהכי משמע מה בין פה דגט לפה דמיתה אלא שהכתב מוכיח עמו: 


lvr: 36
pgn: 24
dfh: a
trm: איגרשה לה
txt:
<span class='five'>איגרשה לה. </span>ואי בעיא למיקליה לגט מגורשת היא ואינה צריכה להביאו בפנינו אלא לראיה בעלמא ולמה לה לומר בפני נכתב הא לאו שליח היא: 


lvr: 36
pgn: 24
dfh: a
trm: סוף סוף כי מטיא להתם איגרשה לה
txt:
<span class='five'>סוף סוף כי מטיא להתם איגרשה לה. </span>ע'י קבלה ראשונה דתנאה בעלמא הוה דלא תתגרש עד אותו מקום והרי נתקיים התנאי ולאו שליח היא: 


lvr: 36
pgn: 24
dfh: a
trm: אתנחיה אארעא
txt:
<span class='five'>אתנחיה אארעא. </span>דהויא שליח להולכה עד התם ובמאי דשקלא ליה תו מארעא הוא דמגרשה: 


lvr: 36
pgn: 24
dfh: a
trm: והא לא חזרה שליחות אצל הבעל
txt:
<span class='five'>והא לא חזרה שליחות אצל הבעל. </span>שליח לא מיקרי אלא המשתלח מזה לזה שראוי לחזור אצל שולחו ולומר עשיתי שליחותך לחברך וזו אינה ראויה לחזור שהרי לא נשתלחה אלא לעצמה ואח'כ נעשית היא בעל המעשה ובטל השליחות קודם שתחזור: 


lvr: 36
pgn: 24
dfh: a
trm: הניחא למ'ד כו'
txt:
<span class='five'>הניחא למ'ד כו'. </span>לקמן בפרק התקבל <span class='mareimakom'>(סג:)</span> וטעמייהו מפרשי הכא בסמוך: 


lvr: 36
pgn: 24
dfh: a
trm: טעמא מאי
txt:
<span class='five'>טעמא מאי. </span>תירוצא הוא טעמא מאי אמרי' אין אשה עושה שליח לקבל גיטה מיד שליח בעלה: 


lvr: 36
pgn: 24
dfh: a
trm: משום בזיון דבעל
txt:
<span class='five'>משום בזיון דבעל. </span>דסבור מבזה אותי שאין היא עצמה מקבלתו הלכך לא ניחא ליה שיהא שלוחו מוסר לשלוחה ואי מסר לא הוי גיטא דלאו להכי שדרוהו להאי דבשלמא מיד הבעל עצמו כיון דאיהו גופיה מסר לשליח אשתו הא קא חזינן דלא קפיד אבל כל כמה דלא חזינן אמרי' קפיד: 


lvr: 36
pgn: 24
dfh: a
trm: ומשום חצרה הבאה לאחר מכאן
txt:
<span class='five'>ומשום חצרה הבאה לאחר מכאן. </span>דדמיין להדדי שכשזרק גט לחצר חבירו ואחר כך קנתה היא החצר הרי הוא עושה את החצר שליח להוליך והיא כשקנאתו עשאתו שליח לקבלה ואתי לאכשורי מההיא טעמא ושלא כדין הוא דחצר לאו משום שליחות אתרבי אלא משום ידה וההיא שעתא דנתינה לאו ידה הוא: 


lvr: 36
pgn: 24
dfh: a
trm: שוי שליח
txt:
<span class='five'>שוי שליח. </span>אחרינא להולכה כדי שתהא שליחותה חוזרת אצל הבעל ולאחר זמן קבלי גיטיך מיניה ושליח שעשה שליח אמרינן בכל הגט <span class='mareimakom'>(לקמן דף כט:)</span> שהשליח הראשון עושה את השני בבית דין ואומר לפניהם בפני נכתב ובפני נחתם: הדרן עלך המביא שני 


lvr: 36
pgn: 24
dfh: b
trm: לאיזו שארצה אגרש פסול לגרש בו
txt:
<span class='five'>לאיזו שארצה אגרש פסול לגרש בו. </span>דאין ברירה דלא אמרינן הוברר הדבר דבשעת כתיבה היה דעתו לזו והרי נכתב לשמה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 24
dfh: b
trm: מקרין
txt:
<span class='five'>מקרין. </span>הגדולים מקרים לתלמידיהם כך וכך כשיבא גט לפניך כתבהו והזכירו שם אינש בעלמא אלמא בתלמידים עסקינן: 


lvr: 36
pgn: 24
dfh: b
trm: ולא זה בלבד שנכתב שלא לשם גירושין
txt:
<span class='five'>ולא זה בלבד שנכתב שלא לשם גירושין. </span>של אדם זה פסול אלא אף זה דהיו לו שתי נשים שנכתב לשם גירושין דהאי גברא פסול הואיל ונכתב שלא לשם גירושין של זו: 


lvr: 36
pgn: 24
dfh: b
trm: דאין ברירה
txt:
<span class='five'>דאין ברירה. </span>דלא תימא הוברר דבשעת כתיבה נמי דעתיה אהא ואיכא גירושין דידיה ודידה: 


lvr: 36
pgn: 24
dfh: b
trm: הא גדולה מצי מגרש
txt:
<span class='five'>הא גדולה מצי מגרש. </span>וכי מפקא ליה לא חיישינן לאיסור אשת איש למימר שמא לא לזו ניתן אלא לחברתה ונפל מידה ומצאתו זו דהואיל ונקיטא ליה לגיטא בידה בדידה מחזקינן לה: 


lvr: 36
pgn: 24
dfh: b
trm: מוציאין שטר חוב
txt:
<span class='five'>מוציאין שטר חוב. </span>אחד מהן שהוציא שטר חוב על אחרים אין הלוה יכול לומר לא ממך לויתי אלא מפלוני ששמו כשמך וממנו נפל ולאו בעל דברים דידי את אלא כיון דהאי תפיס לשטרא גבי ביה: 


lvr: 36
pgn: 24
dfh: b
trm: רישא דקתני כתב לגרש כו'
txt:
<span class='five'>רישא דקתני כתב לגרש כו'. </span>שאף שמות הבעלים שוין תידוק נמי הא ראשון שנכתב לשמו מגרש ביה וכי מפקא ליה לא אמרינן משום חומרא דאשת איש שמא לא בעלה של זו כתבו אלא האחר: 


lvr: 36
pgn: 24
dfh: b
trm: הא אמרינן
txt:
<span class='five'>הא אמרינן. </span>במתני' דגט פשוט בב'ב <span class='mareimakom'>(דף קעב.)</span> שני יוסף בן שמעון שהיו בעיר אחת אין יכולין להוציא שטר חוב זה על זה ולא אחר יכול להוציא עליהן שטר חוב דאמר ליה לא אני לויתי ממך אלא חברי לוה ממך ומסר לך שטר זה דאע'ג דפליגי תנאי התם במוציאין שטר חוב על אחרים ולא חיישינן  לנפילה מודו דאין אחרים מוציאין עליהן כדפרישית הכא נמי לימא לא בעלה כתבו אלא יוסף בן שמעון אחר כתבו לאשתו ונמלך ולא גירשה והשליכו לאיבוד מדעת ולקחתו זו שהיא רוצה להתגרש: 


lvr: 36
pgn: 24
dfh: b
trm: בעדי מסירה
txt:
<span class='five'>בעדי מסירה. </span>שמכירים את שניהם ומעידין שראו שזה מסר לזו אבל בעדי חתימה לא כדאמרינן שמא נמלך זה שכתבו וחתמו ולא גרש את אשתו ומסרו לזו אשת חבירו: 


lvr: 36
pgn: 24
dfh: b
trm: הכא נמי בעדי מסירה
txt:
<span class='five'>הכא נמי בעדי מסירה. </span>וליכא למיחש שמא לחברתה נמסר אבל בעדי חתימה לעולם אימא לך דחיישינן שמא את חברתה גירש וחיישינן לנפילה וגבי שטרי חוב נמי אין יכולין להוציא שטר חוב על אחרים דחיישינן לנפילה: 


lvr: 36
pgn: 24
dfh: b
trm: חוץ מן הראשון
txt:
<span class='five'>חוץ מן הראשון. </span>שלא נכתב לשם גירושין כלל אבל הנך בתראי פסלי דריח הגט פוסל בכהונה דתניא בפרק בתרא <span class='mareimakom'>(לקמן דף פב:)</span> האומר לאשתו הרי את מגורשת ממני ואי את מותרת לכל אדם פסלה מן הכהונה שנאמר ואשה גרושה מאישה אפילו לא נתגרשה אלא מאישה ולאחרים לא הותרה פסולה לכהונה: 


lvr: 36
pgn: 24
dfh: b
trm: חליצה פסולה פסולה ופוסלתה
txt:
<span class='five'>חליצה פסולה פסולה ופוסלתה. </span>כל מקום ששנינו ביבמות חליצה פסולה פסולה להתירה לשוק אבל פוסלת היא אותה מן האחין שלא תתייבם עוד דקמו עלה בכיון שלא בנה שוב לא יבנה דלא כתיב אשר לא בנה את בית אחיו אלא אשר לא יבנה <span class='mareimakom'>(דברים כה)</span> כיון שחלץ שוב לא יבנה: 


lvr: 36
pgn: 24
dfh: b
trm: שמאל
txt:
<span class='five'>שמאל. </span>חלצה בשמאל אמרינן ביבמות <span class='mareimakom'>(דף קד.)</span> פסולה וכן חלצה בלילה פסולה: 


lvr: 36
pgn: 24
dfh: b
trm: ופוסלת
txt:
<span class='five'>ופוסלת. </span>דשם חליצה עלה אלא שלא נעשית בהכשירה דיליף רגל רגל ממצורע דכתיב ימנית ולילה נמי נפקא לן התם:  קטן


lvr: 36
pgn: 25
dfh: a
trm: קטן ואנפיליא
txt:
<span class='five'>קטן ואנפיליא. </span>קילצו'ן של בגד לאו חליצה כלל דאיש ונעל כתובים בפרשה ואם לא יחפוץ האיש וגו': 


lvr: 36
pgn: 25
dfh: a
trm: חוץ מן האחרון
txt:
<span class='five'>חוץ מן האחרון. </span>דלחומרא אמרינן יש ברירה ופסולה לכהונה אבל אינך כולהו אפי' ריח הגט אין בהם ולא דמו למגורשת מאישה ולא התירה לכל אדם דההיא לההוא מילתא מיהא לשמו ולשמה נכתב: 


lvr: 36
pgn: 25
dfh: a
trm: לקוחות הן
txt:
<span class='five'>לקוחות הן. </span>דאין ברירה דאיכא למיחש חלק שנטל זה היה ראוי לאחיו והחליפו והיינו לקיחה וחוזר ביובל לתחילתו משום מצות יובל והדר שקליה כדמעיקרא: 


lvr: 36
pgn: 25
dfh: a
trm: דלחומרא
txt:
<span class='five'>דלחומרא. </span>מחזירין חומרא היא ואי נמי הוה מספקא ליה אזיל לחומרא אבל אינו פוסל קולא הוא ואי לאו דפשיטא דאין ברירה לא אזיל לקולא: 


lvr: 36
pgn: 25
dfh: a
trm: אי נמי כתחילה
txt:
<span class='five'>אי נמי כתחילה. </span>כשם שמתחילה היתה בלא חלוקה לאיש אחד כך יחזור ביובל לאיש אחד וטעמא לאו משום דאין ברירה הוא: 


lvr: 36
pgn: 25
dfh: a
trm: זכה בחלקו
txt:
<span class='five'>זכה בחלקו. </span>דאמרינן יש ברירה דמשעת שחיטה היה זה ראוי לכך ונשחט פסח זה עליו ומזכה את אחיו עמו לימנות בחלקו ולקמיה מוקי לה שפיר: 


lvr: 36
pgn: 25
dfh: a
trm: אמר רבי יוחנן כדי לזרזן במצות
txt:
<span class='five'>אמר רבי יוחנן כדי לזרזן במצות. </span>אביהן המנה את כולן עליו משעת שחיטה והא דקאמר על מי שיעלה ראשון לזרזינהו אתא כלומר נראה איזה הוא ראשון ולא הודיעם מה בלבו: 


lvr: 36
pgn: 25
dfh: a
trm: ומושכין את ידיהן
txt:
<span class='five'>ומושכין את ידיהן. </span>מי שהיה נמנה ורוצה לימשך ולהמנות על אחר מושך ידיו הימנו: 


lvr: 36
pgn: 25
dfh: a
trm: עד שישחט
txt:
<span class='five'>עד שישחט. </span>אבל לאחר שחיטה לא נמנין ולא נמשכין דכתיב ואם ימעט הבית אם באו להמעט ולהמשך ממנו מהיות משה בחיותו של שה יתמעטו: 


lvr: 36
pgn: 25
dfh: a
trm: אמר אביי קבעי מיניה
txt:
<span class='five'>אמר אביי קבעי מיניה. </span>אתמוהי מתמה אביי ברב יהודה ורב אושעיא קבעי מיניה לאיזו שתצא בפתח תחילה דתלה (זה) המתנה בדעת אחרים וקפשיט ליה לאיזו שארצה דהיינו תולה בדעת עצמו דילמא תולה בדעת עצמו לית לן ברירה דמדאתני ברישא גילה בדעתו שהיה פוסח על שתי סעיפים וליכא למימר הוברר דמעיקרא דעתיה להאי אבל זה שתלה באחרים גמר בדעתיה מעיקרא לאיזו שתצא: 


lvr: 36
pgn: 25
dfh: a
trm: מבין הכותים
txt:
<span class='five'>מבין הכותים. </span>קודם גזירה ואין לו כלי להפריש תרומות ומעשרות בהן והוא צריך לשתות וכותים גירי אמת חשיב להו ואין ארץ ישראל נפקעת מקדושתה על ידיהם והן חשודין על המעשרות ועל התרומה ולא כעמי הארץ שרובן מעשרין וכולן מפרישין תרומה אבל כותים חשודין על הכל והלוקח מהן צריך לעשר ודאי: 


lvr: 36
pgn: 25
dfh: b
trm: ומיחל
txt:
<span class='five'>ומיחל. </span>מעשר שני מחלל בדיבורא בעלמא על מעות שיש לו בבית דמה שאפשר לו לתקן לגמרי יתקן: 


lvr: 36
pgn: 25
dfh: b
trm: ושותה מיד
txt:
<span class='five'>ושותה מיד. </span>דמאחר שקרא שם יצא לו מידי טבל וכשהוא מוציא יין לשתייתו הוא הנברר לחולין ולכשיהיו לו כלים ויוציא מן הנוד לתרומה הוא הנברר לתרומה ויש ברירה: 


lvr: 36
pgn: 25
dfh: b
trm: ורבי יהודה ורבי יוסי ורבי שמעון אוסרין
txt:
<span class='five'>ורבי יהודה ורבי יוסי ורבי שמעון אוסרין. </span>דלית להו ברירה בתולה בדעת עצמו שהוא עצמו מוציא את היין: 


lvr: 36
pgn: 25
dfh: b
trm: מה היא באותן הימים
txt:
<span class='five'>מה היא באותן הימים. </span>לקמן במי שאחזו <span class='mareimakom'>(עג.)</span> זה גיטך מעכשיו אם מתי מחולי זה הרי זה גט אם מת מאותו חולי מה היא כל ימי החולי: 


lvr: 36
pgn: 25
dfh: b
trm: ולכי מיית הוי גיטא
txt:
<span class='five'>ולכי מיית הוי גיטא. </span>דקתני רישא הרי זה גט ואיירי ר' יהודה במה היא באותן הימים אלמא לא פליג ברישא ולא אמרינן גט לאחר מיתה הוא כיון דאמר מעכשיו ואע'ג דכשנתן הגט הוא מספקא ליה אם יחיה אם ימות ותלה התנאי בדעת מי שמתו וחייו תלוים בידו וכשמת אמרינן הוברר הדבר דמשעת נתינה היה ראוי למות מחולי זה וה'ל גט מההיא שעתא שע'מ כן מסרו ואין זה כשאר תנאים שאדם מתנה בגט שבידו לקיימם ודעתו לקיימם כשמתנה עליהם ולכשנתקיים התנאי הוי גט למפרע דהתם לאו טעמא משום ברירה הוא אבל הכא דאין בידו ובשעת התנאי הוא ספק והתנאי מתקיים מאליו אי לאו משום ברירה לא הוי גט מחיים: 


lvr: 36
pgn: 25
dfh: b
trm: אף על פי שלא רצה האב מקודשת
txt:
<span class='five'>אף על פי שלא רצה האב מקודשת. </span>דאין אדם עושה בעילתו בעילת זנות וגמר בלבו לקידושין גמורים ואפי' לא ירצה אביו:  לא


lvr: 36
pgn: 26
dfh: a
trm: לא רצה אינה מקודשת
txt:
<span class='five'>לא רצה אינה מקודשת. </span>דלא בעל אלא על תנאי ולא נתקיים וכי רצה מיהא מקודשת ואע'ג דמשעת בעילה ספק רוצה ספק אינו רוצה אמרינן הוברר דמשעת בעילה הוו קידושין: 


lvr: 36
pgn: 26
dfh: a
trm: לכשיבקע
txt:
<span class='five'>לכשיבקע. </span>כשיבא לידי כך ודאי טבלים שתה אבל אין לחוש לכך דלא שכיח ליבקע: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 26
dfh: a
trm: הכותב טופסי גיטין
txt:
<span class='five'>הכותב טופסי גיטין. </span>שסופר הוא ונוטל שכר ורוצה שיהו מזומנין לו פעמים שאדם בא לשוכרו והוא טרוד בשטרות אחרים: 


lvr: 36
pgn: 26
dfh: a
trm: צריך שיניח מקום האיש וכו'
txt:
<span class='five'>צריך שיניח מקום האיש וכו'. </span>שאם רואה תגר ביניהם לא יאמר הריני כותב כל הגט ובגמרא מפרש טעמא: 


lvr: 36
pgn: 26
dfh: a
trm: צריך שיניח מקום כו'
txt:
<span class='five'>צריך שיניח מקום כו'. </span>ואם שמע שהיה אחד רודף אחר חבירו להלוותו מנה לא יאמר הריני כותב מיד ואניח מקום הזמן לבדו שלא יהא שטר מוקדם אלא צריך שיניח מקום הלוה והמלוה והמעות אע'ג דליכא למיחש למידי גזירה שטרות אטו גיטין: 


lvr: 36
pgn: 26
dfh: a
trm: שנאמר וכתב לה
txt:
<span class='five'>שנאמר וכתב לה. </span>בגמרא פריך האי אתורף הוא דכתיב: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 26
dfh: a
trm: עדי מסירה כרתי
txt:
<span class='five'>עדי מסירה כרתי. </span>הלכך וכתב לה לאו אחתימה קאי דחתימת עדים אינה אלא מדברי סופרים מפני תיקון העולם וכי כתיב וכתב לה משמע אעיקר כריתות קאי דהיינו כל הני דאמרן: 


lvr: 36
pgn: 26
dfh: a
trm: וצריכא
txt:
<span class='five'>וצריכא. </span>לשמואל לאוקמי להני תלת סתמי כר'א ולמימרא בכולהו והוא ששייר מקום התורף אין כותבין על המחובר <span class='mareimakom'>(לעיל דף כא:)</span> והכל כשרין לכתוב <span class='mareimakom'>(לעיל כב:)</span> והכותב טופסי גיטין כולהו אוקמינהו שמואל כר'א: 


lvr: 36
pgn: 26
dfh: a
trm: דקתני אין כותבין
txt:
<span class='five'>דקתני אין כותבין. </span>והדר תנא כתבו על המחובר כשר ומדקשיא רישא לסיפא אוקימנא דהכי קאמר אין כותבין טופס שמא יכתוב תורף כו': 


lvr: 36
pgn: 26
dfh: a
trm: אימא ר' מאיר היא
txt:
<span class='five'>אימא ר' מאיר היא. </span>ואינו צריך לשייר מקום התורף ואשמעינן שמואל דצריך ורבי אלעזר היא וסיפא דקתני שאין קיום הגט אלא בחותמיו לאו לאכשורי תורף דחרש שוטה וקטן דשלא לשמה קאי אלא אמציעתא קאי האשה כותבת את גיטה לשמה והאיש שוברו שאין קיום הגט אלא במסירתו ולא בחתימתו והא דנקט חותמיו משום דרוב עדי מסירה הם החתומים בו ורוב גיטין חתומים הם אפי' לר'א מפני תיקון העולם: 


lvr: 36
pgn: 26
dfh: a
trm: אבל הא מדסיפא
txt:
<span class='five'>אבל הא מדסיפא. </span>פליג ר' אלעזר ארישא דקתני רבי אלעזר מכשיר בכולן חוץ מגיטי נשים ורישא מכשיר אף בגיטי נשים: 


lvr: 36
pgn: 26
dfh: a
trm: אימא רישא לאו רבי אלעזר היא
txt:
<span class='five'>אימא רישא לאו רבי אלעזר היא. </span>וא'צ לשייר מקום הרי את מותרת אלא מקום השמות לבדן משום קטטה כדלקמן: 


lvr: 36
pgn: 26
dfh: a
trm: ור'א היא
txt:
<span class='five'>ור'א היא. </span>הא דקתני מפני התקנה התירו לכתוב טופס הא לאו הכי הוה אסיר רבי אלעזר היא דבעי לשמה בכתיבה מדאורייתא: 


lvr: 36
pgn: 26
dfh: a
trm: לא לכתוב
txt:
<span class='five'>לא לכתוב. </span>דלמא אתי למכתב תורף אלא משום תקנת סופר שיהו מזומנין לו שרו ליה ובלבד שישייר תורף לכתוב לשמה ותורף דשאר שטרות נמי גזר משום תורף דגיטין: 


lvr: 36
pgn: 26
dfh: a
trm: והא כי כתיב לה אתורף כתיב
txt:
<span class='five'>והא כי כתיב לה אתורף כתיב. </span>דבקרא כריתות כתיב דהיינו תורף והיכי יליף ר'א מיניה למיסר טופס: 


lvr: 36
pgn: 26
dfh: a
trm: אלא
txt:
<span class='five'>אלא. </span>לא תימא שנאמר דמשמע מיניה יליף אלא משום כלומר משום שנאמר בתורף וכתב לה לשמה גזרינן טופס אטו תורף דאורייתא:  קשיא


lvr: 36
pgn: 26
dfh: b
trm: קשיא דר' אלעזר כו'
txt:
<span class='five'>קשיא דר' אלעזר כו'. </span>רישא אוקמת כר'א ומכשיר לכתוב טופסי גיטין וסיפא פליג ואמר חוץ מגיטי נשים: 


lvr: 36
pgn: 26
dfh: b
trm: משום קטטה
txt:
<span class='five'>משום קטטה. </span>מפני התקנה דקתני לאו אהיתרא דטופסי קאי אלא אצריך שיניח קאי מפני תקנת קטטה: 


lvr: 36
pgn: 26
dfh: b
trm: ור'מ היא
txt:
<span class='five'>ור'מ היא. </span>דלא בעי כתיבה לשמה ולא צריך שיניח מקום הרי את מותרת אלא מקום השמות לבדן משום קטטה ומקום הזמן משום מוקדם: 


lvr: 36
pgn: 26
dfh: b
trm: דאפי' תורף
txt:
<span class='five'>דאפי' תורף. </span>עם השמות לכתוב דכי כתיב וכתב לה אחתימת עדים קאי שהיא עיקר כתיבתו: 


lvr: 36
pgn: 26
dfh: b
trm: למ'ד משום פירי איכא
txt:
<span class='five'>למ'ד משום פירי איכא. </span>שאם יכתוב זמן לבו ביום והוא יגרשנה לאחר זמן והיא טורפת מיום הכתיבה: 


lvr: 36
pgn: 26
dfh: b
trm: ארוסה מי אית לה פירי
txt:
<span class='five'>ארוסה מי אית לה פירי. </span>מי אית לה דין פירי הלא אינו אוכל פירות אלא משעת תנאי כתובה ואילך שהוא מתחייב בפרקונה כדאמרי' בנערה שנתפתתה <span class='mareimakom'>(כתובות דף מז:)</span>: 


lvr: 36
pgn: 26
dfh: b
trm: כיון דשמעיתא להא דתניא כתבו גט לארוסתי
txt:
<span class='five'>כיון דשמעיתא להא דתניא כתבו גט לארוסתי. </span>עכשיו ולא אתננו לה עד לאחר שאכנסנה: 


lvr: 36
pgn: 26
dfh: b
trm: אינו גט
txt:
<span class='five'>אינו גט. </span>דגט ישן הוא שמא תתעבר כשיכנסנה ויאמרו גיטה קודם לבנה שיהיו סבורים שנתנו לה ביום שנכתב: 


lvr: 36
pgn: 26
dfh: b
trm: הכא נמי
txt:
<span class='five'>הכא נמי. </span>במתני' משום הכי צריך להניח מקום זמן אף לטופס הארוסה שמא יכתוב זמן לבו ביום והוא לא יגרשנה עד לאחר נישואין ויאמרו בלא קידושין וכתובה נתעברה לאחר גירושין ופגם הוא למשפחה: 


lvr: 36
pgn: 26
dfh: b
trm: ואפילו בשאר שטרות
txt:
<span class='five'>ואפילו בשאר שטרות. </span>במאי דפליג ר' אלעזר אדר' יהודה ואכשר בטופסי שטרות אמר רב נמי הלכה כר'א בתמיה: 


lvr: 36
pgn: 26
dfh: b
trm: אשרתא
txt:
<span class='five'>אשרתא. </span>קיום השטר שהעדים מעידין על כתב ידיהם בב'ד וב'ד כותבין בו במותב תלתא הוינא ואתו פלוני ופלוני ואסהידו אחתימות ידייהו ואשרנוהי וקיימנוהי כדחזי וחותמין: 


lvr: 36
pgn: 26
dfh: b
trm: מצאו באשפה
txt:
<span class='five'>מצאו באשפה. </span>ולא נכתב לשם אשה כלל אלמא לא חיישינן למיחזי כשקרא כיון דנחתם בעתו וזמנו: 


lvr: 36
pgn: 26
dfh: b
trm: אינו חוזר ולוה בו
txt:
<span class='five'>אינו חוזר ולוה בו. </span>ואפי' ביום מלוה ראשונה לאחר פרעון דליכא למיחש למוקדם והכי מפרשינן לה בשנים אוחזין <span class='mareimakom'>(ב'מ יז.)</span>: 


lvr: 36
pgn: 26
dfh: b
trm: שכבר נמחל שעבודו
txt:
<span class='five'>שכבר נמחל שעבודו. </span>כשפרעו ובטל השטר ואין הקרקעות משועבדות שוב למלוה השניה שלא עליה נחתם שטר זה והויא לה מלוה על פה: 


lvr: 36
pgn: 26
dfh: b
trm: אבל לשיקרא
txt:
<span class='five'>אבל לשיקרא. </span>אם היה נחתם על מלוה זו אע'פ שנכתב קודם הלואה כשר אם בו ביום נכתב:  מתני'


lvr: 36
pgn: 27
dfh: a
trm: אם מכירו כשר
txt:
<span class='five'>אם מכירו כשר. </span>מילתא באנפי נפשיה ואו או קתני או שמכירו ואפי' מצאו בכל מקום כשר: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 27
dfh: a
trm: לא יחזיר
txt:
<span class='five'>לא יחזיר. </span>לא לבעל ולא לאשה וכן שחרור וכן כולם ומדתלי טעמא בשאני אומר שמעינן מינה דאם אמר הבעל תנו לה שאני כתבתיו לה נותנין ולא חיישינן לשמא אינו זה: 


lvr: 36
pgn: 27
dfh: a
trm: ואפילו במקום שהשיירות מצויות כו'
txt:
<span class='five'>ואפילו במקום שהשיירות מצויות כו'. </span>לאו רבה קאמר לה אלא הש'ס הוא דמסדר ואמר דהא דאוקי רבה במקום שהשיירות מצויות והוא שהוחזקו שני אנשים בשם זה באותה העיר אבל אם לא הוחזקו מספיקא לא אמרינן דילמא איתנהו ולא ידעינן או דילמא יש עיר אחרת ששמה כזו ויש בה אדם אחר ששמו ושם אשתו כזה שתובעו: 


lvr: 36
pgn: 27
dfh: a
trm: בי דינא דרב הונא
txt:
<span class='five'>בי דינא דרב הונא. </span>שהובא שם לקיימו בב'ד וכתוב בו הנפק ונפל מזה והוא תובעו ולא הוחזקו שני יוסף בן שמעון באותה העיר: 


lvr: 36
pgn: 27
dfh: a
trm: כל מעשה ב'ד
txt:
<span class='five'>כל מעשה ב'ד. </span>המוצא שטר מקויים בב'ד דליכא למיחש לכתובין היו ונמלך עליהם שלא ליתנם דלא עביד לקיומיה שטרא אלא מלוה לאחר שנמסר לידו דחייש שמא ימותו עדים: 


lvr: 36
pgn: 27
dfh: a
trm: בי דינא דרב הונא
txt:
<span class='five'>בי דינא דרב הונא. </span>היו צריכין לו לדין ולהוראה ובאים שם וקפשיט רבה דיחזיר ש'מ משום דלא הוחזקו שני יוסף הוא דלשני שוירי לא חיישינן: 


lvr: 36
pgn: 27
dfh: a
trm: איכא דאמרי
txt:
<span class='five'>איכא דאמרי. </span>האי בי כיתנא היכא דתרו כיתנא בבית מי המשרה ששורין שם פשתן ואין שיירות מצויות שם והחזירו ואע'פ שהוחזקו שנים באותה העיר באותו השם: 


lvr: 36
pgn: 27
dfh: a
trm: ואיכא דאמרי היכא דמזבני כיתנא
txt:
<span class='five'>ואיכא דאמרי היכא דמזבני כיתנא. </span>בשוק ששיירות מצויות והחזירו לפי שלא הוחזקו: 


lvr: 36
pgn: 27
dfh: a
trm: לא לזה ולא לזה
txt:
<span class='five'>לא לזה ולא לזה. </span>לבעל לא יחזיר שמא כבר נתנו לה וממנה נפל וכשיבא לידו יחזר אחר עדי מסירה ויעידו שגירשה וכשתתבע כתובתה יאמר פרעתיך שהוצאת הגט בבית דין ותנן הוציאה גט ואין עמו כתובה גובה כתובתה וחייבוני לפרוע ונתנו לי את הגט כדי שלא תחזור ותגבה ולאשה לא יחזיר שמא תינשא בו:  איכא


lvr: 36
pgn: 27
dfh: b
trm: איכא דאמרי
txt:
<span class='five'>איכא דאמרי. </span>הא דשני ר' זירא במקום שהשיירות מצויות פסול והוא דהוחזקו דבעינן תרתי כרבה: 


lvr: 36
pgn: 27
dfh: b
trm: מתני' אלימא ליה לאקשויי
txt:
<span class='five'>מתני' אלימא ליה לאקשויי. </span> דקא ס'ד דאינהו רמינהו אהדדי ומתני' עיקר מברייתא: 


lvr: 36
pgn: 27
dfh: b
trm: אלא ר' זירא
txt:
<span class='five'>אלא ר' זירא. </span>דרמי מתניתין אברייתא מאי טעמא לא אמר שינויא דידיה אתרתי מתני' כרבה: 


lvr: 36
pgn: 27
dfh: b
trm: דלמא אם אמר תנו נותנין ולעולם כדקי'ל
txt:
<span class='five'>דלמא אם אמר תנו נותנין ולעולם כדקי'ל. </span>כלומר ודאי על כרחין הא אמר תנו נותנין דייקי' מינה מדתלה טעמא בנמלך עליהן אלא לזמן מרובה מהיכא דייקת דילמא לעולם כדקי'ל בהכשירא דגיטין מצאו לאלתר כשר אבל ברייתא ודאי קשיא דקתני יחזיר לאשה ואי לאלתר והבעל מודה פשיטא למאי ניחוש לה אי לאו דאשמועינן אפילו לזמן מרובה לא איצטריך למיתנייה דבשלמא מתני' לא תנא בה בהדיא האמר תנו נותנין ואצטריך למתנייה משום היא גופא לאשמועינן דלא יחזיר שאני אומר כו': 


lvr: 36
pgn: 27
dfh: b
trm: ר' ירמיה אמר
txt:
<span class='five'>ר' ירמיה אמר. </span>לא מתניתין קשיא ולא ברייתא קשיא דכל הני דאמרינן יחזיר לזמן מרובה: 


lvr: 36
pgn: 27
dfh: b
trm: מספקא ליה סימנים דאורייתא או דרבנן
txt:
<span class='five'>מספקא ליה סימנים דאורייתא או דרבנן. </span>הא דאמרי' באלו מציאות <span class='mareimakom'>(ב'מ דף כז.)</span> שמחזירין אבדה בסימנין ואיבעיא לן התם דאורייתא או דרבנן לרב אשי נמי מספקא ליה הילכך באיסור אשת איש לא סמכינן אסימנין בעלמא דלמא סימנין דרבנן ובממונא הוא דמצו רבנן להפקיע דהפקר ב'ד היה הפקר וטעמא דתקנתא התם מפרש אבל למישרי איסורא לא מצו רבנן לעקור דבר מן התורה והאי דלא אמר קסבר סימנין דרבנן משום דהתם מיבעיא לן ומהכא לא מצינן למיפשט דהא אי נמי מספקא ליה קאסר מספיקא: 


lvr: 36
pgn: 27
dfh: b
trm: אי סימנא אית לי בגויה אי טביעות עינא אית לי בגויה
txt:
<span class='five'>אי סימנא אית לי בגויה אי טביעות עינא אית לי בגויה. </span>אי סימנא בעיתו דאיתיהב לכו אית לי בגויה סימנא ואי בטביעות עינא בעיתו להדורי ניהלי אית לי טביעות עינא בגויה שנתתי עיני בו עד שאני מכירו יפה בלא שום סימן: 


lvr: 36
pgn: 27
dfh: b
trm: סימנים דאורייתא
txt:
<span class='five'>סימנים דאורייתא. </span>שלא נתן בו סימן מובהק אלא סימנא בעלמא ומדאסמכו אסימנא באיסורא קסברי סימנין לאהדורי אבדתא דאורייתא מוכן תעשה לשמלתו כדאמרינן באלו מציאות <span class='mareimakom'>(שם)</span>: 


lvr: 36
pgn: 27
dfh: b
trm: כדי שיהא אדם כו'
txt:
<span class='five'>כדי שיהא אדם כו'. </span>כלומר אין הדבר תלוי בשיעור אלא צריך שיהא אדם עומד ורואה שלא עבר אדם שם משעה שעבר השליח הזה שם עד שעת מציאת הגט: 


lvr: 36
pgn: 28
dfh: a
trm: לימא
txt:
<span class='five'>לימא. </span>רב יהודה הלכה כיש אומרים ולימא רבה הלכה כר'ש למה חזרו להזכיר את הדברים ולפרשן: ומשני 


lvr: 36
pgn: 28
dfh: a
trm: משום דאפכי להו
txt:
<span class='five'>משום דאפכי להו. </span>אית תנאי דמפכי דרבי שמעון ליש אומרים ויש אומרים לרבי שמעון הלכך אם לא הזכירו אלא שם החכמים לא הוי ידעי אהייא מתרי לישני קיימי: 


lvr: 36
pgn: 28
dfh: a
trm: נותנו לה בחזקת שהוא קיים
txt:
<span class='five'>נותנו לה בחזקת שהוא קיים. </span>ולא חיישינן שמא מת ובטל שליחותו ומדאורייתא נפקא לן בהכל שוחטין <span class='mareimakom'>(חולין דף י:)</span> העמד דבר על חזקתו: 


lvr: 36
pgn: 28
dfh: a
trm: מקריבין אותה
txt:
<span class='five'>מקריבין אותה. </span>ולא חיישינן שמא מתו בעליה ולמיתה אזלא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 28
dfh: a
trm: לגבורות
txt:
<span class='five'>לגבורות. </span>שמונים שנה לישנא דקרא <span class='mareimakom'>(תהלים צ)</span> : 


lvr: 36
pgn: 28
dfh: a
trm: איפליג
txt:
<span class='five'>איפליג. </span>ואינו כשאר האדם להיות קרוב למות אבל בן שמונים ואחת או יותר עד תשעים קרוב למות הוא: 


lvr: 36
pgn: 28
dfh: a
trm: אסורה לאכול
txt:
<span class='five'>אסורה לאכול. </span>בת ישראל הנשואה לכהן שאוכלת בשבילו אסורה מיד דכל שעתא חיישינן עכשיו ימות אלמא חיישינן למיתה: 


lvr: 36
pgn: 28
dfh: a
trm: שאני התם שהרי אסרה שעה אחת קודם למיתתו
txt:
<span class='five'>שאני התם שהרי אסרה שעה אחת קודם למיתתו. </span>לעולם לא חיישינן למיתה ושאני הכא שהרי אסרה מחיים שעה אחת קודם מיתתו וכל שעתא איכא לספוקי בההיא שעתא שעתידה ליאסר ושינויא דחיקא הוא והיינו דפריך ליה ואי לאו דחיישינן למיתה ממאי דהוי גיטא דלעולם הוא מיית ברישא ונאסרה מחיים דלמא היא מייתא ברישא ולא יבא לכלל גט לעולם: 


lvr: 36
pgn: 28
dfh: a
trm: אלא אמר אביי
txt:
<span class='five'>אלא אמר אביי. </span>האי תנא ודאי חייש למיתה ולא קשיא מתניתין דהכא ר' מאיר היא דלא חייש לבקיעת הנוד: 


lvr: 36
pgn: 28
dfh: b
trm: שמא מת לא חיישינן
txt:
<span class='five'>שמא מת לא חיישינן. </span>דאוקמינן אחזקה שהניחו חי וגבי כהן שהלך למדינת הים כיון שלא גירשה אינה נאסרת אא'כ מת אבל זו שנותן לה גט על מנת שיחול שעה א' קודם למיתתו לשמא ימות מיד ודאי חיישינן דלא מרע לה לחזקה בהכי: 


lvr: 36
pgn: 28
dfh: b
trm: והא נוד
txt:
<span class='five'>והא נוד. </span>לדידך דבעית לאוקמי לדברי הכל והא נוד דהאי דאסרי ליה לשתות משום שמא ימות הוא ופליג ר'מ ואמר לא חיישינן: 


lvr: 36
pgn: 28
dfh: b
trm: שמא מת לא חיישינן
txt:
<span class='five'>שמא מת לא חיישינן. </span>ומתני' דברי הכל וברייתא דהרי זה גיטך תנאי היא פלוגתא דר'מ וחבריו: 


lvr: 36
pgn: 28
dfh: b
trm: בקרבן נשים
txt:
<span class='five'>בקרבן נשים. </span>אשה ששגגה בכרת ושלחה חטאתה דגבי סמיכה תניא <span class='mareimakom'>(קדושין דף לו.)</span> דבר אל בני ישראל וסמך בני ישראל סומכין ואין בנות ישראל סומכות: 


lvr: 36
pgn: 28
dfh: b
trm: דזימנין דלא אפשר
txt:
<span class='five'>דזימנין דלא אפשר. </span>שהיא עניה וצריכה פרנסה ותטול תרומה בבית הגרנות: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 28
dfh: b
trm: בת כהן לישראל
txt:
<span class='five'>בת כהן לישראל. </span>חומרי חיים ולא תאכל בתרומת אביה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 28
dfh: b
trm: אלא בבית דין של ישראל
txt:
<span class='five'>אלא בבית דין של ישראל. </span>שלאחר גמר דין זימנין דחזו ליה זכותא ומחזירין אותו כדאמרינן בנגמר הדין <span class='mareimakom'>(סנהדרין דף מב:)</span> הסוס רץ ומעמידו: 


lvr: 36
pgn: 28
dfh: b
trm: כל מקום כו'
txt:
<span class='five'>כל מקום כו'. </span>רישא הכי איתא מי שנגמר דינו וברח כו' בפ'ק דמכות <span class='mareimakom'>(דף ז.)</span>: 


lvr: 36
pgn: 28
dfh: b
trm: הרי זה יהרג
txt:
<span class='five'>הרי זה יהרג. </span>אלמא לא אמרינן שמא מצאו לו זכות אחרי כן ש'מ לא שכיחא ולא מספקינן בהכי: 


lvr: 36
pgn: 28
dfh: b
trm: איש פלוני מת
txt:
<span class='five'>איש פלוני מת. </span>בבית דין מיתת עצמו כגון מי שלקה ושנה בב'ד כונסין אותו לכיפה : 


lvr: 36
pgn: 28
dfh: b
trm: נהרג
txt:
<span class='five'>נהרג. </span>א' מארבע מיתות וגבי עובדי כוכבים מת כמו לקמוניא חלילא דקטיעא בר שלום במס' ע'ז <span class='mareimakom'>(דף י:)</span>: 


lvr: 36
pgn: 28
dfh: b
trm: אמאי אל ישיאו אשתו
txt:
<span class='five'>אמאי אל ישיאו אשתו. </span>הא קי'ל בפ' בתרא דיבמות <span class='mareimakom'>(דף קכא:)</span> עובד כוכבים מסיח לפי תומו כשר לעדות אשה: 


lvr: 36
pgn: 29
dfh: a
trm: תו לא חזו ליה זכותא
txt:
<span class='five'>תו לא חזו ליה זכותא. </span>כלומר לא שכיח הלכך לא מספקינן בהכי: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 29
dfh: a
trm: טול לי הימנה חפץ פלוני
txt:
<span class='five'>טול לי הימנה חפץ פלוני. </span>כשתתן לה את הגט לא ישלחנו ביד אחר: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 29
dfh: a
trm: ה'ז משלחו כו'
txt:
<span class='five'>ה'ז משלחו כו'. </span>ולא מפליג בין חלה ללא חלה ועושה שליח אחר דהולך לא משמע אלא טרח שיבא גט זה לידה: 


lvr: 36
pgn: 29
dfh: a
trm: איבעית אימא
txt:
<span class='five'>איבעית אימא. </span>מתני' דאמר ליה הולך ואפ'ה בעינן חלה דברייתא דקתני ה'ז משלחו והוא דחלה: 


lvr: 36
pgn: 29
dfh: a
trm: ואיבעית אימא
txt:
<span class='five'>ואיבעית אימא. </span>מתני' דאמר ליה את הולך וחלה שאני ובריית' דקתני לא ישלחנו בדלא חלה וכן נמי כי תוקמא כרבן שמעון חלה שאני ור'ש בשלא חלה: 


lvr: 36
pgn: 29
dfh: a
trm: אמר לשנים תנו גט לאשתי
txt:
<span class='five'>אמר לשנים תנו גט לאשתי. </span>ולא נתן להם גט עשאן עדים ואע'פ שלא אמר להם אתם עצמכם כתבוהו הרי אלו יכתבו ויתנו ולא יאמרו לסופר ויכתוב כדמפרש לקמן: 


lvr: 36
pgn: 29
dfh: a
trm: או לשלשה כתבו גט כו' יכתבו
txt:
<span class='five'>או לשלשה כתבו גט כו' יכתבו. </span>הם עצמם שהרי אמר להם כתבו אבל אמר לשלשה תנו גט לאשתי יאמרו לאחרים ויכתבו ויתנו מפני שעשאן ב'ד ורשאין לעשות שליח אלמא אין היחיד עושה שליח: 


lvr: 36
pgn: 29
dfh: a
trm: בזיון דבעל
txt:
<span class='five'>בזיון דבעל. </span>שעליו לכתוב את הגט ואינו רוצה שידעו בו רבים שאינו יודע לכתבו: 


lvr: 36
pgn: 29
dfh: a
trm: רבא אמר
txt:
<span class='five'>רבא אמר. </span>התם היינו טעמא דלא משוו שליח שלא מסר להם אלא דברים ואין בדברים כח להיות חוזרים ונמסרים לאחר אבל גט דאית ביה מששא חוזר ונמסר: 


lvr: 36
pgn: 29
dfh: a
trm: שליח מתנה
txt:
<span class='five'>שליח מתנה. </span>שאמר בעל הבית לב' עדים כתבו שטר מתנה לפלוני אי טעמא דגט משום בזיון הוא הכא ליכא למימר הכי שהרי אין עליו לכותבו דתנן <span class='mareimakom'>(ב'ב דף קסז:)</span> והמקבל נותן את השכר הלכך אם ירצו יאמרו לאחרים ויכתבו ולמ'ד מילי לא מימסרן הני נמי לא מימסרן: 


lvr: 36
pgn: 29
dfh: a
trm: אין השואל כו'
txt:
<span class='five'>אין השואל כו'. </span>דהא דתנן לא ישלחנו ביד אחר לא משום בטולי שליחות דגיטא נקט לה דאם שילח ביד אחר הגט גט דאע'ג דאין רצונו שיהא פקדונו ביד אחר שליח לגרש מיהא שויה אלא האי דתנן לא ישלחנו לאשמועינן דאין השואל רשאי להשאיל: 


lvr: 36
pgn: 29
dfh: a
trm: זו אפי' תינוקות יודעין אותה
txt:
<span class='five'>זו אפי' תינוקות יודעין אותה. </span>דאם השאילה לו לא לצורך אחרים השאילה לו דאין השואל רשאי להשאיל ונמצא זה עובר על דעתו ומקניטו: 


lvr: 36
pgn: 29
dfh: a
trm: אלא
txt:
<span class='five'>אלא. </span>משום שליחות דגט גופיה תנא לא ישלחנו דאם שלחו ביד אחר זימנין דגיטא נמי לא הוי גיטא ולקמן מפרש מאי זימנין: 


lvr: 36
pgn: 29
dfh: a
trm: אל תגרשה אלא בימין וגרשה בשמאל
txt:
<span class='five'>אל תגרשה אלא בימין וגרשה בשמאל. </span>דלא שויה שליח להכי האי נמי פעמים ששליחות הגט תלוי בחפץ ואיכא קפידא לבעל: 


lvr: 36
pgn: 29
dfh: a
trm: דכולי עלמא כו'
txt:
<span class='five'>דכולי עלמא כו'. </span>דמדאמר ר' יוחנן זימנין דגיטא נמי לא הוי משמע דרוב פעמים הוי גיטא ואפי' שלחו ביד אחר: 


lvr: 36
pgn: 29
dfh: a
trm: דכ'ע לא פליגי דהוי גיטא
txt:
<span class='five'>דכ'ע לא פליגי דהוי גיטא. </span>דאע'ג דאין רצונו שיהא פקדונו ביד אחר שליחות דגיטא לא בטיל ככל שלוחי גיטא שיכולין לעשות שליח דאגט לא קפיד בעל לדבר זה דגט אינו תלוי בחפץ דאפשר שילך ויטול החפץ וישלח הגט ביד אחר הלכך אפי' שינה בחפץ אין זה שינוי בגט שהרי קיבל החפץ ואח'כ נתן:  ואזל


lvr: 36
pgn: 29
dfh: b
trm: ואזל איהו ויהיב לה גיטא
txt:
<span class='five'>ואזל איהו ויהיב לה גיטא. </span>ברישא דכי אמר ליה שקול חפץ ברישא קפיד איהו שהיה בדעתו לעכב הגט אם לא תתן לו החפץ ולרדותה בעיגונא עד שתתן הלכך הגט תלה בחפץ בדבר זה וזה אם שינה נעשה כמי שאמר לו אל תגרשנה אלא בבית וגירשה בעלייה הלכך ר' יוחנן פוסל בו בשליח ראשון וכ'ש בשלוחו והיינו דקאמר זימנין דגיטא נמי לא הוי הלכך תנא במתני' לא ישלחנו ביד אחר שמא כשימסור ראשון שליחות לשני לא ימסור לו דברים כהוייתן או השני לא ידקדק בהן ויהא משנה ומיפסיל גיטא וריש לקיש מכשר כו' קסבר לאו קפידא הוא אלא אורחא דמילתא קאמר ליה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 29
dfh: b
trm: עושה בב'ד שליח ומשלחו
txt:
<span class='five'>עושה בב'ד שליח ומשלחו. </span>שצריך הראשון לומר בפניהם בפני נכתב ובפני נחתם לפי שהאחרון לא יוכל לומר: 


lvr: 36
pgn: 29
dfh: b
trm: שליח ב'ד אני
txt:
<span class='five'>שליח ב'ד אני. </span>ומסתמא ב'ד עשו הדבר בהכשירו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 29
dfh: b
trm: אלא כי תבעי לכו בב'ד או אפי' שלא בב'ד</span>: <span class='five'>עושה כמה שלוחין
txt:
<span class='five'>אלא כי תבעי לכו בב'ד או אפי' שלא בב'ד</span>: <span class='five'>עושה כמה שלוחין. </span>ראשון לשני ושני לשלישי וכן לעולם ואין צריך ב'ד הואיל ואין הראשון צריך לומר בפני נכתב האחרון נמי א'צ לומר שליח ב'ד אני: 


lvr: 36
pgn: 29
dfh: b
trm: מסור מילך קמן
txt:
<span class='five'>מסור מילך קמן. </span>אמור דברי שליחותך בפנינו ותן לנו הגט ואמור בפני נכתב ובפני נחתם ואנו נמסרנו לו ויהיה שליח ב'ד: 


lvr: 36
pgn: 29
dfh: b
trm: והא שליח שלא ניתן לגירושין הוא
txt:
<span class='five'>והא שליח שלא ניתן לגירושין הוא. </span>השליח הזה לא נעשה שליח לגרשה אלא למוסרו לאבא בר מניומי הלכך לאו במקום בעל קאי למוסרו ליד אחר: 


lvr: 36
pgn: 29
dfh: b
trm: מאי קפחותא
txt:
<span class='five'>מאי קפחותא. </span>הלא אינה תשובה דמי אמר ליה בעל אבא בר מניומי יגרשנה ולא אתה אי הוה האי ידע לה הרי צוהו תחלה לגרשה לשון קיפוח דטרונציי'ר שמקצרו מלמטה: 


lvr: 36
pgn: 29
dfh: b
trm: איכא דאמרי
txt:
<span class='five'>איכא דאמרי. </span>דרבא אמר שאינה תשובה אלא בטעות קפחם ואמר (ליה) רב אשי מאי טעותא שפיר קפחינהו: 


lvr: 36
pgn: 29
dfh: b
trm: אבא בר מניומי יגרשנה ולא אתה
txt:
<span class='five'>אבא בר מניומי יגרשנה ולא אתה. </span>מאחר שאינך מכירה הוא יהא שליח מעתה ולאו את בלישנא קמא גרסינן מי אמר ליה בלישנא בתרא גרסי' מאי קאמר ליה: 


lvr: 36
pgn: 29
dfh: b
trm: ליחוש שמא פייס
txt:
<span class='five'>ליחוש שמא פייס. </span>בתוך י'ב חדש שיש שהות הרבה לבא ואין זה דומה לשולח גט ממדינת הים ואינו קובע זמן לשהותו בידו דהתם ליכא למיחש שמא פייס דמימר אמר הבעל השליח קדמני וכבר הגיע גט לידה ולא עקר נפשיה מספיקא: הכי גרסינן 


lvr: 36
pgn: 29
dfh: b
trm:
ואמר רבה כו' </span>באומר בפני בית דין בשעה שמסרו לשליח הרי היא נאמנת עלי כמאה עדים לעולם אם אערער לומר גט ישן הוא הריני מאמינה לאמר שלא באתי בתוך הזמן אצלה וכיון דמעיקרא הימנה תו לא מהימן לערער וכל שכן דאנן לא ליקו ולערער אלמא טעמא דאמר הכי אבל האי דלא א

txt:
<span class='five'>ואמר רבה כו' </span>באומר בפני בית דין בשעה שמסרו לשליח הרי היא נאמנת עלי כמאה עדים לעולם אם אערער לומר גט ישן הוא הריני מאמינה לאמר שלא באתי בתוך הזמן אצלה וכיון דמעיקרא הימנה תו לא מהימן לערער וכל שכן דאנן לא ליקו ולערער אלמא טעמא דאמר הכי אבל האי דלא אמר הכי ליחוש: <span class='five'>אם אמרו בנשואה. </span>שחביבה עליו ומחזר לפייסה:  כי


lvr: 36
pgn: 30
dfh: a
trm: כי משוו ב'ד שליח
txt:
<span class='five'>כי משוו ב'ד שליח. </span>מי בעי בפניו דשליח קמא או אפילו שלא בפניו כגון זה שהוא אנוס ואינו יכול לעכב כאן וילך לדרכו: 


lvr: 36
pgn: 30
dfh: a
trm: לא שמיה מתיא
txt:
<span class='five'>לא שמיה מתיא. </span>דלא מטי עד הכא ואין טענת אונס בתנאי גיטין למימר אניסנא א'נ יש אונס בגיטין הא אוקימנא בשמעתא קמייתא דכתובות דהאי אונסא דשכיח הוא ואיבעי ליה לאתנויי: 


lvr: 36
pgn: 30
dfh: a
trm: מי יהב לה תרקבא דדינרי ולא איפייסא
txt:
<span class='five'>מי יהב לה תרקבא דדינרי ולא איפייסא. </span>וכיון שלא עשה כן נמצא שלא פייסה ואע'פ שאין לו לא אמרינן אניס דאין אדם יכול לטעון אונס בתנאי של גט והוי גיטא: 


lvr: 36
pgn: 30
dfh: a
trm: אטו תרקבא דדינרי בעי למיתב לה
txt:
<span class='five'>אטו תרקבא דדינרי בעי למיתב לה. </span>והרי אין לו ואנוס הוא דהא פייסה במה שבידו לעשות ולא איפייסא ולא הוי גיטא דיש אונס בגיטין: 


lvr: 36
pgn: 30
dfh: a
trm: הא כמאן דאמר כו'
txt:
<span class='five'>הא כמאן דאמר כו'. </span>פלוגתא דתרי לישני ואליבא דרבא היא במסכת כתובות בשמעתא קמייתא: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 30
dfh: a
trm: להיות מפריש עליהן מחלקן
txt:
<span class='five'>להיות מפריש עליהן מחלקן. </span>המלוה הזה כשיפריש תרומותיו ימכור התרומה ויעכב הדמים לעצמו בפרעון החוב זה בשביל הכהן וכן המעשר ראשון בשביל לוי ומעשר עני בשביל עני והמעשרות יעכב ויאכל אלא שמפריש מעשר מן המעשר לכהן שהן מותרין לזרים מכיון שאין כאן גזל מתנות שכבר נתן דמיהם לכהן זה ובשעת ההלואה פסק להם דמים: 


lvr: 36
pgn: 30
dfh: a
trm: ליטול רשות מן היורשין
txt:
<span class='five'>ליטול רשות מן היורשין. </span>מפני שאין חוב זה מוטל עליהן לפרוע יטול מהם רשות אם רוצים שיתקבל חובו בשבילם יעכבם ממעשרות עצמו: 


lvr: 36
pgn: 30
dfh: a
trm: אינו צריך ליטול רשות
txt:
<span class='five'>אינו צריך ליטול רשות. </span>דיש כח לב'ד להטיל חוב זה על כל הכהונה והלויה לפי שתקנתם הוא שימצאו מעות להלואה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 30
dfh: a
trm: ואע'ג דלא אתו לידיה
txt:
<span class='five'>ואע'ג דלא אתו לידיה. </span>בתמיה אע'פ שאינו נותנן לכהן ויחזירם לו קתני מתני' דיפריש עליהן וכיון דלא מטו לידיה מאן זכי ליה להאי כהן הך תרומה שיקבלנה זה בחובו והיאך יצא ידי נתינה: 


lvr: 36
pgn: 30
dfh: a
trm: במכרי כהונה
txt:
<span class='five'>במכרי כהונה. </span>כמו איש מאת מכרו <span class='mareimakom'>(מ'ב יב)</span> שהם מכיריו ואוהביו דאינו רגיל לתת תרומות ומעשרות אלא לכהן זה הלכך כיון דמלתא דפשיטא היא דלדידהו יהיב להו אסחי להו שאר כהני דעתייהו והוה כמאן דמטו לידייהו דהני: 


lvr: 36
pgn: 30
dfh: a
trm: במזכה להן ע'י אחרים
txt:
<span class='five'>במזכה להן ע'י אחרים. </span>כשהוא מפריש מוסרו למעשרות ביד אוהבו ואומר זכי במעשר זה לפלוני לוי והוה ליה כמאן דמטא לידיה וחוזר ומחזירן לו: 


lvr: 36
pgn: 30
dfh: a
trm: עשו את שאינו זוכה כזוכה
txt:
<span class='five'>עשו את שאינו זוכה כזוכה. </span>במקומות הרבה מפני תקנה עשו כן לרבי יוסי בהניזקין <span class='mareimakom'>(לקמן דף נט:)</span> עני המנקף בראש הזית ומצודות חיות ועופות ומציאת חרש ובבכורות <span class='mareimakom'>(דף יח:)</span> כל שחליפיו ביד כהן פטור מן המתנות ובגמרא דשנים אוחזין <span class='mareimakom'>(ב'מ דף יב:)</span> השוכר את הפועל ילקט בנו אחריו דאף על פי שאין זכיה לקטן עשאוהו כזוכה ובכולן י'ל מפני תקנה עשו: 


lvr: 36
pgn: 30
dfh: a
trm: כשער הזול
txt:
<span class='five'>כשער הזול. </span>שאם יוזלו חיטין בשעת הפרשת תרומות אקבלם באותו השער של שעת הפרשה: 


lvr: 36
pgn: 30
dfh: a
trm: ואין בו משום רבית
txt:
<span class='five'>ואין בו משום רבית. </span>בשאר פוסקין בעינן עד שיצא השער וכאן פוסק בשעת הלואה בכך וכך אף על פי שלא יצא השער: 


lvr: 36
pgn: 30
dfh: a
trm: נתייאשו הבעלים
txt:
<span class='five'>נתייאשו הבעלים. </span>כגון שהלוהו כדי שיעור תרומות שנה זו ועל מנת לקבלם בשנה זו וראה שנשתדפו שדותיו ונתייאש מאותה הלואה ואמר ווי לחסרון כיס ואחר כך חזרו ונתקנו אין מפריש עליהם דיאוש דבר האבד הוא: 


lvr: 36
pgn: 30
dfh: a
trm: פוסק עמהם כשער הזול פשיטא
txt:
<span class='five'>פוסק עמהם כשער הזול פשיטא. </span>בכל תנאי נמי אם בא לפסוק כשער הזול מי ימחה בידו גבי שאר פוסקין על הפירות נמי הכי תניא באיזהו נשך <span class='mareimakom'>(ב'מ דף עב:)</span>: 


lvr: 36
pgn: 30
dfh: a
trm: כמי שפסק דמי
txt:
<span class='five'>כמי שפסק דמי. </span>וה'ק הפיסוק שהוא פוסק עמהן כשער הזול הוא שאם יוזלו מדמים הללו שהוא פוסק בשעת הלוואה יקבלם כשער הזול: 


lvr: 36
pgn: 30
dfh: a
trm: בעל הבית
txt:
<span class='five'>בעל הבית. </span>אם בא לחזור בכהן אין יכול שהרי כספו בידו וזה לא היה לו למשוך ממנו כלום דלימא ליה לא משכתי: 


lvr: 36
pgn: 30
dfh: a
trm: מהו דתימא אקנתא מילתא היא
txt:
<span class='five'>מהו דתימא אקנתא מילתא היא. </span>דמשעלו בקנה אם מתייבשים חוזרים ומתקנים ומלתא דלא שכיחא הוא שיהו מתקלקלין לגמרי ולא הוי יאוש מעליא קמ'ל: 


lvr: 36
pgn: 30
dfh: a
trm: אותו השבט
txt:
<span class='five'>אותו השבט. </span>שהקרוב להם באותו השבט ראוי ליורשם וכל לויים זוכין במעשרות לפיכך יעכב זה את המעשרות בשביל הקרוב להם בלוייה: 


lvr: 36
pgn: 30
dfh: a
trm: בחזקת עניי ישראל
txt:
<span class='five'>בחזקת עניי ישראל. </span>הכא ליכא למימר בחזקת יורשין שמא יורשים עשירים הם אבל בחזקת שאר עניים יפריש ויעכבם דהואיל ותקנת עניים הוא ניחא להו לכל עניי ישראל שתהא דת זו נוהגת בישראל כדי שימצאו מלוים להם כשיצטרכו הלכך כי גבי משאר עניים לאו גוזל את העניים הוא:  עניי


lvr: 36
pgn: 30
dfh: b
trm: עניי כותיים
txt:
<span class='five'>עניי כותיים. </span>שאם אין עניי ישראל בעיר ויש עניי כותיים מפריש לצורכם ויעכבם לעצמו שאף הם זוכים בהן דכותיים גרי אמת הם ולתנא קמא גרי אריות הם ולא יפריש בשבילם אלא בשביל עניי ישראל יפריש בכל מקום שהם: 


lvr: 36
pgn: 30
dfh: b
trm: וזכה הלה במה שבידו
txt:
<span class='five'>וזכה הלה במה שבידו. </span>הלוה הזה אינו חייב לפרוש משלו שהרי הלוהו ע'מ שלא ליפרע הימנו: 


lvr: 36
pgn: 30
dfh: b
trm: דעבוד תקנתא
txt:
<span class='five'>דעבוד תקנתא. </span>דקאמר מפריש עליו בחזקת עניי ישראל ובהעשיר קתני אין מפרישין עליו: 


lvr: 36
pgn: 30
dfh: b
trm: מלא מחט
txt:
<span class='five'>מלא מחט. </span>כלומר הניח קרקע מועט אין זה מפריש בחזקת יורשין אלא כשיעור דמי הקרקע: 


lvr: 36
pgn: 30
dfh: b
trm: אפי' הניח מלא מחט גובה מלא קרדום
txt:
<span class='five'>אפי' הניח מלא מחט גובה מלא קרדום. </span>כלומר כל חובו לפי שהוא יכול לטרוף ולחזור ולטרוף כל שעה שיפדוהו ממנו: 


lvr: 36
pgn: 30
dfh: b
trm: כי ההוא מעשה דקטינא דאביי
txt:
<span class='five'>כי ההוא מעשה דקטינא דאביי. </span>במי שהיה נשוי בכתובות <span class='mareimakom'>(דף צא:)</span> דההוא דהוו מסקי ביה מאה זוזי ושכיב ושביק קטינא שוי חמשים אתא בעל חוב טרפוה אתו יתמי יהבי ליה חמשין וסלקוהו הדר אתא טרפה כו': 


lvr: 36
pgn: 30
dfh: b
trm: אין חושש
txt:
<span class='five'>אין חושש. </span>ישראל זה שמא לאחר שמכרו לוי עשאו לוי זה תרומת מעשר על מעשר אחר שהיה לו בביתו דכיון דלא ידע כמה יש לו בידו לא עביד ליה תרומת מעשר אבל אמר כור מעשר יש לך בידי ונתן לו הדמים אסור ישראל זה לאכול הימנו ואפי' הפריש תרומת מעשר לכהן לפי חשבונו חיישינן שמא לאחר שקיבל הדמים עשאו לכולן תרומת מעשר על תשעה כורין שיש לו בביתו מעשר הטבול לתרומת מעשר דכיון דלא משך יכול לחזור הלוי ואע'פ שהוא ברשותו של ישראל לא קנו לו מעותיו דאימת קנייה האי לוי דלקנייה לישראל בקבלת מעות הלכך כי חזר בו ועשאהו תרומת מעשר חל עליו השם: 


lvr: 36
pgn: 30
dfh: b
trm: מוקף
txt:
<span class='five'>מוקף. </span>סמוך כמו אין מקיפין שתי חביות <span class='mareimakom'>(ביצה דף לב:)</span> אסור לחבר לומר תבואה שיש לי במקום פלוני תהא תרומה על זו שמא אותה שעה אינה בעין ואם עשה עשוי: 


lvr: 36
pgn: 30
dfh: b
trm: לתרומת מעשר
txt:
<span class='five'>לתרומת מעשר. </span>הראויה לינטל הימנו ואע'פ שחזקה על חבר שאינו נפטר מן העולם עד שיתקן כל פירות טבלים שבידו הכא איכא למיחש דכיון שלא הזכיר בצואתו סכום מדה שמא לא היה יודע כמה יש: 


lvr: 36
pgn: 30
dfh: b
trm: לתרום תרומת מעשר
txt:
<span class='five'>לתרום תרומת מעשר. </span>הלא אין המעשר שלו אלא של לוי והוה ליה תורם שלא מדעת:  בשתי


lvr: 36
pgn: 31
dfh: a
trm: בשתי תרומות
txt:
<span class='five'>בשתי תרומות. </span>דהאי קרא בלוים כתיב תרומתכם היינו תרומת מעשר כדגן מן הגורן היינו תרומה גדולה ראשית דגן שישראל מפריש מגורנו והקיש הכתוב תרומת מעשר לתרומה גדולה: 


lvr: 36
pgn: 31
dfh: a
trm: באומד
txt:
<span class='five'>באומד. </span>אחד מחמשים שאמרו חכמים מפריש באומד דאם טעה אין כאן איסור דמדאורייתא חטה אחת פוטרת הכרי דלא נתנה בה תורה שיעור אלא ראשית דגנך: 


lvr: 36
pgn: 31
dfh: a
trm: ובמחשבה
txt:
<span class='five'>ובמחשבה. </span>נותן עיניו בצד זה לשם תרומה ואוכל בצד זה ואע'פ שלא הפריש ותרוייהו נפקי מונחשב והאי דיליף תרומת מעשר מתרומה גדולה לענין אומד הוא דיליף: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 31
dfh: a
trm: המניח פירות להיות מפריש עליהן כו'
txt:
<span class='five'>המניח פירות להיות מפריש עליהן כו'. </span>סומך על אלו ואוכל טבלים אחרים שיש לו ואומר הרי תרומתן באותן פירות שהקציתי לכך וכן עושה תמיד: 


lvr: 36
pgn: 31
dfh: a
trm: הרי זה חושש
txt:
<span class='five'>הרי זה חושש. </span>לאותן טבלים שתיקן בהבטחתן של אלו ואם לא אכלן צריך להפריש מהם דשמא כשאמר הרי תרומתן בפירות שהקציתי כבר היו אבודין: 


lvr: 36
pgn: 31
dfh: a
trm: בודקין את היין
txt:
<span class='five'>בודקין את היין. </span>שהניחו להיות מפריש עליו צריך לבודקו שמא החמיץ ואין תורמין מן החומץ על היין: 


lvr: 36
pgn: 31
dfh: a
trm: ובשעת כניסת מים לבוסר
txt:
<span class='five'>ובשעת כניסת מים לבוסר. </span>כשהן כפול הלבן נקראין בוסר וכשלחלוחית נכנסת וגדילה בתוכו שיכול לעצור מהן כל שהוא היינו כניסת מים ל'א היו כותשין הענבים כשהן בוסר ונותנין לתוכן מים ונעשין חומץ לטיבול: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 31
dfh: a
trm: מעת לעת של בדיקה
txt:
<span class='five'>מעת לעת של בדיקה. </span>כשבדקן מצאן אבודין חושש שמא מאתמול בעת הזאת אבדו ואם עשאן מעשר תוך מעת לעת זה על פירות אחרים צריך להפריש עליהם מספק וטפי מהכי לא אחמור רבנן למיחש אלא סמכי' אחזקה:  של


lvr: 36
pgn: 31
dfh: b
trm: של הנחה
txt:
<span class='five'>של הנחה. </span>הרי זה חושש למפרע כל הימים עד מעת לעת של הנחה ראשונה יום אחד שלם מחזקינן להו בחזקת קיימין בידוע ומשם עד כאן ספק ויחזור ויתרום: 


lvr: 36
pgn: 31
dfh: b
trm: אלא למ'ד
txt:
<span class='five'>אלא למ'ד. </span>כולהו יומי קאי בחששא בר מיומא קמא חושש למפרע עד מעת לעת מיבעי ליה: ר'א בן פדת דגמרא ור'א בן שמוע דמתניתין וברייתא: 


lvr: 36
pgn: 31
dfh: b
trm: חלוקין
txt:
<span class='five'>חלוקין. </span>ואמרי דלעולם חיישינן הואיל ונמצאו אבודין וכל פירות שתקנו ע'י אותן פירות צריך לחזור ולהפריש: 


lvr: 36
pgn: 31
dfh: b
trm: כל טהרות שנעשו על גביו
txt:
<span class='five'>כל טהרות שנעשו על גביו. </span>כל תרומות וטהרות שנשתמשו בהן בכלים ואנשים שטבלו מטומאתן באותו מקוה מעולם: 


lvr: 36
pgn: 31
dfh: b
trm: בין ברה'ר
txt:
<span class='five'>בין ברה'ר. </span>דקי'ל ספיקו טהור הכא טמא דכי אמרינן ספק טומאה ברה'ר טהור היינו ספק נגע ספק לא נגע דאיכא למימר לא נגע אבל זה שהיה טמא ודאי ואתה בא לטהרו בטבילת ספק אל תטהרנו מספק: 


lvr: 36
pgn: 31
dfh: b
trm: פשיטא דחלוקין
txt:
<span class='five'>פשיטא דחלוקין. </span>מהא מתני' ור'א בן פדת מאי אשמעינן הא מתני' בהדיא תנן טמאות: 


lvr: 36
pgn: 31
dfh: b
trm: לשותפין
txt:
<span class='five'>לשותפין. </span>שאין הא' יכול למכור שלא מדעת חבירו חוץ לפרקים הללו אבל בפרקים הללו אין צריך לימלך ואם מכר ונתייקר השער לאחר זמן אין עליו כלום: 


lvr: 36
pgn: 31
dfh: b
trm: בשעה שמנשבת עושה תלמים בים
txt:
<span class='five'>בשעה שמנשבת עושה תלמים בים. </span>כתלם של מענית המחרישה דהיינו חרישית לשון חרישה לפי שחזקה היא: 


lvr: 36
pgn: 31
dfh: b
trm: ותך השמש
txt:
<span class='five'>ותך השמש. </span>הכתוב בא להעיד שנתחמם העולם ואתה אומר שסיפר הכתוב בכח גבורת סערותיה ולכך שינה בלשונו: 


lvr: 36
pgn: 31
dfh: b
trm: משתקת כל הרוחות מפניה
txt:
<span class='five'>משתקת כל הרוחות מפניה. </span>כשהיא מנשבת בשעת החום היא חמה מאוד ומבטלת צינת כל הרוחות ולכך שינה הכתוב לקרותה חרישית: 


lvr: 36
pgn: 31
dfh: b
trm: כשמשקיט ארץ מדרום
txt:
<span class='five'>כשמשקיט ארץ מדרום. </span>כשצינת רוח דרומית שוקטת ומי הוא המשקיטה רוח מזרחית משתיקתה שבשעה שמנשבת רוח מזרחית משתקת כל הרוחות: 


lvr: 36
pgn: 31
dfh: b
trm: פלגאה
txt:
<span class='five'>פלגאה. </span>בעל מריבה שהיתה לו מריבה עם מר עוקבא שהיה אב ב'ד כדאמרי' בפ'ק <span class='mareimakom'>(לעיל דף ז.)</span> בני אדם העומדים עלי ובידי למוסרם למלכות והוא היה גניבא כדמפרש התם: 


lvr: 36
pgn: 31
dfh: b
trm: אנא לא צריכנא להו
txt:
<span class='five'>אנא לא צריכנא להו. </span>דרב נחמן חתניה דנשיאה הוה בהעור והרוטב <span class='mareimakom'>(חולין דף קכד.)</span>: 


lvr: 36
pgn: 32
dfh: a
trm: קופינא
txt:
<span class='five'>קופינא. </span> חור שבראש המרא שקורין פושוי'ר ועל שם שדחוק בין שני צדי החור קרי ליה בין אחים שמדובקין: 


lvr: 36
pgn: 32
dfh: a
trm: בראשונה
txt:
<span class='five'>בראשונה. </span>לא היה מבטלו בפני השליח ולא בפני האשה אלא במקום שהיה עומד היה מבטלו בפני שלשה: 


lvr: 36
pgn: 32
dfh: a
trm: מפני תיקון העולם
txt:
<span class='five'>מפני תיקון העולם. </span>שהשליח שאינו יודע בדבר מוליכו לה והיא ניסת בו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 32
dfh: a
trm: ולא אמרינן
txt:
<span class='five'>ולא אמרינן. </span>אין בדעתו לבטלו אלא לצעורה בעלמא חדש או חדשים שאם היה בדעתו לבטלו היה רודף אחריו לבטולי: 


lvr: 36
pgn: 32
dfh: a
trm: איהו הוא דלא טרח
txt:
<span class='five'>איהו הוא דלא טרח. </span>כי בטליה הוא בעצמו בטל וליכא למימר לצעורה מיכוין דלא הוה מטרח נפשיה משום לצערה: 


lvr: 36
pgn: 32
dfh: a
trm: אבל שליח
txt:
<span class='five'>אבל שליח. </span>כי שלח שליח לבטל אמרינן לצעורה מיכוין ומשום טירחא דשליח אחרון לא איכפת ליה: 


lvr: 36
pgn: 32
dfh: a
trm: לא אמר כלום
txt:
<span class='five'>לא אמר כלום. </span>וזכה בה על כרחו ואם יש לו בעל חוב גובה אותה בשבילו לפי שכל הלשונות הללו לשון עתיד הן והואיל וקבלה אינו יכול לחזור בו: 


lvr: 36
pgn: 32
dfh: a
trm: בטלה היא
txt:
<span class='five'>בטלה היא. </span>משמע בטלה היתה מקודם שקיבלתי הודאת בעל דין כמאה עדים דמי והרי אומר שלא זכה בה וחוזרת לנותן והכי נמי תניא לקמן בפירקין <span class='mareimakom'>(דף מ:)</span> כתבתי ונתתי שדה פלונית לפלוני והוא אומר לא כתב ונתן לי הודאת בעל דין כמאה עדים והאי נמי דאמר בטלה היתה מקודם לכן נאמן:  שתי


lvr: 36
pgn: 32
dfh: b
trm: שתי לשונות משמע
txt:
<span class='five'>שתי לשונות משמע. </span>וכיון דהכי הוא סתמא דמילתא כי טעין איניש מילתא דמהניא במילתיה קא טעין: 


lvr: 36
pgn: 32
dfh: b
trm: הרי הוא כשליח הגט
txt:
<span class='five'>הרי הוא כשליח הגט. </span>ואם ביטלה הנותן קודם שתגיע ליד המקבל הרי היא בטלה: ה'ג 


lvr: 36
pgn: 32
dfh: b
trm: נפקא מינה להולך לאו כזכי דמי
txt:
<span class='five'>נפקא מינה להולך לאו כזכי דמי. </span>ואע'ג דמתנה זכות הוא מצי למיהדר דהולך לאו כזכי דמי: 


lvr: 36
pgn: 32
dfh: b
trm: בטל מהו
txt:
<span class='five'>בטל מהו. </span>אם אמר בטל ולא אמר הוא מהו לשעבר משמע ואין בדבריו כלום כיון דלא אמר הוא או דילמא בלא הוא נמי ב' לשונות משמע ולישנא דאהני ביה קאמר: 


lvr: 36
pgn: 32
dfh: b
trm: אינו מועיל
txt:
<span class='five'>אינו מועיל. </span>משמע דהוא אינו מבטלו אלא מעיד בו שהוא פסול והא לא חזינן ביה פסול ויתקיים בחותמיו: 


lvr: 36
pgn: 32
dfh: b
trm: מאי שנא מהרי הוא הקדש
txt:
<span class='five'>מאי שנא מהרי הוא הקדש. </span>דקי'ל דהוי הקדש בכמה דוכתי דתנן בנדרים <span class='mareimakom'>(דף מח.)</span> אם שלי הן הרי הן מוקדשים לשמים ובהפקר נמי תנן בה הרי הוא מופקר לכל מי שאחפוץ אלמא להבא משמע: 


lvr: 36
pgn: 32
dfh: b
trm: או אינו חוזר ומגרש
txt:
<span class='five'>או אינו חוזר ומגרש. </span>מי אמרינן בטל גיטא והוה ליה כחספא או דילמא שליחותא דשליח הוא דבטיל ליה עד דהדר ומשוי ליה שליח אבל גיטא לא בטיל: 


lvr: 36
pgn: 32
dfh: b
trm: כר' יוחנן דאמר חוזרת
txt:
<span class='five'>כר' יוחנן דאמר חוזרת. </span>בקדושין בפרק האומר לחברו אמר לאשה התקדשי לי במעות הללו לאחר שלשים וחזרה בה בתוך שלשים בטלו הקדושין הואיל ובטלתן קודם שיהו חלין ה'נ ליבטיל גיטא: 


lvr: 36
pgn: 32
dfh: b
trm: דיבור ודיבור הוא
txt:
<span class='five'>דיבור ודיבור הוא. </span>מתחילה היתה מתקדשת על ידי הדיבור שנתרצתה בקדושין אתי דיבור של חזרה ומבטל דיבור ומיהו המעות לא בטלו שאם חזר וקדשה בהן מדעתה מקודשת: 


lvr: 36
pgn: 32
dfh: b
trm: והכא נהי
txt:
<span class='five'>והכא נהי. </span>האי דאמר בטל הוא לשליח הוא דבטליה שלא יהא שלוחו לגרשה בגט זה דאתי דיבור ומבטל דיבור אבל גט שהוא בעין אינו נפסל: 


lvr: 36
pgn: 32
dfh: b
trm: בפני שנים
txt:
<span class='five'>בפני שנים. </span>דבשלמא גבי דינא דממונא בעי' שלשה אבל הכא אודועי בעלמא הוא ובתרי סגי: 


lvr: 36
pgn: 32
dfh: b
trm: מוסרני לכם
txt:
<span class='five'>מוסרני לכם. </span>לקמן <span class='mareimakom'>(דף לו.)</span> הוא בפרקין גבי פרוזבול שהוא מוסר שטרותיו לב'ד דאיהו לא תבע ליה לב'ח אלא הב'ד והן יורדין לנכסיו ולא קרינא ביה לא יגוש:  פלוני


lvr: 36
pgn: 33
dfh: a
trm: חותמין למטה
txt:
<span class='five'>חותמין למטה. </span>גבי פרוזבול תנן לה במסכת שביעית <span class='mareimakom'>(פ'י מ'ד)</span>: 


lvr: 36
pgn: 33
dfh: a
trm: למה לי למיתני דיינים או עדים
txt:
<span class='five'>למה לי למיתני דיינים או עדים. </span>פשיטא דסגי בהני או בהני וליתני עדים והוא הדין אי חתמי דיינין: 


lvr: 36
pgn: 33
dfh: a
trm: בלשון דיינים
txt:
<span class='five'>בלשון דיינים. </span>כגון בי דינא הוינא ואתא פלוני ואמר לנא מוסרני לכם פלוני ופלוני כו': 


lvr: 36
pgn: 33
dfh: a
trm: ול'ש כתוב בלשון עדות
txt:
<span class='five'>ול'ש כתוב בלשון עדות. </span>כגון דוכרן סהדותא דהוה באנפנא כו' וחתמי למטה אני פלוני דיין: ה'ג 


lvr: 36
pgn: 33
dfh: a
trm:
ל'ש כתוב בלשון עדים וחתמי דיינים ול'ש כתוב בלשון דיינים וחתמי עדים</span>: <span class='five'>תקנת ממזרים

txt:
<span class='five'>ל'ש כתוב בלשון עדים וחתמי דיינים ול'ש כתוב בלשון דיינים וחתמי עדים</span>: <span class='five'>תקנת ממזרים. </span>כלומר שלא יהו ממזרים בישראל: 


lvr: 36
pgn: 33
dfh: a
trm: ובי תרי לית להו קלא ולא ידעה דבטליה ואזלה ומינסבא</span>: <span class='five'>תקנת עגונות הוא דאיכא
txt:
<span class='five'>ובי תרי לית להו קלא ולא ידעה דבטליה ואזלה ומינסבא</span>: <span class='five'>תקנת עגונות הוא דאיכא. </span>דאצרכיניה לילך אחריו או לשלוח שליח והוא לא יטרח בכל אלה בשביל לעגנה: 


lvr: 36
pgn: 33
dfh: a
trm: דמדאורייתא בטל גיטא
txt:
<span class='five'>דמדאורייתא בטל גיטא. </span>שהרי לא בא לידה וזה ביטל את השליח מהיות שלוחו לגירושין: 


lvr: 36
pgn: 33
dfh: a
trm: אדעתא דרבנן מקדש
txt:
<span class='five'>אדעתא דרבנן מקדש. </span>להיות קדושין חלין כדת משה וישראל שהנהיגו חכמי ישראל והרי הם אמרו שיפקיעו כל קדושין שבישראל על ידי גט כזה הילכך פקעי שעל מנת כן קידשה: 


lvr: 36
pgn: 33
dfh: a
trm: תינח דקדיש בכספא
txt:
<span class='five'>תינח דקדיש בכספא. </span>איכא למימר אפקעינהו לקידושין בגט דדבריהן ואמרו ליהוי מעות למפרע מתנה וממילא פקעו שהרי כשקידש ע'מ כן קידש: 


lvr: 36
pgn: 33
dfh: a
trm: קדיש בביאה
txt:
<span class='five'>קדיש בביאה. </span>דקיימא לן בקידושין <span class='mareimakom'>(דף ד:)</span> מכי יקח איש אשה ובעלה דאשה מתקדשת נמי בביאה: 


lvr: 36
pgn: 33
dfh: a
trm: בעילת זנות
txt:
<span class='five'>בעילת זנות. </span>דאפקעו שם קידושין מינה ויש בהן כח לכך שהרי כשקידש על מנהג חוק דתם קידש כך אני מפרש בכל מקום מלבי ומרבותי קבלתי כל דמקדש אדעתא דרבנן מקדש דקדושי כסף דרבנן דלא כתיב בהדיא אלא גמרינן קיחה קיחה משדה עפרון והיינו דקפריך תינח דקדיש בכספא קדיש בביאה דכתיב בהדיא <span class='mareimakom'>(דברים כד)</span> כי יקח איש אשה ובעלה מאי איכא למימר היאך יכלו לעקור דבר מן התורה ומשני שויוה רבנן לבעילתו בעילת זנות של כל מקדש בביאה כדאמר התם <span class='mareimakom'>(קידושין דף יב:)</span> רב מנגיד אמאן דמקדש בביאה משום פריצותא ותשובות קשות יש בדבר חדא דגזירה שוה גופה תורה היא שהרי לא למדו נסקלין אלא בגזירה שוה ונותר שהוא בכרת מגזירה שוה למדנו ונערה המאורסה נהרגת בקדושי כסף ואי דרבנן מי מיקטלא ועוד דקמשני שויוה רבנן לבעילתו בעילת זנות היכי מצי לשוייה בעילת זנות הא דאורייתא היא וכי אמרן רב מנגיד אמאן דמקדש בביאה קידושין מיהא לא בטלי אלא הא והא דאורייתא והא דאית ברבנן כח לבטל מפני שבשעת קידושין תלה בדעתם לקדש כדת שהנהיגו חכמים בישראל: 


lvr: 36
pgn: 33
dfh: a
trm: אמר לעשרה כתבו גט לאשתי
txt:
<span class='five'>אמר לעשרה כתבו גט לאשתי. </span>וקיימא לן <span class='mareimakom'>(לקמן דף סו:)</span> כל כמה דלא אמר כולכם אחד כותב ושנים חותמין: 


lvr: 36
pgn: 33
dfh: a
trm: יכול לבטל
txt:
<span class='five'>יכול לבטל. </span>מותר לבטל ולומר לשנים מהם אל תכתבוהו ואין זה לעקור תקנת רבן גמליאל: 


lvr: 36
pgn: 33
dfh: a
trm: אינו יכול
txt:
<span class='five'>אינו יכול. </span>שאף זו מן התקנה ואם בטלו אינו מבוטל דאם כן מה כח בית דין יפה:  לא


lvr: 36
pgn: 33
dfh: b
trm: לא בטלה כולה
txt:
<span class='five'>לא בטלה כולה. </span>הלכך לא חש רבן גמליאל להושיב ב'ד ולימנות על כך שאין בזו מפני תיקון העולם דאי אזלי הנך דלא בטיל קמייהו וכתבי ויהבי לה ואזלא ומינסבא שפיר קא מינסבא: 


lvr: 36
pgn: 33
dfh: b
trm: ואי בעית אימא לא בטלה כולה
txt:
<span class='five'>ואי בעית אימא לא בטלה כולה. </span>ואין כאן גזירה אלא טעמא דרשב'ג לא משום תקנה הוא אלא קסבר אין ביטולו ביטול עד שיבטל בפני כולן והאי אינו יכול דקאמר לאו איסורא הוא משום עובר על תקנה אלא הכי קאמר אין בו כח לבטל אלא בפני כולן: 


lvr: 36
pgn: 33
dfh: b
trm: משום דקסבר בטלה כולה
txt:
<span class='five'>משום דקסבר בטלה כולה. </span>וחייש דלמא אזלי הני דלא ידעי בביטולא ויהבי לה והכא ליכא למיחש להכי דמידע ידעי דכולן צריכין לחתום וכל כמה דלא חתימו כולהו לא יהבי לה: 


lvr: 36
pgn: 33
dfh: b
trm: או דלמא משום דקסבר כו'
txt:
<span class='five'>או דלמא משום דקסבר כו'. </span>והלכך לאו בטל הוא לגמרי וחתמי ביה אפי' הני דבטיל קמייהו עם חבריהם ויהבי לה: 


lvr: 36
pgn: 33
dfh: b
trm: והא שנים
txt:
<span class='five'>והא שנים. </span>דכולם צריכין לחתום וליכא למיחש דלמא אזיל חד וחתים בלא חבריה וקאמר אינו יכול לבטל אלמא רבן שמעון לאו איסורא קאמר אלא אינו ביטול קאמר: 


lvr: 36
pgn: 33
dfh: b
trm: הכי נמי
txt:
<span class='five'>הכי נמי. </span>דמודה רבן שמעון [ב'ג] דיכול לבטל וביטולו ביטול דטעמא משום גזירה היא והכא ליכא למיגזר מידי: 


lvr: 36
pgn: 33
dfh: b
trm: בעדי הולכה
txt:
<span class='five'>בעדי הולכה. </span>דהאי תנו דקאמר הכא לשנים הגט ניתן להם להיות שלוחים ולמוסרו לה דהכא כי קאמר לחד אזיל אידך דלא ידע ומסר לה לפי שאין זה עדות שיהו שניהם צריכין להיות שם אלא שליחות ולא ידע דבטלה שליחותא דשליחות שבטלה מקצתה בטלה כולה דכי היכי דבטליה להאי בטליה להאי: 


lvr: 36
pgn: 33
dfh: b
trm: ה'נ מסתברא
txt:
<span class='five'>ה'נ מסתברא. </span>דבעדי הולכה קאמר וטעמא משום חששא דלמא אזל האי דלא ידע ויהיב לה: 


lvr: 36
pgn: 33
dfh: b
trm: אמר לזה בפני עצמו כו'
txt:
<span class='five'>אמר לזה בפני עצמו כו'. </span>אי מתחלה כשעשאן שלוחים לא אמר לשניהם יחד אלא לאחד מהן וחזר ואמר לחבירו הנה מסרתי גט לפלוני לתתו לאשתי ואם תרצה גם אתה הוי שליח לגרשה: 


lvr: 36
pgn: 33
dfh: b
trm: יכול לבטל
txt:
<span class='five'>יכול לבטל. </span>ובטל זה מתורת השליחות שאם גרשה זה אינה מגורשת אבל השני יכול לגרש דכיון דמתחלה לא בבת אחת הוי אין כאן לומר שליחות שבטלה מקצתה בטלה כולה ואי אזיל האי דלא ידע בביטולא ויהיב לה שפיר קיהיב לה: 


lvr: 36
pgn: 33
dfh: b
trm: שפיר
txt:
<span class='five'>שפיר. </span>איכא למימר אמר לזה בפני עצמו שאין זה עדות שיצטרכו לראות או לשמוע העדות תחילה כאחד: 


lvr: 36
pgn: 33
dfh: b
trm: אלא אי אמרת עדי חתימה
txt:
<span class='five'>אלא אי אמרת עדי חתימה. </span>הא עדות גמורה בעינן ומי מצטרפי כי אמר לזה בפני עצמו ולזה בפני עצמו: 


lvr: 36
pgn: 33
dfh: b
trm: כר' יהושע בן קרחה
txt:
<span class='five'>כר' יהושע בן קרחה. </span>דפליג עלה בפרק שני דכתובות <span class='mareimakom'>(דף כו:)</span> ובסנהדרין (דף ל. ) ואמר אפי' בזה אחר זה: 


lvr: 36
pgn: 33
dfh: b
trm: שמעית מיניה דר' אבא תרתי
txt:
<span class='five'>שמעית מיניה דר' אבא תרתי. </span>כלומר בהנך תרתי פלוגתא דרבי ורשב'ג בביטלו מבוטל וביכול לבטל זה שלא בפני זה שמעית מיניה דרבי אבא דקבע הלכתא בתרווייהו חדא כרבי וחדא כרבן שמעון [ב'ג]: 


lvr: 36
pgn: 33
dfh: b
trm: כדברי חכמים
txt:
<span class='five'>כדברי חכמים. </span>שהיו אומרים שום הדיינים שפיחתו שתות או הותירו שתות מכרן בטל: 


lvr: 36
pgn: 33
dfh: b
trm: והחזיר רבי את המעשה
txt:
<span class='five'>והחזיר רבי את המעשה. </span>אלמא הדר ביה וקם בשיטתיה דרבן שמעון [ב'ג] ליפות כח בית דין אלמא בהא הלכה כרבן שמעון [ב'ג]: 


lvr: 36
pgn: 33
dfh: b
trm: ואשקליה גיטא על כרחיה
txt:
<span class='five'>ואשקליה גיטא על כרחיה. </span>השיאו בעל כרחיה לגרש את אשתו כגון בהנך דאמרינן בהו יוציא ויתן כתובה: 


lvr: 36
pgn: 33
dfh: b
trm: זילו איטמורו
txt:
<span class='five'>זילו איטמורו. </span>לאחר שכפאוהו עד שיאמר רוצה אני הסתירו עצמכם כדי שלא יבטל אתכם מן העדות: 


lvr: 36
pgn: 33
dfh: b
trm: ואי ס'ד
txt:
<span class='five'>ואי ס'ד. </span>בקמייתא הלכתא כרבי שאם ביטלו בפני שנים אחרים מבוטל כי מיטמרי הני מאי הוי: 


lvr: 36
pgn: 34
dfh: a
trm: אטו רב ששת מבטל גיטא דאינשי הוה
txt:
<span class='five'>אטו רב ששת מבטל גיטא דאינשי הוה. </span>אפילו גלוי דעתא ליכא דהא לא אמר אנא בטלתיה אלא רב ששת והכא ליכא גלוי דעתא דידיה: 


lvr: 36
pgn: 34
dfh: a
trm: משום דפנוי
txt:
<span class='five'>משום דפנוי. </span>בני אדם המכין וחובטין אותו במצות רב ששת ואומר לו למה אתה מבטלו אמר להו הכי רב ששת צוה כן: 


lvr: 36
pgn: 34
dfh: a
trm: אותיבו קרי באודנייכו
txt:
<span class='five'>אותיבו קרי באודנייכו. </span>שימו קניבת ירק דק של דלועין באזניכם שלא תשמעו ביטולו: 


lvr: 36
pgn: 34
dfh: a
trm: אשור
txt:
<span class='five'>אשור. </span>כמו אשרתא דדייני <span class='mareimakom'>(לעיל דף כו:)</span> וכמו אשרו חמוץ <span class='mareimakom'>(ישעיה א)</span> לשון חיזוק: 


lvr: 36
pgn: 34
dfh: a
trm: אטו לבטולי גיטא בעי
txt:
<span class='five'>אטו לבטולי גיטא בעי. </span>זה שגילה בדעתו שאינו חפץ בגירושין הללו כלום גילה שהוא בא להפקיען על ידי ביטול גט: 


lvr: 36
pgn: 34
dfh: a
trm: לקיומי תנאה בעי
txt:
<span class='five'>לקיומי תנאה בעי. </span>על ידי קיום תנאי הוא בא להפקיע לומר התניתי לבא עד שלשים ואם לאו יהא גט והרי באתי וקיימתי תנאי: 


lvr: 36
pgn: 34
dfh: b
trm: והלכתא כנחמני
txt:
<span class='five'>והלכתא כנחמני. </span>אביי דאמר גלוי דעתיה בגיטא לאו מלתא היא וזו היא אחת מהלכות של סימן יע'ל קג'ם דהלכתא כאביי ונראה בעיני  דעל שם שרבה בר נחמני גידל אביי בביתו ולמדו תורה שהיה יתום השיאו את שם אביו נחמני רבה סתם הוא רבה בר נחמני: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 34
dfh: b
trm: בראשונה היה משנה שמו ושמה
txt:
<span class='five'>בראשונה היה משנה שמו ושמה. </span>כשהיו לו שני שמות אחד כאן ואחד במדינת הים היה מגרשה בשם הנוהג במקום כתיבת הגט ולא היה מקפיד לכתוב שניהם: 


lvr: 36
pgn: 34
dfh: b
trm: מפני תיקון העולם
txt:
<span class='five'>מפני תיקון העולם. </span>שלא יוציאו לעז על בניה מן השני לאמר לא גירשה בעלה שאין זה שמו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 34
dfh: b
trm: והוא דאתחזק
txt:
<span class='five'>והוא דאתחזק. </span>אבל לא אתחזק כאן שיש לו שני שמות אין צריך לכתוב וכל שום שיש לו ואפי' נודע לאחר זמן שיש לו שם אחר הוי הגט כשר שאין לנו אלא שם שקרא הוא לעצמו בפנינו והוחזק בו: 


lvr: 36
pgn: 34
dfh: b
trm: מגורשת
txt:
<span class='five'>מגורשת. </span>משום דבאותו מקום לא היו מוחזקין שיהיו לו שני שמות אבל ביהודה היו יודעים שיש לו שם אחר לפיכך הוצרכו כל שמותיו שהחזיק עצמו בהם לפניהם דבתר חזקה אזלינן: 


lvr: 36
pgn: 34
dfh: b
trm: מרים
txt:
<span class='five'>מרים. </span>צריך לכתוב בגט שהוא עיקר והדר וכל שום דאית לה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 34
dfh: b
trm: שתהא נודרת ליתומים כל מה שירצו
txt:
<span class='five'>שתהא נודרת ליתומים כל מה שירצו. </span>יבחרו להם דבר קשה להדירה בו כגון קונם מיני מזונות עלי אם נהניתי מכתובתי: 


lvr: 36
pgn: 34
dfh: b
trm: וגובה כתובתה
txt:
<span class='five'>וגובה כתובתה. </span>ואם נתקבלה תחילה הרי היא נאסרת בכל מזון הילכך לא הות הדרה ושקלה דלא חשידא לעבור על נדרה: 


lvr: 36
pgn: 34
dfh: b
trm: מפני תיקון העולם
txt:
<span class='five'>מפני תיקון העולם. </span>אכולהו קאי גבי אלמנה שיהו נשים נשאות לבעלים ולא תדאגנה להפסיד כתובתן וגבי חותמין מפרש בגמרא מאי תיקון איכא:  גמ'


lvr: 36
pgn: 35
dfh: a
trm: דאשתרשי לה מקום דינר
txt:
<span class='five'>דאשתרשי לה מקום דינר. </span>נשתכרה בו עיסה כעובי הדינר שאם לא היה הדינר היתה נותנת עוד עיסה בככר: 


lvr: 36
pgn: 35
dfh: a
trm: חוץ לב'ד משביעין אותה
txt:
<span class='five'>חוץ לב'ד משביעין אותה. </span>ששבועת הדיינין של תורה היא ונקט ס'ת בידיה או תפילין ומשביע לה בשם או בכינוי כדאשכחן באברהם שים נא ידך וגו' ואשביעך בה' <span class='mareimakom'>(בראשית כד)</span>  ועונשה מרובה וחוץ לב'ד שבועה דרבנן בקללת ארור ולא נקיט מידי ואין עונשה כל כך: 


lvr: 36
pgn: 35
dfh: a
trm: לא מגבי כתובה
txt:
<span class='five'>לא מגבי כתובה. </span>משום דנמנעו מלהשביעה ואם איתא לישבעה חוץ לבית דין ולגבייה כתובתה: 


lvr: 36
pgn: 35
dfh: a
trm: קילי נדרי
txt:
<span class='five'>קילי נדרי. </span>קלים היו נדרים בעיניהם לעבור עליהם הלכך לא סמכינן אנדרה לאגבוייה: 


lvr: 36
pgn: 35
dfh: a
trm: אין לה מזונות
txt:
<span class='five'>אין לה מזונות. </span>מעתה דגליא דעתה דבעי לאינסובי ואיהו לא אתני בהדה אלא כל ימי מיגר ארמלותיך בביתי שהיא אלמנה בשביל כבודו: 


lvr: 36
pgn: 35
dfh: a
trm: הפכו לכורסי' ותרצוה
txt:
<span class='five'>הפכו לכורסי' ותרצוה. </span>הפכו כסאו וזקפוהו כדי שתתקיים הקללה בכך פ'א הפכו לכורסייה תשפל גדולתו: 


lvr: 36
pgn: 35
dfh: a
trm: דבעינן דאיעביד בה מעשה
txt:
<span class='five'>דבעינן דאיעביד בה מעשה. </span>כשמואל רבי להוציא מלבן של תלמידיו של רב כגון רב הונא ובית דינו שלא היו מגבין כתובות אלמנה: 


lvr: 36
pgn: 35
dfh: a
trm: והא שלחו מתם
txt:
<span class='five'>והא שלחו מתם. </span>האשה מבבל היתה והלכה היא ובעלה לארץ ישראל וגרשה שם ותבעתו כתובתה ועשו לה פסק דין על נכסיו שבבבל: 


lvr: 36
pgn: 35
dfh: b
trm: גט יבמין הוה
txt:
<span class='five'>גט יבמין הוה. </span>יבמה היה זה שנתן לה גט לפוסלה על האחין והיא באה לגבות כתובה מנכסי בעלה הראשון שנתארמלה הימנו: 


lvr: 36
pgn: 35
dfh: b
trm: צריך לפרט את הנדר
txt:
<span class='five'>צריך לפרט את הנדר. </span>הנשאל לחכם על נדרו צריך לפרט היאך נדר הנדר הזה וכי מפרטה קמיה דליתומים נדרה וכך נדרה אם נהניתי מכתובתי כלום לא שרו לה: 


lvr: 36
pgn: 35
dfh: b
trm: מעיקרא
txt:
<span class='five'>מעיקרא. </span>נדרה קודם נשואין גובה אף אחר נשואין דאינו מיפר בקודמים דכתיב ואם בית אישה נדרה <span class='mareimakom'>(במדבר ל)</span> : 


lvr: 36
pgn: 35
dfh: b
trm: תנאי היא
txt:
<span class='five'>תנאי היא. </span>לקמן פליגי בה בפרקין <span class='mareimakom'>(דף מה:)</span> איכא למ'ד יש לו הפרה ואליביה לא גביא משום דמיפר לה: 


lvr: 36
pgn: 35
dfh: b
trm: וחכם
txt:
<span class='five'>וחכם. </span>אינו מיפר אלא לדעת מה שישמע הילכך לא יפרט על מה נדר אלא יאמר כך נדרתי ואסרתי עלי פירות מין פלוני: 


lvr: 36
pgn: 35
dfh: b
trm: משום איסורא
txt:
<span class='five'>משום איסורא. </span>שמא על דבר איסור נדרה כגון על גיבוי כתובה וכגון יאסרו עלי כל פירות שבעולם אם אעבור עבירה פלוני ובא להתיר את נדרו סתם ורוצה לעבור העבירה: 


lvr: 36
pgn: 35
dfh: b
trm: עד שידור הנאה
txt:
<span class='five'>עד שידור הנאה. </span>ממנה לגרשה ומשנה היא בבכורות <span class='mareimakom'>(דף מה:)</span>: 


lvr: 36
pgn: 36
dfh: a
trm: לר'א דאמר
txt:
<span class='five'>לר'א דאמר. </span>בפ' בתרא <span class='mareimakom'>(לקמן פו.)</span> עדי מסירה כרתי דקתני ר' אלעזר אומר אפילו אין עליו עדים אלא שנתנו לה בפני עדים כשר והאי קרא עצה טובה קמ'ל: 


lvr: 36
pgn: 36
dfh: a
trm: מפרשי שמותיהן
txt:
<span class='five'>מפרשי שמותיהן. </span>ראובן או שמעון מעיקרא לא היו חותמים אלא אני פלוני חתמתי עד ולא היה נוקב שמו: 


lvr: 36
pgn: 36
dfh: a
trm: כדתניא כו' אם היה כתב ידו יוצא ממקום אחר כשר
txt:
<span class='five'>כדתניא כו' אם היה כתב ידו יוצא ממקום אחר כשר. </span>דמתוך שלא היה מפרש שמו לא היו יודעין לבקש עדים מכירים ויודעים שיעידו על כתב ידו והיו צריכין לחזר אחר שטרות אחרים שחתימתם דומה לזו ונתקיימו בב'ד על ידי העדאת החתומים עצמן כדקי'ל בכתובות <span class='mareimakom'>(דף כ.)</span> אין מקיימין את השטר אלא משטר שקרא עליו ערער והוחזק בב'ד: 


lvr: 36
pgn: 36
dfh: a
trm: מפני תיקון העולם
txt:
<span class='five'>מפני תיקון העולם. </span>שמאחר שיתפרשו שמותם יחזרו אחר יודעיהם ומכיריהם להעיד על כתב ידם: 


lvr: 36
pgn: 36
dfh: a
trm: מעיקרא במאי אפקעינהו
txt:
<span class='five'>מעיקרא במאי אפקעינהו. </span>במה הודיעו לבריות שאלה חותמיהן בשטרות ליכא למימר מעיקרא דהא אמרת התקינו: 


lvr: 36
pgn: 36
dfh: a
trm: מוסרני לכם
txt:
<span class='five'>מוסרני לכם. </span>את שטרותי שאתם תהיו נוגשים ואני לא אגוש ולקמן מוקי דיש כח בידם להפקיע ממונו של זה וליתן לזה במקום שיש סייג ותקנה: 


lvr: 36
pgn: 36
dfh: a
trm: בשביעית בזמן הזה
txt:
<span class='five'>בשביעית בזמן הזה. </span>והלל כרבי סבירא ליה דאמר שביעית להשמטת מלוה בזמן הזה דרבנן הוא ואע'ג דהלל בבית שני הוה סבירא ליה לאביי דבבית שני הואיל ולא היה יובל נוהג לא נהגו שמיטין מדאורייתא ודאמרינן בערכין <span class='mareimakom'>(דף לב:)</span> מנו יובלות לקדש שמיטין מדרבנן קאמר ומצאתי בתלמידי רבינו יצחק הלוי שכתב במסכת גיטין בירושלמי מנין שאין השמיטה נוהגת אלא בזמן שיובל נוהג שנאמר וזה דבר השמיטה שמוט אחת שמיטת יובל ואחת שמיטת שביעית אבל בת'כ ראיתי דשביעית נוהג בזמן שאין יובל נוהג ואומר אני שהוא מחלוקת: 


lvr: 36
pgn: 36
dfh: a
trm: אי אתה משמט כספים
txt:
<span class='five'>אי אתה משמט כספים. </span>ואף על פי שהשמטת כספים חובת הגוף היא ואינה תלויה בארץ ילפינן בהיקישא דלא נהגא:  ואמור


lvr: 36
pgn: 36
dfh: b
trm: שב ואל תעשה
txt:
<span class='five'>שב ואל תעשה. </span>והלוה הזה שב ובטל ואינו עושה המצוה לפרוע את חובו ולא עקר ליה בידים וכי האי גוונא מותר לעקור דבר מן התורה כגון שופר ולולב ודומיהן ביבמות בהאשה רבה <span class='mareimakom'>(דף צ:)</span> דלא עקירה בידים היא: 


lvr: 36
pgn: 36
dfh: b
trm: רבא אמר
txt:
<span class='five'>רבא אמר. </span>לעולם בין לרבנן דפליגי אדרבי ואמרי שביעית להשמטת מלוה בזמן הזה דאורייתא ותקין הלל דלא תשמט בין לרבי דאמר לאו דאורייתא ואמור רבנן דתשמט לא תיקשי דבר דבדבר שבממון אין כאן עקירת דבר מן התורה במקום סייג וגדר דהפקר ב'ד בממון היה הפקר: 


lvr: 36
pgn: 36
dfh: b
trm: לבטולי'
txt:
<span class='five'>לבטולי'. </span>להושיב ב'ד אי אכשור דרי שלא יהו מונעין מלהלוות לבטל את תקנת הלל שאפילו כתב פרוזבול ישמט: 


lvr: 36
pgn: 36
dfh: b
trm: בי דינא דנהרדעא
txt:
<span class='five'>בי דינא דנהרדעא. </span>שמואל דכי אמרה שמואל להך מילתא וכי איתשיל הך שאלתא בבי מדרשא הוה בי דינא דרב אמי ורב אסי והיינו דמשני דלמא כי תקון הלל נמי לדרי עלמא לא תקון אלא כגון בי דינא דרב אמי ורב אסי: 


lvr: 36
pgn: 36
dfh: b
trm: אימא ביה מילתא
txt:
<span class='five'>אימא ביה מילתא. </span>אושיב בית דין ואתקין דסתם מלוין יהו כמוסרין שטרותיהן לבית דין ואע'ג דלא כתב ניהוי כמו שכתב: 


lvr: 36
pgn: 36
dfh: b
trm: לישנא דניחותא
txt:
<span class='five'>לישנא דניחותא. </span>לא עשאוהו אלא לנחת הדיינים שלא יטריחו להגבות מלוותיהם לפני שביעית שלא תבא שביעית ותשמיטיה הלכך אי איישר חיל אבטליניה: 


lvr: 36
pgn: 36
dfh: b
trm: שזינתה בקרב חופתה
txt:
<span class='five'>שזינתה בקרב חופתה. </span>בעוד שכינה וישראל בסיני עשו את העגל שהרי לא נסעו מסיני עד לאחר הקמת המשכן בשנה שניה כדכתיב ויהי בשנה השנית בחדש השני וגו' ויסעו בני ישראל למסעיהם ממדבר סיני <span class='mareimakom'>(במדבר י)</span> : 


lvr: 36
pgn: 36
dfh: b
trm: נרדי נתן ריחו
txt:
<span class='five'>נרדי נתן ריחו. </span>בושמי עזב ריחו הטוב כמו ולא נתן סיחון את ישראל וגו' <span class='mareimakom'>(שם כא)</span> : 


lvr: 36
pgn: 36
dfh: b
trm: עדיין חביבותא הוא גבן
txt:
<span class='five'>עדיין חביבותא הוא גבן. </span>אע'פ שהזכיר קלקוליהן לא הזכיר אלא במראית חיבה דלא כתיב הסריח: 


lvr: 36
pgn: 37
dfh: a
trm: ללעוזא
txt:
<span class='five'>ללעוזא. </span>שאינו מדבר בלשון עברי הוא לעוזא ואותו ששאל רבא הימנו זאת היה מדבר בלשון פרוזבול ופי' לו שבלשונו פרוז פורסא תקנה: 


lvr: 36
pgn: 37
dfh: a
trm: אביהן של יתומין הן
txt:
<span class='five'>אביהן של יתומין הן. </span>וממונים עליהן ועל ממונם והיו שטרותיהן כמסורים לב'ד הא דנקט רבן גמליאל שהיה בית דינו קיים ונוהג כשנשנית משנה זו והא דרמי בר חמא ברייתא היא: 


lvr: 36
pgn: 37
dfh: a
trm: אלא על הקרקע
txt:
<span class='five'>אלא על הקרקע. </span>אם יש קרקע ללוה דלא תקנו אלא בזמן שהחוב כשאר רוב שטרות שהן נגבין מן הקרקע דהוי מלתא דשכיחא כדאמרינן בכמה דוכתי דבמילתא דלא שכיחא לא עבוד רבנן תקנתא ואע'פ שאינו שוה כל החוב כדקתני לקמיה קרקע כל שהוא האמרן אפילו מלא מחט גובה מלא קרדום כמעשה דקטינא דאביי <span class='mareimakom'>(כתובות דף צא:)</span>: 


lvr: 36
pgn: 37
dfh: a
trm: דמנח אסיכי
txt:
<span class='five'>דמנח אסיכי. </span>על גבי יתדות ואין הקרקע שלו הלכך נקוב הוי כמחובר ושאינו נקוב אין כאן קרקע: 


lvr: 36
pgn: 37
dfh: a
trm: מסרי מילייהו
txt:
<span class='five'>מסרי מילייהו. </span>בלא כתיבת פרוזבול אלא כך אמר לחברים הרי אתם בית דין וחובי מסור לכם לגבותו כל זמן שארצה: 


lvr: 36
pgn: 37
dfh: a
trm: מדרבי נתן
txt:
<span class='five'>מדרבי נתן. </span>הוי קרקע לוי החייב לשמעון משועבד לפרוזבול של ראובן המלוה את שמעון: 


lvr: 36
pgn: 37
dfh: a
trm: אינו משמט
txt:
<span class='five'>אינו משמט. </span>דכגבוי דמי וכמו שהקרקעות בחזקת המלוה הן וגבויות ממש ואין כאן חוב: 


lvr: 36
pgn: 37
dfh: a
trm: דבית שמאי
txt:
<span class='five'>דבית שמאי. </span>במסכת סוטה <span class='mareimakom'>(דף כה.)</span> מתו בעליהן עד שלא שתו בית שמאי אומרים נוטלות כתובתן ולא שותות כו': 


lvr: 36
pgn: 37
dfh: a
trm: דקני ליה
txt:
<span class='five'>דקני ליה. </span>למלוה ואם אבד חייב באחריותו הלכך כגבוי נמי דמי לענין שביעית:  המחזיר


lvr: 36
pgn: 37
dfh: b
trm: המחזיר חוב לחבירו בשביעית
txt:
<span class='five'>המחזיר חוב לחבירו בשביעית. </span>בזמן שהשביעית נוהגת ועברה עליו שביעית ואח'כ החזירו ולא שהחזירו בשביעית עצמה דא'כ לא הוה צריך למימר משמט אני דקי'ל אין שביעית משמטת אלא בסופה: 


lvr: 36
pgn: 37
dfh: b
trm: ותלי ליה
txt:
<span class='five'>ותלי ליה. </span>אם היה רוצה לחזור בו יתלנו על עץ אם גברה ידו עד דאמר ליה אע'פ כן: 


lvr: 36
pgn: 37
dfh: b
trm: עד דאמר הכי
txt:
<span class='five'>עד דאמר הכי. </span>במתנה אני נותן לך ואין כאן משום לא יגוש דלא בבי דינא קתבע ליה ולאו משום חוב: 


lvr: 36
pgn: 37
dfh: b
trm: הרי אלו לא יפרעו
txt:
<span class='five'>הרי אלו לא יפרעו. </span>בכתובות בפרק הכותב אלמא לא מהימן לומר היה לי ואבד דעל כרחיך בדטעין היה לי ואבד עסקינן דאי לאו הכי צריכא למימר דשביעית משמטת: 


lvr: 36
pgn: 37
dfh: b
trm: ישתעבד לרבו ראשון
txt:
<span class='five'>ישתעבד לרבו ראשון. </span>דשני לא קנה דמידע ידע דלא פקע שם מריה מיניה לפני יאוש והרי הוא כגוזלו ממנו: 


lvr: 36
pgn: 37
dfh: b
trm: אלא לרבא
txt:
<span class='five'>אלא לרבא. </span>דמוקי בלאחר יאוש וטעמא דת'ק משום אפקעתא דיאוש הוא מאי כשם דקאמר הא טעמא דרשב'ג משום דחזקיה שלא יפיל עצמו לגייסות הוא: 


lvr: 36
pgn: 37
dfh: b
trm: למעשה ידיו
txt:
<span class='five'>למעשה ידיו. </span>וישראל קני ליה מידו למעשה ידיו בכספא ולגופיה בטבילה לשם עבדות כדאמרינן ביבמות בהחולץ <span class='mareimakom'>(דף מז:)</span> ואפילו מל וטבל גבי רבו ראשון קנייה שבאי ביאוש למעשה ידיו דהא אפי' ישראל נמי מיקני ליה לעובד כוכבים למעשה ידיו ונהי דישראל נפיק מיניה ביובל אבל עבד משתעבד לעולם: 


lvr: 36
pgn: 37
dfh: b
trm: מהם תקנו
txt:
<span class='five'>מהם תקנו. </span>רבוי' הוא דהא כתיב לעיל מיניה מהם תקנו עבד ואמה וכתיב בתרי' וגם מבני התושבים הגרים עמכם ולישתוק:  ולא


lvr: 36
pgn: 38
dfh: a
trm: לגופו
txt:
<span class='five'>לגופו. </span>שיהא צריך הימנו גט או אם יברח ממנו ויתגייר מותר בבת ישראל שאין גופו קנוי לחברו: 


lvr: 36
pgn: 38
dfh: a
trm: עובד כוכבים קונה ישראל
txt:
<span class='five'>עובד כוכבים קונה ישראל. </span>למעשה ידיו שנאמר וכי תשיג יד גר וגו' או לעקר משפחת גר <span class='mareimakom'>(ויקרא כה)</span> : 


lvr: 36
pgn: 38
dfh: a
trm: בכספא
txt:
<span class='five'>בכספא. </span>דומיא דעובד כוכבים קונה ישראל בכסף דכתיב מכסף מקנתו בעברי הנמכר לעובד כוכבים וקניית עובד כוכבים בעובד כוכבים הא ילפת ליה מקניית עובד כוכבים בישראל: 


lvr: 36
pgn: 38
dfh: a
trm: בחזקה
txt:
<span class='five'>בחזקה. </span>כגון שבאי שהחזיק בו וקנאו בחזקת יאוש כשהפקירו רבו כשנתייאש הימנו (ולא בכסף) חזקה שעבד כנעני נקנה בו היינו חזקה של עבדות הלבישו הנעילו הרחיצו לרבו כדתני' בהאשה נקנית <span class='mareimakom'>(קדושין כב:)</span> נהי דישראל קני ליה לעובד כוכבים בחזקה דאיתקוש עבדים לקרקעות אבל עובד כוכבים לא קני קרקע בחזקה כישראל אלא כל קניינו בכסף: 


lvr: 36
pgn: 38
dfh: a
trm: עמון ומואב טהרו בסיחון
txt:
<span class='five'>עמון ומואב טהרו בסיחון. </span>אלמא עובד כוכבים קונה מחבירו קרקע בחזקה והאי עבד נמי כיון דאפקריה ישראל ביאוש קנה ליה עובד כוכבים בחזקה: 


lvr: 36
pgn: 38
dfh: a
trm: טהרו בסיחון
txt:
<span class='five'>טהרו בסיחון. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים ב)</span> אל תצר את מואב וכן בבני עמון אל תצורם <span class='mareimakom'>(שם)</span>  וכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר כא)</span> כי חשבון עיר סיחון וגו' אלמא טהר מואב בסיחון ובני עמון אשכחן ביפתח <span class='mareimakom'>(שופטים יא)</span> שאמרו לו מלאכי בני עמון כי לקח ישראל את ארצי בעלותו ממצרים מארנון ועד היבוק ואשכחן כשכבשו את ארץ סיחון ויירש את ארצו מארנון עד יבוק וגו' אלמא מבני עמון כבשה והדור ישראל וכבשו מיניה וטהרה להם על ידו אלמא קנייה בחזקה: 


lvr: 36
pgn: 38
dfh: a
trm: לקטלא מסר נפשיה
txt:
<span class='five'>לקטלא מסר נפשיה. </span>כדי לצאת מידי גייסות שהרי בורח מן האסורין ויודע שאם ישיגוהו יהרג: 


lvr: 36
pgn: 38
dfh: a
trm: חבורי מחברי
txt:
<span class='five'>חבורי מחברי. </span>בני העיר אהדדי ופרקי לה אבל לשם עבדות לא היו רוצין לפדותה לו דלית להו דר'ש [ב'ג]: 


lvr: 36
pgn: 38
dfh: b
trm: ואמר רב נחמן
txt:
<span class='five'>ואמר רב נחמן. </span>לאו משום דאיתתא מיפקדה אפריה ורביה אלא מתוך שלא היתה ראויה לא היתה מיוחדת לאיש והיו נוהגין בה הפקר בזנות: 


lvr: 36
pgn: 38
dfh: b
trm: רשות
txt:
<span class='five'>רשות. </span>משום דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים כ)</span> בשבעה אומות לא תחיה כל נשמה איצטריך למיכתב מבני התושבים לעולם בהם תעבודו להתיר אחד משאר אומות הבא על הכנענית שהיא משבעה אומות והוליד בן שאתה רשאי לקנותו בעבד והכי מפרש לה בהמקנא : 


lvr: 36
pgn: 38
dfh: b
trm: בעידן בי מדרשא
txt:
<span class='five'>בעידן בי מדרשא. </span>כשהחכם דורש דרשות לרבים בשבת והם יושבין בסעודה והיה להם להקדים או לאחר: 


lvr: 36
pgn: 38
dfh: b
trm: בערב שבת
txt:
<span class='five'>בערב שבת. </span>בלילי שבת ואין כאן כבוד שבת דקיימא לן כבוד יום קודם לכבוד לילה והם היו מתכוונים בשביל ביטול בית המדרש ואיכא דמפרשי בערב שבת ממש וכן בכל יום מרוב עושר אבל בהא מיהא איכא איסורא שיכנס לשבת כשהוא שבע בלא תאוה: 


lvr: 36
pgn: 38
dfh: b
trm: דליהוי עם קדוש
txt:
<span class='five'>דליהוי עם קדוש. </span>ישראל גמור דכתיב בהו כי עם קדוש אתה <span class='mareimakom'>(דברים יד)</span> ולא דמי למקדיש בהמה טמאה דהתם כיון דליכא למימר בה דתיהוי עם קדוש קאמר על כרחך לדמי קאמר ואע'ג דלא קאמר דמיה עלי הכי קאמר הרי היא קדושה לימכר אבל הכא דשייכא בגופיה לשון קדושה לא אמרינן לדמי קאמר: 


lvr: 36
pgn: 38
dfh: b
trm: אין הגזברין רשאין להוציאן לחירות
txt:
<span class='five'>אין הגזברין רשאין להוציאן לחירות. </span>ואפי' לקבל מיד העבד פדיונו דקיימא לן <span class='mareimakom'>(קידושין כג:)</span> עבד קונה את עצמו בכסף אם נתנו לו על מנת שאין לרבו רשות בו פודה בו את עצמו מיד בעליו והני גזברין אין רשאין לכך שאין גופן קנוי להקדש שלא הקדישן אלא לדמן וזו דרך שחרור הוא ולא דרך מכירה אבל מוכרין אותן לאחרים והדמים להקדש ואותן אחרים מוציאין אותם לחירות אם ירצו: 


lvr: 36
pgn: 38
dfh: b
trm: אף הוא נותן דמי עצמו ויוצא
txt:
<span class='five'>אף הוא נותן דמי עצמו ויוצא. </span>אם ימצא אדם שיהא נותן לו כסף על מנת שאין לבעליו רשות בו: 


lvr: 36
pgn: 38
dfh: b
trm: מפני שהוא כמוכרו
txt:
<span class='five'>מפני שהוא כמוכרו. </span>הגזבר לו לעצמו כשם שהוא יכול למכור לאחרים ובלבד שיתנם דרך מקח וממכר ולא דרך פדיון אלמא המקדיש עבד קדוש לדמיו: 


lvr: 36
pgn: 38
dfh: b
trm: אך כל חרם אשר יחרים איש לה' מכל אשר לו מאדם וגו' אלו עבדיו ושפחותיו הכנענים
txt:
<span class='five'>אך כל חרם אשר יחרים איש לה' מכל אשר לו מאדם וגו' אלו עבדיו ושפחותיו הכנענים. </span>שאם הקדישן מקודשים לבדק הבית וכיון דיליף טעמא מקרא קשיא לרב: 


lvr: 36
pgn: 38
dfh: b
trm: גזברין מאי עבידתייהו
txt:
<span class='five'>גזברין מאי עבידתייהו. </span>מה רשות יש להן בעבד הלא אין להן על הבעלים אלא מעות ואי קשיא לוקמה כגון דאמר הרי הוא קדוש לדמיו דעכשיו הוא קדוש לימכר ורשותו עליו למכור וכמקדיש קרקע ובהמה טמאה תריץ דכיון דשייך בגופו לשון קדושה דעם קדוש כי אמר הרי הוא קדוש לדמיו חיילה אגופו למיהוי בן חורין כדקיי'ל במתפיס תמימים לבדק הבית דאין יוצאין מידי מזבח בכריתות ובתמורה <span class='mareimakom'>(דף לג:)</span> הלכך על כרחך מתני' פליגא למימר דכי אמר הרי הוא קדוש לא לשון עם קדוש הוי אלא לשון הקדש לימכר בדמיו: 


lvr: 36
pgn: 38
dfh: b
trm: שלא הקדיש אלא דמיו
txt:
<span class='five'>שלא הקדיש אלא דמיו. </span>ולא אמר אלא הרי הוא הקדש לדמיו והוי כקרקע ובהמה טמאה:  הא


lvr: 36
pgn: 39
dfh: a
trm: הא מני ר'מ היא דאמר אין אדם מוציא דבריו
txt:
<span class='five'>הא מני ר'מ היא דאמר אין אדם מוציא דבריו. </span>להקדש לבטלה דתניא <span class='mareimakom'>(ערכין דף ה.)</span> המעריך פחות מבן חדש ר'מ אומר נותן דמיו דאדם יודע שאין ערך לפחות מבן חדש וגמר ואמר לשם דמים הכא נמי יודע שאין עבד ראוי לא להקרבה ולא לבנין וכיון דבלשון הקדש אקדשיה גמר בדעתו להקדיש דמיו ולומר דמיו עלי: 


lvr: 36
pgn: 39
dfh: a
trm: אי אמרת בשלמא ר'מ היא
txt:
<span class='five'>אי אמרת בשלמא ר'מ היא. </span>וטעמא לאו משום מקדיש סתם שיקדיש לימכר אלא משום דאין מוציא דבריו לבטלה הוא וכמו שאמר דמיו עלי ויש להן עליו מעות היינו דחייב לתת דמים דאדם יודע שאין גופו קדוש ואמר לשם דמים: 


lvr: 36
pgn: 39
dfh: a
trm: אלא אי אמרת רבנן
txt:
<span class='five'>אלא אי אמרת רבנן. </span>וטעמא משום דמקדיש סתם דבר שאין ראוי לגופו הקדישו לדמיו לימכר: 


lvr: 36
pgn: 39
dfh: a
trm: בשלמא
txt:
<span class='five'>בשלמא. </span>בעבד איכא למימר סתמיה לדמים קאי וה'ק הרי הוא קדוש לימכר אבל בעצמו מי איכא למימר שיהא קדוש לימכר וכי יש דמים לבן חורין ומה מכירה יש בו אלא ר'מ היא ולאו דמשמע מלתא לדמי אלא מתוך שאינו מוציא דבריו לבטלה גמר בלבו ואמר דמי עצמי עלי והיינו דאמר הריני הקדש שמין אותו כעבד ולא שימכר וגבי עבד נמי אין רשות הגזברין עליו אלא מעות יש להן על הבעלים: 


lvr: 36
pgn: 39
dfh: a
trm: אין מעילה בקרקעות
txt:
<span class='five'>אין מעילה בקרקעות. </span>דגמרינן מעילה חטא חטא מתרומה מה תרומה בתלוש אף מעילה בתלוש במס' מעילה <span class='mareimakom'>(דף יח:)</span> ובת'כ: 


lvr: 36
pgn: 39
dfh: a
trm: ואינן כקרקע
txt:
<span class='five'>ואינן כקרקע. </span>דקי'ל אין נשבעין על הקרקעות ועל גפנים הללו נשבעין בהודאת מקצת הטענה: 


lvr: 36
pgn: 39
dfh: a
trm: אמר רב הכי
txt:
<span class='five'>אמר רב הכי. </span>בתמיהה ופריך הש'ס ואיהו רבי יוחנן מי לא אמר הכי ומאי מתמה אדרב: 


lvr: 36
pgn: 39
dfh: a
trm: לא סיימוה קמיה
txt:
<span class='five'>לא סיימוה קמיה. </span>למילתיה דרב כולה אלא כרב יוסף אמרו קמיה דלא סיים בה משמיה דרב וצריך גט שחרור ולא פירשו לפניו הא דאמרי' לעיל דרב חייא בר אבין סיים בה משמיה דרב וצריך גט שחרור: 


lvr: 36
pgn: 39
dfh: a
trm: עבדו דגר כאשתו
txt:
<span class='five'>עבדו דגר כאשתו. </span>כלומר אין הפקר זה דומה להפקר מחיים דעבד גמר לה לה מאשה וכתב לה ספר <span class='mareimakom'>(דברים כד)</span> או חופשה לא נתן לה <span class='mareimakom'>(ויקרא יט)</span> הלכך מחיים אין לו תקנה בלא גט כאשה אבל הפקר שלאחר מיתה כי היכי דאשתו משולחת בלא גט עבדו נמי לא בעי גט: 


lvr: 36
pgn: 39
dfh: a
trm: אין לו תקנה
txt:
<span class='five'>אין לו תקנה. </span>כדמפרש לקמן דכיון דהפקירו פקע ממוניה מיניה ואיסורא הוא דפש לבעלים עליהן וכי מיית אין זו ירושה להוריש לבניו הלכך אין לו מי שיתירנו בגט:  בפירוש


lvr: 36
pgn: 39
dfh: b
trm: וקא דייקת מינה
txt:
<span class='five'>וקא דייקת מינה. </span>כיון דרבי מאשה יליף לא איירי רבי אלא במפקיר עבד גדול שיש לו יד לקנות עצמו ומשהפקירו אין לו עליו אלא איסור אבל לא ממון כאשה זו שגט שלה אינו בא להפקיע ממון שיש לו עליה אלא איסור אבל בעבד קטן לא איירי רבי דלאו דומיא דאשה הוא דאיכא דררא דממונא עליה ובדידיה סבירא ליה דיש לו תקנה בשפחה דלא קנה עצמו בהפקר: 


lvr: 36
pgn: 39
dfh: b
trm: דוק מינה להאי גיסא מה אשה בין גדולה בין קטנה
txt:
<span class='five'>דוק מינה להאי גיסא מה אשה בין גדולה בין קטנה. </span>התרתה בגט אף מפקיר עבדו דאיירי ביה רבי בין גדול בין קטן קאמר ודומיא דאשה הוא להך גיסא: 


lvr: 36
pgn: 39
dfh: b
trm: או בכסף או בשטר
txt:
<span class='five'>או בכסף או בשטר. </span>תקנתו של עבד דהא איתקוש פדיון כסף לשטר דכתיב והפדה לא נפדתה או חופשה וגו': 


lvr: 36
pgn: 39
dfh: b
trm: אורעה כל הפרשה
txt:
<span class='five'>אורעה כל הפרשה. </span>כל מקרא הפרשה אורעה וסויימ' ללא חופשה מדלא כתי' בסיפא לא יומתו כי לא נפדתה או חופשה אלא כי לא חופשה ש'מ כי נפדתה נמי לא יומתו דאין בקידושין משום אשת איש הואיל ולא נכתב לה גט שחרור וה'ק קרא והפדה לא נפדתה פדויה ואינה פדויה הנחרפת לאיש כגון שפחה כנענית חציה שפחה וחציה בת חורין המאורסת לעבד עברי שהוא מותר בשפחה ובבת חורין הבא עליה באשם דאי לא נפדתה כלל אין כאן אשם ולכך הוזכרה פדיה ולא משום דאי נפדתה לגמרי יהו קידושיה קדושין והבא עליה במיתה דמדכתב סיפא לא יומתו כי לא חופשה משמע אורעה דין מיתתה בחיפוש השטר ואפילו נפדתה כולה בלא שטר אין בה מיתה והא דכתיב לא נפדתה רבותא אשמעינן דאע'ג דלא נפדתה כולה אלא חציה איכא אשם: 


lvr: 36
pgn: 39
dfh: b
trm: ואין כסף גומר בה
txt:
<span class='five'>ואין כסף גומר בה. </span>דאינו מוציא אלא מידי שעבוד אבל לא מידי איסור שפחה שיהו קדושין תופסין בה: 


lvr: 36
pgn: 39
dfh: b
trm: אמר לו אני הייתי אומר אין הלכה ורבנן דאתו כו'
txt:
<span class='five'>אמר לו אני הייתי אומר אין הלכה ורבנן דאתו כו'. </span>נחלקו עלי ואמרו דר' זירא משמיה דרב נחמן אמר הלכה: 


lvr: 36
pgn: 39
dfh: b
trm: מאן דחזא
txt:
<span class='five'>מאן דחזא. </span>סבר משום דהלכה כרבי שמעון שהיו סבורין שאלו חליפין הן בקנין סודר דקונה ככסף דכתיב שלף איש נעלו <span class='mareimakom'>(רות ד)</span> ולא אמר כלום דרב נחמן להתירה לישראל קאמר כר' שמעון אבל מידי שעבוד יצאת: 


lvr: 36
pgn: 39
dfh: b
trm: ולא היא
txt:
<span class='five'>ולא היא. </span>האי דאמר לי דרב נחמן אמר הלכה אלא אין הלכה קאמר כדאמינא מדעתאי אף מידי שעבוד לא יצאת: 


lvr: 36
pgn: 39
dfh: b
trm: דהוה ליה כליו של מקנה
txt:
<span class='five'>דהוה ליה כליו של מקנה. </span>וקי'ל בפרק הזהב <span class='mareimakom'>(ב'מ מז:)</span> דהלכתא כרב דאמר בכליו של קונה ומשום דברי שכיב מרע ליכא שהרי לא צוה כמוסר לבניו להקנותה לעצמה במתנת שכיב מרע אלא בקנין זה נתכוין לשחררה והרי הוא טעות:  יצא


lvr: 36
pgn: 40
dfh: a
trm: צאי בו והתקדשי בו
txt:
<span class='five'>צאי בו והתקדשי בו. </span>כלומר אי דאמר התקדשי בו גרידא ודאי שחררה מעיקרא אבל השתא דאמר לה צאי בו והתקדשי בו וזה יהיה לך שטר שחרור ושטר ארוסין גלי מילתיה דלא שחררה אלא בהאי: 


lvr: 36
pgn: 40
dfh: a
trm: ר'מ סבר יש בלשון
txt:
<span class='five'>ר'מ סבר יש בלשון. </span>הרי את מקודשת לי לשון שחרור וה'ק הוי ראויה להתקדש לי בו והתקדשי בו: 


lvr: 36
pgn: 40
dfh: a
trm: שהניח תפילין בפני רבו
txt:
<span class='five'>שהניח תפילין בפני רבו. </span>אין דרך עבד להניח תפילין דמ'ע שהזמן גרמא היא דלילה לאו זמן תפילין הוא: 


lvr: 36
pgn: 40
dfh: a
trm: אי אתה מודה
txt:
<span class='five'>אי אתה מודה. </span>דאל ישתעבדו אינו לשון שחרור ולא לשון הפקר אלא לא יטריחוה בעבודתה אבל וולדות היוצאין ממנה מעכשיו עבדים הם ואמאי כופין לשחררה ויפסידו ולדות מכאן ולהבא שלא צוה אביהם כן: ה'ג 


lvr: 36
pgn: 40
dfh: a
trm:
כי אתא רב שמואל כו' </span>ולא גרסי' אלא ופליג אדרב דימי ואמר לא כך אמר רבי יוחנן אלא כך אמר: <span class='five'>ועושין לה קורת רוח

txt:
<span class='five'>כי אתא רב שמואל כו' </span>ולא גרסי' אלא ופליג אדרב דימי ואמר לא כך אמר רבי יוחנן אלא כך אמר: <span class='five'>ועושין לה קורת רוח. </span>ואם אין רוחה נתקררה בלא שחרור ישחררוה: 


lvr: 36
pgn: 40
dfh: a
trm: והא כי אתא רב דימי כו'
txt:
<span class='five'>והא כי אתא רב דימי כו'. </span>וכיון דאמר אל ישתעבדו בה פקע ליה ממונא מינה וקאמר יורשין כותבין לה גט שחרור: 


lvr: 36
pgn: 40
dfh: a
trm: כרב שמואל בר יהודה סבירא לי
txt:
<span class='five'>כרב שמואל בר יהודה סבירא לי. </span>דאמר לא א'ר יוחנן כן ולא אמרו לו רבי אמי ורבי אסי כן וכיון דקאמר יעשה לה קורת רוח לא מנע כח היורשין ממנה אלא בהן תלה: 


lvr: 36
pgn: 40
dfh: a
trm: דעבדי
txt:
<span class='five'>דעבדי. </span>עבדים של ישראל היו ומכרום לעובד כוכבים ותנן <span class='mareimakom'>(לקמן דף מג:)</span> המוכר עבדו לעובד כוכבים יצא לחירות: 


lvr: 36
pgn: 40
dfh: a
trm: אהדרו אבני מרוותייכו קמאי
txt:
<span class='five'>אהדרו אבני מרוותייכו קמאי. </span>חזרו על בני אדוניכם הראשונים ובקשו מהם לכתוב לכם גט חירות: 


lvr: 36
pgn: 40
dfh: a
trm: אין לו תקנה
txt:
<span class='five'>אין לו תקנה. </span>דאיסורא לבניו לא מורית והא נמי כי זבניה פקע כספיה מיניה ואיסורא הוא דהוה ליה גביה ואיסורא לאו ירושה היא להורישה לבניו: 


lvr: 36
pgn: 40
dfh: a
trm: כרב דימי סבירא לי
txt:
<span class='five'>כרב דימי סבירא לי. </span>דאמר אל ישתעבדו בה ופקע להו ממונא מינה וקאמר כותבים לה גט שחרור: 


lvr: 36
pgn: 40
dfh: a
trm: מוקמינן אפוטרופוס
txt:
<span class='five'>מוקמינן אפוטרופוס. </span>לינוקא לברור לו דמים יפין כמה שהוא נישום בשוק שהרי צריך העבד לכתוב שטר על חצי דמיו:  ומקרקיש


lvr: 36
pgn: 40
dfh: b
trm: זוזי
txt:
<span class='five'>זוזי. </span>דבר מועט לינוקא ולא יצטרכו ב'ד לכופו שהוא ישחררוהו מדעתו בשביל זוזי ובלאו קרקושי זוזי לא אפשר דינוקא לאו בר כפייה הוא ואפוטרופסין אין רשאין להוציא עבדים לחירות ולא לחוב ליתומים כדאמרינן בהנזקין <span class='mareimakom'>(לקמן דף נב.)</span> ותינוק זה מקחו מקח וממכרו ממכר במטלטלין כדתנן <span class='mareimakom'>(לקמן דף נט.)</span> הפעוטות מקחן מקח וממכרן ממכר במטלטלים ואפוטרופוס מוקמינן לעיין בתקנתו לשומו בדמים מעולים: ה'ג 


lvr: 36
pgn: 40
dfh: b
trm: האומר עשיתי פלוני עבדי בן חורין עשוי בן חורין הרי הוא בן חורין הרי הוא בן חורין
txt:
<span class='five'>האומר עשיתי פלוני עבדי בן חורין עשוי בן חורין הרי הוא בן חורין הרי הוא בן חורין. </span>כלומר בא' מן הלשונות הללו הרי הוא בן חורין: 


lvr: 36
pgn: 40
dfh: b
trm: אעשנו בן חורין רבי אומר קנה
txt:
<span class='five'>אעשנו בן חורין רבי אומר קנה. </span>דהכי משמע אעשנו בן חורין בשחרור זה שאני מוסר לו עכשיו ואנן מוקמינן לה בדכתב ליה הני לישני בשטרא ומסר ליה: 


lvr: 36
pgn: 40
dfh: b
trm: וחכמים אומרים לא קנה
txt:
<span class='five'>וחכמים אומרים לא קנה. </span>שאין זו אלא הבטחה שיעשנו בן חורין לאחר זמן ובשטר אחר ועדיין לא עשה: 


lvr: 36
pgn: 40
dfh: b
trm: אמר רבי יוחנן וכולן בשטר
txt:
<span class='five'>אמר רבי יוחנן וכולן בשטר. </span>האי האומר דקתני כותב הוא שכתב לו אחד מן הלשונות הללו ומסר לו אבל באמירה בעלמא לא הוי בן חורין ולא פקע ממוניה מיניה ומצי למיהדר ביה אם לא קנו מידו על ידי חליפין דהוי כקונה עצמו מידו בכסף כדאמרינן לעיל גבי ההוא דשקיל כומתיה שדא בה אי נמי שכיב מרע משום דדבריו ככתובים וכמסורים דמי וכולן בשטר נמי דשדה הכי מפרשינן דאילו בדיבורא לא מיקניא ארעא ואני שמעתי וכולן בשטר צריך לכתוב גט שחרור וכן גבי שדה צריך לכתוב לו שטר מתנה והאומר דקתני אמירה בעלמא היא ויש להקשות בשלמא גבי עבד איכא למימר בלשון חירות פקע כספיה וקנה העבד עצמו בן חורין אבל גבי שדה מי איכא למימר הכי והיכי נימא קנה נהי דגבי נתתי ונתתיה נימא הרי הודה שכבר נתן על ידי שטר או בקנין מתנה גמורה אבל אתננה היכי נימא דקנה: 


lvr: 36
pgn: 40
dfh: b
trm: הודאת בעל דין
txt:
<span class='five'>הודאת בעל דין. </span>עבד וכן מקבל מתנה כיון דאמר לא קבלתי נאמן ויכול זה לחזור ולזכות בו אם ירצה דאמרינן טעה כסבור שקבלה זה מידו: 


lvr: 36
pgn: 40
dfh: b
trm: הא באבא הא בברא
txt:
<span class='five'>הא באבא הא בברא. </span>אם מקבל מתנה עצמו בחיים ואמר לא נתן לי נאמן ואוכל הנותן את הפירות אבל אם מת ובנו אמר לא נתן שדה זו לאבא משלשין דשמא יבואו עדים שמכרה לאביו וזה לא ידע: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 40
dfh: b
trm: שורת הדין אין העבד חייב כלום לרבו שני
txt:
<span class='five'>שורת הדין אין העבד חייב כלום לרבו שני. </span>שלא היה גופו קנוי לו אלא משועבד ואתי שחרור ומפקיע שעבוד כדרבא: 


lvr: 36
pgn: 40
dfh: b
trm: הקדש
txt:
<span class='five'>הקדש. </span>עשה שורו אפותיקי והקדישו קדושת הגוף למזבח ודוקא קדושת הגוף דקדושת דמים לא מפקעה שעבוד כדתנן <span class='mareimakom'>(ערכין דף כג:)</span> מוסיף עוד דינר ופודה את הנכסים הללו: 


lvr: 36
pgn: 40
dfh: b
trm: חמץ
txt:
<span class='five'>חמץ. </span>עובד כוכבים שהלוה את ישראל ושעבד לו חמצו ולא הרהינו אצלו אתי איסור חמץ ומפקע לשעבודיה דעובד כוכבים והוה ליה חמצו של ישראל שעבר עליו הפסח ואסור בהנאה:  ויאמר


lvr: 36
pgn: 41
dfh: a
trm: אין העבד חייב כלום במצות
txt:
<span class='five'>אין העבד חייב כלום במצות. </span>הנוהגות בבני חורין יותר מבעבדים שלא היה קנוי לו ולא יכול לשחררו: 


lvr: 36
pgn: 41
dfh: a
trm: אינו כותב
txt:
<span class='five'>אינו כותב. </span>אין עבד כותב לו שום שטר דמאי עבד ליה איהו לא גרם ליה ולא מידי: 


lvr: 36
pgn: 41
dfh: a
trm: היזק שאינו ניכר שמיה היזק
txt:
<span class='five'>היזק שאינו ניכר שמיה היזק. </span>ולתנא קמא לא שמיה היזק לפיכך אין לנו לחייב את המשחרר אלא העבד לפי הנאתו מן השחרור: 


lvr: 36
pgn: 41
dfh: a
trm: שני רבו קרית ליה
txt:
<span class='five'>שני רבו קרית ליה. </span>תנא דמתני' בתמיה דקתני כופין את רבו ומוקמת לה ברבו שני: 


lvr: 36
pgn: 41
dfh: a
trm: לא יהא לך פרעון כו'
txt:
<span class='five'>לא יהא לך פרעון כו'. </span>אבל אמר לו אם לא פרעתיך גבה מזו לא קמה ליה ברשותיה ולאו אדעתא דידה לחודה אוזפיה ואינו חייב באחריותה וגובה משאר נכסים: 


lvr: 36
pgn: 41
dfh: a
trm: אינה גובה משאר נכסים לפי שאין דרכה של אשה לחזר על בתי דינין
txt:
<span class='five'>אינה גובה משאר נכסים לפי שאין דרכה של אשה לחזר על בתי דינין. </span>כלומר דווקא הטילה אחריות כתובתה על שדה זו וע'מ כן נשאת ולא שיהיו כל נכסיו אחראין לה ולא תדע על איזה לחזר מי קנה ראשון ומי אחרון ותצטרך לדון עם כל אחד ואחד: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 41
dfh: b
trm: לא תוהו בראה
txt:
<span class='five'>לא תוהו בראה. </span>יוצר הארץ לא על תוהו להיות ריקנית ברא אותה כי אם לשבת להיות בה יישוב יצרה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 41
dfh: b
trm: והפדה לא נפדתה
txt:
<span class='five'>והפדה לא נפדתה. </span>דגבי שפחה חרופה איכא דדריש ליה בפדויה ואינה פדויה לקמן ובמסכת כריתות <span class='mareimakom'>(דף יא.)</span> חציה שפחה וחציה בת חורין וסתם פדייה בכסף ובשוה כסף: 


lvr: 36
pgn: 41
dfh: b
trm: רבנן סברי ג'ש עדיף
txt:
<span class='five'>רבנן סברי ג'ש עדיף. </span>דלא שבקינן ג'ש וילפינן מהיקש ורבי סבר היקש עדיף דכי איכא למילף מהיקש ומג'ש שבקינן ג'ש וילפינן בהיקש: 


lvr: 36
pgn: 41
dfh: b
trm: דכולי עלמא גזירה שוה עדיפא
txt:
<span class='five'>דכולי עלמא גזירה שוה עדיפא. </span>דכיון דמופנה לדרוש הוי ליה כמאן דכתביה בגופיה דקרא דהא קרא יתירא הוא וכי לאו מופנה נמי ואין להשיב עליה כיון דמסיני גמרינן לה דאין אדם דן ג'ש מעצמו איהי עדיפא מהיקש: 


lvr: 36
pgn: 41
dfh: b
trm: בשטר הוא דפליגי
txt:
<span class='five'>בשטר הוא דפליגי. </span>הדר פריך נימא בהך מתניתא שטר נקט דוקא דאילו בכסף דברי הכל קנה: 


lvr: 36
pgn: 41
dfh: b
trm: נימא תיהוי תיובתא דרב יוסף בתרתי
txt:
<span class='five'>נימא תיהוי תיובתא דרב יוסף בתרתי. </span>חדא דאמר בשטר רבי מודה והכא תניא דפליג ועוד דאמר רב יוסף דבכסף פליגי וברייתא דיקא דבכסף מודו רבנן דקנה: 


lvr: 36
pgn: 41
dfh: b
trm: להודיעך כחו דרבי
txt:
<span class='five'>להודיעך כחו דרבי. </span>דאפי' בשטר דאיכא למגמר לה לה מאשה דלא תיפוק לחצאין פליג: 


lvr: 36
pgn: 41
dfh: b
trm: יכול לכל
txt:
<span class='five'>יכול לכל. </span>שכולה פדויה ונתארסה לעבד עברי קרא משתעי וקאמר דלא יומתו מחמת ניאוף תלמוד לומר לא נפדתה: 


lvr: 36
pgn: 41
dfh: b
trm: אי לא נפדתה יכול לכל
txt:
<span class='five'>אי לא נפדתה יכול לכל. </span>דלא נפדתה כלל ואפ'ה מיחייב אשם אביאה דידה הואיל ונתייחדה לעבד עברי שמותר בשפחה: 


lvr: 36
pgn: 41
dfh: b
trm: או כולו בשטר
txt:
<span class='five'>או כולו בשטר. </span>אבל חציו בשטר עדיין לא למדנו שאם שיחרר חציו יהא חציו בן חורין: 


lvr: 36
pgn: 41
dfh: b
trm: רב אשי אמר רבי היא
txt:
<span class='five'>רב אשי אמר רבי היא. </span>רבי אמרה לכולה דאית ליה בתרוייהו קנה ורבנן איפלוג עליה בעלמא אשטר ולא אכסף והא מתניתא מיהא איהו אמרה ול'ג ונסיב לה אליבא דתנאי: 


lvr: 36
pgn: 42
dfh: a
trm: של שני שותפין
txt:
<span class='five'>של שני שותפין. </span>דכיון דאין לו בו אלא חציו אפי' רבנן מודו דקנה כי שחרריה לפלגיה דהא לא שייר מידי והוי כאשה דנפקא מיניה לגמרי: 


lvr: 36
pgn: 42
dfh: a
trm: הכותב נכסיו לשני עבדיו
txt:
<span class='five'>הכותב נכסיו לשני עבדיו. </span>שכתב שני שטרות כל נכסיו לזה וכל נכסיו לזה וזיכה לשליח אחד בבת אחת לשניהם דפלגי דלא קדם אחד לחבירו: 


lvr: 36
pgn: 42
dfh: a
trm: הא דאמר כולו
txt:
<span class='five'>הא דאמר כולו. </span>קמייתא כגון שכתב שני שטרות כדפרישית ובכל אחד כתב כל נכסיי לפלוני עבדי ומודו רבנן דכיון דזיכה להם בבת אחת ונפקי כולהו מיניה קנו ובתרייתא דאמר חצי חצי בשטר האחד כתב חצי נכסי לך וכן בשני לחבירו לפיכך לא קנו דהוה ליה בכל אחד שחרר חציו והניח חציו ולא מיבעיא כתב ומסר לזה והדר מסר לזה דלא קנו דכי מסר לקמא שייר פלגיה ולא קנה וכן לשני אלא אפילו מסר לשניהם כאחת לא קנו דכיון דחצי נכסיי כתב בכל חד דלמא חד פלגא כתב לתרוייהו ואיכא שיור: 


lvr: 36
pgn: 42
dfh: a
trm: ואם אמר חצי חצי לא קנו
txt:
<span class='five'>ואם אמר חצי חצי לא קנו. </span>וסלקא דעתין דהכי קאמר ואם אמר חצי חצי נמי לא קנו: 


lvr: 36
pgn: 42
dfh: a
trm: בשטר אחד
txt:
<span class='five'>בשטר אחד. </span>לא קנה כגון כל נכסי לפלוני ופלוני עבדיי דכתיב לה ולא לה ולחברתה אין שתי נשים מתגרשות בגט אחד ואין שני עבדים משתחררים בגט אחד: 


lvr: 36
pgn: 42
dfh: a
trm: כאן בבת אחת
txt:
<span class='five'>כאן בבת אחת. </span>ותרוייהו בדאמר כולו והא דקתני קנו שמסר שני השטרות בבת אחת והא דתני לא קנו בזה אחר זה: 


lvr: 36
pgn: 42
dfh: a
trm: דקרי להו עבדיי
txt:
<span class='five'>דקרי להו עבדיי. </span>בשטר גופיה דקתני כל נכסיי לפלוני ופלוני עבדיי שמע מינה לא שחררינהו לדידהו וטועה דסבר יכול הוא לתת להם שאר נכסים בלא שחרור: 


lvr: 36
pgn: 42
dfh: a
trm: לא יצא בן חורין
txt:
<span class='five'>לא יצא בן חורין. </span>דלא ידעינן הי קרקע שייר ובכל כל שהוא אמרי' האי שייר וכיון דקרקעות לא קנה לגופיה נמי לא קנה דלא פלגינן דיבורא הואיל ובחד דיבורא אקני ליה גופיה ונכסים ופלגא דיבורא לא איתקיים אידך פלגא נמי לא מיקיים: 


lvr: 36
pgn: 42
dfh: a
trm: ור'ש
txt:
<span class='five'>ור'ש. </span>סבר פלגינן הואיל והזכיר קרקע בשיורא קרקעות הוא דלא קנה אבל הוא עצמו דליכא לספוקי בשיורא קנה: 


lvr: 36
pgn: 42
dfh: a
trm: חוץ מאחד מרבוא
txt:
<span class='five'>חוץ מאחד מרבוא. </span>דכיון דלא פירש שיורא אמרינן היינו איהו דשייריה ולדידיה לא חשיב ליה אלא אחד מרבוא: 


lvr: 36
pgn: 42
dfh: a
trm: יום של רבו לרבו
txt:
<span class='five'>יום של רבו לרבו. </span>אם ביום של רבו נגחו וחבל בו פחת דמיו לרבו שור משלם נזק דהיינו פחת דמים: 


lvr: 36
pgn: 42
dfh: a
trm: איסורא לא קאמרינן
txt:
<span class='five'>איסורא לא קאמרינן. </span>דתיהוי לחצאין אבל כל זכיית ממון כי היכי דמלאכתו תלויה בימים כן כל שבח ממון: 


lvr: 36
pgn: 42
dfh: a
trm: המית
txt:
<span class='five'>המית. </span>בשור המועד קאי דגבי עבד נותן שלשים כסף דהיינו קנס דאפילו אינו שוה דינר נותן שלשים סלע וגבי בן חורין נותן כופר דהיינו דמי ההרוג:  וחצי


lvr: 36
pgn: 42
dfh: b
trm: וסופה לחזור
txt:
<span class='five'>וסופה לחזור. </span>ושיימינן ליה כמה דמיו פחותים בכך למכור עכשיו בשוק ואם יום של רבו היה ינתן הכל לרבו ואם יום של עצמו היה הכל לעצמו: 


lvr: 36
pgn: 42
dfh: b
trm: הניחא לאביי
txt:
<span class='five'>הניחא לאביי. </span>דאמר בב'ק <span class='mareimakom'>(דף פו.)</span> באדם שחבל בחברו בענין זה: 


lvr: 36
pgn: 42
dfh: b
trm: נותן לו שבת גדולה ושבת קטנה
txt:
<span class='five'>נותן לו שבת גדולה ושבת קטנה. </span>שבת גדולה הן פחת דמיו לימכר עכשיו בשוק והוא נזק ולהכי קרי ליה שבת שפחת דמיו של עכשיו אינו אלא משום שבת שאינו ראוי לעשות מלאכה בשתי ידיו עד זמן שתחזור ידו אלא לשמור קישואים יהא ראוי לאחר שיקל ממנו כאב המכה קצת ושבת קטנה היינו כאילו הוא שומר קישואין שנותן לו כל ימי חליו שישכב במטה מחמת חולי זה שאינו יכול לשמור קישואים: 


lvr: 36
pgn: 42
dfh: b
trm: שפיר
txt:
<span class='five'>שפיר. </span>דכיון דשייך דין נזק במכה זו מיחייב שור עלה וכיון דלא כליא קרנא לגמרי יום של רבו לרבו יום של עצמו לעצמו: 


lvr: 36
pgn: 42
dfh: b
trm: שבתו של כל יום ויום
txt:
<span class='five'>שבתו של כל יום ויום. </span>ואין כאן פחת דמים הואיל וסופו לחזור אלא לפי שבת של כל יום יתן לו כל ימי נפילתו למטה יתן שכר אדם שלם לפי מלאכה שהיה רגיל בה וכשיעמוד ויהא ראוי לשמור קישואין ישמור קישואין וזה יתן לו פחת השכר: 


lvr: 36
pgn: 42
dfh: b
trm: האי שור הוא
txt:
<span class='five'>האי שור הוא. </span>כלומר הואיל ואדם החובל כך אינו משלם נזק אלא שבת שור פטור לגמרי דה' דברים גבי אדם כתיב ולא גבי שור דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כד)</span> איש כי יתן מום בעמיתו ולא שור בעמיתו: 


lvr: 36
pgn: 42
dfh: b
trm: מעוכב גט שחרור
txt:
<span class='five'>מעוכב גט שחרור. </span>מחוסר גט שחרור כל הנך דאמרי' בהו דיצאו לחירות ואין לרבו עליהם אלא שצריכין גט שחרור כגון מקדיש ומפקיר ומי שחציו בן חורין דתנן כופין את רבו: 


lvr: 36
pgn: 42
dfh: b
trm: מאי לאו כמשנה אחרונה
txt:
<span class='five'>מאי לאו כמשנה אחרונה. </span>לאחר שחזרו בית הלל להורות דכופין את רבו ואפי' הכי שקיל קנס דצד עבדות כל זמן שלא נכתב הגט: 


lvr: 36
pgn: 42
dfh: b
trm: יוצא בשינו
txt:
<span class='five'>יוצא בשינו. </span>לחירות וקס'ד צריך גט שחרור וכי סימא עינו קודם גט נותן לו דמי עינו כבן חורין: 


lvr: 36
pgn: 42
dfh: b
trm: בכולן
txt:
<span class='five'>בכולן. </span>עשרים וארבעה ראשי אברים האמורין במס' נגעים <span class='mareimakom'>(פ'ו מ'ז)</span> לענין שאינן מטמאין משום מחיה ראשי אצבעות של ידים ורגלים וראש החוטם וראשי האזנים וראש הגוויה שהן משופעין לכאן ולכאן ואין נגען נראה לכהן בבת אחת ולא קרינא ביה לכל מראה עיני הכהן <span class='mareimakom'>(ויקרא יג)</span> : 


lvr: 36
pgn: 42
dfh: b
trm: עבד יוצא בהן לחירות
txt:
<span class='five'>עבד יוצא בהן לחירות. </span>דמומין שבגלוי הן ואינן חוזרין כשן ועין ואתרבו בכלל ופרט וכלל בפ'ק דקדושין <span class='mareimakom'>(דף כד:)</span>: 


lvr: 36
pgn: 42
dfh: b
trm: וחולקין חלק א'
txt:
<span class='five'>וחולקין חלק א'. </span>ביבמות <span class='mareimakom'>(דף צט:)</span> מפרשים חלק כאחד שאין נותנין להם תרומה בגורן לזה בלא זה דקסבר אין חולקין תרומה לעבד כנעני בגורן אלא א'כ רבו עמו דלמא אתי למימר כהן הוא ומסקו ליה ליוחסין והשתא לא אתי לאסוקינהו והאי מעוכב גט שחרור הוא ואין לרבו רשות עליו דלא ידע הי מינייהו עבד וצריכין שישחררו זה את זה וקתני סיפא הגדילו התערובות משחררין זה את זה וקתני אוכלין בתרומה: 


lvr: 36
pgn: 42
dfh: b
trm: תיבעי לר'מ
txt:
<span class='five'>תיבעי לר'מ. </span>דאמר אדם מקנה דבר שלא בא לעולם האומר לאשה הרי את מקודשת לי לכשאתגייר כו' <span class='mareimakom'>(קדושין דף סג.)</span>: 


lvr: 36
pgn: 42
dfh: b
trm: פירות דקל
txt:
<span class='five'>פירות דקל. </span>המוכר פירות דקל עד שלא חנטו דפליגי בה רב הונא ורב נחמן אליבא דר' מאיר:  דלמא


lvr: 36
pgn: 43
dfh: a
trm: ויליד בית מה ת'ל
txt:
<span class='five'>ויליד בית מה ת'ל. </span>לענין אכילת תרומה ויליד ביתו הם יאכלו בלחמו יליד בית בן שפחתו: 


lvr: 36
pgn: 43
dfh: a
trm: והא חזי למיקם קמיה
txt:
<span class='five'>והא חזי למיקם קמיה. </span>לשרתו אע'פ שנחתכה רגלו למעלה מן הארכובה או ניקב קרום המוח ראוי לשירות קל: 


lvr: 36
pgn: 43
dfh: a
trm: במנוול
txt:
<span class='five'>במנוול. </span>דמאיס והוי נמי טרפה דלאו בר קנסא הוא: בקדושין אמרינן התקדשי לחציי מקודשת חצייך מקודשת לי אינה מקודשת הכא מי הוי קדושין או לא: 


lvr: 36
pgn: 43
dfh: a
trm: אם תמצא לומר
txt:
<span class='five'>אם תמצא לומר. </span>כלומר אי בעית למפשט מדקיימא לן התקדשי לחציי מקודשת לא דמי דהתם בר חורין הוא וחזיא לכוליה והכי קאמר לה אי בעינא נסיבנא אחריתי בהדיך אבל הא לא חזיא לפלגא דעבדות דידיה: 


lvr: 36
pgn: 43
dfh: a
trm: ואם תמצא לומר חצייך מקודשת לי אינה מקודשת
txt:
<span class='five'>ואם תמצא לומר חצייך מקודשת לי אינה מקודשת. </span>ובעית למפשט הא מינה דכי היכי דמקדש חצי אשה אינה מקודשת הואיל דלא מצינן למימר דהכי קאמר לה דתנסיב אחרינא בהדי דאיתתא לא חזיא לתרי ואשתכח דפלגא הוא דקדיש הכא נמי חצי איש שקידש לא הוו קידושין לא דמי דהתם שייר בקנינו דהוה ליה לקדשה לכולה אבל האי לא שייר מידי דכל מה דחזי למעבד עבד: 


lvr: 36
pgn: 43
dfh: a
trm: ועוד כופר הוא כו'
txt:
<span class='five'>ועוד כופר הוא כו'. </span>דבשלמא קנס דלא כתיב ביה מיתה אלא נגיחה שנאמר אם עבד יגח השור וגו' <span class='mareimakom'>(שמות כא)</span> איכא לאוקמיה כשעשאו טריפה אבל בכופר של בן חורין כתיב והמית איש או אשה: 


lvr: 36
pgn: 43
dfh: a
trm: ואין לו
txt:
<span class='five'>ואין לו. </span>שהרי מת ויורשים אין לו שיגבו וזה המזיק זכה במה שבידו ולעולם בשמת וה'ק נותן חצי קנס לרבו וחצי כופר ראוי לינתן ליורשיו אם היו לו יורשין: 


lvr: 36
pgn: 43
dfh: a
trm: והמכשלה הזאת
txt:
<span class='five'>והמכשלה הזאת. </span>כלומר כך התחיל בדרשא מקרא כתוב והמכשלה הזאת תחת ידיך באנשי ירושלים שפסקה תורה מהם והיו שואלין לחבריהם שמלה לך קצין תהיה לנו והמכשלה הזאת תחת ידיך כלומר דברים שמכוסין כשמלה שלך הן שאתה בקי בהן אמור לנו ותהיה קצין והמכשלה הזאת דברי תורה שאין אדם עומד על אמיתתן עד שיכשל בהן להורות טעות ויכלימוהו והוא נותן לב ומבין תחת ידיך הן אף אני נכשלתי בהוראתי וחוזרני בי: 


lvr: 36
pgn: 43
dfh: a
trm: ואם לחשך אדם לומר
txt:
<span class='five'>ואם לחשך אדם לומר. </span>תשובה לדבר זה מאותה ששנינו במס' כריתות <span class='mareimakom'>(יא.)</span> והפדה לא נפדתה דשפחה חרופה איזו זו זו פדויה ואינה פדויה חציה שפחה וחציה בת חורין המאורסה לעבד עברי והוא הדין לכל ישראל אלא אורחא דמלתא נקט משום דעבד עברי מותר בשפחה: 


lvr: 36
pgn: 43
dfh: a
trm: כלך אצל רבי ישמעאל
txt:
<span class='five'>כלך אצל רבי ישמעאל. </span>דאמר התם דברה תורה כלשון בני אדם ובשפחה כנענית שלא נפדית כלל קמשתעי קרא: 


lvr: 36
pgn: 43
dfh: a
trm: המאורסה לעבד עברי
txt:
<span class='five'>המאורסה לעבד עברי. </span>וכי שפחה כנענית גמורה בת קדושין היא הא חמורה בעלמא היא עם הדומה לחמור: 


lvr: 36
pgn: 43
dfh: a
trm: מיוחדת
txt:
<span class='five'>מיוחדת. </span>וגזירת הכתוב היא דמחייב עלה אשם הואיל וייחדוה לעבד עברי המותר בה: 


lvr: 36
pgn: 43
dfh: b
trm: ואין אני קורא בה אשת שני מתים
txt:
<span class='five'>ואין אני קורא בה אשת שני מתים. </span>לומר חציה היתה לזה וחציה לזה ומכח שניהם היא באה ואמרי' ביבמות <span class='mareimakom'>(דף לא:)</span> ג' אחין נשואין ג' נשים נכריות ומת אחד מהם ועשה בה השני מאמר ומת חולצת ולא מתיבמת שנאמר ומת אחד מהם וגו' <span class='mareimakom'>(דברים כה)</span> מי שעליה זיקת יבם א' ולא שעליה זיקת שני יבמין וזו ע'י מאמר לא יצתה מזיקת יבום הראשון כולה ובמקצתה חל עליה זיקת יבום השני אבל הכא לא זיקת שנים עלה דחד מנייהו קדושין גמורים ודאידך לאו כלום ומיהו משום פלוגתא דאמוראי דלעיל מספקא לן הי מנייהו הוו קדושין והשתא דמתו להו מתיבמת ללוי ממה נפשך כו': 


lvr: 36
pgn: 43
dfh: b
trm: פקעו קדושי ראשון
txt:
<span class='five'>פקעו קדושי ראשון. </span>אפי' למ'ד מקודשת בא השחרור והפקיעה ומקודשת לשני שהרי נשתנה גופה והויא לה כקטן שנולד: 


lvr: 36
pgn: 43
dfh: b
trm: גמרו קדושי ראשון
txt:
<span class='five'>גמרו קדושי ראשון. </span>ע'י השחרור גמרו דעד עכשיו הבא עליה באשם ומלקות היה אפילו מזיד ומכאן ואילך הבא עליה במיתה: 


lvr: 36
pgn: 43
dfh: b
trm: לא יומתו כי לא וגו'
txt:
<span class='five'>לא יומתו כי לא וגו'. </span>ומוקמינן לה בחציה שפחה וחציה בת חורין וס'ל דה'ק אינן חייבין מיתה משום א'א כי לא חופשה לאחר קידושין הא חופשה לבתר הכי יומתו דהוי לה אשת איש גמורה: 


lvr: 36
pgn: 43
dfh: b
trm: מנהג הפקר היו נוהגין בה
txt:
<span class='five'>מנהג הפקר היו נוהגין בה. </span>בזנות דלא היתה מיוחדת לאדם ולא היתה משמרת עצמה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 43
dfh: b
trm: יצא לחירות
txt:
<span class='five'>יצא לחירות. </span>אם ברח מן העובד כוכבים או שקנסוהו ב'ד לפדותו כדאמר לקמן דקונסים אותו לפדותו וכשיפדנו לא ישתעבד לו וקנס חכמים הוא הואיל והפקיעו מן המצות וכן לח'ל יצא לחירות מפני שהוציאו מארץ לחוצה לארץ ובגמרא מפרש את מי קנסו אם את הלוקח או את המוכר: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 43
dfh: b
trm: האריסין
txt:
<span class='five'>האריסין. </span>ישראל שנעשה אריס לעובד כוכבים בקרקע העובד כוכבים וקסבר יש קנין לעובד כוכבים בארץ להפקיע מיד מעשר: 


lvr: 36
pgn: 43
dfh: b
trm: ואריסי בתי אבות
txt:
<span class='five'>ואריסי בתי אבות. </span>כלומר אריסות קבועה ועומדת מאבות שהיו אבותיו של ישראל אריסין בקרקע זה לאבותיו של עובד כוכבים זה אפ'ה לא הוי כקנוי לישראל אלא של עובד כוכבים הוא ופטור מן המעשר ישראל זה בחלקו: 


lvr: 36
pgn: 43
dfh: b
trm: הא לגופא
txt:
<span class='five'>הא לגופא. </span>גבי עבד דקבע בו זמן לגופו שאם לא יתן לו עד אותו זמן יהא גופו חלוט לעובד כוכבים ומעכשיו היה משתעבד בו וכיון דזלזל בתקנתא דרבנן דאסרו למכור עבד לעובד כוכבים קנסוהו ואע'ג דלא מטא זימניה וגבי שדה דקבע לו זמן לפירות עכשיו לא תאכל הפירות ואם לא אפרע לך ליום פלוני אכול פירות עד שאפרע מעותיך הלכך אפי' מטא זימניה לאו מכירה היא וכ'ש בדלא מטא זימניה:  הכי


lvr: 36
pgn: 44
dfh: a
trm: ואיבעית אימא בשלוה על מנת למשכנו ולא משכנו
txt:
<span class='five'>ואיבעית אימא בשלוה על מנת למשכנו ולא משכנו. </span>הא דשדה כגון שלוה העובד כוכבים מישראל על מנת שאם לא אפרע לזמן פלוני בא ומשכנני מקרקע זו ותהא שלך והא דקתני פטורה מן המעשר כל זמן שלא בא ישראל ומשכנו דאע'ג דמטא זמניה הויא בחזקת העובד כוכבים ואם היה ישראל נוטל חלק בפירות פטורה מן המעשר וגבי עבד כי האי גוונא קנסוה רבנן לישראל ואע'פ שלא משכנו העובד כוכבים עדיין בעבד זה קנסוהו הואיל ועבר זמנו ולא פרע: 


lvr: 36
pgn: 44
dfh: a
trm: סיקריקון
txt:
<span class='five'>סיקריקון. </span>בשעה שישראל מופקרין להריגה ואמר לעובד כוכבים שא קרקע זו או עבד זה והניחני: 


lvr: 36
pgn: 44
dfh: a
trm: דקא משתרשי ליה
txt:
<span class='five'>דקא משתרשי ליה. </span>הרי נהנה מהם שפורע חובו הילכך לענין עישור חייב במעשר ומיהו גבי עבד קנסא משום מכירה היא וזה לא מכר מדעתו אלא שלא לרצונו גבאו ואמאי נקנסיה: 


lvr: 36
pgn: 44
dfh: a
trm: חוץ ממלאכתו
txt:
<span class='five'>חוץ ממלאכתו. </span>גופו קנוי לך ובלבד שלא תשתעבד בו שלא מכרו אלא להשיאו לשפחתו לולדות דהשתא לא מפקע ממצות לחלל שבתות א'נ מכרו למלאכתו חוץ משבתות וימים טובים מהו: 


lvr: 36
pgn: 44
dfh: a
trm: המוכר ביתו לעובד כוכבים
txt:
<span class='five'>המוכר ביתו לעובד כוכבים. </span>בארץ ישראל דאמר קרא לא תחנם לא תתן להם חנייה בקרקע <span class='mareimakom'>(ע'ז דף כ.)</span>: 


lvr: 36
pgn: 44
dfh: a
trm: עד עשרה
txt:
<span class='five'>עד עשרה. </span>אלמא בהנך דקנוס רבנן במכירה דידהו לא קנוס כולי האי: אין מוכרין בהמה גסה גזירה משום שאלה ושכירות ונסיוני במסכת ע'ז <span class='mareimakom'>(דף טו.)</span>: 


lvr: 36
pgn: 44
dfh: a
trm: או לאו דוקא
txt:
<span class='five'>או לאו דוקא. </span>דאי בעו מיניה טפי קנסינן ליה עד דפריק ואורחא דמלתא הוא דנקט: 


lvr: 36
pgn: 44
dfh: a
trm: שאני עבד דלא הדר ליה
txt:
<span class='five'>שאני עבד דלא הדר ליה. </span>כלומר דילמא תרוייהו דוקא ועבד היינו טעמא דלא קנסוהו כולי האי דלא הדר למריה בתר דפריק ליה דהא תנן יצא לחירות: ופרכינן 


lvr: 36
pgn: 44
dfh: a
trm: אלא בהמה מ'ט קנסינן ליה כולי האי משום דהדרה ליה ליקנסיה טפי חד
txt:
<span class='five'>אלא בהמה מ'ט קנסינן ליה כולי האי משום דהדרה ליה ליקנסיה טפי חד. </span>מכדי דמיה היה לך לקונסו יותר מן העבד ותו לא הואיל וטעמא משום דהדרה ליה הוא אין כאן אלא כדי דמיה ואתה קונסו מי' עד ק' אוי לו בחזרה זו: 


lvr: 36
pgn: 44
dfh: a
trm: אם תימצי לומר
txt:
<span class='five'>אם תימצי לומר. </span>הך דמבעיא לן בבכורות כהן הצורם אוזן הבכור ועבר משום כל מום לא יהיה בו דאמרי' התם לא ישחט עולמית ומבעיא לן צרם ומת מהו שיקנסו בנו אחריו ואם תימצי לומר בההיא דקנסוהו הא דהכא לא מיפשט לן מינה דהתם קא עבד אבוה איסורא דאורייתא אבל מוכר עבדו לעובד כוכבים איסורא דרבנן הוא דעבד:  ואם


lvr: 36
pgn: 44
dfh: b
trm: ואם תימצי לומר
txt:
<span class='five'>ואם תימצי לומר. </span>גבי מכוון מלאכתו במועד שיכול לעשות קודם המועד או להניחה מלהתחיל בה עד לאחר המועד וכיון דצמצם להתחיל בה סמוך למועד שאם לא יגמרנה במועד יהא דבר האבד ויהיה מותר לגומרה ותנן התם <span class='mareimakom'>(מו'ק דף יג.)</span> וכולן אם כוונו מלאכתן במועד יאבדו ואיבעיא לן כוון ומת מהו שיקנסו בנו אחריו ואם תמצא לומר בההיא תפשוט לן דקנסוהו ואע'ג דלא עבד איסורא כ'ש הא דעבד איסורא אבל אם תמצא לומר בההיא דלא קנסוה אכתי הא מבעיא לן דהתם הוא דלא עבד אבוה איסורא שהרי מת קודם המועד ולא בא לידי איסור: 


lvr: 36
pgn: 44
dfh: b
trm: שנתקווצה
txt:
<span class='five'>שנתקווצה. </span>ניטלו ממנו קוצים וברקונין ליפותה ואין זו עבודת קרקע מן התורה לא קנסוהו ותזרע למוצאי שביעית: 


lvr: 36
pgn: 44
dfh: b
trm: לא קנסו בנו אחריו
txt:
<span class='five'>לא קנסו בנו אחריו. </span>לשלם ואע'ג שהוא חייב לשלם כדתנן בהניזקין <span class='mareimakom'>(לקמן דף נב:)</span> המטמא והמדמע והמנסך שוגג פטור ומזיד חייב: 


lvr: 36
pgn: 44
dfh: b
trm: לפלוני אנטוכי
txt:
<span class='five'>לפלוני אנטוכי. </span>משמע שנולד באנטוכיא ולא משמע שנולד ודר באנטוכיא ואיכא למימר לא לקחו על מנת להוליכו שם הלכך לא יצא לחירות ואפילו הוליכו יש לומר דעתו לחזור: 


lvr: 36
pgn: 44
dfh: b
trm: מהו
txt:
<span class='five'>מהו. </span>מי הויא הך איתתא כמוכרת עבד זה לחוצה לארץ בנישואין הללו דקיימא לן <span class='mareimakom'>(כתובות דף צה:)</span> בעל בנכסי אשתו לוקח הוי ויצאו לחירות או לא: 


lvr: 36
pgn: 44
dfh: b
trm: תבעי למ'ד
txt:
<span class='five'>תבעי למ'ד. </span><span class='mareimakom'>(יבמות דף סו:)</span> במכנסת שום לבעלה וגירשה היא אומרת כלי אני נוטלת והוא אומר דמים אני נותן כמו ששמאום לי באחריותי בנכסי צאן ברזל הנישומין בכתובה ואיכא למ'ד הדין עמו הואיל ומאותה שעה הם באחריותו ואיכא למ'ד הדין עמה משום שבח בית אביה: 


lvr: 36
pgn: 44
dfh: b
trm: לסוריא
txt:
<span class='five'>לסוריא. </span>ארם צובה וכחוצה לארץ היא למכירת עבדים כדתניא בפ'ק <span class='mareimakom'>(לעיל ח.)</span> המוכר עבדו לסוריא כמוכר לחוצה לארץ: 


lvr: 36
pgn: 44
dfh: b
trm: יצא לחירות
txt:
<span class='five'>יצא לחירות. </span>ואע'פ שיצא מתחלה לדעת ואי הוה מחי העבד לא הוה רבו מצי כייף ליה כדתנן הכל מעלין לארץ ישראל ואין הכל מוציאין בשני דייני גזירות <span class='mareimakom'>(כתובות קי:)</span>: 


lvr: 36
pgn: 44
dfh: b
trm: כאן שדעת רבו לחזור
txt:
<span class='five'>כאן שדעת רבו לחזור. </span>כשיצא על מנת כן יצא וכיון דמכרו הוי כמוכר מארץ לחוצה לארץ: 


lvr: 36
pgn: 44
dfh: b
trm: יוצא עבד אחר רבו לסוריא
txt:
<span class='five'>יוצא עבד אחר רבו לסוריא. </span>משמע דין על העבד לצאת אחר רבו לסוריא ופריך לא סגי דלא נפיק בתמיה והתנן אין הכל מוציאין (לישנא אחרינא) גרסינן יצא עבד כו' עבד שיצא אחר רבו לסוריא ומכרו רבו שם ומקמי הך תרצתא הוה גרסינן הכי יוצא עבד אחר רבו לסוריא מכרו רבו שם כו' ולא שבקיה לאסוקי לכולה מתניתא עד דפרכיה: 


lvr: 36
pgn: 44
dfh: b
trm: אינה מכורה כל עיקר
txt:
<span class='five'>אינה מכורה כל עיקר. </span>מקל וחומר ומה מכורה כבר יוצאה עכשיו שאינה מכורה אינו דין שלא תמכר וקאמר רב ענן בשני דברים הללו שמעתי ממנו מה תהא על המעות: 


lvr: 36
pgn: 44
dfh: b
trm: ולא ידענא הי מנייהו
txt:
<span class='five'>ולא ידענא הי מנייהו. </span>וא'ת אי לשמואל במוכר שדהו לא הדרי זביני ואיבד מעותיו במאי פליג עליה דרב דהא לרב נמי לא הדרה דקאמר מכורה ויוצאה ודאי פליגי דאילו לרב המכר מכר ואם קנו עמה נכסים שאין להן אחריות נקנין עמה במכירה זו בלא משיכה ולשמואל אינו מכר והמעות מתנה נינהו ואין נכסים שאין להן אחריות נקנין עמה במכירה זו בלא משיכה ויכולין לחזור בהן ומעות המטלטלין חוזרין ומעות הקרקע מתנה דאדם יודע שאין מכר שדה בשנת היובל וגמר ונתן מעות לשם מתנה: 


lvr: 36
pgn: 44
dfh: b
trm: קנייה רבו שני
txt:
<span class='five'>קנייה רבו שני. </span>ואיבד מעותיו דאי הדר זביני ורבו ראשון קנייה למה ליה לשני לשחררו היה לנו לכוף את הראשון שאיסורו עליו אלמא לא הדרי זביני וכיון דשמע רב ענן בחדא מנייהו אמר שמואל דהדרי זביני ודאי גבי שדה אמר שמואל דהדרי ולא הפסיד הלוקח:  ורב


lvr: 36
pgn: 45
dfh: a
trm: ורב ענן
txt:
<span class='five'>ורב ענן. </span>דלא ידע בהי מנייהו אמר ברייתא דלעיל לא הוה שמיע ליה דלפשוט מינה: 


lvr: 36
pgn: 45
dfh: a
trm: ואי מדשמואל
txt:
<span class='five'>ואי מדשמואל. </span>וא'ת לפשוט מדשמואל דאמר אינה מכורה כל עיקר אלמא כיון דלאו מכר הוא מעות חוזרין: 


lvr: 36
pgn: 45
dfh: a
trm: ממאי דאינה מכורה ומעות חוזרין דילמא אינה מכורה
txt:
<span class='five'>ממאי דאינה מכורה ומעות חוזרין דילמא אינה מכורה. </span>לענין דפרישית לעיל ומעות מתנה: 


lvr: 36
pgn: 45
dfh: a
trm: רב אמר מעות
txt:
<span class='five'>רב אמר מעות. </span>של קידושין חוזרין דאדם יודע שאין קידושין תופסין באחותו וגמר ונתן לשם פקדון: 


lvr: 36
pgn: 45
dfh: a
trm: מפקענא ליה מינך מדרבי אחי ברבי יאשיה</span>: <span class='five'>לא ישבו בארצך
txt:
<span class='five'>מפקענא ליה מינך מדרבי אחי ברבי יאשיה</span>: <span class='five'>לא ישבו בארצך. </span>בשבעה אומות כתיב: 


lvr: 36
pgn: 45
dfh: a
trm: וקשיא ליה לרבי יאשיה</span>: <span class='five'>במוכר עבדו לחוצה לארץ
txt:
<span class='five'>וקשיא ליה לרבי יאשיה</span>: <span class='five'>במוכר עבדו לחוצה לארץ. </span>כאן הזהיר הכתוב לבית דין שאם מכרו לא יסגירנו ללוקח אלא יצא לחירות: הכי גרסינן 


lvr: 36
pgn: 45
dfh: a
trm: קשיא ליה לרבי אחי ברבי יאשיה</span>: <span class='five'>מעמך מיבעי ליה
txt:
<span class='five'>קשיא ליה לרבי אחי ברבי יאשיה</span>: <span class='five'>מעמך מיבעי ליה. </span>אשר יתפרש מעמך מן ארץ ישראל להוציאו לחו'ל כמו אשר הציל אלהים מאבינו <span class='mareimakom'>(בראשית לא)</span> : 


lvr: 36
pgn: 45
dfh: a
trm: הרי עצמך קנוי לך מעכשיו
txt:
<span class='five'>הרי עצמך קנוי לך מעכשיו. </span>לכשאקחך וכי זבין ליה הו'ל משוחרר למפרע ומהכא אמרי' ביבמות <span class='mareimakom'>(דף צג:)</span> דרבי כרבי מאיר סבירא ליה דאמר אדם מקנה דבר שלא בא לעולם: 


lvr: 36
pgn: 45
dfh: a
trm: לבי כותאי
txt:
<span class='five'>לבי כותאי. </span>חו'ל היא ורב חסדא נמי בבבל הוה: שלח להו כן תעשה לכל אבידת אחיך: 


lvr: 36
pgn: 45
dfh: a
trm: דמשמע להו קראי
txt:
<span class='five'>דמשמע להו קראי. </span>פשטיה דקרא הכי משמע להו טפי והן אינן שומעין לדברי חכמים להכי לא שלח להו כרבי: 


lvr: 36
pgn: 45
dfh: a
trm: דנחמני את
txt:
<span class='five'>דנחמני את. </span>כלומר מכירין אנו בך שחסיד אתה ולא תשקר: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 45
dfh: a
trm: מפני דוחקא דציבורא הוא
txt:
<span class='five'>מפני דוחקא דציבורא הוא. </span>אין לנו לדחוק הצבור ולהביאו לידי עניות בשביל אלו: 


lvr: 36
pgn: 45
dfh: a
trm: או דילמא
txt:
<span class='five'>או דילמא. </span>דלא ימסרו עובדי כוכבים נפשייהו וליגרבו ולייתו טפי מפני שמוכרין אותן ביוקר ונפקא מינה אם יש לו אב עשיר או קרוב שרוצה לפדותו בדמים הרבה ולא יפילהו על הצבור: 


lvr: 36
pgn: 45
dfh: a
trm: דליכא אלא חד
txt:
<span class='five'>דליכא אלא חד. </span>שבוי ת'ק חייש לתיקון העולם כולו שמא יקצפו על השבויים העתידים לבא ויתנום בשלשלאות ובחריצים ורבי שמעון לא חייש אלא אם כן יש שבויין אחרים עמו שמא יקצפו השבאין לייסרן ביסורין: 


lvr: 36
pgn: 45
dfh: a
trm: בחשן קידרא בידייהו
txt:
<span class='five'>בחשן קידרא בידייהו. </span>מגיסות הקדרה בידיהן כשהיא רותחת והרואה סבור שאין האור שולטת בהן שצדקניות הן: 


lvr: 36
pgn: 45
dfh: a
trm: כיונה מתילא
txt:
<span class='five'>כיונה מתילא. </span>כיונה נמשלה דכתיב יונתי תמתי <span class='mareimakom'>(שיר השירים ה)</span> : 


lvr: 36
pgn: 45
dfh: a
trm: ונהרדעי גוברין
txt:
<span class='five'>ונהרדעי גוברין. </span>ישראלים אנשינו שבנהרדעא בעלינו היו כלומר כשם שהם היו בעלינו כך אלו בעלינו אין אנו צריכין עוד להם: 


lvr: 36
pgn: 45
dfh: a
trm: עדי
txt:
<span class='five'>עדי. </span>אלו כמו עדא אמרה זאת אומרת <span class='mareimakom'>(פסחים דף נג:)</span>: 


lvr: 36
pgn: 45
dfh: b
trm: מפני תיקון העולם
txt:
<span class='five'>מפני תיקון העולם. </span>אי משום דוחקא דציבורא אי משום דלא ליגרבו ולייתו טפי: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 45
dfh: b
trm: דילמא
txt:
<span class='five'>דילמא. </span>הך דדייקא מתני' הא בכדי דמיהן לוקחין ליגנז קאמר ואין מניחין אותו בידו שמא כשר הוא וגונזין אותו מספיקא: 


lvr: 36
pgn: 45
dfh: b
trm: ואמרי לה קורין בו
txt:
<span class='five'>ואמרי לה קורין בו. </span>דספק ספיקא הוא שמא ישראל כתבו ואם תמצא לומר הוא כתבו שמא למכור לישראל כתבו ולא לשם עבודת כוכבי': 


lvr: 36
pgn: 45
dfh: b
trm: פסולות
txt:
<span class='five'>פסולות. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(שמות יג)</span> בפיך מן המותר בפיך:  


lvr: 36
pgn: 45
dfh: b
trm: ת'ר מעלין בדמיהן
txt:
<span class='five'>ת'ר מעלין בדמיהן. </span>אע'פ ששנינו אין לוקחין אותן ביותר מדמיהן טעמא שלא יתנו לב ויטריחו לשלול ספרים אבל בדבר מועט להעלות בדמיהן טרפעיק לא מוכחא מילתא כולי האי: 


lvr: 36
pgn: 45
dfh: b
trm: איסתירא
txt:
<span class='five'>איסתירא. </span>סלע מדינה שמינית שבסלע צורי דהיינו חצי דינר והכי מפרש בכתובות פרק אע'פ <span class='mareimakom'>(דף סד.)</span>: 


lvr: 36
pgn: 45
dfh: b
trm: לא יחזיר
txt:
<span class='five'>לא יחזיר. </span>ואפי' נמצאו דברים בדאים או הנדר התירו חכם וטעמא פליגי בה אמוראי איכא למ'ד משום קלקולא ואיכא למ'ד קנס הוא שלא יהו בנות ישראל פרוצות בעריות ובנדרים: 


lvr: 36
pgn: 45
dfh: b
trm: לא יחזיר
txt:
<span class='five'>לא יחזיר. </span>דאין לו הפרה ורבי יהודה לא חייש לקלקולא אלא שלא יהו בנות ישראל פרוצות בנדרים הלכך אי נדרה נדר ברבים פריצות הוא בנדרים וקנסוה: 


lvr: 36
pgn: 45
dfh: b
trm: כל נדר שצריך חקירת חכם
txt:
<span class='five'>כל נדר שצריך חקירת חכם. </span>לילך לפני חכם ולבקש פתח וחרטה ואין הבעל יכול להפר: 


lvr: 36
pgn: 45
dfh: b
trm: לא יחזיר
txt:
<span class='five'>לא יחזיר. </span>דר'מ סבר טעמא משום קלקולא הלכך נדר שאינו יכול להפר אבל חכם יכול להתיר יכול הוא לקלקל את הגט לאחר שתנשא לאחר ויאמר אילו הייתי יודע שחכם יכול להתיר לא הייתי מגרשה: 


lvr: 36
pgn: 45
dfh: b
trm: שאינו צריך חקירת חכם
txt:
<span class='five'>שאינו צריך חקירת חכם. </span>אלא הוא יכול להפר לא הוצרכו חכמים לאסור עליו מלהחזירה לפי שאינו יכול לקלקלה ולומר אילו הייתי יודע כו' שהרי נדר פתוח הוא והיה לו להפר ולא היפר: 


lvr: 36
pgn: 45
dfh: b
trm: אלא מפני זה
txt:
<span class='five'>אלא מפני זה. </span>שאינו צריך דבצריך לא היה לנו לחוש לקלקול לפי שאינו יכול לומר אילו הייתי יודע שחכם יכול להתירו לא הייתי מגרשיך דאנן סהדי דאין אדם רוצה שתתבזה אשתו בבית דין בפני חכם לילך לבית דינו ולישאל על נדרה אלא מפני נדר שאינו צריך חכם ובעל יכול להפר אסרו את כולן שלא יאמר אילו הייתי יודע שהייתי יכול להפר לא הייתי מגרשיך: 


lvr: 36
pgn: 46
dfh: a
trm: טעמא
txt:
<span class='five'>טעמא. </span>דמתני' משום קלקולא שלא יקלקלנה על בעלה לאחר שתנשא לאחר ויאמר אילו הייתי יודע שהדברים בדאין או שהנדר יש לו הפרה אפילו היו נותנין לי מאה מנה לא הייתי מגרשיך וכן אמרתי בשעת גירושין שמפני כך אני מוציאך וכשגרשתיך היה בדעתי להחזירך אם ימצאו דברים בדאים ונמצא גט בטל ובניה מן השני ממזרין לפיכך אומרים לו קודם גירושין הוי יודע שלא תחזירנה עולמית ושוב אינו נאמן לומר כן שכיון שידע שאסור לו להחזירה אפילו לא תנשא לאחר ולא חש להמתין ולבדוק אחר הדברים גילה בדעתו שלא היתה חביבה עליו: 


lvr: 36
pgn: 46
dfh: a
trm: ואי לא לא מצי מקלקל לה
txt:
<span class='five'>ואי לא לא מצי מקלקל לה. </span>שהרי לא אמר שמוציאה משום שם רע וכיון דלא מצי לקלקלה משניסת לא אסרו לו להחזירה עד שלא ניסת: 


lvr: 36
pgn: 46
dfh: a
trm: וצריך שיאמר כו'
txt:
<span class='five'>וצריך שיאמר כו'. </span>תקנו חכמים למוציאה שיאמר לה כן ומיהו בין אמר בין לא אמר לא יחזיר: 


lvr: 36
pgn: 46
dfh: a
trm: אומרים לו
txt:
<span class='five'>אומרים לו. </span>קודם גירושין וכיון דלא חש וגרשה תו לא מצי לקלקלה דגלי דעתיה דלא חביבה עליו כולי האי: 


lvr: 36
pgn: 46
dfh: a
trm: התם
txt:
<span class='five'>התם. </span>לאו משום דאין לו הפרה הוא דאפילו הפרה לא צריך דמי חיילה שבועה עלייהו כלל הלא בטעות היתה: 


lvr: 36
pgn: 46
dfh: a
trm: עדה
txt:
<span class='five'>עדה. </span>עשרה דכתיב גבי מרגלים <span class='mareimakom'>(במדבר יד)</span>  לעדה הרעה יצאו יהושע וכלב: 


lvr: 36
pgn: 46
dfh: b
trm: כאילו הקריב קרבן
txt:
<span class='five'>כאילו הקריב קרבן. </span>על הבמה וגמר עונו שלם לפי שע'י כן הוא מרגיל עצמו בנדרים והאי כיון דקיים נדרו ניקנסיה מלהחזיר קמ'ל: 


lvr: 36
pgn: 46
dfh: b
trm: ארישא
txt:
<span class='five'>ארישא. </span>קאי דקאמר לעיל לא יחזיר ומסיק הכא מפני תיקון העולם אי משום קלקולא אי משום שלא יהו פרוצות: 


lvr: 36
pgn: 46
dfh: b
trm: אין בזו וכו'
txt:
<span class='five'>אין בזו וכו'. </span>הכי קאמר והתירו לו חכמים שיחזירנה מפני תיקון העולם שלא נמצא כאן לאסור: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 46
dfh: b
trm: משום אילונית
txt:
<span class='five'>משום אילונית. </span>שלא הכיר בה כשכנסה ומכל מקום צריכה גט דאין אדם עושה בעילתו בעילת זנות ובעל לשם קדושין: 


lvr: 36
pgn: 46
dfh: b
trm: ר' יהודה אומר לא יחזיר
txt:
<span class='five'>ר' יהודה אומר לא יחזיר. </span>שמא תנשא ותלד ויאמר אילו הייתי יודע שכן אפילו נותנין לי ק' מנה לא הייתי מגרשיך ולדעת כן גרשתיך שאם יבאו לך סימנים שאחזיריך ואם ידעתי שלא תשובי אלי ואת ראויה לילד לא גרשתיך לפיכך אומרים לו קודם גירושין הוי יודע שהמוציא את אשתו משום אילונית לא יחזירנה עולמית: 


lvr: 36
pgn: 46
dfh: b
trm: והיא תובעת כתובתה
txt:
<span class='five'>והיא תובעת כתובתה. </span>מן הראשון שהוציאה בלא כתובה משום מקח טעות ועכשיו נודע שלא הטעתו: 


lvr: 36
pgn: 46
dfh: b
trm: שתיקותיך יפה ליך
txt:
<span class='five'>שתיקותיך יפה ליך. </span>שיאמר אילו ידעתי בסופי ליתן ליך כתובה לא גירשתיך: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 46
dfh: b
trm: מכלל דרבי יהודה חייש לקלקולא
txt:
<span class='five'>מכלל דרבי יהודה חייש לקלקולא. </span>שמדבריו למדנו שאם ירצה לומר על מנת אילונית גירשתיך היה מקלקלה: 


lvr: 36
pgn: 46
dfh: b
trm: לא תיפוך
txt:
<span class='five'>לא תיפוך. </span>ור' יהודה ודאי חייש לקלקולא וגבי נדר היינו טעמא דלא חייש דקסבר ליכא קלקולא דבנדר הצריך חקירת חכם סבר לה כר' אלעזר דאין אדם רוצה שתתבזה אשתו בב'ד הילכך לא מצי למימר אילו הייתי יודע כו' ובשאינו צריך סבר לה כרבי מאיר דאמר אין הבעל טועה בנדר שבידו להפר ואינו יכול לומר לאחר זמן אילו הייתי יודע שאני יכול להפר לא גירשתיך: 


lvr: 36
pgn: 46
dfh: b
trm: רבי מאיר היא
txt:
<span class='five'>רבי מאיר היא. </span>דאמר במסכת קידושין <span class='mareimakom'>(דף סא.)</span> כל תנאי שאינו כפול כתנאי בני גד ובני ראובן אם יעברו אם לא יעברו אינו תנאי: 


lvr: 36
pgn: 46
dfh: b
trm: והכא בדלא כפליה
txt:
<span class='five'>והכא בדלא כפליה. </span>שלא אמר בשעת גירושין אלא הוי יודעת שמשום אילונית אני מוציאך ולא אמר לה ואם אי את אילונית לא יהא גט דהשתא הוי גט אפילו אינה אילונית ולא מצי לקלקלה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 46
dfh: b
trm: אין פודין
txt:
<span class='five'>אין פודין. </span>הואיל ורגיל בכך כדמוקי בגמרא והוא שמכר ושנה ושילש: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 47
dfh: a
trm: משום קלקולא
txt:
<span class='five'>משום קלקולא. </span>שלא יוטמעו בעובדי כוכבים וילמדו ממעשיהם ובחיי אביהן ליכא למיחש להכי דמנטר להון אבוהון: 


lvr: 36
pgn: 47
dfh: a
trm: אימא לתיאבון הוא דקאכיל
txt:
<span class='five'>אימא לתיאבון הוא דקאכיל. </span>ולא הוי מין אלא מומר ובמינים הוא דאמרינן  מורידים אבל לא מעלין אבל מומר אמרי' התם סמי מכאן מומר: 


lvr: 36
pgn: 47
dfh: a
trm: לוקח ומביא בכורים
txt:
<span class='five'>לוקח ומביא בכורים. </span>בכל שנה צריך ליקח מן העובד כוכבים ביכורי פירותיה בדמים יקרים ומביאם לירושלים: 


lvr: 36
pgn: 47
dfh: a
trm: מפני תיקון העולם
txt:
<span class='five'>מפני תיקון העולם. </span>שלא יהא רגיל למכור קרקע בא'י לעובד כוכבים וגם אם מכר יטריח לחזור אחריה ולפדות: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 47
dfh: a
trm: שאין קנין כו'
txt:
<span class='five'>שאין קנין כו'. </span>אם קנה עובד כוכבים קרקע בארץ אין קניינו קנוי להפקיעה מקדושתה שלא תתחייב במעשר וישראל הקונה ממנו מן הפירות צריך לעשר: 


lvr: 36
pgn: 47
dfh: a
trm: דיגונך ולא דיגון של עובד כוכבים
txt:
<span class='five'>דיגונך ולא דיגון של עובד כוכבים. </span>שאם מירחן עובד כוכבים והן שלו בשעת מירוח שהוא גמר מלאכתן למעשר מירוח העובד כוכבים פוטרן ואפי' לקחן מישראל בשבולין אבל אם הגדילו בקרקע העובד כוכבים ולקחן ישראל בשבולין ומירחן חייבין במעשר דקרקע א'י ביד עובד כוכבים לא הופקעה קדושתה: 


lvr: 36
pgn: 47
dfh: a
trm: לקט שכחה ופאה
txt:
<span class='five'>לקט שכחה ופאה. </span>סתמן הפקר ופטורין מן המעשר שנאמר ובא הלוי כי אין לו חלק ונחלה עמך <span class='mareimakom'>(דברים יד)</span> במי שאין לו חלק ונחלה עמך יצאו אלו שיש לו בהן חלק ונחלה עמך שהרי אף לו הן מופקרין והלקט והשכחה והפאה של עובד כוכבי' חייבין במעשר כו' והשתא מפרש לה ואזיל: 


lvr: 36
pgn: 47
dfh: a
trm: ה'ד אילימא דישראל
txt:
<span class='five'>ה'ד אילימא דישראל. </span>שהניחן ישראל בשדהו ולקטינהו עובד כוכבים וקאמר דאם חזר עובד כוכבים ומכרן לישראל חייב לעשרן אלא א'כ הפקירן ישראל ראשון בשדהו: 


lvr: 36
pgn: 47
dfh: a
trm: וליקטינהו
txt:
<span class='five'>וליקטינהו. </span>עניי ישראל וכיון דעובד כוכבים לא מיפקד להניח פאה ולקט לא חייל עלייהו שמא אא'כ הפקירן עובד כוכבים ממש לשם הפקר ולא לשם פאה להניח סתם: 


lvr: 36
pgn: 47
dfh: a
trm: ישראל שלקח שדה
txt:
<span class='five'>ישראל שלקח שדה. </span>זרועה מן העובד כוכבים והשהה אצלו עד שהביאה שליש וחזר ומכרה לעובד כוכבים: 


lvr: 36
pgn: 47
dfh: a
trm: שכבר נתחייב
txt:
<span class='five'>שכבר נתחייב. </span>כשהביאה שליש ביד ישראל דקי'ל לענין מעשר במסכת ר'ה <span class='mareimakom'>(דף יב:)</span> תבואה וזיתים אחר שליש: 


lvr: 36
pgn: 47
dfh: b
trm: טבל וחולין מעורבין
txt:
<span class='five'>טבל וחולין מעורבין. </span>אין לך כל חטה וחטה שאין חציה טבל וחציה חולין שחלק העובד כוכבים פטור ואף לאחר שחלקו התבואה הלוקח מן העובד כוכבים צריך לעשר וישראל צריך לעשר את שלו מיניה וביה ולא ממנו על טבל גמור ולא מטבל גמור עליו מפני שמפריש מן הפטור על החיוב ומן החיוב על הפטור אבל כי מעשר מיניה וביה מעשר שלם נמצא מעשר מן החיוב שבו על החיוב שבו ומן הפטור שבו על הפטור שבו: 


lvr: 36
pgn: 47
dfh: b
trm: של ישראל חייב
txt:
<span class='five'>של ישראל חייב. </span>לאחר שחלקו הוי של ישראל טבל גמור ומעשר ממנו על אחר ומאחר עליו דיש ברירה ושל עובד כוכבים פטור לגמרי ולת'ק אין ברירה ואפילו חלקו בספיקא הן עומדין: 


lvr: 36
pgn: 47
dfh: b
trm: מדאורייתא לא
txt:
<span class='five'>מדאורייתא לא. </span>ואי אין קנין לעובד כוכבים להפקיעה מקדושתה הויא לה לענין קדושתה ברשות ישראל כאילו משכנה וכיון דביכורים מצוה דרמיא עליה היא ולא טבלי לאסור פירות באכילה מיחייב ליקח ולהביא ולא דמי למעשר דאפילו למאן דאמר אין קנין לא מיחייב לעשר על חלקו של עובד כוכבים דמעשר טביל ואסר ליה באכילה ולאו מצוה דרמיא עליה היא אלא אם כן אוכלן או מוכרן דקא משתרשי ליה אבל ביכורים מצוה דרמיא עליה היא: 


lvr: 36
pgn: 47
dfh: b
trm: שתי תקנות הוו
txt:
<span class='five'>שתי תקנות הוו. </span>כלומר לעולם מדאורייתא מיחייב והא דקתני מפני תיקון העולם משום דמעיקרא משום סייג תקנו שלא ליקח ולהביא כדמפרש ואזיל לפיכך הוצרכו לחזור ולתקן ולהעמידה כדין תורה: 


lvr: 36
pgn: 47
dfh: b
trm: המוכר שדהו לפירות
txt:
<span class='five'>המוכר שדהו לפירות. </span>שיאכל הלוקח פירות עד עשר שנים ותחזור הקרקע לבעליה ובזמן שאין היובל נוהג קאמר דהיינו משגלו שבט ראובן ושבט גד שגלו תחילה מעבר הירדן ע'י סנחריב עד חרבות ירושלים דאי בזמן שיובל נוהג סתם מכירה לפירות היא שהרי סופה לחזור ביובל: 


lvr: 36
pgn: 47
dfh: b
trm: ליגזור משום דרבי יוסי בר חנינא
txt:
<span class='five'>ליגזור משום דרבי יוסי בר חנינא. </span>דאמר בעינן לקיחה והבאה באחד וה'נ לבעי לקיחה והבאה באחד קמ'ל: 


lvr: 36
pgn: 47
dfh: b
trm: מביא ואינו קורא
txt:
<span class='five'>מביא ואינו קורא. </span>וא'א לומר שהביאו שליח אחר דאפי' לא מת שליח ראשון אינו קורא דתנן האשה וטומטום ואנדרוגינוס והשליח מביאין ולא קוראין שאין יכולין לומר אשר נתתה לי:  בזמן


lvr: 36
pgn: 48
dfh: a
trm: הקונה שני אילנות בתוך שדהו של חבירו
txt:
<span class='five'>הקונה שני אילנות בתוך שדהו של חבירו. </span>דקי'ל בבבא בתרא <span class='mareimakom'>(דף פא.)</span> דלא קנה קרקע הלכך אינו קורא דלא מצי למימר פרי האדמה אשר נתת לי: 


lvr: 36
pgn: 48
dfh: a
trm: ביובל שני
txt:
<span class='five'>ביובל שני. </span>שמנו ישראל שכבר הורגלו להחזיר קרקעות בההיא קאמר ריש לקיש מביא ואינו קורא דסמכא דעתיה דמוכר דודאי הדרא ליה וזה בטוח שיחזירנה: 


lvr: 36
pgn: 48
dfh: a
trm: שדה אחוזה
txt:
<span class='five'>שדה אחוזה. </span>אם הקדישה ולא גאלה קודם היובל ומכרה גיזבר לאחר אינה נגאלת עוד וכשהיא יוצאה ביובל מיד הלוקחה מן הגזבר מתחלקת לכהנים שנא' <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span> ואם לא יגאל את השדה וגו' והיה השדה בצאתו וגו' ושדה מקנה כשהקדישה ולא גאלה ומכרה הגזבר כשהיא יוצאה ביובל חוזרת לבעלים הראשונים שמכרוה למקדיש שנאמר בשנת היובל ישוב השדה לאשר קנהו מאתו וגו': 


lvr: 36
pgn: 48
dfh: a
trm: ר' מאיר אומר
txt:
<span class='five'>ר' מאיר אומר. </span>זו אינה שדה אחוזה וחוזרת לו מחמת אביו שמכרה לו וקרא כי אתא למת אביו ואחר כך הקדישה אתא: הכי גרסינן 


lvr: 36
pgn: 48
dfh: a
trm:
ואילו לר' יהודה ור' שמעון מת אביו ואח'כ הקדישה לא צריך קרא מאי לאו בהא קמיפלגי כו' </span>ולא גרסינן הכא אלא לאו דאזלי בתר פדיון ובמס' ערכין <span class='mareimakom'>(דף יד:)</span> גרסינן לה: <span class='five'>לא צריכא קרא

txt:
<span class='five'>ואילו לר' יהודה ור' שמעון מת אביו ואח'כ הקדישה לא צריך קרא מאי לאו בהא קמיפלגי כו' </span>ולא גרסינן הכא אלא לאו דאזלי בתר פדיון ובמס' ערכין <span class='mareimakom'>(דף יד:)</span> גרסינן לה: <span class='five'>לא צריכא קרא. </span>דאי צריכא קרא הקדישה ואח'כ מת אביו מנא להו: 


lvr: 36
pgn: 48
dfh: a
trm: קנין פירות
txt:
<span class='five'>קנין פירות. </span>שהיתה קנויה לו מאביו בשעה שמת אביו וקנין פירות הוא שהרי היובל נוהג: 


lvr: 36
pgn: 48
dfh: a
trm: כקנין הגוף דמי
txt:
<span class='five'>כקנין הגוף דמי. </span>וכי מיית אביו לא ירית מידי ולא הויא ליה אחוזה הלכך אי לאו דרבייה קרא לא הוה אמינא דתיהוי כשדה אחוזה ואצטריך קרא למת אביו ואחר כך הקדישה: 


lvr: 36
pgn: 48
dfh: a
trm: והכא קרא אשכחו ודרוש
txt:
<span class='five'>והכא קרא אשכחו ודרוש. </span>לרבויי מינה אף הקדישה ואחר כך מת אביו דאם כן דלא מרבי אלא מת אביו ואחר כך הקדישה: 


lvr: 36
pgn: 48
dfh: a
trm: ומחזירין ביובל
txt:
<span class='five'>ומחזירין ביובל. </span>משום מצות יובל וכיון דאמר ירושה המתחלקת הויא לקיחה אם אית ליה קנין פירות דהיינו כל לקיחה שבשעת יובל לאו כקנין הגוף דמי ואין מביא וקורא: 


lvr: 36
pgn: 48
dfh: a
trm: לא משכחת
txt:
<span class='five'>לא משכחת. </span>מביא וקורא אלא בירושה שלא נחלקה משנפלה בימי יהושע דהיינו חד בר חד שלא היו לו ולאביו ולכל הדורות למפרע עד יהושע שני בנים לאיש אחד שיחלקו ירושה:  במספר


lvr: 36
pgn: 48
dfh: b
trm: במספר שני תבואות
txt:
<span class='five'>במספר שני תבואות. </span>ובשעת היובל משתעי כדכתיב במספר שנים אחר היובל וגו' אלמא אין גוף הקרקע מכור אלא תבואות של כל שנה: 


lvr: 36
pgn: 48
dfh: b
trm: בכור נוטל כו' בשדה החוזרת לאביו ביובל
txt:
<span class='five'>בכור נוטל כו' בשדה החוזרת לאביו ביובל. </span>כלומר בשדה החוזרת לאחים מחמת שמכרה אביהן דאי דחזרה בחיי האב פשיטא ואשמועינן דגוף הקרקע לא היה קנוי ללוקח והוה ליה מוחזק לאביו לפני מותו דאי כקנין הגוף דמי הוה ליה ראוי ואין הבכור נוטל בראוי דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים כא)</span> בכל אשר ימצא לו במוחזק בידו: 


lvr: 36
pgn: 48
dfh: b
trm: צריך הרשאה
txt:
<span class='five'>צריך הרשאה. </span>מאשתו אם בא לדון עם שום אדם בגוף הקרקע דאי ליכא הרשאה מצי א'ל לאו בעל דברים דידי את דקנין פירות לאו כקנין הגוף הוא: 


lvr: 36
pgn: 48
dfh: b
trm: דלא נחית
txt:
<span class='five'>דלא נחית. </span>לדון לפירא שאין לו לדון עמו כלום בפירות שאין לו טענה עם אותו האיש בפירות כלל:  הדרן עלך השולח 


lvr: 36
pgn: 48
dfh: b
trm: בעידית
txt:
<span class='five'>בעידית. </span>שבנכסי המזיק שנוח לו לאדם לגבות מועט מקרקע עידית ולא לגבות הרבה מזיבורית וכולהו מפני תיקון העולם כדמפרש בגמ': 


lvr: 36
pgn: 48
dfh: b
trm: אין מוציאין לאכילת פירות ולשבח קרקעות
txt:
<span class='five'>אין מוציאין לאכילת פירות ולשבח קרקעות. </span>הגוזל שדה ומכרה לאחר וזרעה וצמחה ועשתה פירות ובא נגזל וגבאה עם פירותיה מן הלוקח ואינו משלם ללוקח כי אם היציאה חוזר הלוקח על המוכר וגובה דמי הקרקע מנכסים משועבדים שמכרה לו באחריות וכתב לו שטר מכירה והרי היא מלוה בשטר ואת הפירות מנכסים בני חורין ולא ממשועבדים ובגמ' מפרש טעמא וכן לשבח קרקעות אם השביחה הלוקח בנטיעת אילנות או טייבה בזבל ודיירה: 


lvr: 36
pgn: 48
dfh: b
trm: בדניזק שיימינן
txt:
<span class='five'>בדניזק שיימינן. </span>מדאורייתא שאם היתה זיבורית של מזיק כעידית של ניזק אינו מגבהו אלא מזיבורית שלו: 


lvr: 36
pgn: 48
dfh: b
trm: מיטב שדהו
txt:
<span class='five'>מיטב שדהו. </span>של ניזק השתא משמע שאם שילח בעירו ואכלה ערוגה של בית סאה בשדה חבירו שמין ערוגה יפה שבכל שדה הניזק ונותן לו דמיה ואפילו היתה זו כחושה ולקמן פריך אכל כחושה משלם שמנה: 


lvr: 36
pgn: 48
dfh: b
trm: מן העידית
txt:
<span class='five'>מן העידית. </span>שאם אין לו מעות ורוצה לפרוע לו קרקע בשומא צריך ליתן לו מקרקע מעולה שלו: 


lvr: 36
pgn: 48
dfh: b
trm: המוציא מחברו עליו הראיה
txt:
<span class='five'>המוציא מחברו עליו הראיה. </span>עליו להביא עדים לברר את הספק ודאורייתא היא בבבא קמא <span class='mareimakom'>(דף מו:)</span> מי בעל דברים יגש אליהם <span class='mareimakom'>(שמות כד)</span> יגיש ראיה אליהם:  הכא


lvr: 36
pgn: 49
dfh: a
trm: הכא במאי עסקינן כגון שהיתה עידית דניזק כזיבורית דמזיק
txt:
<span class='five'>הכא במאי עסקינן כגון שהיתה עידית דניזק כזיבורית דמזיק. </span>ולרבי ישמעאל נמי אין שמין אכילת ערוגה אלא לפי מה שהיתה אם שמינה שמינה אם כחושה כחושה ולאחר שנישומה בבית דין ואמר אין לי מעות לפורעו יטול קרקע בדמי מעות נזקו ובא להגבותו מזיבורית שלו והיא טובה כעידית של ניזק והלה אומר מעידית שלך הגביני לפי דמי נזקי שכן אמרה תורה מיטב שדהו וגו': 


lvr: 36
pgn: 49
dfh: a
trm: רבי ישמעאל סבר בדניזק שיימינן
txt:
<span class='five'>רבי ישמעאל סבר בדניזק שיימינן. </span>ומיטב שאמרה תורה שאם בא להגבותו קרקע גרוע מעידיתו של ניזק ויש לו להגבותו ערוגה במיטב של ניזק על כרחו יגבהו ממיטב אבל טובה מעידיתו של ניזק אין לנו לכוף את המזיק לפרוע ואפילו יש לו: 


lvr: 36
pgn: 49
dfh: a
trm: ורבי עקיבא
txt:
<span class='five'>ורבי עקיבא. </span>שדהו ישלם כתיב במשלם הכתוב מדבר דהיינו מזיק והכי קאמר ר'ע לא בא הכתוב להקל על המזיק להפטר בזיבורית שלו אם היא כעידית של ניזק אלא להגבות לניזקין מן העידית של מזיק: 


lvr: 36
pgn: 49
dfh: a
trm: וזיבורית דידיה לא שויא כעידית דניזק
txt:
<span class='five'>וזיבורית דידיה לא שויא כעידית דניזק. </span>אהני קרא לשלומי מעידית דידיה דאי לאו קרא הוה אמינא לא חייביה רחמנא טפי ממיטב דניזק ולא רמי דיניה דניזק אעידית דמזיק ולישקול מאי דמשכח גביה כאילו לא הוה ליה עידית: 


lvr: 36
pgn: 49
dfh: a
trm: לא יהא אלא בעל חוב
txt:
<span class='five'>לא יהא אלא בעל חוב. </span>בדבורא בעלמא דקביל עליה מי עדיף מחוב דתנן בבינונית דאם החמירה תורה בניזקין לא ילפינן חוב מיניה: 


lvr: 36
pgn: 49
dfh: a
trm: איכא למיפרך
txt:
<span class='five'>איכא למיפרך. </span>כלומר אפילו סבירא ליה הכי לא ילפינן הקדש מיניה דאיכא למיפרך מה לבעל חוב שהוא הדיוט דינא הוא דלישקול בעידית: 


lvr: 36
pgn: 49
dfh: a
trm: משלם נזק שלם
txt:
<span class='five'>משלם נזק שלם. </span>ודריש רעהו הכי רעהו הוא דמשלם חצי נזק אבל להקדש נזק שלם ולגבי הזיק הקדש דריש הכי לרעהו הוא דמחייב אבל הקדש שהזיקה פטור: 


lvr: 36
pgn: 49
dfh: a
trm: אי הכי
txt:
<span class='five'>אי הכי. </span>דר'ע כר'ש אוקמת ליה מאי דוחקיך דאוקמת פלוגתא דרישא בשומא דניזק ומזיק דלמא לגבות מן העידית דקאמר ר'ע נמי מעידית דניזק קאמר דהיא זיבורית דמזיק כר' ישמעאל ואמינא לא פליג עליה אלא בק'ו להקדש דר' ישמעאל לא סבירא ליה דר'ש בן מנסיא: 


lvr: 36
pgn: 49
dfh: a
trm: אם כן
txt:
<span class='five'>אם כן. </span>דלא פליג עליה דרישא מאי לא בא הכתוב דקאמר דמשמע לא בא לכך אלא לכך: 


lvr: 36
pgn: 49
dfh: a
trm: מאי קל וחומר להקדש
txt:
<span class='five'>מאי קל וחומר להקדש. </span>דקאמר הואיל וקולא היא היכי מצי למימר וק'ו דמקילינן נמי גבי הקדש:  תניא


lvr: 36
pgn: 49
dfh: b
trm: ורבי שמעון היא
txt:
<span class='five'>ורבי שמעון היא. </span>מתני' דקתני במידי דאורייתא מפני תיקון העולם רבי שמעון שהיה תלמיד של רבי עקיבא אמרה: 


lvr: 36
pgn: 49
dfh: b
trm: דדריש
txt:
<span class='five'>דדריש. </span>נמי בעלמא טעמא דקרא בבבא מציעא <span class='mareimakom'>(דף קטו.)</span> גבי לא תחבול בגד אלמנה <span class='mareimakom'>(דברים כד)</span> דקאמר עשירה ממשכנין אותה: 


lvr: 36
pgn: 49
dfh: b
trm: מפני תיקון העולם
txt:
<span class='five'>מפני תיקון העולם. </span>כדקתני בברייתא שיאמר אדם למה אני גוזל כו': גזלן לא יהיב דמי חמסן יהיב דמי: 


lvr: 36
pgn: 49
dfh: b
trm: אילימא מיתמי
txt:
<span class='five'>אילימא מיתמי. </span>נזקין היכא דמית מזיק וגבי מיתמי מי גבי מעידית הא תנן אין נפרעים מנכסי יתומים אלא מזיבורית: 


lvr: 36
pgn: 49
dfh: b
trm: כגון שנעשה ערב כו'
txt:
<span class='five'>כגון שנעשה ערב כו'. </span>לעולם כתובה מיניה דידיה בבינונית וכולה מתני' בערב קמיירי שנעשה ערב לבנו לנזקו ולהלואתו ולכתובת אשתו לפורעה בשבילו אם לא יפרעה ולא פרעה ומת ואתו וגבו מן הערב והכא ודאי אע'ג דלאו מיתמי גביא לא מגבינן לה אלא מזיבורית דהאי כי דיניה והאי כי דיניה: 


lvr: 36
pgn: 49
dfh: b
trm: נזקין וחוב
txt:
<span class='five'>נזקין וחוב. </span>דדינייהו ליפרע נמי מחיים של בן תביעתן אינה באה כצועקים על היתומים לפיכך כשנפרעים מן הערב נפרעים ממנו כדין שהיו נפרעים מן הבן אם היה בחיים והיו לו נכסים: 


lvr: 36
pgn: 49
dfh: b
trm: בקבלן
txt:
<span class='five'>בקבלן. </span>שנעשה עליה קבלן שהתפיסה בנו מטלטלין לכתובתה והיא מסרתן לידו בתורת קבלנות והחזירתן לבנו: 


lvr: 36
pgn: 49
dfh: b
trm: אית ליה נכסי ללוה
txt:
<span class='five'>אית ליה נכסי ללוה. </span>בשעת הלואה דאיכא למימר עלייהו סמיך הערב הזה וגמר ושעבד נפשיה: 


lvr: 36
pgn: 49
dfh: b
trm: מאי איכא למימר
txt:
<span class='five'>מאי איכא למימר. </span>הא ודאי לית ליה נכסים לאותו הבן דאי הוו ליה נכסים לא היו פורעים מן הערב דתנן  המלוה את חבירו ע'י ערב לא יפרע מן הערב (תחילה) ומוקמינן לא יתבע מן הערב תחילה: 


lvr: 36
pgn: 49
dfh: b
trm: דברי הכל לא משתעבד
txt:
<span class='five'>דברי הכל לא משתעבד. </span>חדא דערב בעלמא הוא ועוד לאו מידי חסרה שלא הוציאה כלום משלה:  קבלן


lvr: 36
pgn: 50
dfh: a
trm: מעיקרא דתקנתא
txt:
<span class='five'>מעיקרא דתקנתא. </span>משורש טעם התקנה דקתני מפני מה כתובה בזיבורית יותר משהאיש כו': 


lvr: 36
pgn: 50
dfh: a
trm: תדע
txt:
<span class='five'>תדע. </span>דלא מהני תנאה לגבי יתומים דהא סתם בעל חוב בבינונית ולגבי יתמי משתנה דינו: 


lvr: 36
pgn: 50
dfh: a
trm: כיון דדיניה מדאורייתא בעידית
txt:
<span class='five'>כיון דדיניה מדאורייתא בעידית. </span>שהרי שיעבדה לו ונעשה קרקע זו ערב למלוה וערב משתעבד מה'ת דכתיב אנכי אערבנו <span class='mareimakom'>(בראשית מג)</span> : 


lvr: 36
pgn: 50
dfh: a
trm: ור' ישמעאל היא
txt:
<span class='five'>ור' ישמעאל היא. </span>דאמר מדאורייתא בדניזק שיימינן ומפני תיקון העולם אמור רבנן בדמזיק שיימינן כדתנן במתני' וגבי יתמי אוקמוה אדאורייתא: 


lvr: 36
pgn: 50
dfh: a
trm: מאי עידית
txt:
<span class='five'>מאי עידית. </span>דקתני הכא דאע'ג דכתבה בשטר הלואה אינו גובה ממנה כגון דשפאי עידית לאחר הלואה קפצה מלפניו שאינו יכול לגבות הימנה כגון שנטלוה מסיקין או נשדפה או שטפה נהר דבטיל ליה תנאיה דמהשתא הו'ל להאי בעל חוב לגבויי זיבורית מדאורייתא ומשום שלא תנעול דלת אמור רבנן בינונית וגבי יתמי אוקמוה אדאורייתא: 


lvr: 36
pgn: 50
dfh: a
trm: הזיק זיבורית גובה
txt:
<span class='five'>הזיק זיבורית גובה. </span>דמי נזקו מן העידית של מזיק ואפילו עידי עידית לר'ע מדאורייתא ולרבי ישמעאל מדרבנן: 


lvr: 36
pgn: 50
dfh: a
trm: שפאי עידית
txt:
<span class='five'>שפאי עידית. </span>לאחר היזק ועדיין יש לו עידית ובינונית וזיבורית אלא שזו היתה יפה מאוד: 


lvr: 36
pgn: 50
dfh: a
trm: גובה מן הבינונית
txt:
<span class='five'>גובה מן הבינונית. </span>דאזל ליה דיניה דא'ל היאך נסתחפה שדך ומזלך גרם ובדין הוא דנדחייה אצל זיבורית אלא מפני תיקון העולם הוא: 


lvr: 36
pgn: 50
dfh: a
trm: תקנתא הוא דעבוד רבנן
txt:
<span class='five'>תקנתא הוא דעבוד רבנן. </span>לחוס על היתומים להעמיד' על דין תורה שיהא זה טורח ומוכר את הזיבורית שאין להם מי יטרח בשבילם: 


lvr: 36
pgn: 50
dfh: a
trm: או דילמא
txt:
<span class='five'>או דילמא. </span>לאו תקנתא הוא אלא דינא הואי לאוקמינהו אדאורייתא שדינו בזיבורית דטעמא מאי אמרי דיניה בבינונית משום נעילת דלת הלכך אי נמי לא מיתקני רבנן למיגבי מיתמי בינונית אין כאן נעילת דלת דלא מסיק אדעתיה האי מלוה לנעול דלת וליחוש דילמא מיית לוה ונפלי קמי יתמי ומגבו ליה זיבורית ואי טעמא הכי הוא אפילו גדולים נמי דינן כן: 


lvr: 36
pgn: 50
dfh: a
trm: לשבועה
txt:
<span class='five'>לשבועה. </span>לענין שאמרו חכמים הבא ליפרע מנכסי יתומים לא יפרע אלא בשבועה ואפילו הוציא שטר דאי הוה אבוהון דיתמי קיים דלמא הוה טעין ואמר אשתבע לי דלא פרעתיך ומשבעינן ליה כדאמרינן בשבועות <span class='mareimakom'>(דף מא.)</span> והשתא אנן טענינן בשביל יתמי ולהא מילתא אפילו גדולים נמי: 


lvr: 36
pgn: 50
dfh: a
trm: דגדול לגבי מילי דאביו כקטן הוא
txt:
<span class='five'>דגדול לגבי מילי דאביו כקטן הוא. </span>ולא ידע אי פרעיה אבוה אי לא אבל לענין זיבורית אימא לך דטעמא משום דחסו רבנן עלייהו להעמידם על דין תורה הוא וקטנים ולא גדולים:  במקום


lvr: 36
pgn: 50
dfh: b
trm: במקום שיש בני חורין
txt:
<span class='five'>במקום שיש בני חורין. </span>דאתו לקוחות לאינצויי ולמימר מיניה גבי שהרי יש לך מקום: 


lvr: 36
pgn: 50
dfh: b
trm: במתנה היאך
txt:
<span class='five'>במתנה היאך. </span>אם שיעבוד של משועבדים הללו אינו מחמת מכר אלא שנתנם במתנה לאחר שלוה מזה ושייר זיבורית לפניו היאך מיגבי מזיבורית בני חורין או מבינונית משועבדים: 


lvr: 36
pgn: 50
dfh: b
trm: אין אומרים כל הקודם בשטר
txt:
<span class='five'>אין אומרים כל הקודם בשטר. </span>צואה זכה ליקדם שלא יטלו אחרונים אלא מה ששייר הראשון שאם יחסר שלא ימצאו שם כל כך לא יהיה נפסד הראשון הא לא אמרינן דכיון דלא אמר אחריו לפלוני לאו דוקא אקדמיה אלא שאי אפשר להוציא שני דברים כאחד: 


lvr: 36
pgn: 50
dfh: b
trm: גובה מכולם
txt:
<span class='five'>גובה מכולם. </span>כלומר כולן נפסדים בדבר איש איש לפי חלקו בעל ארבע מאות נפסד יותר מכולן שהדין לחזור ולחלק לאחר שיפרעו לזה מחלקו של אחד מהם שאם יצא עליהם חוב של מנה חולקין אותו לתשעה חלקים וישלם זה ב' חלקים וזה שלשה וזה ד': 


lvr: 36
pgn: 50
dfh: b
trm: גובה מן האחרון
txt:
<span class='five'>גובה מן האחרון. </span>שאפילו יצא שט'ח קודם שגבו הן וגבה בעל חוב את חובו הוה הראשון לצואה קודם לגבות את הנמצא עד שיגבה כל חובו ואחריו יטול שני והשלישי יפסיד והשתא נמי לא שנא: 


lvr: 36
pgn: 50
dfh: b
trm: מזיבורית גבי
txt:
<span class='five'>מזיבורית גבי. </span>מבתרא כדאמרן דקמא קדים ואמר ליה כשנשתעבדו לי תחילה קודם שאמר ואחריו לפלוני היו שלי משועבדים והשאר בני חורין והוטל דינך עליהן הלכך בתרא שקל דינך אלמא במתנה נמי אמרינן אין נפרעין מנכסים משועבדים במקום שיש ב'ח: 


lvr: 36
pgn: 50
dfh: b
trm: וליחזי שטרא
txt:
<span class='five'>וליחזי שטרא. </span>דהלואה דמאן קדים אמאי אזלינן בתר דקדים ומאוחר דצואה אי נמי ברישא כי לא אמר ואחריו אמאי גובה מכולם: 


lvr: 36
pgn: 50
dfh: b
trm: ואי בעית אימא
txt:
<span class='five'>ואי בעית אימא. </span>לעולם אי קמא בינונית ובתרא זיבורית מקמא גבי דשקיל דיניה ולא אמר במתנה אין נפרעין מנכסים משועבדים במקום שיש בני חורין ומאי גובה מן האחרון אינו נפסד אלא אחרון דכי נמי גבי מקמא חוזר על האחרון וגובה ממנו דאמר ליה לית לך למשקל מקמאי: 


lvr: 36
pgn: 50
dfh: b
trm: ואי בעית אימא
txt:
<span class='five'>ואי בעית אימא. </span>דוקא גובה מן האחרון קאמר ואפילו הכי לא תפשוט מינה דאין נפרעין כו' והכא במאי עסקינן דשוו כולהו קרקעות או כולן בינונית או כולן זיבורית או כולן עידית: 


lvr: 36
pgn: 50
dfh: b
trm: לפי שאין כתובין
txt:
<span class='five'>לפי שאין כתובין. </span>הפירות הללו כשנכתב שטר מכירת הקרקע הגזולה עדיין לא היו ולא כתב בשטר אלא פלוני מכר קרקע פלוני לפלוני באחריות הלכך דמי הקרקע הוו כמלוה בשטר להחזיר אחריותו עליו אבל דמי הפירות הוי כמלוה על פה ולא טרפי ממשעבדי ואף על גב דכתב ליה אנא איקום ואשפי זבינא אלין אינון ועמליהון ושבחיהון ופירי דידהון אהני לאחייביה באחריות' וליגבי מבני חרי אבל ממשעבדי לא דטעמא דמלוה בשטר טרפא ממשעבדי משום דאית ליה קלא ולהך כתיבה לית לה קלא דבשלמא על הקרקע נפיק קלא פלוני מכר לפלוני וקיבל עליו אחריות אבל על הפירות שאינן עדיין בשעת מכירה אין קול יוצא: 


lvr: 36
pgn: 50
dfh: b
trm: כמאן דכתיבי דמי
txt:
<span class='five'>כמאן דכתיבי דמי. </span>דתנאי בית דין הוא ומשניסת לו קול יוצא שהוא משועבד לה דתנן לא כתב לה בנן נוקבין דיהוו ליכי מינאי כו' ואת תהא יתבא בביתי כו' חייב שהוא תנאי ב'ד בכתובות בפרק נערה <span class='mareimakom'>(דף נב:)</span>: 


lvr: 36
pgn: 50
dfh: b
trm: מעיקרא להכי איתקן
txt:
<span class='five'>מעיקרא להכי איתקן. </span>תנאי ב'ד כך היה שיהו כתובים אצל בני חורין ולא יהו חשובים ככתובים אצל משועבדים לפי שאין לך אדם רוצה ליקח שדה מחבירו אם מזון אשתו ובניו חוזרים עליו עולמית:  קצובין


lvr: 36
pgn: 51
dfh: a
trm: ונטלה עישור נכסים
txt:
<span class='five'>ונטלה עישור נכסים. </span>שזה משפט הבנות בשעת בגרות או נישואין ליטול עישור נכסים בהכנסת פרנסת נדונייתן לבד מה שניזונו מזונות עד אותה שעה: 


lvr: 36
pgn: 51
dfh: a
trm: שניה ויתרה
txt:
<span class='five'>שניה ויתרה. </span>איבדה עישור נכסים שלה ולא אמרינן תיגבי עישור נכסים ברישא והשאר יחלקו בשוה דטעמא דתקינו עישור נכסים כדי שתהא לבנות פרנסת נישואין והא איכא טפי: 


lvr: 36
pgn: 51
dfh: a
trm: ואת אמרת שניה ויתרה
txt:
<span class='five'>ואת אמרת שניה ויתרה. </span>מפני שלא הספיקה והלא בשעבוד של אחרים שהיא גדולה מזו לא אמרו שתפסיד ועכשיו שהן בפנינו תפסיד אלמא שמעינן לר' חנינא קצובים טרפי ממשעבדי אף על פי שאין כתובין כגון זו: 


lvr: 36
pgn: 51
dfh: a
trm: מתו בנותיהן ניזונות כו'
txt:
<span class='five'>מתו בנותיהן ניזונות כו'. </span>הנושא את האשה ופסקה עמו לזון את בתה חמש שנים וגירשה בתוך חמש שנים ונשאת לאחר ופסקה עמו כמו כן חייב לזונה חמש שנים אחד זנה וא' נותן לה דמי מזונות מתו בנותיהן ניזונות מנכסים בני חורין כדקתני מתניתין אין מוציאין למזון האשה והבנות מנכסים משועבדים: 


lvr: 36
pgn: 51
dfh: a
trm: ניזונת מנכסים משועבדים כו'
txt:
<span class='five'>ניזונת מנכסים משועבדים כו'. </span>אלמא כיון דקייצי חמש שנים אע'ג דלא כתיבא גביא ממשעבדי כר' חנינא וקשיא לעולא: 


lvr: 36
pgn: 51
dfh: a
trm: אי הכי בנות נמי
txt:
<span class='five'>אי הכי בנות נמי. </span>דהויא לה מיניה ליתזנו ממשעבדי הואיל ובקנו מידו קא מיירי: 


lvr: 36
pgn: 51
dfh: a
trm: מאי פסקא
txt:
<span class='five'>מאי פסקא. </span>מאי דעתיה דתנא וכי פסקא למילתיה דסתם מאן דפסיק הכי קנו מידו לבת אשתו ולא קנו לבתו: 


lvr: 36
pgn: 51
dfh: a
trm: מי לא עסקינן כו'
txt:
<span class='five'>מי לא עסקינן כו'. </span>כלומר ומי לא משמע נמי ממתני' כגון דהוו בנתיה בשעת קנין: 


lvr: 36
pgn: 51
dfh: a
trm: לשבחו של לוקח ראשון
txt:
<span class='five'>לשבחו של לוקח ראשון. </span>שכשלקח זה השני מן המוכר עדיין לא השביח הלוקח הראשון את הקרקע הגזולה: 


lvr: 36
pgn: 51
dfh: a
trm: אבל קדם שבחו של ראשון כו'
txt:
<span class='five'>אבל קדם שבחו של ראשון כו'. </span>דמשהשביחה והכל יודעים שבאחריות מכרה לו יצא כל אחריות הקרקע עם שבחו ופירותיה על נכסי הגזלן: 


lvr: 36
pgn: 51
dfh: a
trm: מפני תיקון העולם לפי שאין כתובין
txt:
<span class='five'>מפני תיקון העולם לפי שאין כתובין. </span>ואם באת לטרוף לקוחות אף במלוה על פה אין לך אדם לוקח שדה מחבירו לפי שירא שמא יש עליו מלוה: 


lvr: 36
pgn: 51
dfh: a
trm: והלא אין קצובין
txt:
<span class='five'>והלא אין קצובין. </span>ובמה יש ללקוחות להזהר ובלאו תיקון העולם נמי אין הדין לטרוף: 


lvr: 36
pgn: 51
dfh: a
trm: והלה אומר לא מצאתי אלא אחד נשבע
txt:
<span class='five'>והלה אומר לא מצאתי אלא אחד נשבע. </span>כדמפרש טעמא דלא מנתחי מהדדי והוה ליה טענתו של זה טענת ברי אחרי שאחד מהם ביד זה והרי הודה לו במקצת: 


lvr: 36
pgn: 51
dfh: a
trm: שני שוורים קשורים מצאת לי והלה אומר מצאתי והחזרתי לך אחד מהן הרי זה נשבע
txt:
<span class='five'>שני שוורים קשורים מצאת לי והלה אומר מצאתי והחזרתי לך אחד מהן הרי זה נשבע. </span>שכן הוא שהחזיר לו האחד דהויא ליה נמי טענה ודאית ואף על פי שלא ראה כשמצאם שהרי גם זה אומר כן והוה ליה היאך מודה במקצת טענה ברורה והך סיפא נמי ר' יצחק אמרה ולא גרסינן בה תניא נמי הכי:  הוא


lvr: 36
pgn: 51
dfh: b
trm: הוא דאמר כר'א בן יעקב
txt:
<span class='five'>הוא דאמר כר'א בן יעקב. </span>דהיכא דקא תבעי ליה בטענת ברי לא חשיב ליה משיב אבידה: 


lvr: 36
pgn: 51
dfh: b
trm: על טענת עצמו
txt:
<span class='five'>על טענת עצמו. </span>השתא משמע שאין אדם תובעו ולקמן מפרש לה בטוענו זה בן המת דדמיא לדרבי יצחק: 


lvr: 36
pgn: 51
dfh: b
trm: ורבי אליעזר לית ליה כו'
txt:
<span class='five'>ורבי אליעזר לית ליה כו'. </span>כמו והוינן בה ור'א לית ליה חששא דתיקון העולם דמשיב אבידה פטור משבועה דא'כ שביק לה ואזיל והאי נמי כיון דלא תבעו כמשיב אבידה הוא: 


lvr: 36
pgn: 51
dfh: b
trm: כולהו טענתא נמי טענת אחרים והודאת עצמו נינהו
txt:
<span class='five'>כולהו טענתא נמי טענת אחרים והודאת עצמו נינהו. </span>ולכך נשבעין עליה ובכי האי גוונא מי פליגי רבנן עליה ומי הוה קאמר פעמים שאדם נשבע כל שעתא כי האי גוונא משתבע: 


lvr: 36
pgn: 51
dfh: b
trm: אלא
txt:
<span class='five'>אלא. </span>לא תימא בטוענו גדול אלא בטוענו קטן ודקשיא לך אין נשבעין על טענת קטן הני מילי בשטוענו הפקדתי לך דגבי שבועה כתיב <span class='mareimakom'>(שמות כב)</span> כי יתן איש ולא קטן אבל בא בטענת אביו נשבעין אפילו לקטן ולרבנן אפילו לגדול אין נשבעין כדתנן בשבועות מנה לאבא בידך אין לו בידי אלא חמשים דינר פטור ובדרבה פליגי: 


lvr: 36
pgn: 51
dfh: b
trm: חזקה אין אדם מעיז פניו
txt:
<span class='five'>חזקה אין אדם מעיז פניו. </span>לכפור את הכל הלכך בשביל הודאת המקצת אינו נאמן על השאר דהאי בכוליה בעי דלכפריה כו' וכי תימא לא נשבעיה אשארא דמיגו דחשוד אממונא חשוד נמי אשבועתא אממונא לא חשוד מדלא כפריה בכוליה דהאי כי אודי בפלגא בכוליה נמי בעי דלודי והאי דלא אודי ליה לאו דדעתו למיגזליה אלא אישתמוטי אישתמיט לדחויי השתא:  מתני'


lvr: 36
pgn: 52
dfh: a
trm: שסמכו אצל בעל הבית
txt:
<span class='five'>שסמכו אצל בעל הבית. </span>לעשות על פיו ולא נתמנה להן אפוטרופוס לא מאביהן ולא מב'ד אפילו הכי כאפוטרופוס הוא: 


lvr: 36
pgn: 52
dfh: a
trm: לא ישבע
txt:
<span class='five'>לא ישבע. </span>טעמא דהך פלוגתא מפרש בגמרא ובין למר ובין למר מפני תיקון העולם הוא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 52
dfh: a
trm: אתם ולא התורם את שאינו שלו
txt:
<span class='five'>אתם ולא התורם את שאינו שלו. </span>הך סיפא טעמא דרישא כלומר אתם ממעט התורם שאינו שלו והני כולהו שאינו שלו נינהו אי נמי זו ואין צריך לומר זו קתני: 


lvr: 36
pgn: 52
dfh: a
trm: לדון
txt:
<span class='five'>לדון. </span>עם בעל דין של יתומים הבא לעורר על נכסיהם שמא יתחייבו בטענותיהם ולכשיגדלו היתומין ידונו עמו: 


lvr: 36
pgn: 52
dfh: a
trm: אלא
txt:
<span class='five'>אלא. </span>ה'ק אין רשאין לדון לחוב על מנת לזכות אם דנו כדי לזכות ונתחייבו אין היתומין נפסדין: 


lvr: 36
pgn: 52
dfh: a
trm: להוציאן לחרות
txt:
<span class='five'>להוציאן לחרות. </span>אפילו אין היתומין נפסדין שהעבדים באין לפדות עצמן בכסף שנותנין להם אחרים על מנת שאין ליתומין רשות בו אפי' הכי אין רשאין שהרי אין גופן קנוי להן לשחררן: 


lvr: 36
pgn: 52
dfh: a
trm: ואחרים מוציאין אותם כו'
txt:
<span class='five'>ואחרים מוציאין אותם כו'. </span>ואותם אחרים שהיו רוצין לתת להם הכסף לפדות עצמן הן יקחום ויהיו קנוים להן ואח'כ ישחררום: 


lvr: 36
pgn: 52
dfh: a
trm: אומר אני
txt:
<span class='five'>אומר אני. </span>כשם שרשאין למוכרן לאחרים כך הם רשאים לקבל הכסף מיד העבד עצמו בתורת מכירה: 


lvr: 36
pgn: 52
dfh: a
trm: לאשתי ביתי
txt:
<span class='five'>לאשתי ביתי. </span>שכל צרכי הבית על ידה נעשים והיא עיקר הבית וכן שור עיקרו של שדה: 


lvr: 36
pgn: 52
dfh: a
trm: הרי הן כהקדש
txt:
<span class='five'>הרי הן כהקדש. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span> ונתן הכסף וקם לו ולא שייכא בהו משיכה: 


lvr: 36
pgn: 52
dfh: a
trm: לא יהא כח הדיוט חמור מהקדש
txt:
<span class='five'>לא יהא כח הדיוט חמור מהקדש. </span>כל הדיוט המוכר יכול לחזור בו כל זמן שלא משכו הלקוחות אבל אם משך לא יכול לחזור וכל שכן אלו שהן כהקדש דליפוי כח עשאום כהקדש ולא להרעת כח: 


lvr: 36
pgn: 52
dfh: a
trm: לא יהא כח הדיוט כו'
txt:
<span class='five'>לא יהא כח הדיוט כו'. </span>וכיון דאי אמשיכו להדיוט לא הדרי השתא כל שכן דלא הדרי: 


lvr: 36
pgn: 52
dfh: b
trm: נשרפו חיטכם בעלייה
txt:
<span class='five'>נשרפו חיטכם בעלייה. </span>שהרי קניתם במעות וכי תימא לא מצו למימר הכי דהא גבי גריעותא דיתמי אמרינן לא יהא כח הדיוט חמור מהקדש לאו מילתא הוא דכיון דלענין חזרה לאו ברשות מוכר הוא לענין דליקה נמי לאו ברשותיה קיימא דהאי דגבי הדיוט מוקמינן לה ברשות מוכר לדליקה היינו טעמא בההיא הנאה דקיימא ברשותיה לחזרה: 


lvr: 36
pgn: 52
dfh: b
trm: דמזבנא ארעא
txt:
<span class='five'>דמזבנא ארעא. </span>דיתמי לפיוסי כרגא דיתמי וזבנה בלא אכרזתא מפני שגבאי המלך נחוץ: 


lvr: 36
pgn: 52
dfh: b
trm: ולא אמיד
txt:
<span class='five'>ולא אמיד. </span>אינו עשיר לעשות יציאות הללו משלו ומשל יתומים הוא עושה וסתם עשיר אומדים אותו בני אדם זה ככה וזה ככה אבל עני אין אדם אומדו א'נ דלא אמיד לבני אדם שיהא עושרו ראוי ליציאות הללו: 


lvr: 36
pgn: 52
dfh: b
trm: מלתא בעלמא הוא דעבד
txt:
<span class='five'>מלתא בעלמא הוא דעבד. </span>גבי ב'ד טובת חנם היא שזה עושה לב'ד לקבל דבריהן ולטרוח לפני יתומין ואתי לאמנועי מעיקרא מלקבל עליו: 


lvr: 36
pgn: 52
dfh: b
trm: מלתא בעלמא הוא דעבוד להדדי
txt:
<span class='five'>מלתא בעלמא הוא דעבוד להדדי. </span>דברי אהבה וריעות היה ביניהם ולא הנאת ממון כל כך: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 52
dfh: b
trm: והמדמע
txt:
<span class='five'>והמדמע. </span>תרומה בחולין של חברו ומפסידו שאוסרו לזרים וצריך למוכרו לכהנים בזול: 


lvr: 36
pgn: 52
dfh: b
trm: קם ליה בדרבה מיניה
txt:
<span class='five'>קם ליה בדרבה מיניה. </span>לא מצי למיתני במתניתין אמזיד חייב בתשלומין דהא עובד עבודת כוכבים הוה ונסקל: 


lvr: 36
pgn: 53
dfh: a
trm: היינו מדמע
txt:
<span class='five'>היינו מדמע. </span>שמערב בהיתר דבר האוסרו וכיון דשמעינן דקנסוהו רבנן ה'ה דילפי' מיניה למנסך ולא אצטריך למתנייה אבל השתא דמנסך ממש איצטריך למתניי' דלא תימא קם ליה בדרבה מיניה ופטור: 


lvr: 36
pgn: 53
dfh: a
trm: קנסא הוא
txt:
<span class='five'>[קנסא הוא]. </span>מטמא ומדמע דבמזיד חייב קנסא הוא דהיזק שאינו ניכר לא שמיה היזק: 


lvr: 36
pgn: 53
dfh: a
trm: וקנסא מקנסא לא ילפינן
txt:
<span class='five'>וקנסא מקנסא לא ילפינן. </span>דהא לאו דינא הוא והיכא דקנוס קנוס והיכא דלא קנוס לא קנוס ולהכי אצטריך מנסך: 


lvr: 36
pgn: 53
dfh: a
trm: ולמאן דיליף קנסא מקנסא
txt:
<span class='five'>ולמאן דיליף קנסא מקנסא. </span>היינו רב דאמר מנסך ממש דאילו מערב לא אצטריך דילפינן ממדמע אע'ג דקנסא הוא: 


lvr: 36
pgn: 53
dfh: a
trm: דאסור לגרום טומאה
txt:
<span class='five'>דאסור לגרום טומאה. </span>מפני פרושים שאוכלין חוליהן בטהרה ומשום דעבד איסורא קנסוהו: 


lvr: 36
pgn: 53
dfh: a
trm: למה לי
txt:
<span class='five'>למה לי. </span>כיון דתנן מנסך בתרתי דרישא כ'ש מדמע דליכא למימר דקם ליה בדרבה מיניה: 


lvr: 36
pgn: 53
dfh: a
trm: מנסך
txt:
<span class='five'>מנסך. </span>מפסיד לגמרי שאוסרו בהנאה אבל מטמא אע'ג דמפסיד ליה לגמרי לענין שהוא עצמו אינו יכול לאכול אבל חזי הוא עדיין להסקה או למאכל בהמה דאפי' מטמא תרומה חזי להסקה או לבהמת כהן: מטמא איכא הפסד מרובה דלא חזיא תו לאכילה: 


lvr: 36
pgn: 53
dfh: a
trm: שמיה היזק
txt:
<span class='five'>שמיה היזק. </span>ובהיזק לא חילקה תורה כשהוא בא בידי אדם עצמו בין שוגג למזיד כדאמרינן בהחובל <span class='mareimakom'>(ב'ק דף פה:)</span> פצע תחת פצע לחייב על השוגג כמזיד: 


lvr: 36
pgn: 53
dfh: a
trm: כדי שיודיעו
txt:
<span class='five'>כדי שיודיעו. </span>שטימא או דימע דאי מחייבת ליה לא אתי מודע להו לבעלים ואכלי איסורא: 


lvr: 36
pgn: 53
dfh: a
trm: חייבין
txt:
<span class='five'>חייבין. </span>לשלם דמיהם לבעלים שהרי צריכין להביא אחרים ואי נמי נדבה היא קשה בעיניו שלא הקריב קרבנו שהרי להביא דורון היה מבקש: 


lvr: 36
pgn: 53
dfh: a
trm: שוגגין פטורין מפני תיקון העולם מיבעיא ליה
txt:
<span class='five'>שוגגין פטורין מפני תיקון העולם מיבעיא ליה. </span>דהא חייבין דמזיד דינא דאורייתא הוא ותיקון העולם אפטורין הוא דשייך למיתני כדי שיודיעו: 


lvr: 36
pgn: 53
dfh: a
trm: הא שוגגין פטורין
txt:
<span class='five'>הא שוגגין פטורין. </span>דמתני' לא תני שוגגין פטורין בהדיא ברישא ואי נמי תני תיקון העולם לא ארישא קאי: 


lvr: 36
pgn: 53
dfh: a
trm: מי חטאת
txt:
<span class='five'>מי חטאת. </span>דפרה אדומה וכן פרה עצמה נפסלין במלאכה דכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר יט)</span> אשר לא עלה עליה עול ובמי חטאת כתיב למשמרת למי נדה ותניא בספרי מה ת'ל שיכול אין לי שתהא מלאכה פוסלת אלא בפרה ומנין אף במים ת'ל למשמרת למי נדה כלומר שיהיו משומרות לכך ולא לדבר אחר: 


lvr: 36
pgn: 53
dfh: a
trm: ותדוש
txt:
<span class='five'>ותדוש. </span>בתבואה עם השאר דתשלומין ליכא אמעשה ידיו דאמר לטובה הכנסתיה שתינק ופסולה לא הוי אלא מחמת מחשבתו שנתכוין אף שתדוש וגרמא בניזקין פטור דאמחשבה לא מחייבינן ליה דפסולה מחמת מחשבה הוא כדאמר <span class='mareimakom'>(פסחים כו:)</span> עובד דומיא דעבד דניחא ליה:  ששקל


lvr: 36
pgn: 53
dfh: b
trm: ששקל בהן משקלות
txt:
<span class='five'>ששקל בהן משקלות. </span>שהיו תלויות בכף מאזנים והיה יודע משקלם ונתן בשר לשקלו בכף שניה דלא עבד בהן מעשה בידיו אלא במחשבה מיפסל: 


lvr: 36
pgn: 53
dfh: b
trm: דרבא בכנגדן
txt:
<span class='five'>דרבא בכנגדן. </span>כדפרישית ומתניתא דמשמע פסולות ששקל בגופן כדרך הטבחים לשקול בשר במים שיש להם כלי שיש בו שנתות ונותנים מים בראשונה ונותנים בשר במים עד שהמים עולים לרושם השני וכוונהו כבר שבמשקל ליטרא או ב' ליטראות המים עולים ומגיעין לאותו הרושם: 


lvr: 36
pgn: 53
dfh: b
trm: מתני' דאסח דעתיה
txt:
<span class='five'>מתני' דאסח דעתיה. </span>משמירתן ע'י המשקל ששקל בהם ונפסלו בהיסח הדעת דלמשמרת למי נדה כתיב שצריכה שימור תמיד ומיהו בדיני אדם לא מיחייב דגרמא בעלמא הוא והא דרבא בדלא אסח: 


lvr: 36
pgn: 53
dfh: b
trm: הרי שלך לפניך
txt:
<span class='five'>הרי שלך לפניך. </span>ובלבד שישלם לו אותו עצמו וקרינא בה והשיב את הגזלה אשר גזל <span class='mareimakom'>(ויקרא ה)</span>  שהרי לא נשתנה: 


lvr: 36
pgn: 53
dfh: b
trm: ואי שמיה היזק
txt:
<span class='five'>ואי שמיה היזק. </span>מכדי מיגזל גזליה מדמשכיה וקם ליה ברשותיה וכי קמשלם ליה דבר הניזק משלם ליה ולא כמה שגזל: 


lvr: 36
pgn: 53
dfh: b
trm: ר'מ סבר שמיה היזק
txt:
<span class='five'>ר'מ סבר שמיה היזק. </span>הלכך אף בשוגג חייב דאתרבי <span class='mareimakom'>(ב'ק כו:)</span> מפצע תחת פצע: 


lvr: 36
pgn: 53
dfh: b
trm: למוצאי שבת
txt:
<span class='five'>למוצאי שבת. </span>לאחר שהמתין בכדי שיעשו אבל בשבת לא דקניס שוגג אטו מזיד: בדרבי יוחנן הסנדלר גרס 


lvr: 36
pgn: 53
dfh: b
trm:
יאכל </span>דר' יוחנן סבר מעשה שבת אסורין באכילה ויליף לה מקראי בב'ק <span class='mareimakom'>(דף עא.)</span> ובכתובות <span class='mareimakom'>(דף לד.)</span>: <span class='five'>מטמא ומדמע

txt:
<span class='five'>יאכל </span>דר' יוחנן סבר מעשה שבת אסורין באכילה ויליף לה מקראי בב'ק <span class='mareimakom'>(דף עא.)</span> ובכתובות <span class='mareimakom'>(דף לד.)</span>: <span class='five'>מטמא ומדמע. </span>איסורא דרבנן הוא כיון דלא שמיה היזק אין כאן איסורא דאורייתא ודברי סופרים צריכין חיזוק הלכך קניס אף השוגג אבל בישול בשבת איסורא דאורייתא הוא ולא שכיח דעברי עלה הלכך לא קניס: 


lvr: 36
pgn: 53
dfh: b
trm: ור' יהודה
txt:
<span class='five'>ור' יהודה. </span>באיסור דאורייתא משום דעבד איסור חמור קניס להרחיקו אבל בדרבנן דקיל לא קניס את השוגג: 


lvr: 36
pgn: 53
dfh: b
trm: ורמי
txt:
<span class='five'>ורמי. </span>דאורייתא אדאורייתא הכא תני בשבת דאורייתא דלא קניס וגבי שביעית קתני בין בשוגג בין במזיד יעקר וה'ה נמי דלר' יהודה קשיא אלא משום דתנא קמא ר'מ הוא נקט ליה ומסקנא אליבא דתרווייהו מתרצינן לה: 


lvr: 36
pgn: 53
dfh: b
trm: מונין ישראל לשביעית
txt:
<span class='five'>מונין ישראל לשביעית. </span>ישראל מונין שנות נטיעותיהן לשביעית לפי שצריכין למנות שנות הנטיעה לערלה ולרבעי כשיוצא מאיסור ערלה ומחללין אותו ברביעית הרואה מונה השנים למפרע ויודע שנטעה בשביעית ואתי למשרי נטיעה בשביעית:  ואין


lvr: 36
pgn: 54
dfh: a
trm: ואין מונין
txt:
<span class='five'>ואין מונין. </span>נטיעותיהן לשבתות שאין מונין ימים לנטיעה אלא שנים לפיכך אין הדבר ידוע לזמן מרובה שנטע בשבת: 


lvr: 36
pgn: 54
dfh: a
trm: הכי קאמר וכי תימא שבתות נמי
txt:
<span class='five'>הכי קאמר וכי תימא שבתות נמי. </span>זימנין דצריך למימני דתניא הנוטע ערב שביעית ל' יום לפני ראש השנה עלתה לו שנה לשני ערלה דשלשים יום בשנה חשובין שנה ומותר לקיימן בשביעית פחות משלשים יום לפני ראש השנה לא עלתה לו שנה ואסור לקיימן בשביעית הלכך זמנין דשבת זו שנטע זה הויא יום שלשים לפני ר'ה ומונין אותו שנה ואי הוה בציר ההוא יומא לא הוה סליק ליה שתא ולאחר זמן כשאוכלין מן הפירות לסוף שתי שנים ואומרים למה הותרו פירות הללו לשתי שנים ואומר להם השלשים שלפני ר'ה חשובין שנה ומזכירים שנטע בשבת וליקנסוה: 


lvr: 36
pgn: 54
dfh: a
trm: תא שמע דבר אחר נחשדו ישראל על שביעית
txt:
<span class='five'>תא שמע דבר אחר נחשדו ישראל על שביעית. </span>ואיכא למיחש מתוך שהדבר ניכר אתי למישרי נטיעה בשביעית: 


lvr: 36
pgn: 54
dfh: a
trm: משלם חולין טהורין
txt:
<span class='five'>משלם חולין טהורין. </span>ולקמן פריך אמאי משלם טהורין האוכל תרומה שוגג אינו משלם מעות אלא תבואה ואינו משלם תרומה אלא חולין מתוקנין ועל ידי תשלומין הן נעשין תרומה שנאמר ונתן לכהן את הקדש <span class='mareimakom'>(ויקרא כב)</span> על ידי נתינתו נעשו קודש אלמא דבר הראוי לחול עליו שם תרומה בעינן ולא מעות אבל האוכלה מזיד משלם מעות: 


lvr: 36
pgn: 54
dfh: a
trm: והוינן בה במזיד אמאי אין תשלומיו תשלומין
txt:
<span class='five'>והוינן בה במזיד אמאי אין תשלומיו תשלומין. </span>אמאי קנסת ליה אמזיד דהני תשלומין הא לא הזיד בתשלומין גרועין: 


lvr: 36
pgn: 54
dfh: a
trm: דאכל מיניה
txt:
<span class='five'>דאכל מיניה. </span>תרומה טמאה דלא מצי למיכל בימי טומאה דהאוכל תרומה בטומאת הגוף במיתה  א] ואפילו היא טמאה: 


lvr: 36
pgn: 54
dfh: a
trm: וקמשלם ליה
txt:
<span class='five'>וקמשלם ליה. </span>חולין טמאים דחזו ליה בימי טומאה ואע'ג דסוף סוף הן נעשין תרומה ולא חזו ליה דהא טמאה היא מיהו חולין טמאין מיכוין לשלומי ולא ידע דהם נעשין תרומה: 


lvr: 36
pgn: 54
dfh: a
trm: בשוגג תשלומיו תשלומין
txt:
<span class='five'>בשוגג תשלומיו תשלומין. </span>דהא אוכל תרומה שוגג לפי מדה משלם ולא לפי דמים ואע'ג דהך טומאה גריעא מההיא דאכל תשלומין הן מדאורייתא ורבנן נמי לא קנסוהו הואיל ושגג בתשלומין: 


lvr: 36
pgn: 54
dfh: a
trm: ואמר רב אחא בריה דרב איקא
txt:
<span class='five'>ואמר רב אחא בריה דרב איקא. </span>ביבמות בהאשה רבה <span class='mareimakom'>(דף צ.)</span> דמזיד נמי דקאמר ר' מאיר אין תשלומיו תשלומין להפטר לגמרי קאמר כלומר שצריך לחזור ולשלם חולין טהורין כרבנן ובשוגג הוא דפליג אדרבנן דלרבי מאיר לא קנסו שוגג אטו מזיד ורבנן קנסו והא הכא איסורא דרבנן היא דמדאורייתא תשלומין מעליא נינהו דלפי מדה משלם וכי משלם טמאין אפי' במזיד איסורא דרבנן הוא דעבד ולא קניס רבי מאיר שוגג: 


lvr: 36
pgn: 54
dfh: a
trm: במזיד לא הורצה
txt:
<span class='five'>במזיד לא הורצה. </span>מדרבנן וקנסא הוא לאסור בשר באכילה אבל בעלים נתכפרו והך זריקת מזיד איסורא דרבנן היא דמדאורייתא זורק לכתחילה דהציץ מרצה: 


lvr: 36
pgn: 54
dfh: a
trm: ואנן ניקום ונקנסיה
txt:
<span class='five'>ואנן ניקום ונקנסיה. </span>על שגגתו וה'ה דמצי לשנויי הא מני רבי יהודה היא דלא קניס בדרבנן דהא לאו סתם משנה היא אלא ברייתא היא במנחות בהקומץ רבה <span class='mareimakom'>(דף כה.)</span> מיהו ניחא ליה לשנויי דאפי' תימא רבי מאיר היא: 


lvr: 36
pgn: 54
dfh: a
trm: המעשר בשבת
txt:
<span class='five'>המעשר בשבת. </span>איסור שבות דרבנן היא כדתנן במשילין <span class='mareimakom'>(ביצה דף לו.)</span> אלו הן משום שבות של מצוה אין מגביהין תרומות ומעשרות דמיחזי כמתקן והך המעשר בשבת סתם משנה היא במסכת תרומות <span class='mareimakom'>(פ'ב מ'ג)</span> וכן המטביל כליו מטביל נמי איסורא דרבנן היא במסכת ביצה בפרק י'ט <span class='mareimakom'>(דף יח.)</span> מפני שנראה כמתקן כלי וכל הני רמינן דרבי מאיר אדרבי מאיר דקניס לעיל בדרבנן:  נפלו


lvr: 36
pgn: 54
dfh: b
trm: נפלו ונתפצעו
txt:
<span class='five'>נפלו ונתפצעו. </span>אגוזי פרך אין בטלין אפילו באלף מפני חשיבותן נתפצעו האגוזים של ערלה ואח'כ נפלו לתוך של היתר יעלו נפלו תחלה ואח'כ נתפצעו: 


lvr: 36
pgn: 54
dfh: b
trm: אחד
txt:
<span class='five'>אחד. </span>שפצען שוגג שלא נתכוין כדי לבטל חשיבותן ולהעלותן באחד ומאתים כדין ערלה בין שפצען מזיד שנתכוין לכך: 


lvr: 36
pgn: 54
dfh: b
trm: לא יעלו
txt:
<span class='five'>לא יעלו. </span>אפילו באלף דקניס ר'מ ורבי יהודה שוגג אטו מזיד אע'ג דהך עלייה שהוא מעלה ומבטל אגוזי פרך איסורא דרבנן בעלמא הוא ואפילו שלמים דמדאורייתא אין חילוק בין חשוב לשאינו חשוב דהכל בטל דכתיב <span class='mareimakom'>(שמות כג)</span> אחרי רבים להטות ורבנן הוא דגזור: 


lvr: 36
pgn: 54
dfh: b
trm: הרי זה לא ילקט
txt:
<span class='five'>הרי זה לא ילקט. </span>דכל זמן שהיא במקומה כמחובר חשיבא ולא בטלה וכי לקיט לפירות ומבטל להו במאתים הוי מבטל איסור לכתחילה: 


lvr: 36
pgn: 54
dfh: b
trm: אין אדם אוסר את כרמו בנטיעה אחת
txt:
<span class='five'>אין אדם אוסר את כרמו בנטיעה אחת. </span>אין לך אדם נוטע ערלה בין שאר נטיעות בלא סימן ואוסר כרמו בשביל נטיעה אחת וכיון דלא שכיחא לא אחמור בה רבנן אבל נפילת איסור בהיתר שכיחא: 


lvr: 36
pgn: 54
dfh: b
trm: נאמן
txt:
<span class='five'>נאמן. </span>ורישא כגון שעודן בידו לטמאן ולפגלן וגבי קרבנות בכהן העובד קמיירי כגון שהודיעו בין שחיטה לזריקה ואמר פיגלתיה בשחיטה שעדיין בידו לפגלו בשאר עבודות אבל ביום פלוני שכבר יצאו מידו לאו כל כמיניה: 


lvr: 36
pgn: 54
dfh: b
trm: רבא אמר
txt:
<span class='five'>רבא אמר. </span>אע'פ שאין בידו נאמן וסיפא כגון דאשכחיה מקמי האידנא ולא אמר ליה והשתא א'ל: 


lvr: 36
pgn: 54
dfh: b
trm: כהן גדול ביוה'כ
txt:
<span class='five'>כהן גדול ביוה'כ. </span>בפר ושעיר שלפני ולפנים שהוא שם יחיד ואין רואהו ואם אמר פגול מהימן דהא כתיב המקריב אותו לא יחשב <span class='mareimakom'>(ויקרא ז)</span> וקרי לא יחשב מחשבת פיגול ואם חשב פיגול יהיה: 


lvr: 36
pgn: 54
dfh: b
trm: ודלמא
txt:
<span class='five'>ודלמא. </span>כי אמר קרא פיגול יהיה דשמעינן דפגיל בקול רם דאמר הריני מזה על מנת להקטיר אימורין חוץ לזמנן: ומשני 


lvr: 36
pgn: 54
dfh: b
trm: אי לאו דמהימן
txt:
<span class='five'>אי לאו דמהימן. </span>לומר בשעת עבודה פיגלתי אע'ג דשמעניה דפגיל נמי דלמא לבתר עבודה קאמר: הכי גרסינן 


lvr: 36
pgn: 54
dfh: b
trm: דלמא דחזיניה בפישפש
txt:
<span class='five'>דלמא דחזיניה בפישפש. </span>ודלמא בכה'ג מהימן דחזינן בפישפש דבשעת אמירה היה מזה. פישפש פתח קטן שהיה בבית החליפות פתוח להיכל ושנים היו אחד בצפון ואחד בדרום כדתניא בזבחים באיזהו מקומן <span class='mareimakom'>(דף נה:)</span> שני פישפשין היו בבית החליפות אחד בצפון ואחד בדרום כדי להכשיר את כל העזרה לשחיטת קדשים קלים שנהיה קורין בכל הרוחות ושחטו פתח אוהל מועד <span class='mareimakom'>(ויקרא ג)</span> וגם לול קטן היה פתוח לבית הכפורת והאי דמקשי הכא דלמא דחזיניה בפישפש אהזאות דעל הפרוכת בהיכל קאי וגבי עבודות דלפני ולפנים נמי איכא לאקשויי דחזיניה דרך לול: 


lvr: 36
pgn: 55
dfh: a
trm: התם איכא למימר
txt:
<span class='five'>התם איכא למימר. </span>דמשקר ונתכוון להקניט וסבור שלא יפסיד אלא שכר אזכרות כר' ירמיה אבל הכא גבי קלפים דיודע הוא שיפסיד כל שכרו ואתי ואמר אימר קושטא קאמר: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 55
dfh: a
trm: שהשיאה אביה
txt:
<span class='five'>שהשיאה אביה. </span>רבותא נקט דאע'ג דקביל אביה קידושין דידה כשהיא קטנה והויא לה אשת איש גמורה אפי' הכי יוצאה בגט ומקבלת את גיטה ואע'ג דלית בה דעתא דאשה כי נפקא בע'כ נפקא ואין מתרצה בגירושין ואפ'ה נפקא הלכך לא בעינן דעתה: 


lvr: 36
pgn: 55
dfh: a
trm: מפני תקנת השבים
txt:
<span class='five'>מפני תקנת השבים. </span>שאם אתה מצריכו לקעקע בירתו ולהחזיר מריש עצמו ימנע מלעשות תשובה: 


lvr: 36
pgn: 55
dfh: a
trm: מפני תקנת המזבח
txt:
<span class='five'>מפני תקנת המזבח. </span>בגמרא מפרש ומשום הנך תרתי בתרייתא דמשום תקנה נינהו תנא ליה הכא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 55
dfh: a
trm: אמר לעדים
txt:
<span class='five'>אמר לעדים. </span>שלא בפניה ראו גט זה כו' וחזר ואמר לה כנסי שטר חוב זה ולא הודיעה שהוא גט: 


lvr: 36
pgn: 55
dfh: a
trm: לא אכלה
txt:
<span class='five'>לא אכלה. </span>בתרומה מדשני תנא במילתיה דאיירי בחרשת ושבקה ונקט קטנה שמע מינה חרשת גדולה דנשואיה דרבנן דכוותה נינהו לא אכלה ע'י קידושין דידה: 


lvr: 36
pgn: 55
dfh: a
trm: מ'ט
txt:
<span class='five'>מ'ט. </span>הא נישואי חרש וחרשת נמי רבנן תקינו ביבמות בחרש שנשא <span class='mareimakom'>(קיב:)</span>: 


lvr: 36
pgn: 55
dfh: a
trm: שמא יאכיל
txt:
<span class='five'>שמא יאכיל. </span>כהן חרש בחרשת אי שרית להאכיל פקח בחרשת אתא לאכולי חרש בחרשת ופריך וליכול קטן אוכל נבלות הוא הך חרשת כיון דלית בה דעתא הרי היא כקטן האוכל נבילות ואיכא למ'ד ביבמות <span class='mareimakom'>(קיד.)</span> דאין ב'ד מצווין עליו להפרישו ואפילו בתרומה דאורייתא תיכול: 


lvr: 36
pgn: 55
dfh: a
trm: בפקחת
txt:
<span class='five'>בפקחת. </span>שמוזהרת על האיסור הלכך גזור פקח בחרשת משום חרש בפקחת אבל גדול בקטנה ליכא למיגזר משום קטן בגדולה דקטן לית ליה נישואין אפילו מדרבנן כדאמר ביבמות <span class='mareimakom'>(דף קיב:)</span> שוטה וקטן שנשאו נשים נשותיהן פטורות מן החליצה ומן היבום: 


lvr: 36
pgn: 55
dfh: a
trm: נמצא מזבח בטל
txt:
<span class='five'>נמצא מזבח בטל. </span>שנמנעין מלעבוד עבודה ואי קשיא היאך התנו ב'ד לעקור דבר מן התורה ולפטור את זה מחטאת שהוא חייב הא אמרינן ביבמות <span class='mareimakom'>(דף צ:)</span> שב ואל תעשה שאני דלאו מיעקר הוא: 


lvr: 36
pgn: 55
dfh: b
trm: ומה טעם אמרו נודעה אינה מכפרת
txt:
<span class='five'>ומה טעם אמרו נודעה אינה מכפרת. </span>דקתני מתניתין שלא נודעה מכפרת הא נודעה אינה מכפרת כלומר אינה קריבה: 


lvr: 36
pgn: 55
dfh: b
trm: איפכא מיבעי ליה
txt:
<span class='five'>איפכא מיבעי ליה. </span>ועל חטאת הגזולה שנודעה לרבים שאינה מכפרת מפני תקנת המזבח: 


lvr: 36
pgn: 55
dfh: b
trm: ואינו משלם תשלומי ארבעה וחמשה
txt:
<span class='five'>ואינו משלם תשלומי ארבעה וחמשה. </span>דכי טבח ומכר הקדש הואי ואין תשלומי כפל ותשלומי ארבעה וחמשה נוהגין בהקדש כדילפינן בהזהב <span class='mareimakom'>(ב'מ דף נז:)</span>: 


lvr: 36
pgn: 55
dfh: b
trm: כרת מאי עבידתיה
txt:
<span class='five'>כרת מאי עבידתיה. </span>דבשלמא לענין תשלומי ארבעה וחמשה לא קשיא לן דאיכא למימר דכי אמר יאוש כדי לא קני לענין הקרבה קאמר ולא לענין הקדש קאמר אלא כרת אי מדאורייתא לא חזיא להקרבה הא קיימא לן <span class='mareimakom'>(זבחים דף קיב.)</span> הראוי לפתח אהל מועד חייבין עליו בחוץ מידי אחרינא לא: 


lvr: 36
pgn: 55
dfh: b
trm: אוקמוה רבנן
txt:
<span class='five'>אוקמוה רבנן. </span>ברשות גנב אם הקדישה שיחול עליה הקדש גמור ושיתחייב כרת אם ישחטנה בחוץ כי היכי דאוקמוה ברשותיה לענין כפרה וקנס היא דקנסוהו והפקר ב'ד הפקר הוא וקדשה: 


lvr: 36
pgn: 55
dfh: b
trm: לגיזותיה וולדותיה
txt:
<span class='five'>לגיזותיה וולדותיה. </span>דלפני הקדש אי אמרת משעת גנבה קיימא ברשותיה גיזותיה דידיה הוא ואינו משלם אלא דמי פרה העומדת לילד ולא דמי פרה וולדה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 55
dfh: b
trm: לא היה סיקריקון ביהודה
txt:
<span class='five'>לא היה סיקריקון ביהודה. </span>סיקריקון עובד כוכבים רוצח שנותן לו ישראל קרקע בפדיון נפשו ואומר לו שא קרקע זו ואל תמיתני: 


lvr: 36
pgn: 55
dfh: b
trm: מקחו בטל
txt:
<span class='five'>מקחו בטל. </span>דאמרי' מיראה עבד אי נמי השני נוח לי והראשון קשה הימנו ובגמרא מוקי לה דלא כתב ליה שטרא: 


lvr: 36
pgn: 55
dfh: b
trm: לקח מן האיש
txt:
<span class='five'>לקח מן האיש. </span>קרקע המיוחדת לכתובת אשתו או שכתוב בכתובתה או הכניסתו לו שום בכתובתה וכל שכן שאר נכסים דאי לא עבדה ליה אמר לה עיניך נתת בגרושין ובמיתה הכי מוקמינן ליה בב'ב <span class='mareimakom'>(נ.)</span>: 


lvr: 36
pgn: 55
dfh: b
trm: נותן לבעלים רביע
txt:
<span class='five'>נותן לבעלים רביע. </span>ששיערו דסיקריקון מוזיל גבי' ריבעא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 55
dfh: b
trm: לא דנו דין סיקריקון
txt:
<span class='five'>לא דנו דין סיקריקון. </span>בהרוגי המלחמה דקני לגמרי והלוקח ממנו מקחו קיים אבל מהרוגי המלחמה ואילך הלוקח ממנו יש לו דין המפורש במשנתינו: 


lvr: 36
pgn: 55
dfh: b
trm: לקטלוהו
txt:
<span class='five'>לקטלוהו. </span>הלכך אגב אונסיה כי א'ל שא קרקע זו והניחני אקנייה ניהליה בלב שלם וקיימא לן תלאו וזבין זביניה זבינא <span class='mareimakom'>(ב'ב דף מז:)</span>: 


lvr: 36
pgn: 55
dfh: b
trm: שקא דריספק
txt:
<span class='five'>שקא דריספק. </span>דופן של מרכבת נשים שקורין ריטוג'א בלשון אשכנז והיא כעין עגלה דאמרינן באותו ואת בנו <span class='mareimakom'>(חולין דף עט.)</span> כי מעיילית לי כודנייתא בריספק: 


lvr: 36
pgn: 56
dfh: a
trm: קורבנא
txt:
<span class='five'>קורבנא. </span>קרבן להקריב על גבי המזבח דקיימא לן איש איש לרבות את עובדי כוכבים שנודרים נדרים ונדבות כישראל <span class='mareimakom'>(חולין דף יג:)</span>: 


lvr: 36
pgn: 56
dfh: a
trm: לדידהו לא הוי מומא
txt:
<span class='five'>לדידהו לא הוי מומא. </span>להקריב לגבוה בבמה דידהו אלא מחוסר אבר. דוקין טיל'ה כמו הנוטה כדוק <span class='mareimakom'>(ישעיה מ)</span> : 


lvr: 36
pgn: 56
dfh: a
trm: יאמרו המטיל מום בקדשים יהרג
txt:
<span class='five'>יאמרו המטיל מום בקדשים יהרג. </span>שיהו סבורין שבשביל שהטיל מום בקדשים ועבר על מום לא יהיה בו <span class='mareimakom'>(ויקרא כב)</span> נהרג: 


lvr: 36
pgn: 56
dfh: a
trm: נקדה
txt:
<span class='five'>נקדה. </span>נקבה לשון מקדרין בהרים <span class='mareimakom'>(עירובין דף נח.)</span> נקדה לו חמה זרחה בשבילו במסכת תענית <span class='mareimakom'>(דף כ.)</span>: 


lvr: 36
pgn: 56
dfh: a
trm: ואיכא דאמרי
txt:
<span class='five'>ואיכא דאמרי. </span>בן ציצית שמו ולמה נקרא שמו הכסת שהיתה כסתו כסא שלו מוטלת בין גדולי רומי כשהי' הולך ברומי להקביל פני קיסר: 


lvr: 36
pgn: 56
dfh: a
trm: הוו להו
txt:
<span class='five'>הוו להו. </span>להנך תלתא עתירי חיטי ושערי וחמרא וציבי למיזן כל בני העיר עשרים וחד שתא: 


lvr: 36
pgn: 56
dfh: a
trm: גרוגרות
txt:
<span class='five'>גרוגרות. </span>מאותם שנשארו לרבי צדוק שמצץ את מימיה ומצאתה היא ואכלת' לרעבונה ומריח החולי של רבי צדוק שנכנס בגרוגרת טעמה ומתה באסטניסו': 


lvr: 36
pgn: 56
dfh: a
trm: הוו מייתי ליה גרוגרות
txt:
<span class='five'>הוו מייתי ליה גרוגרות. </span>תאנים יבשין מפני שלא היה יכול לבלוע דבר עבה והיה מוצץ את מימיהן ומשליך הגרוגרות: 


lvr: 36
pgn: 56
dfh: a
trm: וליעיילו בך תלמידך
txt:
<span class='five'>וליעיילו בך תלמידך. </span>יכנסו תחת רגלי מטתך לשאת ולא יניחו אחרים לשאת דאינון ידעין דחייא קליל ממיתה: 


lvr: 36
pgn: 56
dfh: b
trm: אין שוברין את החבית
txt:
<span class='five'>אין שוברין את החבית. </span>כדי שילך לו הדרקון כך היה לכם להשחית חומת העיר ולשורפה באש כדי להשליך אותן בריוני מתוכה: 


lvr: 36
pgn: 56
dfh: b
trm: וחביתא שבקינן לה
txt:
<span class='five'>וחביתא שבקינן לה. </span>כך היינו מצפים אולי נוכל להם ולהוציאם ממנה ותהיה העיר קיימת ונשלים עמך: 


lvr: 36
pgn: 56
dfh: b
trm: ואסוותא
txt:
<span class='five'>ואסוותא. </span>רופאים תן לי מאנשיך שירפאו את רבי צדוק שלא היה יכול לבלוע אוכל לפי שנתקצרו מעיו בתעניותיו: 


lvr: 36
pgn: 56
dfh: b
trm: כולי האי
txt:
<span class='five'>כולי האי. </span>דלישבק לירושלים לא עביד ליה ואשתכח דאפי' הצלה פורתא לא עבדי הלכך בעינא מיניה הא דתיהוי הצלה פורתא: 


lvr: 36
pgn: 56
dfh: b
trm: שמו אותותם אותות
txt:
<span class='five'>שמו אותותם אותות. </span>אמרו שסימניהון סימן דם זה של מי הוא אם לא שהרגנו את עצמו: 


lvr: 36
pgn: 57
dfh: a
trm: דאמר מר
txt:
<span class='five'>דאמר מר. </span>בעירובין <span class='mareimakom'>(דף כא:)</span> ויליף לה מולהג הרבה יגיעת בשר המלעיג הרבה נידון ביגיעת בשר וקרא בדברי סופרים כתיב ויותר מהמה בני הזהר בדברי סופרים יותר מדברי תורה: 


lvr: 36
pgn: 57
dfh: a
trm: בליונא דגושפנקא
txt:
<span class='five'>בליונא דגושפנקא. </span>מי שהיתה לו צורה בטבעתו היה מכירה רחוק מיל מן העיר למראה הנרות: 


lvr: 36
pgn: 57
dfh: a
trm: משקריתו
txt:
<span class='five'>משקריתו. </span>דאמריתו ששים רבוא עיירות היו בהר המלך והוא אינו מחזיק אפילו ששים רבוא קנים: 


lvr: 36
pgn: 57
dfh: a
trm: גמדא
txt:
<span class='five'>גמדא. </span>דיטריו'ש בלע'ז כמו גמוד מסאני <span class='mareimakom'>(פסחים דף קיא.)</span>: 


lvr: 36
pgn: 57
dfh: b
trm: של זכריה
txt:
<span class='five'>של זכריה. </span>בן יהוידע הכהן שהרגוהו שרי יהודה במצות יואש כשהשתחוו לו ליואש ועשאוהו אלוה והרגוהו בעזרה <span class='mareimakom'>(דה'ב כד)</span> : 


lvr: 36
pgn: 57
dfh: b
trm: גר תושב היה
txt:
<span class='five'>גר תושב היה. </span>שלא קיבל עליו שאר מצות אלא ע'ז שנאמר כי לא יעשה עוד עבדך וגו' <span class='mareimakom'>(מ'ב ה)</span> : 


lvr: 36
pgn: 57
dfh: b
trm: על צחיח סלע
txt:
<span class='five'>על צחיח סלע. </span>על חלקת אבן חלקה שלא יבלע בארץ כך היה דמו של זכריה על הרצפה ולא נבלע: 


lvr: 36
pgn: 57
dfh: b
trm: והיינו דאמר רבי אלעזר
txt:
<span class='five'>והיינו דאמר רבי אלעזר. </span>הא דאמרינן לעיל שעל ידי לשון הרע חרב הבית ונהרגו כמה רבבות: 


lvr: 36
pgn: 57
dfh: b
trm: בחירחורי לשון
txt:
<span class='five'>בחירחורי לשון. </span>במריבת לשון כמו אל תתחר <span class='mareimakom'>(תהלים לז)</span> : 


lvr: 36
pgn: 58
dfh: a
trm: קצוצי תפילין
txt:
<span class='five'>קצוצי תפילין. </span>דפוסי תפילין חוץ מן הרצועה קרוי קציצה כדאמרי' במסכת סוכה <span class='mareimakom'>(דף כו:)</span> אוחז ברצועה ואינו אוחז בקציצה: 


lvr: 36
pgn: 58
dfh: a
trm: דדרעא
txt:
<span class='five'>דדרעא. </span>מ' סאה ודרישא שהם גדולים ד' בתים בכל קציצה הוו ג' זימני מ' סאה וא'ת ד' לא היא שבית אחד של זרוע גדול מאחד מבתי הראש לפי שכאן כל ארבע פרשיות בבית אחד ובשל ראש פרשה אחת בבית אחד ומ'מ דפוס של ראש מתוך שצריך לחלק הבתים ולהיות ריוח ביניהן וקבועין על מושב אחד הוצרך המושב להיות רחב והוי על אחד שלשה שבזרוע: 


lvr: 36
pgn: 58
dfh: a
trm: שהיו מגנין את הפז ביופיין
txt:
<span class='five'>שהיו מגנין את הפז ביופיין. </span>והיינו מסולאים לשון סולו לרוכב <span class='mareimakom'>(תהלים סח)</span> לא תסולה בכתם אופיר משובחין היו ביופיין מן הפז: 


lvr: 36
pgn: 58
dfh: b
trm: שטר
txt:
<span class='five'>שטר. </span>ולא אחריות נכסים אלא עד שתכתוב לו שטר והוה לו לאחריות שאינה יכולה לחזור עליו עוד: 


lvr: 36
pgn: 58
dfh: b
trm: מינך זבנה
txt:
<span class='five'>מינך זבנה. </span>לוקח ראשון שנתן לך רביע כתקנת בית דין והדר אכלה שני חזקה ותו לא מצי אמר ליה האי אחזי שטרא דטפי מתלתא שנין לא מזדהר איניש בשטריה מאי איריא חזר ומכרה לאחר אפילו לוקח ראשון נמי בתר דאכלה שני חזקה אי הוה טעין ליה חזרתיה ולקחתיה ממך כתקנת חכמים זה שלש שנים טענתיה טענה: 


lvr: 36
pgn: 58
dfh: b
trm: טוענין ליורש וטוענין ללוקח
txt:
<span class='five'>טוענין ליורש וטוענין ללוקח. </span>הלוקח מסיקריקון והורישה לבניו ואכלה ג' שנים או מכרה לאחר ואכלה ג' שנים ובאו בעלים להוציא ממנו ואינו יודע לטעון ולומר לו הראשון קנאה ממך בית דין טוענין בשביל היורש ובשביל הלוקח ואפילו למ'ד בבא בתרא אין טוענין ליורש ואין טוענין ללוקח טענה זו הראשון לקחה ממך הכא מודי דטענינן ליה דסתם מאן דזבין מסיקריקון מידע ידע ולא שדי זוזי בכדי ללוקח אם לא על פי בעלים: 


lvr: 36
pgn: 58
dfh: b
trm: ואידך אי טעין אין
txt:
<span class='five'>ואידך אי טעין אין. </span>אבל לוקח ראשון אי טעין אין אי לא טעין אנן לא טענינן ליה דהא ידע אי זבנה אי לא ואי איתא דזבנה הוה טעין: 


lvr: 36
pgn: 58
dfh: b
trm: או מחמת אנפרות
txt:
<span class='five'>או מחמת אנפרות. </span>גזל בעלמא ואינו מסור בידו להרוג ואנס העובד כוכבים קרקעו בחובו או באנפרות: 


lvr: 36
pgn: 58
dfh: b
trm: אין בו משום סיקריקון
txt:
<span class='five'>אין בו משום סיקריקון. </span>אם שהה בידו שנים עשר חדש לתת רביע לבעלים כתקון חכמים ויחזיק בקרקעו אלא מחזיר לו הקרקע בחנם דגבי סיקריקון הוא דחזרו ונמנו דכיון דגמר ואקני אגב אונס מיתה ואפילו בתר דגזור כל דקטיל לקטלוה מסתפי ליה מקמא דקמיה דאקטול וסופו הוכיח שהניחה בידו שנים עשר חדש ולא צעק עליו והלכך נותן לבעלים רביע דקים להו לרבנן דעובד כוכבים אוזיל גבי לוקח רביע לפי שבחנם באה לו אבל האי לא גמר ואקני מידי ואע'ג דשהתה שנים עשר חדש לא באת לו שעה לכופו הלכך אין מכירתו מכירה כלל : 


lvr: 36
pgn: 58
dfh: b
trm: צריכה שתשהה
txt:
<span class='five'>צריכה שתשהה. </span>ביד העובד כוכבים שנים עשר חדש דאי לא הדרא למרה ויהיב דמי כדקתני מתניתין שאם יש בידם ליקח הם קודמין לכל אדם: 


lvr: 36
pgn: 58
dfh: b
trm: והאמרת אין בו משום סיקריקון
txt:
<span class='five'>והאמרת אין בו משום סיקריקון. </span>ושנים עשר חדש לא הוזכרו אלא בו דאילו אנפרות הדרא בלא דמי ולעולם: 


lvr: 36
pgn: 58
dfh: b
trm: הכי קאמר אנפרות אין בו משום סיקריקון
txt:
<span class='five'>הכי קאמר אנפרות אין בו משום סיקריקון. </span>דאילו מסיקריקון מוקמינן לה ביד לוקח ונותן רביע אבל אנפרות בלא דמי הדרא ולעולם: 


lvr: 36
pgn: 58
dfh: b
trm: וסיקריקון עצמה
txt:
<span class='five'>וסיקריקון עצמה. </span>דאמרינן דקיימא ליה ביד לוקח והוא ששהתה שנים עשר חדש ביד סיקריקון: 


lvr: 36
pgn: 58
dfh: b
trm: אין אנפרות בבבל
txt:
<span class='five'>אין אנפרות בבבל. </span>משמע אין עובד כוכבים אונס קרקע מישראל בבבל באנפרות ואם בא ישראל וערער על חבירו ואומר קרקע זו שלקחת מן העובד כוכבים שלי היתה וגזלה ממני אינו נאמן: 


lvr: 36
pgn: 58
dfh: b
trm: מבני באגא
txt:
<span class='five'>מבני באגא. </span>בני הבקעה כך היה מנהגם פוסקים מס על כל הבקעה לתת כך וכך לשנה למלך והם מחלקין השדות ביניהם ונותן כ'א מס לפי חלקו המגיעו ונותנין לאחד והוא נותנו לגבאי המלך ואם הלך אחד מבני השדות לדרכו גבאי המלך תובע מבני הבקעה כל המס שלם והבעלים של קרקע זו הלכו לדרכן ובני באגא שהיה כל המס מוטל עליהם נתנוה לגידול לפרוע המס בשביל הבעלים ולאוכלה: 


lvr: 36
pgn: 58
dfh: b
trm: טירפא
txt:
<span class='five'>טירפא. </span>שטר מבית דין לטרוף מקרקעות שלהם מה שנתן שאילו לא באו הבעלים לטרוף ממנו לא היה מפסיד כלום ומעתה שיאכלוה אחרים יטול המלך מנתו מהם ולא יעלו אלה בחשבון ונמצא זה מפסיד מה שנתן: 


lvr: 36
pgn: 58
dfh: b
trm: אם כן עשית
txt:
<span class='five'>אם כן עשית. </span>הדבר כדין סיקריקון דאמרינן במשנה אחרונה שאינו מפסיד כלום דקתני קנה ונותן לבעלים מאי דאוזיל עובד כוכבים גביה או אם יש בידם ליקח יחזירו לו מעותיו והאי נמי לא יפסיד מה שנתן למלך וגבי כולה והכא לאו סיקריקון הוא המלך אין לו עליהם כי אם המס ומפני אותו החוב נמכרה לזה ולא היה לו להקדים וליתן של שלש שנים: 


lvr: 36
pgn: 58
dfh: b
trm: אמר רב רביע בקרקע או רביע במעות
txt:
<span class='five'>אמר רב רביע בקרקע או רביע במעות. </span>או יתן לבעלים רביע מעות שנתן לעובד כוכבים או יתן לו קרקע שוה רביע המעות אם לקחה במנה נותן לו רביע מנה או מן הקרקע עצמו שוה רביע מנה דהיינו חמישית שבקרקע אם הבעלים חפצים בקרקע דקסבר רב נכי חומשא זבן מן העובד כוכבים שוה חמש בארבעה הלכך יהיב ליה רביע מנה או חמישית הקרקע דהיינו רביע מנה שהקרקע הנקנית מסיקריקון במנה שוה חמשת רביעים ושמואל אמר רביע הקרקע עצמו נותן לו או שליש מנה דסבר שמואל נכי ריבעא זבן שוה ארבע לקח בשלש הלכך שדה זו שלקח במנה שוה ארבע שלישי מנה: 


lvr: 36
pgn: 58
dfh: b
trm: כי תניא
txt:
<span class='five'>כי תניא. </span>רביע במעות לאחר שבאו שליש המעות ליד הבעלים כשמואל קרי להו רביע דהא שלשה שלישי נתן לעובד כוכבים ולזה שליש הרי ארבעה והכי קאמר נותן לבעלים רביעית הקרקע או מעות שיעור שיהו רביע כשתצטרף של עובד כוכבים ושל בעלים יהו של בעלים רביע בכולן:  אנא


lvr: 36
pgn: 59
dfh: a
trm: ומינאי דידי מנו ברישא
txt:
<span class='five'>ומינאי דידי מנו ברישא. </span>ממני שאלו תחלה בשורה כשהיינו יושבין מה דעתי נוטה והוא היה בינוני לא מן הגדולים ולא מן הקטנים ואני שמעתי שקטן שבהם היה: 


lvr: 36
pgn: 59
dfh: a
trm: מן הצד
txt:
<span class='five'>מן הצד. </span>מן הקטנים ולא מן הגדול שלא ילמד חובה והשאר נכנעין מפניו שלא לחלוק עליו משום לא תענה על רב <span class='mareimakom'>(שמות כג)</span> ובדיני נפשות מוקמינן להאי קרא בפ'ק דסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף ב.)</span> לא כהטייתך לטובה כו' ולא ילמדו זכות: 


lvr: 36
pgn: 59
dfh: a
trm: דכולהו מנינייהו מן הצד מתחילין
txt:
<span class='five'>דכולהו מנינייהו מן הצד מתחילין. </span>משום לא תענה על ריב וכתיב חסר בלא יו'ד ודרשינן לא תענה על רב לא תחלוק על מופלא שבבית דין ולא מוקמי ליה לרישא דקרא בדיני נפשות ואע'ג דסיפיה דקרא לא מיתוקם אלא בדיני נפשות: 


lvr: 36
pgn: 59
dfh: a
trm: וולס</span>: <span class='five'>במקום אחד
txt:
<span class='five'>וולס</span>: <span class='five'>במקום אחד. </span>שתהא תורתן וגדולתן של ישראל במקום אחד שאין בישראל גדול בתורה ובעושר כמותו: 


lvr: 36
pgn: 59
dfh: a
trm: הוו זקנים
txt:
<span class='five'>הוו זקנים. </span>שקבלו מיהושע והאריכו ימים אחריו כדכתיב <span class='mareimakom'>(יהושע כד)</span> אשר האריכו ימים אחרי יהושע: 


lvr: 36
pgn: 59
dfh: a
trm: שאול
txt:
<span class='five'>שאול. </span>גדול בתורה היה אלא שלא לימד לאחרים כדאמרי' בעירובין <span class='mareimakom'>(דף נג.)</span> שאול לא גלי מסכתא להכי כתיב ביה בכל אשר יפנה ירשיע: 


lvr: 36
pgn: 59
dfh: a
trm: כולהו שני
txt:
<span class='five'>כולהו שני. </span>משעמד בגדולה תהא תורה וגדולה במקום אחד וזה בתחילת גדולתו לא יחיד היה בתורה: 


lvr: 36
pgn: 59
dfh: a
trm: עירא היאירי
txt:
<span class='five'>עירא היאירי. </span>גדול בתורה היה כדאמרינן במו'ק <span class='mareimakom'>(דף טז:)</span> דהוה מתני להו לרבנן על גבי כרים וכסתות: 


lvr: 36
pgn: 59
dfh: a
trm: חזקיה
txt:
<span class='five'>חזקיה. </span>מלך יהודה גדול בתורה היה כדאמרינן בחלק <span class='mareimakom'>(סנהדרין דף צד:)</span>: 


lvr: 36
pgn: 59
dfh: a
trm: שבנא
txt:
<span class='five'>שבנא. </span>גדול בתורה היה כדאמרינן בסנהדרין <span class='mareimakom'>(כו.)</span> שבנא הוה דריש בתליסר ריבוותא וחזקיה בחד סרי ריבוותא: 


lvr: 36
pgn: 59
dfh: a
trm: והא איקטיל
txt:
<span class='five'>והא איקטיל. </span>סנחריב הרגו כדאמרינן בזה בורר <span class='mareimakom'>(שם)</span>: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 59
dfh: a
trm: קפיצה
txt:
<span class='five'>קפיצה. </span>עקימת שפתים שנא' קפצה פיה <span class='mareimakom'>(איוב ה)</span> ואינו סימן ניכר כרמיזה: 


lvr: 36
pgn: 59
dfh: a
trm: אבל בגיטין
txt:
<span class='five'>אבל בגיטין. </span>דקיי'ל חרש שנשא משנתחרש אם רצה להוציא יוציא כשם שכנס ברמיזה כך מוציא ברמיזה <span class='mareimakom'>(יבמות דף קיב:)</span>: 


lvr: 36
pgn: 59
dfh: a
trm: מהו דתימא אף במטלטלין
txt:
<span class='five'>מהו דתימא אף במטלטלין. </span>קאמר וכ'ש בגיטין דלא תימא גיטין הוא דקילי משום דבקפיצה כנס בקפיצה יוציא אבל מטלטלין שנפלו בירושה לא מש'ה תנן מטלטלין: 


lvr: 36
pgn: 59
dfh: a
trm: קמ'ל
txt:
<span class='five'>קמ'ל. </span>רב נחמן מטלטלין דוקא נקט בן בתירא ולא בגיטין ובקרקעות לא ברמיזה ולא בקפיצה דהכא הוא משום כדי חייו תקון רבנן כדלקמן: 


lvr: 36
pgn: 59
dfh: a
trm: ויאמר לאשר על המלתחה
txt:
<span class='five'>ויאמר לאשר על המלתחה. </span>ביהוא כתיב ומשום רבי אבא בר יעקב משום ר' יוחנן נקט לה: 


lvr: 36
pgn: 59
dfh: a
trm: דבר הנמלל ונמתח
txt:
<span class='five'>דבר הנמלל ונמתח. </span>בגדי פשתן הן שחוטן נמתח ע'י מלילה שמולל באצבעותיו כשהוא טווה: 


lvr: 36
pgn: 59
dfh: a
trm: כי אמגוזא ופלגי אמגוזא
txt:
<span class='five'>כי אמגוזא ופלגי אמגוזא. </span>טלית גדולה למידתו וכשהוא מקפלה לא היתה יותר מאגוז וחצי: 


lvr: 36
pgn: 59
dfh: a
trm: מתנתו מאי
txt:
<span class='five'>מתנתו מאי. </span>במטלטלין משום כדי חייו הוא זביני אין מתנה לא או דלמא מתנתו נמי מתנה דעבדו ליה נייח נפשיה: 


lvr: 36
pgn: 59
dfh: a
trm: זילו אמרו ליה לבר מר
txt:
<span class='five'>זילו אמרו ליה לבר מר. </span>לבנו של רבי דרב מרדכי תלמידו של רב אשי היה בכמה מקומות ובמס' סוטה <span class='mareimakom'>(דף מו:)</span> אמרי' גבי לויה תלמיד לרב אין לו שיעור רב מרדכי אלויה לרב אשי כו': 


lvr: 36
pgn: 59
dfh: a
trm: כהן קורא ראשון כו'
txt:
<span class='five'>כהן קורא ראשון כו'. </span>כי היכי דלא ליתו לאינצויי תקינו להו רבנן האי סידרא דכיון דתקנתא דרבנן היא תו לא מצינן לשנויי ולמימר אנא קרינא ברישא: 


lvr: 36
pgn: 59
dfh: a
trm: מערבין בבית ישן
txt:
<span class='five'>מערבין בבית ישן. </span>בני חצר שרגילין ליתן עירוב החצר בבית אחד אין משנין את מקומן ליתנו בבית אחר מפני דרכי שלום ובגמ' מפרש לה:  בור


lvr: 36
pgn: 59
dfh: b
trm: בור הקרוב לאמה
txt:
<span class='five'>בור הקרוב לאמה. </span>אמת המים המביאה מים מן הנהר לשדות ורגילין לעשות בורות שאם תיבש האמה ימלאו מן הבור וישקו השדות ומרגילין מי האמה לבור עד שיתמלא ותקנו חכמים שיתמלאו בורות שבשדות העליונות שהן קרובין למוצא האמה ואח'כ ימלאו התחתונים וכשהוא ממלאו סוכר את האמה עד שיתמלא: 


lvr: 36
pgn: 59
dfh: b
trm: מפני דרכי שלום
txt:
<span class='five'>מפני דרכי שלום. </span>שלא תהא מחלוקת ביניהם אני אסכור ראשון דהא תקנתא דרבנן הכי ואע'פ שאינו דין: 


lvr: 36
pgn: 59
dfh: b
trm: מצודות חיה כו'
txt:
<span class='five'>מצודות חיה כו'. </span>מדאוריית' כל כמה דלא מטא לידיה לאו גזל הוא ובגמ' מפרש ליה במצודות שאין להן תוך דליקני ליה כליו: 


lvr: 36
pgn: 59
dfh: b
trm: גזל גמור
txt:
<span class='five'>גזל גמור. </span>בגמרא מפרש גזל גמור מדבריהם וטעמא דרבי יוסי בכולהו דקסבר עשו מפני דרכי שלום את שאינו זוכה לקנות קנין גמור כזוכה: 


lvr: 36
pgn: 59
dfh: b
trm: המנקף
txt:
<span class='five'>המנקף. </span>חותך כמו ונקף סבכי היער <span class='mareimakom'>(ישעיה י)</span>  וכמו ונשאר בו עוללות כנוקף זית <span class='mareimakom'>(שם יז)</span> : <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 59
dfh: b
trm: וליטול מנה יפה ראשון
txt:
<span class='five'>וליטול מנה יפה ראשון. </span>אם בא לחלוק עם ישראל בכל דבר לאחר שיחלקו בשוה אומר לו ברור וטול איזה שתרצה: 


lvr: 36
pgn: 59
dfh: b
trm: אבל
txt:
<span class='five'>אבל. </span>לענין לקרות בתורה בבית הכנסת אין כהן חולק כבוד ללוי ולוי לישראל דלא ליתו שארא לאנצויי ולמימר אנא נמי קרינא ברישא והיינו דקתני מתניתין כהן קורא ראשון כו' כמה שכתוב בתורה ואינו רשאי לחלוק כבוד בדבר ולשנותו מפני דרכי שלום: 


lvr: 36
pgn: 59
dfh: b
trm: נתפרדה חבילה
txt:
<span class='five'>נתפרדה חבילה. </span>נפסק הקשר איבד הלוי את כבודו בשביל חבילתו הנפרדת ואינו קורא כלל כך אמר מורי הזקן ומורי ר' יצחק בן יהודה וכן סידר רב עמרם אבל מתלמידי מורי רבי יצחק הלוי שמעתי משמו שאין סדר לדבר להקדים לוי לישראל ומי שירצה יקדים: 


lvr: 36
pgn: 59
dfh: b
trm: מפני פגמו של ראשון
txt:
<span class='five'>מפני פגמו של ראשון. </span>שלא יאמרו הראשון אינו כהן ולקמיה פריך והא קא חזו דסליק ממנינא: 


lvr: 36
pgn: 59
dfh: b
trm: משום פגם שניהם
txt:
<span class='five'>משום פגם שניהם. </span>לא ידעי אינשי פגמא בהי מינייהו ויאמרו ראשון אינו לוי לפיכך חזר וקרא לוי אי נמי שני אינו לוי אלא ישראל ולקמיה פריך גבי כהן נמי אמאי ליכא נמי פגם שניהם דאתו למימר שני לאו כהן הוא אלא לוי: 


lvr: 36
pgn: 59
dfh: b
trm: דמוחזק לן באבוה דהאי שני דכהן הוא
txt:
<span class='five'>דמוחזק לן באבוה דהאי שני דכהן הוא. </span>ולא מצי למימר לוי הוא הלכך לראשון הוא דאיכא פגמא: ופרכינן דכוותיה על כרחך גבי לוי 


lvr: 36
pgn: 59
dfh: b
trm: דמוחזק לן באבוה דהאי שני דלוי הוא
txt:
<span class='five'>דמוחזק לן באבוה דהאי שני דלוי הוא. </span>ומאי פגמא איכא אלא על כרחך היינו פגמא דאמרי אבוה ממזרת נסיב או נתינה (או) מן הגבעונים שגזר דוד עליהם ואחליה מקדושת לוייה והוי ישראל פסול ובמקום ישראל קורא הכא נמי כהן שני אתו למימר כו': 


lvr: 36
pgn: 59
dfh: b
trm: ואחליה
txt:
<span class='five'>ואחליה. </span>מקדושת כהונה והרי הוא כישראל: ומשני הואיל ובלוי קרא ליכא פגמא דאי ס'ד חלל הוא סוף סוף לוי מי הוי שיקרא במקום לוי הלכך על כרחך כיון דאבוה כהן אין זה חלל ואין כאן פגם אלא לראשון: 


lvr: 36
pgn: 60
dfh: a
trm: הראויין לימנות כו'
txt:
<span class='five'>הראויין לימנות כו'. </span>דאמרינן במסכת שבת [באלו קשרים] <span class='mareimakom'>(דף קיד.)</span> איזהו תלמיד חכם שראוי למנותו פרנס על הצבור כל ששואלין אותו דבר הלכה בכל מקום ואומרה: 


lvr: 36
pgn: 60
dfh: a
trm: בחומשין
txt:
<span class='five'>בחומשין. </span>שיש שכותבין להן חמשה חומשין כל חומש אחד שלם לעצמו וכל ספריהם היו  במגילה כס'ת שלנו: 


lvr: 36
pgn: 60
dfh: a
trm: והא לא ניתן ליכתב
txt:
<span class='five'>והא לא ניתן ליכתב. </span>שום דבר גמרא והלכה ואגדה כדאמרינן לקמן אלה אתה כותב כו': 


lvr: 36
pgn: 60
dfh: a
trm: מגילה מגילה ניתנה
txt:
<span class='five'>מגילה מגילה ניתנה. </span>כשנאמרה פרשה למשה היה כותבה ולבסוף מ' שנה כשנגמרו כל הפרשיות חיברן בגידין ותפרן: 


lvr: 36
pgn: 60
dfh: a
trm: חתומה ניתנה
txt:
<span class='five'>חתומה ניתנה. </span>לא נכתבה עד סוף מ' לאחר שנאמרו כל הפרשיות כולן והנאמרות לו בשנה ראשונה ושניה היו סדורות לו על פה עד שכתבן: 


lvr: 36
pgn: 60
dfh: a
trm: אז אמרתי
txt:
<span class='five'>אז אמרתי. </span>כך אמר דוד אז אמרתי כשערערו עלי שאול ודואג לפוסלני מלבא בקהל והועד בבית המדרש עמוני ולא עמונית כדאמרינן ביבמות <span class='mareimakom'>(דף עז.)</span>: 


lvr: 36
pgn: 60
dfh: a
trm: כתוב עלי
txt:
<span class='five'>כתוב עלי. </span>מאז ניתנה התורה הוזכרתי בה ואת שתי בנותיך הנמצאות <span class='mareimakom'>(בראשית יט)</span> בזכות דוד שעתיד לצאת מרות המואביה ונעמה העמונית אמו של רחבעם כתיב הכא הנמצאות וכתיב התם <span class='mareimakom'>(תהלים פט)</span>  מצאתי דוד עבדי אלמא מגילה איקרי משום דמתחילה נכתבה מגילת בראשית והדר מגילת נח והדר מגילת אברהם והיינו דקאמר במגילת אברהם כתוב עלי: 


lvr: 36
pgn: 60
dfh: a
trm: א'נ לכדרבי לוי
txt:
<span class='five'>א'נ לכדרבי לוי. </span>איקראי מגילה אותן ח' פרשיות שהוצרכו ליום נאמרו ונכתבו ונמסרו בו ביום ונכתבו כל אחת במגילה לבדה לפי שמובדלות ורחוקות זו מזו הלכך קרי לשאר נמי מגילה משום דכשחזר והשלימה הוצרך לכתוב מבראשית עד פרשת כהנים לבד ודילג פרשת כהנים הכתובה כבר וכתב מפרשת כהנים עד פרשת שילוח טמאים וכן כולם: 


lvr: 36
pgn: 60
dfh: a
trm: פרשת כהנים
txt:
<span class='five'>פרשת כהנים. </span>אמור אל הכהנים שהלכות כהנים כתובות בה לא יטמא לא יקח מום בו לא יגש ומפני שבו ביום הוזקק לעבודה הוצרכה קדושתן להודיעם: 


lvr: 36
pgn: 60
dfh: a
trm: פרשת לוים
txt:
<span class='five'>פרשת לוים. </span>קח (נא) את הלוים דבהעלותך שבה הלכות לוים וי'א ואל הלוים תדבר ואינו כן כי מה עניינם אצל הקמת המשכן מעשר ראשון לא נהגה עד סוף חמשים וארבעה שנה ועוד פרשת מעשר מיקריא: 


lvr: 36
pgn: 60
dfh: a
trm: פרשת טמאים
txt:
<span class='five'>פרשת טמאים. </span>ויהי אנשים וגו' משום הלכות הפסח והמשכן הוקם באחד בניסן והוזהרה להם פרשת שילוח טמאים וישלחו מן המחנה שבו ביום הוקבעו שלש מחנות מחנה שכינה ומחנה לויה ומחנה ישראל והוזקקו להשתלח ומתוך כך הוזקקו טמאים לישאל הואיל וצריכין שילוח ולא יוכלו ליכנס למשכן היאך יעשו פסחיהם ולרבי לוי יכולים היו ליטהר עד ט'ו ולא נזקקו לפסח שני אלא א'כ לא יטהרו: 


lvr: 36
pgn: 60
dfh: a
trm: ופרשת שילוח טמאים
txt:
<span class='five'>ופרשת שילוח טמאים. </span>וישלחו מן המחנה שבאותו היום הוקבעו המחנות וכשנגללים הפרוכת בכל סילוק מסעות הותרו זבין ומצורעים ליכנס לשם : 


lvr: 36
pgn: 60
dfh: a
trm: ופרשת אחרי מות
txt:
<span class='five'>ופרשת אחרי מות. </span>אע'פ שהיא של יום הכפורים בו ביום נאמרה כדכתיב אחרי מות ומפני שמתו בני אהרן בשביל ביאה שלא לצורך נאמרה אותה אזהרה לאהרן אל יבא בכל עת:  ופרשת


lvr: 36
pgn: 60
dfh: b
trm: ופרשת שתויי יין
txt:
<span class='five'>ופרשת שתויי יין. </span>לפי שמאותו היום ואילך נאסרו דהא בביאת אהל מועד תלה רחמנא: 


lvr: 36
pgn: 60
dfh: b
trm: ופרשת פרה אדומה
txt:
<span class='five'>ופרשת פרה אדומה. </span>לפי שביום המחרת נשרפה הפרה להיות נטהרין לפסחיהן וקודם לכן לא יכלו לעשותה דבעינן והזה אל נכח פני אהל מועד <span class='mareimakom'>(במדבר יט)</span> והכי אמרינן במסכת מגילה ירושלמי באחד בניסן הוקם המשכן ושני לו נשרפה הפרה: 


lvr: 36
pgn: 60
dfh: b
trm: רוב בכתב
txt:
<span class='five'>רוב בכתב. </span>רוב התורה תלויה במדרש שכתובה למידרש בכלל ופרט וגזירה שוה ושאר מדות שהתורה נדרשת בהן: 


lvr: 36
pgn: 60
dfh: b
trm: אתמוהי מתמה
txt:
<span class='five'>אתמוהי מתמה. </span>וכי רובי תורתי היה לי לכתוב להם והלא באותה שכתבתי להם כמו זר נחשבו: 


lvr: 36
pgn: 60
dfh: b
trm: ודברים שבעל פה אי אתה רשאי לכותבן
txt:
<span class='five'>ודברים שבעל פה אי אתה רשאי לכותבן. </span>מכאן אתה למד שהתלמוד לא ניתן לכתוב אלא מפני שהתורה משתכחת: 


lvr: 36
pgn: 60
dfh: b
trm: והא שופר
txt:
<span class='five'>והא שופר. </span>של תקיעת ע'ש דמעיקרא הוי בי רב יהודה שהיה ראש ישיבה בפומבדיתא ולבסוף כשנפטר ומלך רבה נתנוהו בביתו ובתר רבה מלך רב יוסף והדר מלך אביי והדר מלך רבא ורב שרירא גאון פירש בכתב תשובתו שיפורא שופר של נדבה שהיו נותנין לתוכו נדבה השלוחה לבני הישיבה כמו י'ג שופרות היו במקדש <span class='mareimakom'>(שקלים דף ח)</span>: 


lvr: 36
pgn: 60
dfh: b
trm: משום חשדא
txt:
<span class='five'>משום חשדא. </span>הואיל והורגל העירוב בתוך אותו הבית אם באת לשנות את מקומו הנכנסין לאותו הבית ולא יראו שם את העירוב יחשדו את בני החצר שמטלטלין בלא עירוב: 


lvr: 36
pgn: 60
dfh: b
trm: במיזל כ'ע לא פליגי
txt:
<span class='five'>במיזל כ'ע לא פליגי. </span>אם אינן סוכרים את הנהר אלא דולין והולכים והנהר מושך כפשטו כ'ע לא פליגי שכל הרוצה לדלות ידלה: 


lvr: 36
pgn: 60
dfh: b
trm: כי פליגי במיסכר ואשקויי
txt:
<span class='five'>כי פליגי במיסכר ואשקויי. </span>שאין בו כדי לדלות כולן יחד ורוצין העליונים לסוכרו שלא ירדו המים למטה ולהמשיך הנהר דרך נגרים קטנים עד שישתו כל שדותיהן ותחתונים מעכבין עליהם אלא א'כ נשקה אנחנו תחילה: 


lvr: 36
pgn: 60
dfh: b
trm: ואשקי בהנדזא
txt:
<span class='five'>ואשקי בהנדזא. </span>אוינטור'א כפי מה שיעלה לך לדלות מן משיכת הנהר כמונו כמו דמהנדזי להדדי בשחיטת חולין <span class='mareimakom'>(דף מג.)</span>: 


lvr: 36
pgn: 60
dfh: b
trm: כרו ברישא דשנוותא ואהדרוה בשלהי נהרא
txt:
<span class='five'>כרו ברישא דשנוותא ואהדרוה בשלהי נהרא. </span>רצו להקיף את שדותיהן במי הנהר וכרו מלמעלה לשדותיהן לצד ראש העליון של הנהר והסיבו מקצתן סביב שדותיהן ובסוף שדותיהן הסיבוהו עד שחזר ונפל לתוך הנהר (כזה): 


lvr: 36
pgn: 60
dfh: b
trm: קא מתקיל לנהרין
txt:
<span class='five'>קא מתקיל לנהרין. </span>נהר שלנו נתקל מפני שהסיבוהו ואינו נמשך מהר וצפין המים דרך שדותינו שכן דרך הנהר המיסב אין מימיו קלין לרוץ מפני העקמומית: 


lvr: 36
pgn: 60
dfh: b
trm: כרו בהדייהו טפי פורתא
txt:
<span class='five'>כרו בהדייהו טפי פורתא. </span>העמיקו המים אצלכם בראש המסיבה כדי שישטפו המים במרוצה: 


lvr: 36
pgn: 60
dfh: b
trm: קא יבשי פירין
txt:
<span class='five'>קא יבשי פירין. </span>אם נעמיק ייבשו חריצין שלנו כשלא יתברכו מימי הנהר יעמיקו המים ויחדל הלחלוחית ולא ינבעו המים לחריצין שיש לנו: 


lvr: 36
pgn: 61
dfh: a
trm: קוקרי
txt:
<span class='five'>קוקרי. </span>שאר מצודות ומכשולים שנותנים חוט ארוך בנהר וחורזין בו מחטים על פני כולה: 


lvr: 36
pgn: 61
dfh: a
trm: להוציאו בדיינים
txt:
<span class='five'>להוציאו בדיינים. </span>דלרבנן לא נפיק בדיינים ומיהו לר' יוסי גזל מעליא לא הוי ליפסל לעדות ולעבור עליו בלאו: 


lvr: 36
pgn: 61
dfh: a
trm: עם מתי ישראל
txt:
<span class='five'>עם מתי ישראל. </span>לא בקברי ישראל אלא מתעסקין בהם אם מצאום הרוגים עם ישראל: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 61
dfh: a
trm: לא תבור ולא תטחון עמה
txt:
<span class='five'>לא תבור ולא תטחון עמה. </span>לסייעה מפני שאסור לסייע בידים ידי עוברי עבירה בשעת העבירה: 


lvr: 36
pgn: 61
dfh: a
trm: ובוררת וטוחנת כו'
txt:
<span class='five'>ובוררת וטוחנת כו'. </span>בגמרא פריך אמאי הרי חשודה על המעשרות: בזמן שהיא טמאה כו' לא גרסינן ובברייתא גרסינן לה בגמ': 


lvr: 36
pgn: 61
dfh: a
trm: אבל משתטיל את המים לא תגע
txt:
<span class='five'>אבל משתטיל את המים לא תגע. </span>לפי שמשגלגלה הוטבלה לחלה וקא מיטמאה מחמת כלים טמאים וזו מסייעתה לגלגל ואסור לגרום טומאה לחלה: 


lvr: 36
pgn: 61
dfh: a
trm: וכולן לא אמרו
txt:
<span class='five'>וכולן לא אמרו. </span>שהתירו להשאילם כלים ולסייעם בלא שעת עבירה עצמה אלא מפני דרכי שלום: 


lvr: 36
pgn: 61
dfh: a
trm: ושואלין בשלומם
txt:
<span class='five'>ושואלין בשלומם. </span>כל הימים ואע'פ שמטיל על הנכרי שם שמים שהשלום שמו של הקב'ה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 61
dfh: a
trm: רוב עמי הארץ מעשרין הן
txt:
<span class='five'>רוב עמי הארץ מעשרין הן. </span>הלכך חששא דרבנן בעלמא היא ומפני דרכי שלום מותר לסייען אבל חשודה על השביעית משמע דמוחזק לן בה שחשודה: 


lvr: 36
pgn: 61
dfh: a
trm: רבא אמר
txt:
<span class='five'>רבא אמר. </span>לעולם כמחצה על מחצה (דמי) מספקינן להו ואסור לסייען הואיל ועבירה דאורייתא היא ומתני' במוחזק לעשר קאמר ועם הארץ דר'מ הוא שחשוד לאכול פירות בטומאה והך טומאה וטהרה דחולין דרבנן היא דתורה לא הזהירה לאכול בטהרה אלא תרומה וקדשים בלבד הלכך לאו איסורא דאורייתא היא ומפני דרכי שלום מותר לסייען: 


lvr: 36
pgn: 61
dfh: a
trm: והא מדקתני סיפא כו'
txt:
<span class='five'>והא מדקתני סיפא כו'. </span>ס'ל להאי דפריך דטעם דמשתטיל את המים אסור משום דהוכשרו עכשיו הוא ועד עכשיו לא הוכשרו: 


lvr: 36
pgn: 61
dfh: a
trm: מכלל דרישא לאו בטומאה וטהרה
txt:
<span class='five'>מכלל דרישא לאו בטומאה וטהרה. </span>שיהא שום נדנוד עבירה דטומאה דהא לא הוכשרו ואי בנאמן על המעשרות קמיירי אמאי קתני וכולן לא אמרו אלא מפני דרכי שלום: 


lvr: 36
pgn: 61
dfh: a
trm: רישא וסיפא בטומאה וטהרה
txt:
<span class='five'>רישא וסיפא בטומאה וטהרה. </span>ובפירות מוכשרין ורישא כל זמן שלא גילגלה אינה אלא טומאת חולין דרבנן ולא גזור בה משום מסייע במקום דרכי שלום ובלבד שלא תאכל: 


lvr: 36
pgn: 61
dfh: a
trm: וסיפא בטומאת חלה
txt:
<span class='five'>וסיפא בטומאת חלה. </span>דאורייתא שאסור לטמאה ביד דכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר יח)</span> את משמרת תרומותי עביד לה שימור:  טוחנין


lvr: 36
pgn: 61
dfh: b
trm: אבל לא לאוכלי שביעית
txt:
<span class='five'>אבל לא לאוכלי שביעית. </span>תבואה של עוברי עבירה אין טוחנין אותה להם שאסור לסייען בעבירתם ומתני' קתני טוחנת עמה ומוקמת לה באוכל חולין בטומאה: 


lvr: 36
pgn: 61
dfh: b
trm: כאן
txt:
<span class='five'>כאן. </span>הא דתני אין מפקידין בשהוכשרו והא דתני מפקידין בשלא הוכשרו ותרוייהו בתרומה ובשלהן אסור לסייען דחבר לא ידע אי הוכשרו אי לא: 


lvr: 36
pgn: 61
dfh: b
trm: למירמא אחריתי עלה
txt:
<span class='five'>למירמא אחריתי עלה. </span>על הדא דקתני בחזקתן למעשרות ולכך קבעה בגמ' הכא למירמא עלה ולפרושה דלא תקשי לן: 


lvr: 36
pgn: 61
dfh: b
trm: שהיא חשודה מחלפת המתקלקל
txt:
<span class='five'>שהיא חשודה מחלפת המתקלקל. </span>ונותנת לו היפה שלה הלכך מעשר את שהוא נותן לה שאם תחליפנו נמצא מאכילה שאינו מעושר ואת שהוא נוטל הימנה שאם החליפתו נמצא אוכל שאינו מעושר: 


lvr: 36
pgn: 61
dfh: b
trm: לפונדקית
txt:
<span class='five'>לפונדקית. </span>תלמיד היושב לפני רבו ונתאכסן אצל עם הארץ פונדקית אופה לו את עיסתו: 


lvr: 36
pgn: 61
dfh: b
trm: בזמן שהיא טמאה
txt:
<span class='five'>בזמן שהיא טמאה. </span>אשת חבר דכיון דבימי טומאה אינה רגילה ליגע בטהרות לא חיישינן שמא תטול ותתן לתוך פיה:  נותנת


lvr: 36
pgn: 62
dfh: a
trm: אין עושין חלת עם הארץ בטהרה
txt:
<span class='five'>אין עושין חלת עם הארץ בטהרה. </span>עם הארץ שאמר לגבל חבר הפרש חלה מעיסתי ועשה אותה בטהרה לא ישמע לו שהרי כבר נטמאה כל העיסה ביד עם הארץ והכהן יסמוך על הגבל שהוא חבר ויהא סבור שהחלה טהורה: 


lvr: 36
pgn: 62
dfh: a
trm: בכפישא או באנחותא
txt:
<span class='five'>בכפישא או באנחותא. </span>כלים של בלאי חמתות ואין רגילים ליתן בהם עיסה וטומאה אין מקבלין: 


lvr: 36
pgn: 62
dfh: a
trm: ואין עושין תרומת זיתיו בטהרה
txt:
<span class='five'>ואין עושין תרומת זיתיו בטהרה. </span>לאחר שהפך זיתים לתתן לבית הבד אין מפרישים בדדים חבירים תרומה מהן לעשותן בטהרה לפי שכבר הוכשרו במעטן ונטמאו והכהן סומך עליהם וסובר שהן טהורים: 


lvr: 36
pgn: 62
dfh: a
trm: איכא היכרא
txt:
<span class='five'>איכא היכרא. </span>שהניחה בכלים שאין עשויין להניח בהן עיסה ונזכר על שאיימנו עליו: 


lvr: 36
pgn: 62
dfh: a
trm: בכלי גללים
txt:
<span class='five'>בכלי גללים. </span>שאינן מקבלים טומאה דאי נגע בכלי לא מקבל טומאה ובעיסה גופה אית ליה היכרא משום הני כלים שאינו רגיל להשתמש בהן ועם הארץ לא אחמור רבנן עליה כולי האי לשוייה כזב גמור לטמא במשא: 


lvr: 36
pgn: 62
dfh: a
trm: ואין כופלין
txt:
<span class='five'>ואין כופלין. </span>דהא דנותנים שלום לעובד כוכבים מפני דרכי שלום הוא דשרי ומשום דרכי שלום בחדא זימנא סגי: 


lvr: 36
pgn: 62
dfh: a
trm: אשרתא
txt:
<span class='five'>אשרתא. </span>אף הוא לשון חיזוק כמו אישרנוהי <span class='mareimakom'>(כתובות דף כא.)</span>: 


lvr: 36
pgn: 62
dfh: a
trm: פלגאה
txt:
<span class='five'>פלגאה. </span>חולק על החכמים שהיה מצערו למר עוקבא שהיה אב בית דין כדאמרי' בפרק קמא <span class='mareimakom'>(לעיל דף ז.)</span>:  הדרן עלך הניזקין


lvr: 36
pgn: 62
dfh: b
trm: לפיכך
txt:
<span class='five'>לפיכך. </span>כיון דאמרן אין יכול לחזור אין לו תקנה לחזור אא'כ אמר לו הבעל לזה שעשתה אותו שליח לקבלה אי אפשי שתקבל לה להיות כידה אלא שליח שלי תהא להוליכו לידה: 


lvr: 36
pgn: 62
dfh: b
trm: אף האומרת טול לי גיטי
txt:
<span class='five'>אף האומרת טול לי גיטי. </span>לשון קבלה הוא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 62
dfh: b
trm: טעמא דלא שויתיה שליח לקבלה
txt:
<span class='five'>טעמא דלא שויתיה שליח לקבלה. </span>אהולך גט זה לאשתי קאי דקתני מתני' יחזור ומיירי בדלא שויתיה איהי שליח לקבלה ובעל לאו בר שוייה שליח לקבלה הוא דהא חוב הוא לה והכא הוא דקאמרינן יחזור: 


lvr: 36
pgn: 62
dfh: b
trm: אלמא הולך כזכי דמי
txt:
<span class='five'>אלמא הולך כזכי דמי. </span>ופלוגתא היא בפ'ק <span class='mareimakom'>(לעיל דף יד.)</span>: 


lvr: 36
pgn: 62
dfh: b
trm: לא לעולם לאו כזכי דמי
txt:
<span class='five'>לא לעולם לאו כזכי דמי. </span>ואפילו שויתיה איהי שליח לקבלה ואמר לו איהו הולך מיעקר עקריה משליחותא ושוייה איהו שליח להולכה והאי דנקט מתני' בדלא שויתיה שליח משום התקבל נקט לה דהתקבל איצטריכא ליה לאשמועי' דאע'ג דלא שויתיה היא שליח ובעל נמי לאו בר שוייה שליח לקבלה הוא אלא להולכה ואיהו לא אמר הולך אפ'ה כי מטא גט לידה מיהא מגורשת: 


lvr: 36
pgn: 62
dfh: b
trm: לא ליהוי גיטא
txt:
<span class='five'>לא ליהוי גיטא. </span>דהא לאו להולכה שוייה שליח ולקבלה נמי לא בר שוייה שליח הוא: 


lvr: 36
pgn: 62
dfh: b
trm: קמ'ל
txt:
<span class='five'>קמ'ל. </span>דהתקבל דקאמר ליה התקבל והולך קאמר דאדם יודע שאין לו שליחות לקבלה ואיידי דתנא התקבל תנא הולך דהכי קאמר מתני' בין שאמר בעל בלשון קבלה בין שאמר בלשון הולכה הוי שליח להולכה: 


lvr: 36
pgn: 62
dfh: b
trm: מאי לאו
txt:
<span class='five'>מאי לאו. </span>אתרוייהו מילי דתנא לעיל מינה קאי לא שנא כי אמר הבעל קבלה ולא שנא הולכה אי שויתיה איהי שליח לקבלה מעיקרא לא יחזור ש'מ הולך כזכי דמי: 


lvr: 36
pgn: 62
dfh: b
trm: דלמא בהילך
txt:
<span class='five'>דלמא בהילך. </span>בהך סיפא לא תיתני הולך ותן לה אלא הילך ותן לה דהילך ודאי הילך כדקאמרה היא ואי לאו דאמר אי אפשי הוה ליה שליח לקבלה: 


lvr: 36
pgn: 62
dfh: b
trm: פשיטא איש
txt:
<span class='five'>פשיטא איש. </span>זכר יכול ליעשות שליח לבעל להולכה כיון דאיתרבי שליחות מקרא מושלחה פשיטא דודאי זכר להולכה רבי: 


lvr: 36
pgn: 62
dfh: b
trm: ואשה
txt:
<span class='five'>ואשה. </span>אחרת פשיטא לן דהויא שליח לחברתה לקבלה מאחר דרבי קרא שליחות לקבלה מושלחה מביתו קרי ביה ושלחה: 


lvr: 36
pgn: 62
dfh: b
trm: איפכא מאי
txt:
<span class='five'>איפכא מאי. </span>מי אמרי' כיון דהוא עצמו לאו בר קבלה הוא שאר זכרים נמי לאו בני קבלה נינהו וכן לענין הולכה באשה: 


lvr: 36
pgn: 62
dfh: b
trm: בחד שליח
txt:
<span class='five'>בחד שליח. </span>קאמר דבין א'ל בעל הולך בין א'ל התקבל הוי שליח להולכה ואי אמרה ליה איהי מעיקרא לההוא התקבל הוי שליח לקבלה אלמא ההוא דאכשר להיות שליח לבעל להולכה מכשר להיות שליח לאשה לקבלה: 


lvr: 36
pgn: 62
dfh: b
trm: לא בשני שלוחין
txt:
<span class='five'>לא בשני שלוחין. </span>וה'ק הבעל שאמר לאיש בין התקבל בין הולך לשון הולכה היא והאשה שאמרה לחברתה התקבל ונתנו לה הבעל אם רצה לחזור לא יחזור ולאו אשליח דרישא קאי: 


lvr: 36
pgn: 62
dfh: b
trm: והא הכא דחד שליח הוא
txt:
<span class='five'>והא הכא דחד שליח הוא. </span>לההוא דאמרה ליה איהי התקבל א'ל איהו אי איפשי שתקבל אלא הולך: 


lvr: 36
pgn: 62
dfh: b
trm: פשוט מינה איש דהוי שליח לקבלה
txt:
<span class='five'>פשוט מינה איש דהוי שליח לקבלה. </span>כלומר מתרתי בעיין דבעינן לעיל חדא מצית למפשט מינה דאיכא למימר מתני' באיש קמיירי דכשר אף לקבלה ודין הוא שהרי מצינו שהוא ראוי לקבלה בגט של בתו קטנה שהתורה זכתה לו לקבל קידושיה כדילפינן בכתובות <span class='mareimakom'>(דף מו:)</span> מויצאה חנם אין כסף ולקבל את גיטה דכתיב ויצאה והיתה לאיש איתקש יציאה להויה הלכך בשליחות נמי כשר אבל אשה להולכה אכתי מיבעי לן: 


lvr: 36
pgn: 62
dfh: b
trm: ואוקימנא בהולכה
txt:
<span class='five'>ואוקימנא בהולכה. </span>בפרק קמא מדקתני צריכה לומר בפני נכתב והוינן בה מכי מטא גיטא לידה איגרשה לה ומתרצינן דאמר לה הוי שליח להולכה עד דמטית התם: ה'ג 


lvr: 36
pgn: 62
dfh: b
trm: הבא לי גיטי ואשתך אמרה התקבל לי גיטי
txt:
<span class='five'>הבא לי גיטי ואשתך אמרה התקבל לי גיטי. </span>האשה שאמרה לשלוחה הבא לי גיטי והוא אומר לבעל אשתך אמרה התקבל לי גיטי: 


lvr: 36
pgn: 62
dfh: b
trm: ש'מ
txt:
<span class='five'>ש'מ. </span>דמאן דאמר לשליח הילך כמה שאמרה משלחך אדיבורא דידיה סמיך אדעתא דדיבורא דשליח קאמר ליה האי הילך כמה שאמרה דמהימנת לי דשליח לקבלה את הילכך אינה מגורשת דכי יהב בעל ניהליה אדעתא דשליחות קבלה יהיב ניהליה ולאו אדעתא דהולכה ושליח לקבלה לא הוי ותפשוט מינה בעיא דאיבעיא לן בב'מ בהשוכר את האומנין אדיבורא דשליח סמיך: 


lvr: 36
pgn: 62
dfh: b
trm: דאי אדיבורא דידה סמיך
txt:
<span class='five'>דאי אדיבורא דידה סמיך. </span>והכי קאמר ליה אנא לא ידענא אלא כדאמרה איהי מסרנא ליה ניהלך: 


lvr: 36
pgn: 62
dfh: b
trm: כי מטא גט לידה מיהא תתגרש
txt:
<span class='five'>כי מטא גט לידה מיהא תתגרש. </span>דהא בעל נמי שליח להולכה שוייה:  הכי                     </span>


lvr: 36
pgn: 63
dfh: a
trm: הכי השתא בשלמא אי אתמר איפכא התקבל לי גיטי
txt:
<span class='five'>הכי השתא בשלמא אי אתמר איפכא התקבל לי גיטי. </span>אמרה ליה היא והוא אמר לבעל אשתך אמרה הבא לי גיטי ובעל אמר ליה הילך כמה שאמרה איכא למיפשט בעיין מדרב נחמן דאי אמר רב נחמן עלה משיגיע גט לידו מגורשת איכא למיפשט דאדיבורא דידה סמיך ולא הימניה אלא תלה בדעתה ומסריה ניהליה בתורת קבלה: 


lvr: 36
pgn: 63
dfh: a
trm: ואי נמי
txt:
<span class='five'>ואי נמי. </span>הוה אמר רב נחמן עלה משיגיע גט לידה מגורשת פשטינן מינה דאדיבורא דידיה סמיך והימניה דהכי אמרה ומסריה לידיה בתורת הולכה: 


lvr: 36
pgn: 63
dfh: a
trm: אלא
txt:
<span class='five'>אלא. </span>השתא דאמר רב נחמן אינה מגורשת ליכא למיפשט דטעמא משום דסמך אדיבוריה דשליח הוא דאי נמי אדיבורא דידה סמיך ושויה שליח להולכה אשמועי' רב נחמן דשליח גופיה לאו בתורת הכי קבליה דלא ניחא ליה בטירחא דהולכה ועקריה לשליחותיה ואמר שליח לקבלה אפשי להיות שליח להולכה אי אפשי להיות הלכך אי נמי אמליך ואמטייה ניהלה לאו גיטא הוא דמעיקרא לא קבל עליו להיות שליח לבעל להוליך: 


lvr: 36
pgn: 63
dfh: a
trm: אלא
txt:
<span class='five'>אלא. </span>על כרחיך משום דאמרי' אע'ג דלא יהביה אלא בתורת קבלה כיון דאמטייה לידה מיגרשה משום דכיון שנתן עיניו לגרשה לכי מתיידע ליה דלא מצי לשוייה שליח לקבלה ניחא ליה דליהוי שליח להולכה: 


lvr: 36
pgn: 63
dfh: a
trm: והכא
txt:
<span class='five'>והכא. </span>גבי מילתיה דרב נחמן נמי אע'ג דההיא שעתא לא נעשה שליח להולכה מיהו לכי מימליך ואמטייה מינח ניחא ליה לבעל והוי שלוחו להולכה: 


lvr: 36
pgn: 63
dfh: a
trm: וגמר ונתן לשם הולכה
txt:
<span class='five'>וגמר ונתן לשם הולכה. </span>והתקבל דקאמר ליה התקבל והולך קאמר ולא טעמא כדקאמרת הוא דהיכא דשני ניהוי שליחות: 


lvr: 36
pgn: 63
dfh: a
trm: אבל הכא טעי
txt:
<span class='five'>אבל הכא טעי. </span>בעל כסבור שהיא עשאתו שליח לקבלה דסמך אדיבוריה ולא יהביה ניהליה אלא לשם קבלה ולרב אשי נמי דאוקי טעמא דרב נחמן משום דמעיקרא עקריה שליח לשליחותיה שפיר מיתרצה בהכי כדתרצינן דטעמא דמתניתין משום דהתקבל והולך קאמר ומתחילה נעשה שלוחו ולא איצטריכא למינקט הכא טעי אלא אליבא דלישנא קמא דקא סלקא דעתין טעמא דרב משום דאדיבורא דידיה סמיך הוא: 


lvr: 36
pgn: 63
dfh: a
trm: אינו גט עד שיגיע גט לידה
txt:
<span class='five'>אינו גט עד שיגיע גט לידה. </span>שאין הקטן עושה שליח הילכך לאו שלוחא דידה הוא אלא שלוחו דידיה הוא: ה'ג 


lvr: 36
pgn: 63
dfh: a
trm: ואמאי הא לאו שליח להולכה שוייה</span>: <span class='five'>אדם יודע שאין שליחות לקטן
txt:
<span class='five'>ואמאי הא לאו שליח להולכה שוייה</span>: <span class='five'>אדם יודע שאין שליחות לקטן. </span>ואין זה שליח לקבלה וגמר ונתן לשום הולכה: 


lvr: 36
pgn: 63
dfh: a
trm: מאי לאו קבלה אקבלה והולכה אהולכה
txt:
<span class='five'>מאי לאו קבלה אקבלה והולכה אהולכה. </span>זכי והתקבל דקתני קאי אאשתך אמרה התקבל והולך ותן לה דקתני קאי אאשתך אמרה הבא וקתני בתרוייהו משיגיע גט לידה מגורשת ותיובתא דרב נחמן מקבלה אקבלה דקתני הבא לי גיטי ואשתך אמרה התקבל והוא אומר התקבל דבהדיא יהביה ניהליה בתורת קבלה ובעל לאו בר הכי הוא ואיהי נמי לא שויתיה וקתני דהוי מיהא שליח להולכה דכיון שנתן עיניו לגרשה כו' כדלעיל וכ'ש היכא דאמר לו הילך כמה שאמרה דאיכא למימר לאו אדיבוריה סמך אלא בדעתה תלה ושוייה נמי שליח להולכה: 


lvr: 36
pgn: 63
dfh: a
trm: לא קבלה
txt:
<span class='five'>לא קבלה. </span>דקתני זכי לה והתקבל לה קאי אהולכה אאשתך אמרה הבא לי דאיהי נמי שליח לקבלה שויתיה שהרי אמרה לו התקבל ולקמיה פריך אם רצה לחזור אמאי יחזור: 


lvr: 36
pgn: 63
dfh: a
trm: מכי מטי גט לידיה
txt:
<span class='five'>מכי מטי גט לידיה. </span>דשליח תיגרש דהא תרוייהו שליח לקבלה שוייה ואמאי אם רצה לחזור יחזור: ה'ג 


lvr: 36
pgn: 63
dfh: a
trm: שמע מינה דאדיבורא דידיה
txt:
<span class='five'>שמע מינה דאדיבורא דידיה. </span>דשליח סמיך כלומר תיפשוט מדקתני יחזור דאדיבורא דידיה סמיך ואיהו א'ל אשתך אמרה הבא לי והא הימניה והתקבל דקאמר ליה התקבל והולך קאמר דהכי נמי אוקימנא לעיל דאי אתמר דרב נחמן איפכא התקבל לי גיטי ואשתך אמרה הבא והוא אמר הילך כמה שאמרה ואמר רב נחמן משיגיע גט לידה מגורשת הוה פשטינן מיניה דאדיבורא דשליח סמיך: 


lvr: 36
pgn: 63
dfh: a
trm: הכי השתא התם קאמר ליה הילך כמה שאמרה
txt:
<span class='five'>הכי השתא התם קאמר ליה הילך כמה שאמרה. </span>הא דאמרן לעיל דאי אתמר דרב נחמן איפכא כי הא דהכא התקבל לי גיטי ואשתך אמרה הבא לי גיטי והוא אמר הילך כמה שאמרה והוה אמר רב נחמן דכשיגיע גט לידה הוא דהויא מגורשת הוה פשטינן מיניה דאדיבורא דידיה סמיך דהא קאמר ליה הילך כמה שאמרה וכיון דלא מיגרשה בקבלה דהאי איכא למיפשט מינה בעיין דהשוכר דאיבעיא לן בכי האי גוונא דהאי כמה שאמרה דקאמר ה'ק לה מהימנת לי דהכי קאמרה ובתורת הולכה יהביה ניהליה: 


lvr: 36
pgn: 63
dfh: a
trm: מי קאמר ליה הילך כמה שאמרה
txt:
<span class='five'>מי קאמר ליה הילך כמה שאמרה. </span>דתיפשוט בעיין דהשוכר מינה הא דקתני הכא יחזור משום דכיון דאמר ליה שליח להולכה עשאתני אשתך ואיהו א'ל התקבל אדם יודע שאין עושה שליח לקבלה והתקבל והולך קאמר אבל אי אמר לו הילך כמה שאמרה אימא לך דאדיבורא דידה סמיך ולא הימניה ובדעתה תלה ואם רצה לחזור לא יחזור דתרוייהו שליח לקבלה שוינהו: 


lvr: 36
pgn: 63
dfh: a
trm: הילך לרבי נתן כזכי דמי או לא</span>: <span class='five'>האשה שאמרה התקבל לי גיטי
txt:
<span class='five'>הילך לרבי נתן כזכי דמי או לא</span>: <span class='five'>האשה שאמרה התקבל לי גיטי. </span>כלומר ואם אמרה לו מתחלה האשה התקבל ונתנו ליה הבעל באחת משתי לשונות הללו רצה לחזור לא יחזור:  מאי


lvr: 36
pgn: 63
dfh: b
trm: נעשה שלוחו ושלוחה וחולצת
txt:
<span class='five'>נעשה שלוחו ושלוחה וחולצת. </span>אם מת הבעל קודם שהגיע גט לידה חולצת ולא מתייבמת: 


lvr: 36
pgn: 63
dfh: b
trm: משום בזיון דבעל
txt:
<span class='five'>משום בזיון דבעל. </span>כסבור קלותי בעיניה שאינה מקבלתו בעצמה דאילו כי עבדא לקבל מיד הבעל אין כאן חשש בזיון דהא ידע ולא קפיד: 


lvr: 36
pgn: 63
dfh: b
trm: משום חצרה הבאה לה לאחר מיכן
txt:
<span class='five'>משום חצרה הבאה לה לאחר מיכן. </span>לאחר שנתן לה הבעל הגט בחצר של אחרים קנאתו דההוא לאו גיטא הוה דבעינן ונתן בידה או בחצרה דאיתרבאי מידה וזה בשעה שנתן לא היה החצר שלה וגזרינן שלא יקבל שליח האשה מיד שליח בעלה משום דדמי להא שקדם הבעל ומסרו ליד שליח ואחר כך עשתה היא שליח לקבלו ואתו נמי למימר חצר הוי שליח הבעל וכשקנאתו היא נעשה החצר עצמו שלוחה: 


lvr: 36
pgn: 63
dfh: b
trm: דקדמה איהי ושויה שליח
txt:
<span class='five'>דקדמה איהי ושויה שליח. </span>דידה קודם שמסר הבעל ליד שלוחו דהשתא לא דמי לחצר הבא לאחר מיכן: 


lvr: 36
pgn: 63
dfh: b
trm: עבידנא
txt:
<span class='five'>עבידנא. </span>בהא מילתא עובדא כוותיה ואמינא מגורשת ולא חיישינן לחצרה הבאה לאחר מיכן: 


lvr: 36
pgn: 63
dfh: b
trm: לא חזרה שליחות אצל הבעל
txt:
<span class='five'>לא חזרה שליחות אצל הבעל. </span>שליח שחזר ונעשה שליח למי שנשתלח לו ניתק משליחות הראשון עד שלא היה לו שהות לחזור אצל שולחו ולומר עשיתי שליחותך ושליחות שאינה ראויה לחזור ולהגיד אינה שליחות: 


lvr: 36
pgn: 63
dfh: b
trm: עשו עדים שליחותם
txt:
<span class='five'>עשו עדים שליחותם. </span>לגט אחד עשאם שלוחים ועדים והרי כתבו גט אחד ואינן שלוחים עוד לחזור ולכתוב גט כשר: 


lvr: 36
pgn: 63
dfh: b
trm: עשו עדים שליחותם
txt:
<span class='five'>עשו עדים שליחותם. </span>ואינן רשאין לכתוב גט שני וליתן לה שהרי כבר כתבו גט כשר: 


lvr: 36
pgn: 63
dfh: b
trm: כתבו ותנו לשליח
txt:
<span class='five'>כתבו ותנו לשליח. </span>לשליח שלי שמיניתי וכן עשו ואבד בדרך מי אמרינן עשו כל שליחותם ונסתלקו: 


lvr: 36
pgn: 63
dfh: b
trm: או דלמא
txt:
<span class='five'>או דלמא. </span>האי נמי עד שיבא גט לידה ותתגרש עשאן שלוחין לכתוב אלא לטירחא דידהו חש שלא להטריחם בהולכה: 


lvr: 36
pgn: 63
dfh: b
trm: א'ל רבינא לרב אשי ויוליך לה מהו
txt:
<span class='five'>א'ל רבינא לרב אשי ויוליך לה מהו. </span>את'ל בהך דלא אמר אלא כתבו ותנו לשליח והם כתבו ונתנו לו ואבד דעשו שליחותם דהא כל מה שצום גמרו ועשו הכא מאי מי אמרינן כיון דאמר כתבו ותנו לשליח ויוליך לה עשאן שלוחים לחזור ולכתוב עד שיגיע לידה לכך פירש להם כל כך או דלמא לא שנא: ה'ג 


lvr: 36
pgn: 63
dfh: b
trm:
טול לי שא לי יהא לי בידך כו'</span>: <span class='shastitle7'>מתני'</span> <span class='five'>האשה שאמרה התקבל לי גיטי

txt:
<span class='five'>טול לי שא לי יהא לי בידך כו'</span>: <span class='shastitle7'>מתני'</span> <span class='five'>האשה שאמרה התקבל לי גיטי. </span>והוא חזר ואמר קבלתי: 


lvr: 36
pgn: 64
dfh: a
trm: או אחד מן הראשונים ואחד מן האחרונים ואחד
txt:
<span class='five'>או אחד מן הראשונים ואחד מן האחרונים ואחד. </span>שלישי שנעשה עד בזו ובזו מצטרף עמהם: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 64
dfh: a
trm: בעל אומר לפקדון
txt:
<span class='five'>בעל אומר לפקדון. </span>גט שנתון ביד שליש בעל אומר לפקדון נתתיו בידך ושליש אומר לגירושין נתת לי שהייתי שלוחה לקבלה ונתגרשה בקבלתי והאיש והאשה יחד בעיר: 


lvr: 36
pgn: 64
dfh: a
trm: דאיתיהיב למחילה
txt:
<span class='five'>דאיתיהיב למחילה. </span>שאם מחלו מחול הלכך שליש נאמן דכיון שהאמינו ומסר בידו נתרצה בהבטחתו עליו למחול על ממונו ולהאמין כל מה שיאמר אבל במילתא דאיסורא אין בידו להאמין: 


lvr: 36
pgn: 64
dfh: a
trm: מידי גבי הדדי תניא
txt:
<span class='five'>מידי גבי הדדי תניא. </span>וכן לגיטין וכן לשטרות דנימא מדהא לשטרות דממון קמייתא לגיטי נשים הני תרי תנאי נינהו ותרוייהו בממון איירי: 


lvr: 36
pgn: 64
dfh: a
trm: ואמאי
txt:
<span class='five'>ואמאי. </span>בעי עדים כלל לא בקבלה ולא באמירה אלא באמירתו בלבד להימניה דהא הימניה בעל: 


lvr: 36
pgn: 64
dfh: a
trm: מי קא נפיק גיטא מתותי ידיה
txt:
<span class='five'>מי קא נפיק גיטא מתותי ידיה. </span>בפנינו להראותו לנו דניהמניה הא קרעו ואע'פ שהקרעים בידו בפנינו אין שליש אא'כ השלישית בידו דמיגו דאי בעי הוה עביד ביה מאי דקאמר נאמן נמי על אמירתו אבל זה שקרעו אין בידו למוסרו בידה: 


lvr: 36
pgn: 64
dfh: a
trm: תינח אמרה קיבל למה לי
txt:
<span class='five'>תינח אמרה קיבל למה לי. </span>לאתויי עדים שראוהו מקבלו מיד הבעל הרי הוא בידו בפנינו והא ודאי קבליה: 


lvr: 36
pgn: 64
dfh: a
trm: ונימא דחזקה שליח כו'
txt:
<span class='five'>ונימא דחזקה שליח כו'. </span>כיון דבעל נאמן דמסריה להאי על מנת לגרשה נימא שחזקה שהשליח עושה שליחותו: 


lvr: 36
pgn: 64
dfh: a
trm: אסור בכל הנשים
txt:
<span class='five'>אסור בכל הנשים. </span>שמא זו קרובת ארוסתו שקדש לו שלוחו היא אא'כ חזר שלוחו לומר לו פלונית קדשתי לך או לא קדשתי לך שום אשה:  לחומרא


lvr: 36
pgn: 64
dfh: b
trm: היא ואביה
txt:
<span class='five'>היא ואביה. </span>או היא או אביה היא יש לה יד דהא גדולה היא ואביה נמי זכאי לקבלו ומ'מ יד דידה כדקיימא קיימא דהא גדולה היא ואם היתה יתומה היא מהוה את עצמה והיא מקבלת את גיטה והשתא נמי לא שנא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 64
dfh: b
trm: יד דידה לאו כלום היא
txt:
<span class='five'>יד דידה לאו כלום היא. </span>דלגמרי אוקמה רחמנא ברשותיה כל ימי נערות אלא א'כ ניסת: 


lvr: 36
pgn: 64
dfh: b
trm: אינה מתגרשת
txt:
<span class='five'>אינה מתגרשת. </span>דכתיב ושלחה מביתו מי שמשלחה ואינה חוזרת יצתה זו שמשלחה וחוזרת הכי דרשינן לה ביבמות בפרק חרש שנשא <span class='mareimakom'>(דף קיג:)</span> הלכך אפילו בקבלת אביה אינה מתגרשת: 


lvr: 36
pgn: 64
dfh: b
trm: כל שמשמרת דבר אחר מחמת גיטה
txt:
<span class='five'>כל שמשמרת דבר אחר מחמת גיטה. </span>שאם אבדה גיטה משמרת דבר אחר שאינו דומה לו וסבורה שהוא גיטה: 


lvr: 36
pgn: 64
dfh: b
trm: הא שוטה בעלמא היא
txt:
<span class='five'>הא שוטה בעלמא היא. </span>ואין לך משלחת וחוזרת יותר ממנה דמדלא קתני שמשמרת שטר אחר מכלל דלאו שטר הוא אלא מידי דלא דמי ליה: 


lvr: 36
pgn: 64
dfh: b
trm: זוכה לעצמו ואינו זוכה לאחרים
txt:
<span class='five'>זוכה לעצמו ואינו זוכה לאחרים. </span>אם זיכה אדם לחברו דבר ע'י אותו קטן שמסר בידו החפץ ואמר זכה בחפץ זה לפלוני לא זכה ואם בא הנותן לחזור חוזר: 


lvr: 36
pgn: 64
dfh: b
trm: שיתופי מבואות דרבנן
txt:
<span class='five'>שיתופי מבואות דרבנן. </span>דמדאורייתא אין אסור להכניס ולהוציא אלא מרשות היחיד לרשות הרבים: 


lvr: 36
pgn: 65
dfh: a
trm: מערימין
txt:
<span class='five'>מערימין. </span>לפדותו בלא חומש שאדם מוסיף חומש כשפודה את מעשר שני שלו ואינו מוסיף חומש על של אחרים אם קונהו מחבירו: 


lvr: 36
pgn: 65
dfh: a
trm: ופדו בהן מעשר שני
txt:
<span class='five'>ופדו בהן מעשר שני. </span>ממנו דהוו להו אחרים לגביה והם סמוכים על שולחנו ושלהם שלו שהם חוזרים ונותנים לו: 


lvr: 36
pgn: 65
dfh: a
trm: אלא בזמן שהיובל נוהג
txt:
<span class='five'>אלא בזמן שהיובל נוהג. </span>דבעינן ואיש אל משפחתו תשובו <span class='mareimakom'>(ויקרא כה)</span> : 


lvr: 36
pgn: 65
dfh: a
trm: וכנגדן בקטנה
txt:
<span class='five'>וכנגדן בקטנה. </span>חשיב לה יודעת לשמור קידושיה ומתקדשת בקידושי אמה או אחיה לדעתה או בקבלת עצמה אם יתומה היא: 


lvr: 36
pgn: 65
dfh: a
trm: למיאון
txt:
<span class='five'>למיאון. </span>שצריכה למאן ואינה יוצאה בלא מיאון דתנן ביבמות <span class='mareimakom'>(דף קז:)</span> כל תינוקת שאינה יכולה לשמור קדושיה אינה צריכה למאן וזו יודעת לשמור היא: 


lvr: 36
pgn: 65
dfh: a
trm: הפעוטות
txt:
<span class='five'>הפעוטות. </span>תנן בהניזקין <span class='mareimakom'>(לעיל דף נט.)</span> דמקחן מקח במטלטלין ופרשי' כבר שית כבר תמני: 


lvr: 36
pgn: 65
dfh: a
trm: וכנגדן בקטנה
txt:
<span class='five'>וכנגדן בקטנה. </span>משהגיעה לימים הללו משלחה ואינה חוזרת קרינא בה ומתגרשת בקבלת עצמה אפי' קיבל בה אביה קידושין ומת ואע'פ שקידושיה קידושין מן התורה: 


lvr: 36
pgn: 65
dfh: a
trm: הגיעו לעונת נדרים
txt:
<span class='five'>הגיעו לעונת נדרים. </span>שנה אחת לפני נערותה נדריה נבדקין כדתנן במס' נדה <span class='mareimakom'>(דף מה:)</span> בת אחת עשרה שנה ויום אחד נדריה נבדקין ואם ידעה לומר לשם מי נדרה לשם מי הקדישה נדרה נדר והקדישה הקדש: 


lvr: 36
pgn: 65
dfh: a
trm: חולצת
txt:
<span class='five'>חולצת. </span>אם הביאה סימנין ולא אמרי' שומא נינהו אבל קודם הזמן הזה קטנה היא ואין סימניה סימנין ואינה חולצת דאיש כתוב בפרשה ומקשינן אשה לאיש: 


lvr: 36
pgn: 65
dfh: a
trm: מאי שנא רישא דלא פליג רבי אלעזר
txt:
<span class='five'>מאי שנא רישא דלא פליג רבי אלעזר. </span>גבי תן גט זה לאשתי במקום פלוני וקתני פסול: 


lvr: 36
pgn: 65
dfh: a
trm: מדעתיה מגרש
txt:
<span class='five'>מדעתיה מגרש. </span>והדבר תלוי בו איכא למימר קפידא היא ודוקא קאמר ליה אבל איהי דבעל כרחה מיגרשה מנא ידעה דניחא ליה לבעל למיתבי' התם הלכך אינה אלא כמראה מקום שם תמצאנו: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 65
dfh: a
trm: לאותו מקום
txt:
<span class='five'>לאותו מקום. </span>שכך אמרה לו לא תהא שלוחי לקבלה אלא שם ובגמרא פריך וגיטא היכי הוי הואיל וקיבלו במקום אחר ואפי' כשיגיע שם והא תנן לעיל פסול: 


lvr: 36
pgn: 65
dfh: a
trm: אוסר מיד
txt:
<span class='five'>אוסר מיד. </span>משפירש מאצלה רבי אלעזר לטעמיה דמכשיר כשקיבלו במקום אחר דמראה מקום היא לו ומשעת קבלה איגרשא לה לפיכך משעה שפירש מלפניה אסורה שמא מצאו חוץ לעיר וקיבלו הימנו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 65
dfh: a
trm: וזימנין דמשכחת ליה בבבל
txt:
<span class='five'>וזימנין דמשכחת ליה בבבל. </span>כיון דהדר אמרה ליה הכי מכלל דלא קפדה אי מקבל ליה בדוכתא אחרינא והאי דקבעה ליה עיקר במתא מחסיא הכי קאמרה לא תהא שלוחי לקבלה להתגרש אני על ידך עד דמטית התם:  דהא


lvr: 36
pgn: 65
dfh: b
trm: דהא מראה מקום היא לו
txt:
<span class='five'>דהא מראה מקום היא לו. </span>דאמר רבי אלעזר לעיל אשה כיון דלאו בדידה תליא קביעות מקומה לא הויא קפידא אלא כמראה מקום: 


lvr: 36
pgn: 65
dfh: b
trm: לא צריכא
txt:
<span class='five'>לא צריכא. </span>הא דאיצטריך למיתני אוסר מיד אלא דאיתיה לבעל במזרח והאי שליח אזיל למערב: 


lvr: 36
pgn: 65
dfh: b
trm: מהו דתימא
txt:
<span class='five'>מהו דתימא. </span>לא תתסר מיד דהא למערב ליתיה לבעל דניחוש דלמא משכח ליה באורחיה בצאתו מן העיר: 


lvr: 36
pgn: 65
dfh: b
trm: הא רבנן
txt:
<span class='five'>הא רבנן. </span>דאמרי לעיל גבי דידה אע'ג דלא בדידה תליא ולא איכפת לה אמרי' כל מאי דאמר איניש לשלוחיה אי שני לאו שלוחיה הוא ה'נ אין עירובו עירוב: 


lvr: 36
pgn: 65
dfh: b
trm: הא והא רבנן
txt:
<span class='five'>הא והא רבנן. </span>ואינהו נמי לא אמור קפידא אלא גבי אשה דהתם ניחא ליה דתיתזל ולאו בדוכתא אחרינא והנך מתנייתא כאן בשלו עירובו עירוב דלא איכפת ליה והאי דקתני אינו עירוב כגון דיהב ליה חבריה רשות לערובי מתמרים דידיה ואמר לו האיך לשלוחיה ערב לי בתמרים דפלוני דהכא ודאי קפידא הוא דבגרוגרות דחבריה לית ליה רשותא: 


lvr: 36
pgn: 65
dfh: b
trm: מאי שלו ומאי של חבירו איכא
txt:
<span class='five'>מאי שלו ומאי של חבירו איכא. </span>דמקפיד מי מקפיד ההוא חבריה אי מנח ליה בהאי או בהאי: 


lvr: 36
pgn: 65
dfh: b
trm: פירי דמגדל
txt:
<span class='five'>פירי דמגדל. </span>במגדל דקתני לאו לאתנוחיה הוא אלא ערב לי מפירות פלוני שיש לו במגדל: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 65
dfh: b
trm: כתבו גט ותנו לאשתי
txt:
<span class='five'>כתבו גט ותנו לאשתי. </span>לשון בני אדם הוא כבר החזיקו בו לקרות לספר כריתות אשה גט: 


lvr: 36
pgn: 65
dfh: b
trm: כתבו איגרת ותנו לה
txt:
<span class='five'>כתבו איגרת ותנו לה. </span>גם זה לשון הגט שכותבין בו ודן דיהוי ליכי מינאי ספר תירוכין ואיגרת שבוקין: 


lvr: 36
pgn: 65
dfh: b
trm: פרנסוה
txt:
<span class='five'>פרנסוה. </span>כל לשון פרנסה לשון עשיית צרכיה הוא קונדיי'ר בלע'ז כמו לפרנסה שמין באב <span class='mareimakom'>(כתובות דף סח.)</span> וכמו מוציאין לפרנסה ואין מוציאין למזונות <span class='mareimakom'>(שם דף סט.)</span> הלכך לא ידעינן אי צורכי גט הוא שלא תהא זקוקה ליבם או צורכי מלבוש וכסות הוא: 


lvr: 36
pgn: 65
dfh: b
trm: כנימוס
txt:
<span class='five'>כנימוס. </span>כחוק לא ידעינן אי חק גט אי חק מזון וכסות וכן כראוי: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 65
dfh: b
trm: שלחוה
txt:
<span class='five'>שלחוה. </span>לשון ושלחה מביתו <span class='mareimakom'>(דברים כד)</span> נקט האי גברא: 


lvr: 36
pgn: 65
dfh: b
trm: ר' נתן אומר פיטרוה דבריו קיימין
txt:
<span class='five'>ר' נתן אומר פיטרוה דבריו קיימין. </span>לשון גט פטורין כך שמעתי ולי נראה הפוך פטרוה שעל כרחך בלשון צואה הוא כמו שלחוה וכמו דברו שברו הוא לשון גט פטורין שהוא דגש פיטרוה שבלשון צוואה הוא רפי כמו אמרו שלחו מכם <span class='mareimakom'>(בראשית מב)</span>  שמעו מלכים <span class='mareimakom'>(שופטים ה)</span> אף פיטרוה הוא לשון פטור וחובה דאי לשון פטורין היה לו להדגיש פטרוה: 


lvr: 36
pgn: 65
dfh: b
trm: רבי נתן דבבלאה הוא
txt:
<span class='five'>רבי נתן דבבלאה הוא. </span>שבא מבבל כדאמרינן בבבא בתרא <span class='mareimakom'>(דף קלא.)</span> והעזתי פני בנתן הבבלי: 


lvr: 36
pgn: 65
dfh: b
trm: ודייק בין פיטרוה לפטרוה
txt:
<span class='five'>ודייק בין פיטרוה לפטרוה. </span>שמספרין פעמים בלשון ארמי ופעמים בלשון עברי הלכך כי אמר פטרוה לשון גט פטורין הוא שהדגיש וסיפר בלשון ארמי וכי אמר פיטרוה סיפר בלשון עברי ואמר לשון פטור וחובה: 


lvr: 36
pgn: 65
dfh: b
trm: תנא דידן דבר ארעא דישראל הוא
txt:
<span class='five'>תנא דידן דבר ארעא דישראל הוא. </span>וכל סיפורו לשון עברי לא דייק בין פטרוה ובין פיטרוה ולאו לגט פיטורין איכוון דפיטורין לשון ארמי הוא תרגום של שילוח: 


lvr: 36
pgn: 65
dfh: b
trm: הוציאוה מהו
txt:
<span class='five'>הוציאוה מהו. </span>מי אמרי' לישנא דקרא נקט ויצאה מביתו <span class='mareimakom'>(דברים כד)</span> או דילמא לאו לישנא דקרא הוא דלא כתיב והוציאה מביתו אלא ויצאה היא מעצמה: 


lvr: 36
pgn: 65
dfh: b
trm: עזבוה מהו
txt:
<span class='five'>עזבוה מהו. </span>לשון איגרת שיבוקין הוא או דלמא כיון דלאו לשון עזיבה כתבינן בגט לאו לישנא דגיטא הוא: 


lvr: 36
pgn: 65
dfh: b
trm: פשוט מיהא
txt:
<span class='five'>פשוט מיהא. </span>מתניתא חדא מהני בעיין עשו לה כדת לא אמר כלום: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 66
dfh: a
trm: דרא רבי אבינא לסילתיה
txt:
<span class='five'>דרא רבי אבינא לסילתיה. </span>יטעון רבי אבינא סלו על כתיפו למזונותיו להוצאת הדרך וילך לו אצל רב הונא רבו כי על פיו ושמועותיו יזכה במתנה בלא קנין: 


lvr: 36
pgn: 66
dfh: a
trm: כמתנתו כו'
txt:
<span class='five'>כמתנתו כו'. </span>ומינה ילפינן אנן נמי דמה גיטו אע'ג דלא פריש תנו נותנין כדתנן במתניתין ביוצא בקולר ובמסוכן אף מתנתו כו': 


lvr: 36
pgn: 66
dfh: a
trm: לאחר מיתה מי איכא
txt:
<span class='five'>לאחר מיתה מי איכא. </span>לאחר שמת מי מגרשה ובשעת מיתה הוזקקה ליבם ולהא מילתא היכי נדמינהו: 


lvr: 36
pgn: 66
dfh: a
trm: אלא ר' אבא
txt:
<span class='five'>אלא ר' אבא. </span>לאו הכי אתקיף אלא הא קשיא ליה אדר' זירא דאמר קנה רבי אבינא להא מתנה דגניבא: 


lvr: 36
pgn: 66
dfh: a
trm: במקצת
txt:
<span class='five'>במקצת. </span>ששייר לעצמו שלא נתן כל נכסיו ובעי קנין דהכי קיי'ל בב'ב בפרק מי שמת <span class='mareimakom'>(דף קנא:)</span> דכיון ששייר לגרמיה מידי אינו כמצוה מחמת מיתה הואיל וחס על פרנסת עצמו והרי היא כמתנת בריא: ופרכינן 


lvr: 36
pgn: 66
dfh: a
trm: מכלל דרב הונא סבר דלא בעי קנין</span>: <span class='five'>דמצוה מחמת מיתה הוא
txt:
<span class='five'>מכלל דרב הונא סבר דלא בעי קנין</span>: <span class='five'>דמצוה מחמת מיתה הוא. </span>שהיה יודע שהיוצא בקולר אינו חוזר: 


lvr: 36
pgn: 66
dfh: a
trm: דמי חמרא לא קאמר
txt:
<span class='five'>דמי חמרא לא קאמר. </span>הבו ליה ארבע מאה זוזי מדמי חמרא דנימא לזבוני חמרא ומיתב ליה: 


lvr: 36
pgn: 66
dfh: a
trm: כדי לייפות את כחו
txt:
<span class='five'>כדי לייפות את כחו. </span>לכך לא פירש לא זו ולא זו כדי לייפות את כחו שיהא לו כל היין שלו אחריות שאם אמר תנו לו יין אם החמיץ מן היין מאה חביות היו היורשין אומרים לו שלך החמיץ ואי אמר דמי חמרא ומכרו ממנו קצת ואבדו המעות אומרים לו אבדו מעותיך הלכך אמר מחמרא דמשמע יין ודמיו שהכל אחריות לו: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 66
dfh: a
trm: אם מעצמו נפל הרי זה גט
txt:
<span class='five'>אם מעצמו נפל הרי זה גט. </span>דדעתו מתחילה היתה לכך וסופו הוכיח והוה ליה כמפרש ומסוכן: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 66
dfh: a
trm: מעשה לסתור
txt:
<span class='five'>מעשה לסתור. </span>רישא תנא לא אמר כלום ואח'כ נתן חילוק בין מעצמו נפל ובין דחתו הרוח: 


lvr: 36
pgn: 66
dfh: a
trm: מי משוי איניש ברא שליח במקום אבא
txt:
<span class='five'>מי משוי איניש ברא שליח במקום אבא. </span>דלא מקפיד בהי מינייהו ומעיקרא להאי ברא נמי שווייה שליח ועכשיו שמת האב יתנו לה הבן הזה וחבירו שהרי הלך הבעל למדינת הים: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 66
dfh: a
trm: אמר לשנים תנו גט לאשתי
txt:
<span class='five'>אמר לשנים תנו גט לאשתי. </span>אע'ג דלא אמר כתבו ותנו הרי אלו יחתמו בעצמן ולא יאמרו לעדים אחרים לחתום דלאו בית דין מנינהו לצוות על אחרים אלא עדים שווינהו ובגמרא מפרש על כתב הגט אם יכולין לצוות לסופר אחר לכתוב או הם עצמם צריכין לכותבו:  או


lvr: 36
pgn: 66
dfh: b
trm: או לשלשה (נמי) כתבו ותנו גט לאשתי
txt:
<span class='five'>או לשלשה (נמי) כתבו ותנו גט לאשתי. </span>אע'פ שהן ראויין ליעשות בית דין כיון דבהדיא אמר להו כתבו לא ב'ד שוינהו אלא עדים: 


lvr: 36
pgn: 66
dfh: b
trm: ילמדו
txt:
<span class='five'>ילמדו. </span>אם אינם יודעין לכתוב ילמדו לכתוב עד שיכתבוהו בעצמן: <span class='shastitle7'>גמ'</span> הכי גרסינן 


lvr: 36
pgn: 66
dfh: b
trm: אמר לשנים כתבו ותנו גט לאשתי ואמרו לסופר וכתב וחתמו הן מהו
txt:
<span class='five'>אמר לשנים כתבו ותנו גט לאשתי ואמרו לסופר וכתב וחתמו הן מהו. </span>הא דקתני מתניתין לכתבו בעצמן אחתימה קאי והכא הרי חתמו הן או דילמא אכתב הגט קאי: 


lvr: 36
pgn: 66
dfh: b
trm: והדבר צריך תלמוד
txt:
<span class='five'>והדבר צריך תלמוד. </span>כלומר אין הדבר הזה ברור לנו וצריכין אנו ללמוד מן הגדולים ממנו אם כשר הוא או לא: 


lvr: 36
pgn: 66
dfh: b
trm: אי נימא מילי אי מימסרן לשליח
txt:
<span class='five'>אי נימא מילי אי מימסרן לשליח. </span>וכשר ודברים שנאמר לשליח זה אם יכול למוסרן לשליח אחר: 


lvr: 36
pgn: 66
dfh: b
trm: אי לא מימסרן
txt:
<span class='five'>אי לא מימסרן. </span>ופסול דהכא מילי בעלמא מסר להו ואינן חוזרין ונמסרין לסופר ולא דמי למוסר גט לשלוחו שיכול לחזור ולעשות שליח אחר: 


lvr: 36
pgn: 66
dfh: b
trm: ואי סבירא לן כתובו כתב ידן הוא דהוי
txt:
<span class='five'>ואי סבירא לן כתובו כתב ידן הוא דהוי. </span>הא כתב הגט אם אמרו לסופר וכתב כשר בתמיה: 


lvr: 36
pgn: 66
dfh: b
trm: והאמר שמואל כו' הלכה כר' יוסי
txt:
<span class='five'>והאמר שמואל כו' הלכה כר' יוסי. </span>דמתני' וכיון דפריש שמואל טעמא דר'י משום דמילי לא מימסרן לשליח הוא היאך כשר הא מילי נינהו ומשני אי הוה סבירא לן ופשיטא לן דכתובו דקאמר לא הוי אלא כתב ידן איכא למימר דכתב הגט מדלא קפיד עליה נעשה כאומר אמרו לסופר ויכתוב וקס'ד דמודה רבי יוסי באומר אמרו: 


lvr: 36
pgn: 66
dfh: b
trm: ואמר ר' ירמיה חתם סופר שנינו
txt:
<span class='five'>ואמר ר' ירמיה חתם סופר שנינו. </span>האי כתב סופר דקתני חתם הוא שאם חתם הסופר בעד ועד אחר עמו כשר: 


lvr: 36
pgn: 66
dfh: b
trm: דאמר מילי לא מימסרן לשליח
txt:
<span class='five'>דאמר מילי לא מימסרן לשליח. </span>הלכך אין אדם חותם בגט אא'כ שמע מפי עצמו לפי שאין השליח רשאי לומר לעדים חתמו בגט פלוני ומשום הכי ליכא למיחש הכא שמא הבעל לא צוה שיחתום אלא לשלוחו צוה שיאמר לסופר זה לכתוב ולאחרים לחתום והשליח חשש שמא יתבייש הסופר לומר אין מקבלין אותו בעד ומתוך חששא זו צוה לסופר לחתום ומהכא שמעינן דבאומר אמרו נמי פליג רבי יוסי דאי סלקא דעתין מודי ביה היכי מכשר חתימת סופר בגט נפיק מינה חורבא כו':  כיון


lvr: 36
pgn: 67
dfh: a
trm: כיון דאמר מר
txt:
<span class='five'>כיון דאמר מר. </span>לקמן בשמעתין גבי אמרו לסופר ויכתוב ולפלוני ופלוני ויחתמו כשר הגט אבל לא תעשה: 


lvr: 36
pgn: 67
dfh: a
trm: לא שכיחא
txt:
<span class='five'>לא שכיחא. </span>הלכך לא גזרינן ושמואל לית ליה דרבי ירמיה דאמר חתם סופר שנינו אלא כתב סופר וחתם עד כדאמרינן בהמגרש <span class='mareimakom'>(לקמן דף פו:)</span> ולא מוקי לה כר' יוסי ולא איירי מתני' בחתימת סופר כלל ובין לרבי יוסי ובין לר' מאיר כשרה החתימה ושמואל לית ליה דרב חסדא דאמר רבי יוסי היא וכתב סופר ודברי הכל היא: 


lvr: 36
pgn: 67
dfh: a
trm: דלמא אמר להו
txt:
<span class='five'>דלמא אמר להו. </span>אתם חתומו ואמרו לפלוני ויכתוב דבהא אמרי' לקמן כשר ותעשה ואי מכשרת חתימת סופר בגט אזלי הני סהדי ומחתמי לסופר משום כיסופא: 


lvr: 36
pgn: 67
dfh: a
trm: אלא ר' יוסי תרתי אמר כו'
txt:
<span class='five'>אלא ר' יוסי תרתי אמר כו'. </span>אלא ודאי רבי יוסי תרתי אמר לפסולא בין שאמר לשלשה תנו בין שאמר אמרו לפלוני ויכתוב ופלוני ופלוני ויחתמו פסול והנך אמוראי דאמרי לקמן תעשה ולא תעשה אליבא דרבי מאיר פליגי דלרבי יוסי פסול לגמרי ואיתא לדרב חסדא דהא דקתני חתם סופר כשר רבי יוסי היא דליכא למיחש שמא שליח צוה ולא בעל: 


lvr: 36
pgn: 67
dfh: a
trm: ושמואל
txt:
<span class='five'>ושמואל. </span>דאמר לעיל הדבר צריך תלמוד דאי כתובו כתב ידו הא כתב הגט נעשה כאומר אמרו וכשר: 


lvr: 36
pgn: 67
dfh: a
trm: חכם וסופר
txt:
<span class='five'>חכם וסופר. </span>כדאמרינן במסכת סוטה <span class='mareimakom'>(דף כ.)</span> אמרתי לו לבלר אני: 


lvr: 36
pgn: 67
dfh: a
trm: גל של אגוזים
txt:
<span class='five'>גל של אגוזים. </span>מפרש באבות דר' נתן <span class='mareimakom'>(פ' יח)</span> מה גל של אגוזים אדם נוטל אחת מהן והם נקבצות ונופלות זו על זו כולן כך ר' טרפון בא תלמיד ושאלו דבר היה מביא לו ראיה מקרא מדרש משנה הלכה ואגדה הכל יחד: 


lvr: 36
pgn: 67
dfh: a
trm: חנות מיוזנת
txt:
<span class='five'>חנות מיוזנת. </span>יינה מוכן בה תמיד שאין החנוני צריך לומר ללוקחין המתינו ואביא לכם כך נצרך אדם ללמד מפיו מזומן לו ותלמודו ערוך בפיו: 


lvr: 36
pgn: 67
dfh: a
trm: אוצר בלום
txt:
<span class='five'>אוצר בלום. </span>כך מפורש באבות דרבי נתן למה היה ר' עקיבא דומה לעני שנטל קופתו ויצא לשדה מצא שעורים קצר ונתן בה מצא חטין נתן בה וכן פולים וכן עדשים וכשבא לביתו בירר כל מין ומין לעצמו כך ר'ע כשלמד מרבותיו שמע דבר מקרא מרבותיו ואחריו הלכה ואחריו מדרש ואחריו אגדה נתן לבו לחזור עליהן ולגורסן עד שהיו סדורין בפיו ולא אמר אלמוד מקרא לעצמו מדרש לעצמו אבל כשנעשה חכם גדול עשה כל התורה מטבעות מטבעות סידר מדרש סיפרי וסיפרא לבדן ושנאן לעצמן לתלמידיו והלכות לעצמן ואגדות לעצמן ונראה בעיני אוצר בלום סגור מסגירות לבדן מחיצות מחיצות כמו שעושין בתיבות גדולות ליתן חטין מכאן שעורין מכאן עדשים מכאן כמו פיו בלום ורגליו מבולמות בבכורות <span class='mareimakom'>(דף מ:)</span> קלושיי'א בלעז: 


lvr: 36
pgn: 67
dfh: a
trm: קופת הרוכלים
txt:
<span class='five'>קופת הרוכלים. </span>מפרש התם מה רוכל זה שבא לעיר שואלין ממנו אפרסמון עמך אומר הין פלייטון עמך אומר הין קנמון עמך אומר הין כך נצרך אדם לשאול דבר במקרא משיבו וכן בגמרא וכן במדרש וכן באגדה ואין שבח זה דומה לשל ר'ע שנתן לבו תחילה ולמד הכל מבולבל ואח'כ סדרן: 


lvr: 36
pgn: 67
dfh: a
trm: קופה של בשמים
txt:
<span class='five'>קופה של בשמים. </span>דומה לקופת הרוכלין אלא שהרוכל מתוך שאומנתו לכך מרבה מינין יותר וקושר כל אחד בצרור לבדו להיות מזומן לשואלו: 


lvr: 36
pgn: 67
dfh: a
trm: קב ונקי
txt:
<span class='five'>קב ונקי. </span>לא לימד הרבה כשאר חבריו אלא מה שאומר בבית המדרש נקי הוא שהלכה כמותו לעולם: 


lvr: 36
pgn: 67
dfh: a
trm: ומה שמוציא אינו מוציא אלא סובין
txt:
<span class='five'>ומה שמוציא אינו מוציא אלא סובין. </span>מה ששכח מתלמודו לא שכח אלא דברים שלא נראו שהלכה כמותן: 


lvr: 36
pgn: 67
dfh: a
trm: שמדותי תרומות מתרומות מדותיו של ר'ע
txt:
<span class='five'>שמדותי תרומות מתרומות מדותיו של ר'ע. </span>בחרתים ותרמתים מתוך עקרי משניותיו של ר'ע והיינו ברירה אחר ברירה: 


lvr: 36
pgn: 67
dfh: a
trm: ואתם חתומו
txt:
<span class='five'>ואתם חתומו. </span>דליכא למיחש שמא תשכור כיון דאין חותמין אלא אם כן שמעו מפי הבעל עצמו: 


lvr: 36
pgn: 67
dfh: b
trm: מנה מהו
txt:
<span class='five'>מנה מהו. </span>אם לא אמר כולכם אבל מנאן א' ב' ג' ד' ואמר כתבו גט לאשתי מהו מדמננהו לכולהו הנך מנויין איכוון או דלמא כיון דלא אמר להו כולכם המנויין כתבו לא בעינן כולם: 


lvr: 36
pgn: 67
dfh: b
trm: אמרי לה להאי גיסא
txt:
<span class='five'>אמרי לה להאי גיסא. </span>מנה כולהו אכולהו קפיד מנה מקצתייהו לא קפיד אלא אמנויין השנים מהני מנויין חתמו למעוטי השאר שלא נמנו אתא ולא לכל הני מנויין איכוין שיחתמו כולם כיון דלא מנה לכולהו הוברר שטורח הדבר עליו וחדל לו מדעתו הראשונה ואפי' המנויין אינם צריכין לחתום אלא מקצתן: 


lvr: 36
pgn: 67
dfh: b
trm: ואמרי לה להאי גיסא
txt:
<span class='five'>ואמרי לה להאי גיסא. </span>מנה מקצתן גלי דעתיה דאהני קפיד וצריכין כולן המנויין לחתום מנה כולן כיון דלא אמר כולכם לא הקפיד אלא לומר בפני מנין זה ולא שיחתמו כולם: 


lvr: 36
pgn: 67
dfh: b
trm: אתקין רב יהודה בגיטא דכולכם
txt:
<span class='five'>אתקין רב יהודה בגיטא דכולכם. </span>בגט שאדם אומר במעמד רבים ויש לחוש שמא יאמר לכולכם איכוין ולא יחתמו כולם ונמצא גט בטל התקין שיהו כותבין בו כך אמר לנו פלוני כתבו או כולכון או כל חד מנכון כולכון אחד כותב במעמד כולם או כל חד מנכון אפי' אין חביריו עמו: 


lvr: 36
pgn: 67
dfh: b
trm: הרכין
txt:
<span class='five'>הרכין. </span>הטה ויט שמים מתרגמינן וארכין שמיא <span class='mareimakom'>(תהלים יח)</span> : 


lvr: 36
pgn: 67
dfh: b
trm: בודקין אותו
txt:
<span class='five'>בודקין אותו. </span>בדברים אחרים שואלין לו דברים שהוא ראוי להשיב עליהן אם ראו דעתו מיושבת שמרמז על תשובת לאו הרכנה שדרך בני אדם להרכין על לאו ועל הין הרכנת הין שלשה פעמים לכל אחד כותבין ונותנין אם מרכין על הגט הרכנת הין: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 67
dfh: b
trm: ולימוד
txt:
<span class='five'>ולימוד. </span>ישוט כמו נחית בר אמוראי <span class='mareimakom'>(ב'ב דף עד:)</span>: 


lvr: 36
pgn: 67
dfh: b
trm: ילתא
txt:
<span class='five'>ילתא. </span>אשת רב נחמן והיא בת הנשיא ואשת אב בית דין וחשובה כדאמרי' בהעור והרוטב <span class='mareimakom'>(חולין דף קכד.)</span> דרב נחמן חתנא דבי נשיאה הוה: 


lvr: 36
pgn: 67
dfh: b
trm: ריסתנא דחנקא חמתא
txt:
<span class='five'>ריסתנא דחנקא חמתא. </span>אמנשטריישו'ן עצם קטן שעל כף הירך שאדם בולעו ונחנק משום דרב ששת סגי נהור הוה ולא יראנו ויאכל ויחנק: 


lvr: 36
pgn: 68
dfh: a
trm: דאמר רב חסדא חיורא באוכמתא לקותא היא
txt:
<span class='five'>דאמר רב חסדא חיורא באוכמתא לקותא היא. </span>טלאי לבן בעור שחור לקותא היה שם בבשר ונהפך העור ללבן: 


lvr: 36
pgn: 68
dfh: a
trm: נחר ליה רב חסדא
txt:
<span class='five'>נחר ליה רב חסדא. </span>עשה לו סימן כמו נחרת סוסיו <span class='mareimakom'>(ירמיה ח)</span> : 


lvr: 36
pgn: 68
dfh: a
trm: מה היא
txt:
<span class='five'>מה היא. </span>מה דמותה ומה טיבה ויש אומרים שידה עצמה ראש כולן ואמן איני יודע מאי היא: 


lvr: 36
pgn: 68
dfh: a
trm: לאבני אפוד
txt:
<span class='five'>לאבני אפוד. </span>דאמרינן במסכת סוטה <span class='mareimakom'>(דף מח:)</span> אבנים הללו אין כותבין עליהם בדיו שנאמר פתוחי חותם ואין מסרטין עליהם באיזמל שנאמר במלואתם שלא יהו חסרות כלום אלא כותב עליהם בדיו ומראה להן שמיר מבחוץ והן נבקעות מאליהן: 


lvr: 36
pgn: 68
dfh: a
trm: כבשינהו
txt:
<span class='five'>כבשינהו. </span>לחצן לשון מכבש של בגדים <span class='mareimakom'>(שבת דף קמא.)</span>: 


lvr: 36
pgn: 68
dfh: a
trm: ושפינהו למיא
txt:
<span class='five'>ושפינהו למיא. </span>כגון השופה יין לחמריה <span class='mareimakom'>(ב'מ דף ס:)</span> הריק מי בור העליון לתוך התחתון דרך נקב שנקב בשפה שבין שתי הבורות ומתוך שהראשון קרקעיתו גבוהה מקרקעית התחתון נרוקו המים לתוכו מאליהן: 


lvr: 36
pgn: 68
dfh: a
trm: טמינהו
txt:
<span class='five'>טמינהו. </span>סתמן כדמתרגמינן סתמום פלשתים <span class='mareimakom'>(בראשית כו)</span> טמנון פלישתאי: 


lvr: 36
pgn: 68
dfh: b
trm: ופקע טורא
txt:
<span class='five'>ופקע טורא. </span>מתבקע מעט כמין חריץ עד שמשליך שם זרע האילנות וגדלים אילנות שם ומתפרנס מהם: 


lvr: 36
pgn: 68
dfh: b
trm: זוגיתא
txt:
<span class='five'>זוגיתא. </span>זכוכית כדי שיראה את בניו ולא יוכל ליכנס אצלם ויהא צריך לשמיר לבקע הזכוכית: 


lvr: 36
pgn: 68
dfh: b
trm: ובעיא מינטר ליבם קטן
txt:
<span class='five'>ובעיא מינטר ליבם קטן. </span>עד שיביא שתי שערות ויהא ראוי לחליצה ויודע היה זה שעתידה להמתין שלש עשרה שנה: 


lvr: 36
pgn: 68
dfh: b
trm: תרחיה גביה
txt:
<span class='five'>תרחיה גביה. </span>איחר אצלו שלמה לאשמדאי תרח בלשון ארמי איחור כדאמרינן בבבא קמא <span class='mareimakom'>(דף פ:)</span> מאן תרח ניתרח שמואל: 


lvr: 36
pgn: 68
dfh: b
trm: כתועפות ראם לו
txt:
<span class='five'>כתועפות ראם לו. </span>להקדוש ברוך הוא יש לו תועפות ראמים למשלחתו וליפרע פורענות בשליחותו: 


lvr: 36
pgn: 68
dfh: b
trm: גונדו
txt:
<span class='five'>גונדו. </span>לבושו ובביאורי טהרות דרב האי ראיתי קודו מקידה של חרס לשתות מים <span class='mareimakom'>(סוטה דף לב:)</span>: 


lvr: 36
pgn: 68
dfh: b
trm: לא סריך
txt:
<span class='five'>לא סריך. </span>אינו נדבק לומר דבר אחד של שטות כל הימים שזה אומר הייתי מלך ואינו אומר דבר שטות אחרת: 


lvr: 36
pgn: 68
dfh: b
trm: שורבינא
txt:
<span class='five'>שורבינא. </span>מין ארז כדאמרינן בראש השנה <span class='mareimakom'>(דף כג.)</span> תאשור שורבינא: 


lvr: 36
pgn: 69
dfh: a
trm: תלתא מכחלי
txt:
<span class='five'>תלתא מכחלי. </span>מכחול הוא כנף עוף או כף רחב דק של עץ שנוטל בו הכחול ונותן בעין: 


lvr: 36
pgn: 69
dfh: a
trm: וניסר חדא כרעא מיניה וחדא כרעא מכלבא
txt:
<span class='five'>וניסר חדא כרעא מיניה וחדא כרעא מכלבא. </span>יקשור אחד מרגליו ורגל הכלב בשני ראשי החבל: 


lvr: 36
pgn: 69
dfh: a
trm: אימר אתמוחי אתמח
txt:
<span class='five'>אימר אתמוחי אתמח. </span>כולה כבדא ולא נשתייר הימנה כלום ונפל לריאה דרך קנה הכבד שמחובר לקנה של ריאה: 


lvr: 36
pgn: 69
dfh: a
trm: חומתי כי ממרו
txt:
<span class='five'>חומתי כי ממרו. </span>עלי של חומם פילטרו טוב לרפואה זו כמין עשב שקורין ממרו בלשון ארמי: 


lvr: 36
pgn: 69
dfh: a
trm: בגילא דחיטתא
txt:
<span class='five'>בגילא דחיטתא. </span>שהוא חלול ויכניס זרע השחלים לתוכו בראשו אחד ויכניסנו בתוך פיו של חולה עד הבליעה וינפח חבירו בראש האחר ויצאו השחלים ויפלו ויחנו על החולי: 


lvr: 36
pgn: 69
dfh: a
trm: מטולא דבית הכסא
txt:
<span class='five'>מטולא דבית הכסא. </span>מתחת צל אבנים המסודרות לבית הכסא בשדות ומתוקנות כעין מושב: 


lvr: 36
pgn: 69
dfh: a
trm: וכי בשיל נשדור בשיל כוליה
txt:
<span class='five'>וכי בשיל נשדור בשיל כוליה. </span>זה סימן יהיה לך לכשיבשל הנשדור בידוע ששאר סמנין מבושלין לפי שהוא קשה:  ונטייפיה


lvr: 36
pgn: 69
dfh: b
trm: ליפתח חביתא דחמרא לשמיה
txt:
<span class='five'>ליפתח חביתא דחמרא לשמיה. </span>יקנה חבית של יין לשתייתו כלומר ישתה יין טוב תמיד הרבה: 


lvr: 36
pgn: 69
dfh: b
trm: מרתכא
txt:
<span class='five'>מרתכא. </span>קוגילו'ן והוא מפסולת הכסף מקום שחופרין כסף מן הקרקע ויוצקים אותו ומעלה ריתחא והוא מרתחא: 


lvr: 36
pgn: 69
dfh: b
trm: חומרתא דפילון
txt:
<span class='five'>חומרתא דפילון. </span>בוטון שהנשים תולות בצואריהן של זהב או של כסף ונותן בו שמן שמעורב בו מין בושם ששמו פילון ודומה לעלי גפנים כדתניא בת'כ שלא יערב קימוס במר מי גלובקיא בשמן עלי גפנים בפילון: 


lvr: 36
pgn: 69
dfh: b
trm: ולגנדריה שתין זמני אהא מטחתא
txt:
<span class='five'>ולגנדריה שתין זמני אהא מטחתא. </span>יגלגלו ששים פעמים על ירך זה למעלה בקילבוסת שקורין הנק'א: 


lvr: 36
pgn: 69
dfh: b
trm: חוטא דזהוריתא דשדתי' דומה בת דומה
txt:
<span class='five'>חוטא דזהוריתא דשדתי' דומה בת דומה. </span>חוט של זהורית שטואתו אשה חשודה בת חשודה: 


lvr: 36
pgn: 69
dfh: b
trm: וכי שתי
txt:
<span class='five'>וכי שתי. </span>דקיימא לן הרוחץ בחמין שותה מהם והם רפואה לו במסכת שבת <span class='mareimakom'>(דף מא.)</span>: 


lvr: 36
pgn: 70
dfh: a
trm: מכל דבר
txt:
<span class='five'>מכל דבר. </span>שהוא טוב לו ומתוק לחיכו ואוכל ממנו כל תאוותו מביאו לידי חולי ששמו אחילו: 


lvr: 36
pgn: 70
dfh: a
trm: כל שקייני
txt:
<span class='five'>כל שקייני. </span>כל משקין שאדם שותה לרפואה יש להן מנין ימים לשתותם יש מהן ג' יש מהן ז' יש מהן י'ב: 


lvr: 36
pgn: 70
dfh: a
trm: ולכשתכעוס
txt:
<span class='five'>ולכשתכעוס. </span>וימלא בטנך כעס תעמוד על מילואך אבל אם תמלא מעיך אכילה ושתיה לכשתכעוס תבקע: 


lvr: 36
pgn: 70
dfh: a
trm: בעלי ראתן
txt:
<span class='five'>בעלי ראתן. </span>חלשים הרבה מחמת שיש להן שרץ במוח כדאמרינן בכתובות <span class='mareimakom'>(דף עז:)</span>: 


lvr: 36
pgn: 70
dfh: a
trm: פחד
txt:
<span class='five'>פחד. </span>דאגה שדואג על דבר העתיד כגון טירוד מזונות או פחד אויב וקורין סיינש'א: 


lvr: 36
pgn: 70
dfh: a
trm: ומיעוטן יפה
txt:
<span class='five'>ומיעוטן יפה. </span>כשיש לאדם מעט מהם יפה לגופו לרפואה וטוב שיהא לו קצת משלא יהא לו כלום: 


lvr: 36
pgn: 70
dfh: b
trm: כותבין ונותנין גט לאלתר
txt:
<span class='five'>כותבין ונותנין גט לאלתר. </span>ואפילו בתוך חוליו הואיל ואמר קודם לכן ולא אמרינן שוטה הוא ואינו יכול לגרש: 


lvr: 36
pgn: 70
dfh: b
trm: מגויד
txt:
<span class='five'>מגויד. </span>מחותך בחתיכות לשון גודו אילנא <span class='mareimakom'>(דניאל ד)</span> : 


lvr: 36
pgn: 70
dfh: b
trm: חי הוא
txt:
<span class='five'>חי הוא. </span>וגיטו מחיים אבל סופו למות לכך מעידין עליו לאחר זמן להשיא את אשתו היכא דלא גירשה: 


lvr: 36
pgn: 70
dfh: b
trm: הוא קירב את מיתתו
txt:
<span class='five'>הוא קירב את מיתתו. </span>על ידי שפירכס ונמצא שלא הרגו זה אבל מכל מקום סופו למות: 


lvr: 36
pgn: 70
dfh: b
trm: שיחיא דלאו לאו נקטיה
txt:
<span class='five'>שיחיא דלאו לאו נקטיה. </span>חולי של שגעון המלמדו תמיד להרכין ראשו בהרכנת לאו או הין ואינו משיב על דברי שאלתם: 


lvr: 36
pgn: 70
dfh: b
trm: בסירוגין
txt:
<span class='five'>בסירוגין. </span>ממתינין בין הרכנה לשאילה שעה וחוזרין ושואלין לו אותה שאילה עצמה: 


lvr: 36
pgn: 70
dfh: b
trm: אומרים לו
txt:
<span class='five'>אומרים לו. </span>כשבודקין אותו על לאו שואלין לו אם מבקש דברים הראוין לו בימות החמה ועכשיו ימות הגשמים: 


lvr: 36
pgn: 70
dfh: b
trm: דלמא קורא אחדיה
txt:
<span class='five'>דלמא קורא אחדיה. </span>בימות החמה ואע'פ שמשיב הין על הגלופקרין לאו שוטה הוא:  בפירי


lvr: 36
pgn: 71
dfh: a
trm: בפירי
txt:
<span class='five'>בפירי. </span>שאינם מצוים באותה שעה כגון צריש'ש בימות הגשמים ובימות החמה נישפל'ה: 


lvr: 36
pgn: 71
dfh: a
trm: חרש
txt:
<span class='five'>חרש. </span>שהיה פיקח כשכנסה וקדושיו קידושין גמורין ותנן ביבמות <span class='mareimakom'>(דף קיב:)</span> נתחרש הוא או נשתטה לא יוציא עולמית לפי שאין כח בגירושי חרשות להפקיע קידושי חכמה וקאמר רב דאם יכול לדבר מתוך הכתב דיודע לכתוב על הקלף כתבו ותנו גט לאשתי אתם פלוני ופלוני ומסר להם פיקח גמור הוא וכותבין ונותנין: 


lvr: 36
pgn: 71
dfh: a
trm: אלם קאמרת שאני אלם
txt:
<span class='five'>אלם קאמרת שאני אלם. </span>דכיון דשומע הוא הרי הוא כפיקח לכל דבריו אבל חרש שאינו שומע ואינו מדבר אי לאו דיכול לדבר מתוך הכתב ברמיזה לא מפיק ואי לאו דאשמעינן רב לא הוה ידענא: 


lvr: 36
pgn: 71
dfh: a
trm: חרש המדבר ואינו שומע זהו חרש
txt:
<span class='five'>חרש המדבר ואינו שומע זהו חרש. </span>ולא זהו חרש שדברו בו חכמים בכל מקום והשווהו לשוטה דזהו כפיקח לכל דבריו כדקתני בהדיא אבל חרש דרב כהנא (אינו) לא שומע ולא מדבר: 


lvr: 36
pgn: 71
dfh: a
trm: פרט לאלם
txt:
<span class='five'>פרט לאלם. </span>שאינו חייב קרבן שבועה על שבועת העדות אם השביעו והרכין בראשו שאינו יודע: 


lvr: 36
pgn: 71
dfh: a
trm: אמר רבי אבהו
txt:
<span class='five'>אמר רבי אבהו. </span>מאי ירושות בנו דידיה אם רצה להשוות את הבכור כאחד מבניו ולהכי נקט ירושת בנו הבכור דאם לא לשנות על משפט הירושה של תורה הוא בא למה לנו לדבריו הירושה מאיליה תפול: 


lvr: 36
pgn: 71
dfh: a
trm: בחרש מעיקרו
txt:
<span class='five'>בחרש מעיקרו. </span>שאין לו כתב יד של דעת שלא היתה לו דעת צלולה מימיו ולקמיה פריך וכיון דחרש מעיקרו הוא הרי כנס ברמיזה ולא היו קידושין גמורין ומוקי לה ביבם: 


lvr: 36
pgn: 71
dfh: a
trm: ביבמתו
txt:
<span class='five'>ביבמתו. </span>שקידושיה גמורין וזיקתה גמורה והוא אין יכול לחלוץ לפי שאינו בועמד ואמר לא חפצתי לקחתה <span class='mareimakom'>(דברים כה)</span> וכונס ואינו מוציא לעולם דגט דידיה לא מפקע זיקה דאורייתא: 


lvr: 36
pgn: 71
dfh: b
trm: שני אחין חרשים
txt:
<span class='five'>שני אחין חרשים. </span>כיון דהם חרשים לא איכפת לן בנשותיהן אם הן אחת פקחות דמ'מ הם לא כנסו אלא ברמיזה: 


lvr: 36
pgn: 71
dfh: b
trm: וכן שתי אחיות חרשות
txt:
<span class='five'>וכן שתי אחיות חרשות. </span>לא איכפת לן בפקחות של בעלים דהן לא נכנסו אלא ברמיזה לפיכך פטורות מן החליצה דיוצאה משום אחות אשה דכל עריות פטורות מן החליצה: 


lvr: 36
pgn: 71
dfh: b
trm: ואם היו נכריות
txt:
<span class='five'>ואם היו נכריות. </span>ומת אחד מהן השני אינו יכול לחלוץ מפני שהוא חרש או שהיא חרשת ואינה יכולה לומר מאן יבמי אלא יכנסו: 


lvr: 36
pgn: 71
dfh: b
trm: ואם רצו להוציאן
txt:
<span class='five'>ואם רצו להוציאן. </span>אחרי כן יוציאו דאתי גט חרש ומפקע זיקת קידושי חרש אלמא היכא דנפלה ליה מאחיו חרש מפיק ולא גזרינן אטו אחיו פקח: 


lvr: 36
pgn: 71
dfh: b
trm: חלוקין עליו חביריו
txt:
<span class='five'>חלוקין עליו חביריו. </span>דאפי' פקח ונתחרש אינו יכול לגרש ואפי' יודע לכתוב ולא תימא רשב'ג מפרש מילתיה דתנא קמא דהכי שמיע ליה לרבי יוחנן דמיפלג פליג: 


lvr: 36
pgn: 71
dfh: b
trm: לא יוציא
txt:
<span class='five'>לא יוציא. </span>אסור להוציאה ואע'פ שפקחת ונתחרשה יוציאה דאשה לא בעינן דעתה שהרי יוצאה לרצונה ושלא לרצונה היכא דנשטת אמור רבנן לא יוציא דכיון שאינה יודעת לשמור עצמה ינהגו בה הפקר בזנות וכן מפרש לקמן: 


lvr: 36
pgn: 71
dfh: b
trm: אי נמי
txt:
<span class='five'>אי נמי. </span>האי עולמית לכדרבי יצחק אתא למידק מינה מדקתני סיפא עולמית ורישא לא תנא עולמית משום דרישא דרבנן כדרבי יצחק וסיפא דאורייתא דגבי מגרש בעינן דעתו שהאיש אינו מוציא אלא לרצונו: 


lvr: 36
pgn: 71
dfh: b
trm: אפיקחת בעל כרחה
txt:
<span class='five'>אפיקחת בעל כרחה. </span>מתגרשת ואע'פ שלא מדעתה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 71
dfh: b
trm: ואמר להם כתובו
txt:
<span class='five'>ואמר להם כתובו. </span>והם אמרו לו לסופר כו': <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 71
dfh: b
trm: טעמא דלא אמר להם תנו
txt:
<span class='five'>טעמא דלא אמר להם תנו. </span>בלא כתבו דכיון דאמר להם כתבו מקפיד היה בדבר שלא יאמרו לאחר ויכתוב שבושת הוא לו לגלות שאינו יודע לכתוב גט ובהא אפי' ר'מ מודה לקמן בפרק התקבל שאם אמר כתבו גט לאשתי אפילו אמר לב'ד לא עשאם ב'ד להרשות את אחרים על כך: 


lvr: 36
pgn: 71
dfh: b
trm: הא אמר תנו
txt:
<span class='five'>הא אמר תנו. </span>גט לאשתי ולא אמר כתבו אומרים לאחרים ויכתבו ויתנו דעשאן ב'ד ועל כרחין כגון שהיו שלשה דאילו לשנים אפי' ר'מ מודה שאפי' לא אמר כתבו אלא תנו צריכים הם עצמם לכתוב דהכי תנן לקמן אמר לשנים תנו גט לאשתי או לשלשה כתבו ותנו גט לאשתי יכתבו הם עצמם ויתנו אבל אמר לשלשה תנו יאמרו לאחרים ויכתבו ויתנו מפני שעשאם ב'ד דברי ר'מ ופליג רבי יוסי עליה דאפילו לשלשה נמי אע'ג דלא אמר כתבו צריכין הם עצמם לכתוב ומתניתין דנקט כתבו משמע דאי לא אמר כתבו לא הוי פסיל האי גיטא וכגון שהיו שלשה ורבי מאיר היא: 


lvr: 36
pgn: 71
dfh: b
trm: דאמר מילי מימסרן לשליח
txt:
<span class='five'>דאמר מילי מימסרן לשליח. </span>דרך ארץ הוא לעשות שליח דברים והוי נמי בדברים שלוחו של אדם כמותו הלכך היכא דהוו ג' דאיכא למימר עשאן ב'ד לומר לאחרים אמרו לסופר ויכתוב ולעדים ויחתומו: 


lvr: 36
pgn: 71
dfh: b
trm: עד שיאמר לסופר כתוב
txt:
<span class='five'>עד שיאמר לסופר כתוב. </span>משמע דאין לך צד היתר לומר לאחרים לכתוב אלא השומע מפיו הוא יכתוב ואפילו שלשה ואפי' לא אמר כתבו: 


lvr: 36
pgn: 71
dfh: b
trm: דלא אמר תנו
txt:
<span class='five'>דלא אמר תנו. </span>בלא כתבו והכי קאמר האומר כתבו אינו כשר אלא א'כ אמר לסופר עצמו: 


lvr: 36
pgn: 71
dfh: b
trm: אי הכי
txt:
<span class='five'>אי הכי. </span>כיון דאיכא צד היתר לומר לאחרים הכי איבעי ליה למיתני אינו גט עד שיאמר תנו בלא כתבו וכל שכן פשיטא דכי אמר לסופר עצמו אלא ודאי דוקא קאמר סיפא באומר תנו: 


lvr: 36
pgn: 71
dfh: b
trm: והכא במאי עסקינן דלא אמר לשלשה
txt:
<span class='five'>והכא במאי עסקינן דלא אמר לשלשה. </span>ובשנים מודה ר'מ דאפילו אמר תנו כותבין הן עצמן דלא עשאם ב'ד: 


lvr: 36
pgn: 71
dfh: b
trm: אלא כולה רבי יוסי היא
txt:
<span class='five'>אלא כולה רבי יוסי היא. </span>והא דנקט ברישא כתובו לאו למידק דאילו אמר תנו בלא כתבו אומרים לאחרים ויכתבו אלא היינו טעמא דפסול דלא אמר אמרו והכי דייקת מינה טעמא דלא אמר אמרו הא אמר לשנים אמרו לפלוני ויכתוב ולפלוני ופלוני ויחתומו ואמרו לאותו סופר וכתב ולאותן עדים וחתמו שפיר דמי דמודי רבי יוסי בהא שהרי עשאן שלוחין לכך: 


lvr: 36
pgn: 71
dfh: b
trm: וא'ר ירמיה חתם סופר שנינו
txt:
<span class='five'>וא'ר ירמיה חתם סופר שנינו. </span>לא תימא דמתכשר גט בחתימת עד אחד וכתב יד סופר שני אלא הכי קאמר חתם הסופר בגט עד ועד שני עמו כשר: 


lvr: 36
pgn: 72
dfh: a
trm: ר' יוסי היא
txt:
<span class='five'>ר' יוסי היא. </span>הלכך ליכא למיחש לחורבא דאילו לר' מאיר איכא למיחש דלמא זימנין דאמר לשנים אמרו לפלוני ויכתוב ולפלוני ופלוני ויחתמו ואזלי הני שלוחי וחיישי לכיסופא דסופר ומחתמי ליה בלא דעת הבעל אבל לר' יוסי ליכא למיחש להכי שהרי לא יכתוב סופר גט אלא אם כן ישמע מפי הבעל עצמו: 


lvr: 36
pgn: 72
dfh: a
trm: כולה ר' יוסי היא
txt:
<span class='five'>כולה ר' יוסי היא. </span>ורישא דאמר כתבו לאו דווקא דאפילו תנו נמי פסול כדקתני סיפא עד שיאמר לסופר ויכתוב ואורחא דתנא למיתני ולאוסופי ונקט למילתיה בלשון לא מיבעיא הך אלא אפילו הא נמי פסיל עד שיאמר כו': 


lvr: 36
pgn: 72
dfh: a
trm: לאפוקי מדרב כהנא
txt:
<span class='five'>לאפוקי מדרב כהנא. </span>דאמר לעיל <span class='mareimakom'>(דף עא.)</span> חרש שיכול לדבר מתוך הכתב כותבין ונותנין גט לאשתו: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 72
dfh: a
trm: זה גיטך מחולי זה
txt:
<span class='five'>זה גיטך מחולי זה. </span>משמע מחולי זה ואילך וכיון שמת מתוך החולי נמצא שאין הגט חל אלא לאחר מיתה: 


lvr: 36
pgn: 72
dfh: a
trm: מהיום ולאחר מיתה גט ואינו גט
txt:
<span class='five'>מהיום ולאחר מיתה גט ואינו גט. </span>מספקא לן אי תנאה הוי מהיום אם אמות וכיון שמת נתקיים התנאי ונמצא שהוא גט משעת נתינתו או חזרה הוי שחזר בו ממאי דאמר מהיום ואמר לאחר מיתה יהא גט ואינו כלום דבשלמא גבי מתנה איכא למימר גופא מהיום ופירא לאחר מיתה אבל הכא ליכא למימר הכי ואי משום תנאה ה'ל למימר מהיום אם מתי ובגמרא פריך מ'ש מרישא: 


lvr: 36
pgn: 72
dfh: a
trm: ולא מתייבמת
txt:
<span class='five'>ולא מתייבמת. </span>שמא גט הוה והויא לה גרושת אחיו וקיימא עליה בכרת הואיל ולא החזירה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 72
dfh: a
trm: והדר תני כו' אלמא לאו כלאחר מיתה דמי
txt:
<span class='five'>והדר תני כו' אלמא לאו כלאחר מיתה דמי. </span>דאילו במהיום ולאחר מיתה תני סיפא גט ואינו גט: 


lvr: 36
pgn: 72
dfh: a
trm: משמע כמעכשיו
txt:
<span class='five'>משמע כמעכשיו. </span>אם יתקיים תנאי זה שאמות וכשמת הוה גט למפרע אבל לאחר מיתה לא משמע תנאה וספוקי מספקא לן: 


lvr: 36
pgn: 72
dfh: a
trm: וחולצת
txt:
<span class='five'>וחולצת. </span>כלומר אסורה להתייבם דמספקא ליה אי הוה גט אי לא ולקמיה מפרש ואזיל: 


lvr: 36
pgn: 72
dfh: a
trm: והא מדסיפא
txt:
<span class='five'>והא מדסיפא. </span>גבי מהיום ולאחר מיתה תנא חולצת וברישא לא תנא מכלל דדוקא קתני: 


lvr: 36
pgn: 72
dfh: a
trm: כרבנן
txt:
<span class='five'>כרבנן. </span>דפליגי עליה דרבי יוסי ביש נוחלין <span class='mareimakom'>(ב'ב קלו.)</span> דקא תני הכותב כל נכסיו לבנו צריך שיכתוב מהיום ולאחר מיתה ואי לא ה'ל מתנה לאחר מיתה וה'נ גט לאחר מיתה הוא: 


lvr: 36
pgn: 72
dfh: a
trm: ורב הונא כר' יוסי דאמר
txt:
<span class='five'>ורב הונא כר' יוסי דאמר. </span>התם אינו צריך דקא סבר זמנו של שטר מוכיח עליו דמהיום נתן לו את גוף הקרקע והפירות יאכל הוא בחייו דאם לא נתן לו הגוף מעכשיו למה נכתב זמן בשטר המתנה: 


lvr: 36
pgn: 72
dfh: a
trm: חליצה נמי לא ליבעי
txt:
<span class='five'>חליצה נמי לא ליבעי. </span>דהא אמר אע'ג דלא כתב מהיום כמאן דכתב מהיום דמי ומהיום אם מתי תנן במתני' דכשר: 


lvr: 36
pgn: 72
dfh: b
trm: בעל פה
txt:
<span class='five'>בעל פה. </span>כגון גבי גט שכתב כהלכתו וכשמוסרו לה אומר זה גיטיך אם מתי הלכך לא דמי לשטר שכיון שכתב התנאי אצל הזמן בשטר איכא למימר דזמן מוכיח דמהיום קאמר אבל על פה דלמא כי מסריה ניהלה הדר ביה מזמן דשטרא ומסריה ניהלה ע'מ לאחר מיתה הואיל ולא אמר מהיום: 


lvr: 36
pgn: 72
dfh: b
trm: בי דינא דשרו משחא
txt:
<span class='five'>בי דינא דשרו משחא. </span>ר' יהודה נשיאה שהתיר שמנן של עובדי כוכבים במסכת ע'ז <span class='mareimakom'>(דף לז.)</span>: 


lvr: 36
pgn: 72
dfh: b
trm: חולצת
txt:
<span class='five'>חולצת. </span>דזמן השטר הו'ל כמהיום וכי מסריה ניהליה ואמר זה גיטך לאחר מיתה מספקא לן אי תנאה הוא אי חזרה הוא: 


lvr: 36
pgn: 72
dfh: b
trm: מדסיפא
txt:
<span class='five'>מדסיפא. </span>כי אמר מהיום ולאחר מיתה תנא מתני' חולצת לרבנן מכלל דלאחר מיתה לר' יוסי נמי חולצת דהא לרבי יוסי כמהיום ולאחר מיתה דמי ור' יוסי ורבנן לא איפלוג אלא בהא לחודה דלר' יוסי בלאו מהיום כמהיום ולרבנן יש חילוק: 


lvr: 36
pgn: 72
dfh: b
trm: כרבי ס'ל
txt:
<span class='five'>כרבי ס'ל. </span>דאמר לקמן גט הוא ופליג אדרבנן וקסבר תנאה הוא והואיל ואשכחן לרבי דפליג אימא ר' יוסי נמי פליג דהא שמעינן ליה דמיקל בתנאי: 


lvr: 36
pgn: 72
dfh: b
trm: למעוטי דר' יוסי
txt:
<span class='five'>למעוטי דר' יוסי. </span>היכא דלא אמר מהיום דכיון דקתני כזה משמע דכי האי גוונא הוא דמכשר אבל בלאו מהיום פסול: 


lvr: 36
pgn: 72
dfh: b
trm: דקתני כזה גט
txt:
<span class='five'>דקתני כזה גט. </span>ר' יוסי גבי תנאי לקמן <span class='mareimakom'>(עו:)</span> ועל כרחיך למעוטי אתא ולא אשכחן דלמעטיה אי לאו הא דמהיום ולאחר מיתה ולאשמועינן דאע'ג דגבי מתנה כשר התם הוא דהכי קאמר ליה גופא מהיום ופירי לאחר מיתה אבל בגט כיון דלאו לשון תנאי הוא הויא ליה ספק תנאה ספק חזרה: 


lvr: 36
pgn: 72
dfh: b
trm: ר' יוסי אומר כזה גט
txt:
<span class='five'>ר' יוסי אומר כזה גט. </span>מדהוה ליה למימר אם לא באתי כתבו ותנו ואמר כתבו ותנו אם לא באתי ה'ק כתבו עכשיו ותנו אם לא באתי: 


lvr: 36
pgn: 72
dfh: b
trm: מה מתנתו
txt:
<span class='five'>מה מתנתו. </span>אמרינן בב'ב <span class='mareimakom'>(דף קנא:)</span> אם עמד חוזר: 


lvr: 36
pgn: 72
dfh: b
trm: אף גיטו אם עמד חוזר
txt:
<span class='five'>אף גיטו אם עמד חוזר. </span>ולא מיבעיא היכא דאמר אם מתי דהא לא מת אלא אפילו לא אמר אם מתי אלא יהב לה גט סתמא אם עמד חוזר דמסתמא אדעתא דמיתה יהב לה והא לא מת: 


lvr: 36
pgn: 72
dfh: b
trm: אע'ג דלא אמר תנו
txt:
<span class='five'>אע'ג דלא אמר תנו. </span>כדתנן בהאומר התקבל <span class='mareimakom'>(לעיל סה:)</span> רבי שמעון שזורי אומר אף המסוכן כיון דאמר כתבו אף על גב דלא אמר תנו אדעתא למיתב קאמר: 


lvr: 36
pgn: 72
dfh: b
trm: על משענתו
txt:
<span class='five'>על משענתו. </span>נשען על מקלו ולעולם חולה הוא והא דנקט הלך לאו משום דעמידה היא דתילף מינה אם עמד אינו חוזר אלא הא קמשמע לן טעמא דהלך הוא דבעי אומדנא אם מחמת חולי הראשון מת דאיכא למיחש הואיל והלך ניצל מאותו החולי ומת מחולי אחר והוא אמר מחולי זה: 


lvr: 36
pgn: 72
dfh: b
trm: אידך
txt:
<span class='five'>אידך. </span>מי שלא הלך בשוק מסתמא אע'פ שניתק לחולי אחר יש בו מחולי הראשון ולא בעי אומדנא:  מתנתו


lvr: 36
pgn: 73
dfh: a
trm: מתנתו מתנה
txt:
<span class='five'>מתנתו מתנה. </span>אם מת מחולי האחר דהא אמרת לאו עמידה היא וגבי גט דמתני' הוא דבעינן אומדנא משום דמחולי זה קאמר לה: 


lvr: 36
pgn: 73
dfh: a
trm: לא סבירא להו הא דרב הונא
txt:
<span class='five'>לא סבירא להו הא דרב הונא. </span>דהיכא דלא אמר לה אם מתי סבירא להו דאם עמד אינו חוזר: 


lvr: 36
pgn: 73
dfh: a
trm: גזירה שמא יאמרו יש גט לאחר מיתה
txt:
<span class='five'>גזירה שמא יאמרו יש גט לאחר מיתה. </span>דאי עמד חוזר אתו למימר לא הוי גט עד דמיית וקא חזינן דלכי מיית הוי גיטא ש'מ יש גט לאחר מיתה ואתי לאכשורי זה גיטיך לאחר מיתה ולא ידעו דכיון דלא פריש מידי להכי יהבינא ניהלה שיהא גט מעכשיו וע'מ שימות: 


lvr: 36
pgn: 73
dfh: a
trm: אינו גט
txt:
<span class='five'>אינו גט. </span>דאונסא דלא שכיח הוא ולא מסיק אדעתיה ולא אמר אלא דימות ע'י החולי: 


lvr: 36
pgn: 73
dfh: a
trm: מאי שנא רישא כו'
txt:
<span class='five'>מאי שנא רישא כו'. </span>אי אונסא דלא שכיח אסיק אדעתיה רישא נמי ליהוי גיטא דהא מתוך אותו חולי מת דמחולי זה לא משמע אלא מתוך חולי זה: 


lvr: 36
pgn: 73
dfh: a
trm: שלחו מתם
txt:
<span class='five'>שלחו מתם. </span>על ידי מעשה שאירע באחד שאמר אם לא אעמוד מחולי זה ואכלו ארי ושלחו הדבר לארץ ישראל והשיבו אין לנו שיהא גט דאונסא דלא שכיח לא אסיק אדעתיה: 


lvr: 36
pgn: 73
dfh: a
trm: משלחי גלימי
txt:
<span class='five'>משלחי גלימי. </span>מפשיטין בגדי אנשים כלומר פוסקים עליהם דין להנאתן: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 73
dfh: a
trm: לא תתייחד עמו
txt:
<span class='five'>לא תתייחד עמו. </span>זה שנתן גט ואמר לה מהיום אם מתי לא תתייחד עמו שמא יבא עליה דאיכא למ'ד חיישינן שמא בעל לשם קדושין וצריכה גט שני ולמאן דלא חייש נמי מ'מ פנויה היא ואסור להתייחד עם הפנויה :  כאשת


lvr: 36
pgn: 73
dfh: b
trm: כאשת איש
txt:
<span class='five'>כאשת איש. </span>והבא עליה במזיד בחנק ובשוגג בחטאת ואע'ג דמת מאותו חולי לפי שלא גירשה אלא סמוך למיתה ובגמ' מוקי לה באומר לה במסירת הגט הרי זה גיטך והתגרשי בו מעת שאני בעולם אם מתי הלכך רבי יהודה סבר סמוך למיתה הוא דהוי גט ומקמי הכי אשת איש היא ורבי יוסי סבר מכי יהב לה גיטא כל שעתא מספקא לן במעת שאני בעולם הלכך ספיקא היא והבא עליה באשם תלוי: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 73
dfh: b
trm: מאי קאמר
txt:
<span class='five'>מאי קאמר. </span>קתני אין חוששין שמא נתעסקו בדבר אחר והדר תני וחוששין משום זנות: 


lvr: 36
pgn: 73
dfh: b
trm: חוששין משום קידושין
txt:
<span class='five'>חוששין משום קידושין. </span>וצריכה גט שני משום קדושין ואין כאן טעם גט ישן שכבר מסרו לה קודם לכן אלא טעם קידושין הללו מצריכין אותה גט: 


lvr: 36
pgn: 73
dfh: b
trm: ואין חוששין לקדושין
txt:
<span class='five'>ואין חוששין לקדושין. </span>להצריכה גט דאי לשם קדושין בעל לא הוה יהיב לה אתנן והאי חוששין דזנות לאו דווקא דמאי חששא איכא אי משום כהונה הא גרושה היא ונפסלה ואי לתרומה בת כהן לא מיפסלא אלא בביאת עבירה כגון כותי חלל נתין וממזר והנך דמפרשי ביבמות ובקדושין אלא איידי דנקט אין חוששין בסיפא נקט לשון חוששין ברישא: 


lvr: 36
pgn: 73
dfh: b
trm: אף בזו
txt:
<span class='five'>אף בזו. </span>שנתן לה כספים חוששין משום קידושין דלמא הני כספים לאו אתנן נינהו אלא מתנה: 


lvr: 36
pgn: 73
dfh: b
trm: כמאן אזלא הא
txt:
<span class='five'>כמאן אזלא הא. </span>דאוקי רבי יוחנן בהזורק מחלוקת ב'ש וב'ה במגרש את אשתו ולנה עמו בפונדקי דמצרכי לה ב'ה גט שני בשראוה שנבעלה אבל לא ראוה לא חיישינן: 


lvr: 36
pgn: 73
dfh: b
trm: כמאן כדברי הכל
txt:
<span class='five'>כמאן כדברי הכל. </span>דבין לת'ק בין לר' יוסי אמרינן היכא דלא ראוה לא חיישינן והיכא דראוה חיישינן אי לאו משום כספים: 


lvr: 36
pgn: 73
dfh: b
trm: כרבי יוסי בר' יהודה
txt:
<span class='five'>כרבי יוסי בר' יהודה. </span>דאילו לת'ק לא נחלקו בית שמאי ובית הלל בדבר זה דלא שביק ב'ה וסתים כב'ש אבל רבי יוסי סבר לה כרבי יוחנן ולא כמאן דמוקי פלוגתייהו אף בשלא ראוה שנבעלה דהא הכא כי לא ראוה כולהו מודו דלא חיישינן: 


lvr: 36
pgn: 73
dfh: b
trm: מאי אף
txt:
<span class='five'>מאי אף. </span>דהא חששא דזנות לאו דווקא חששא אלא קולא היא לומר תולין אותה בזנות ואין חוששין לקידושין ור' יוסי הוה ליה למימר חוששין לקידושין ואין תולין להקל בזנות: 


lvr: 36
pgn: 73
dfh: b
trm: אף לא ראוה כו'
txt:
<span class='five'>אף לא ראוה כו'. </span>דכיון שראוה שנתיחדה עדי היחוד הן הן עדי ביאה דכיון דגייסי אהדדי חוששין לביאה: 


lvr: 36
pgn: 73
dfh: b
trm: דלא כחד
txt:
<span class='five'>דלא כחד. </span>דאי לת'ק אפי' ראוה נמי האמר תולין בזנות ואינה צריכה גט ואי לרבי יוסי כי לא ראוה נמי קאמר חוששין וסבירא ליה כמאן דמוקי התם פלוגתייהו בשלא ראוה וקמצרכי לה ב'ה גט: 


lvr: 36
pgn: 73
dfh: b
trm: תנא ובלבד שימות
txt:
<span class='five'>תנא ובלבד שימות. </span>אבל אי לא מת איגלאי מלתא דלאו גיטא הוא וחייב חטאת: ופרכינן בין לר' יוסי דמשוי לה אשת איש ספק בין לרבי יהודה דמשוי לה אשת איש ודאי ולכי מיית היכי הוי גיטא הא לדידהו לא הוי גט למפרע משעת מסירה אם כן לא הוי גט עד לאחר מיתה: ומשני 


lvr: 36
pgn: 73
dfh: b
trm: אמר רבה
txt:
<span class='five'>אמר רבה. </span>מתני' לאו באומר מהיום אם מתי דההיא ודאי לכי מיית איגלאי מילתא דהוי גט משעת נתינה והבא עליה פטור אלא באומר מעת שאני בעולם להוי גט הלכך לרבי יהודה סמוך למיתה חייל גיטא ומעיקרא אשת איש היא ורבי יוסי סבר משעת נתינה מספקא לן דלמא זו היא שעה הסמוכה למיתה והוי גט ספק ואע'ג דחיי טפי אין ברירה: 


lvr: 36
pgn: 74
dfh: a
trm: בעילתה תלויה
txt:
<span class='five'>בעילתה תלויה. </span>הדבר תלוי עד שימות או עד שיעמוד מחולי זה אם מת מן החולי הבא עליה פטור דלר' מאיר משמע ליה מעת שאני בעולם היינו משעת נתינה וה'ק לה ה'ז גיטך מעת שאני בעולם אם מתי הלכך כשמת איגלאי מילתא דגרושה הואי בשעת ביאה ואם לא מת הבא עליה בחטאת: 


lvr: 36
pgn: 74
dfh: a
trm: רבי יוסי אומר בעילתה ספק
txt:
<span class='five'>רבי יוסי אומר בעילתה ספק. </span>לכשימות דמשמע ליה מעת שאני בעולם ומיהו מספקא לן על שעת ביאה אי גרושה הואי אי לא שמא זו היא שעה הראויה ליסמך למיתה שמא אינה זו ואינה גרושה הילכך אם ימות מביא הבא עליה אשם תלוי ואם לא ימות בחטאת ודאי: 


lvr: 36
pgn: 74
dfh: a
trm: מגורשת ואינה מגורשת ובלבד שימות
txt:
<span class='five'>מגורשת ואינה מגורשת ובלבד שימות. </span>והיינו נמי כרבי יוסי דמייתי אשם תלוי דספיקא משוו לה ולקמן מפרש מזוני איכא בינייהו: 


lvr: 36
pgn: 74
dfh: a
trm: איכא בינייהו דר' זירא
txt:
<span class='five'>איכא בינייהו דר' זירא. </span>כלומר איכא בינייהו מזוני וכדר' זירא ולא דפליגי בדר' זירא דתרוייהו אית להו דרבי זירא ומשום הכי לא קרי לה רבי יוסי מגורשת ואינה מגורשת דקסבר לית לה מזוני ואע'ג דר' יוסי דמתני' תנא מגורשת ואינה מגורשת תרי תנאי ואליבא דרבי יוסי והיינו חכמים דברייתא: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 74
dfh: a
trm: מעשה בצידן
txt:
<span class='five'>מעשה בצידן. </span>בגמ' פריך מאי תנא דתנא מעשה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 74
dfh: a
trm: והיא תתן
txt:
<span class='five'>והיא תתן. </span>תנאי בעלמא הוא וכי מקיימא ליה איגלאי מילתא דמשעת נתינה גיטא הוי דכל ע'מ מעכשיו הוא וע'מ כן דליקיים: 


lvr: 36
pgn: 74
dfh: a
trm: אבל גט דלרחוקה קאתי
txt:
<span class='five'>אבל גט דלרחוקה קאתי. </span>ומסתמא בקושי הוא מגרשה הילכך לכשתתן קאמר וקסבר אדהכי והכי מפייסנא לה: 


lvr: 36
pgn: 74
dfh: a
trm: לא כסיף למתבעה
txt:
<span class='five'>לא כסיף למתבעה. </span>מעותיו הילכך לא צריך ליה למתלי גיטא במתן מעות ומעכשיו קאמר לה: 


lvr: 36
pgn: 74
dfh: a
trm: אבל דכו'ע תנאה הוי
txt:
<span class='five'>אבל דכו'ע תנאה הוי. </span>ולא תלה הגט בשעת מתן מעות דאי לכשתתן קאמר נהי נמי דלי ואפילו ליורשי משמע מיהו הוה ליה גט לאחר מיתה: 


lvr: 36
pgn: 74
dfh: a
trm: לא נחלקו
txt:
<span class='five'>לא נחלקו. </span>אלא במהיום ולאחר מיתה דרבנן מספקא להו אי תנאה הוי אי חזרה הוי ולרבי ודאי תנאה הוי:  והתניא


lvr: 36
pgn: 74
dfh: b
trm: ולרב יהודה
txt:
<span class='five'>ולרב יהודה. </span>אדמיפלגי בהך מתניתא במהיום ולאחר מיתה לאשמועינן דבעל מנת פסלי רבנן וכ'ש הא: ומשני להכי איפליגו בהכי להודיעך כחו דרבי מיהו רבנן בעל מנת נמי פסלי: 


lvr: 36
pgn: 74
dfh: b
trm: מאי תנא
txt:
<span class='five'>מאי תנא. </span>לעיל מינה בדמים דקתני מעשה בצידן כו' מאי ראיה אין שונין מעשה במשנה אלא לראיה: 


lvr: 36
pgn: 74
dfh: b
trm: תיבעי לרבנן
txt:
<span class='five'>תיבעי לרבנן. </span>דאמרי דמים לאו במקום איצטלית קיימי ודמים לאו איצטלית הן אבל הכא הא אחלינהו והוי כאילו קבל מעות ממש דמחילה כקבלה: 


lvr: 36
pgn: 74
dfh: b
trm: אף זה
txt:
<span class='five'>אף זה. </span>אם רצה הנודר יכול להתירו מאיליו בלא שאלת התרת חכם ואומר לו הריני כאילו התקבלתי אלמא מחילה כקבלה: 


lvr: 36
pgn: 74
dfh: b
trm: ושקלי ריבעא
txt:
<span class='five'>ושקלי ריבעא. </span>ומנהג האריסין ליטול רביע התבואה בשביל טורח חרישה וזריעה וניכוש והשקאה וכל צרכי השדה: 


lvr: 36
pgn: 74
dfh: b
trm: דלצעורה איכוון
txt:
<span class='five'>דלצעורה איכוון. </span>דסתם מגרש את אשתו מתוך איבה הוא מגרשה הלכך מספיקא אמרי' לצעורה איכוון ולא תלינן למימר להרווחה איכוון לקולא: 


lvr: 36
pgn: 74
dfh: b
trm: היה נטמן
txt:
<span class='five'>היה נטמן. </span>הקונה בית בעיר חומה היה נטמן יום שנים עשר חודש שלא ימצאנו המוכר לתת מעותיו כדי שיהא חלוט לו כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כה)</span> ואם לא יגאל עד מלאת לו וגו': 


lvr: 36
pgn: 74
dfh: b
trm: חולש
txt:
<span class='five'>חולש. </span>זורק כמו חולש על גוים <span class='mareimakom'>(ישעיה יד)</span> מטיל גורל: 


lvr: 36
pgn: 75
dfh: a
trm: מאי דאיצטריך ליה תקין
txt:
<span class='five'>מאי דאיצטריך ליה תקין. </span>ראה שהיה נטמן והתקין דבעל כרחו ושלא בפניו תהא נתינה ואי הוה נמי קאי קמן ואמר לא מקבילנא הוה איצטריך להלל נמי לתקוני דתיהוי נתינה אלא מה שלא הוצרך לא הוצרך וגבי גט דאיסורא הוא לא קיימא תקנתא דהלל: 


lvr: 36
pgn: 75
dfh: a
trm: ראיה אחרונה
txt:
<span class='five'>ראיה אחרונה. </span>באחד דיני ממונות <span class='mareimakom'>(סנהדרין דף לא.)</span> דאפליגי באמרו לו כל ראיות שיש לך להביא הבא עד שלשים ולא הביא עד לאחר שלשים ואמרו לו הבא ראיה ואמר אין לי ראיה בקמייתא הלכתא כוותיה ובבתרייתא לית הלכתא כוותיה: 


lvr: 36
pgn: 75
dfh: a
trm: מאי שנא רישא כו'
txt:
<span class='five'>מאי שנא רישא כו'. </span>קא סלקא דעתיה על מנת לאו מעכשיו הוא כרבנן דפליגי עליה דרבי והוי כמו לכשתחזירי לי הנייר ליהוי גט וא'כ אמאי מגורשת הא בשעת גירושין לאו מידי נקיטא: 


lvr: 36
pgn: 75
dfh: a
trm: לא כפליה
txt:
<span class='five'>לא כפליה. </span>ר'מ במסכת קידושין <span class='mareimakom'>(דף סא.)</span> כל תנאי שאינו כתנאי בני גד ובני ראובן וכו' דנימא אם לא תחזירי לא יהא גט הלכך בטל תנאיה: 


lvr: 36
pgn: 75
dfh: a
trm: מתנאי בני גד
txt:
<span class='five'>מתנאי בני גד. </span>שהיה כפול אם יעברו ואם לא יעברו <span class='mareimakom'>(במדבר לב)</span> וכיון דמיני' גמרי' בעינן כי התם תנאי שתלו בו המעשה הוזכר קודם למעשה אם יעברו זה התנאי ונתתם להם זה המעשה ה'נ בעינן דנימא אם תחזירי יהא גט: 


lvr: 36
pgn: 75
dfh: a
trm: משום דהוי ליה כו'
txt:
<span class='five'>משום דהוי ליה כו'. </span>ובין לר'מ ובין לרבנן דלא אפליג אלא בכפילה כדמפרש טעמא התם הוצרך הדבר לאומרו שאלמלא כן יש במשמע שאף בארץ כנען לא ינחלו: 


lvr: 36
pgn: 75
dfh: b
trm: רבי היא דאמר וכו' כאומר מעכשיו דמי
txt:
<span class='five'>רבי היא דאמר וכו' כאומר מעכשיו דמי. </span>ואשתכח דבשעת גירושין נקיטא לגט ולאחר זמן היא מחזרת ומתנה על מנת להחזיר שמה מתנה: 


lvr: 36
pgn: 75
dfh: b
trm: אתקין שמואל כו'
txt:
<span class='five'>אתקין שמואל כו'. </span>כשמוסרו לה יאמר אם לא מתי לא יהא גט אם מתי יהא גט דבעי' תנאי כפול דאי לא כפליה הוי גיטא מיד ואי כהן הוא מפסלא עליה: ה'ג 


lvr: 36
pgn: 75
dfh: b
trm: אלא אמר רבא אם לא מתי לא יהא גט
txt:
<span class='five'>אלא אמר רבא אם לא מתי לא יהא גט. </span>לימא ברישא משום דלא מקדים כו' והדר נימא הן ולאו דבעינן הן קודם ללאו: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 75
dfh: b
trm: כמה היא מניקתו ב' שנים
txt:
<span class='five'>כמה היא מניקתו ב' שנים. </span>שיהא לולד שתי שנים שכך הוא זמן הנקתו ולענין לשמש את אביו כל ימי חייו: 


lvr: 36
pgn: 75
dfh: b
trm: רבי יהודה אומר שמנה עשר חדש
txt:
<span class='five'>רבי יהודה אומר שמנה עשר חדש. </span>לר' יהודה זמן הנקת תינוק עד שיהו לו י'ח חדשים בכתובות בפרק אע'פ <span class='mareimakom'>(דף ס:)</span>: 


lvr: 36
pgn: 75
dfh: b
trm: ה'ז גט
txt:
<span class='five'>ה'ז גט. </span>דכיון דלא פריש מידי לא איכוון אלא להרווחה כל ימים שהוא צריך ומכאן ואילך אינו צריך: 


lvr: 36
pgn: 75
dfh: b
trm: שלא בהקפדה
txt:
<span class='five'>שלא בהקפדה. </span>היא לא הכעיסתו ואפי' הכי שאין העכבה הימנה אינו גט וכ'ש אם בהקפדה: 


lvr: 36
pgn: 75
dfh: b
trm: רשב'ג אומר כזה גט
txt:
<span class='five'>רשב'ג אומר כזה גט. </span>הואיל ולא הקפידתו ואין העכבה הימנה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 75
dfh: b
trm: מתני' רשב'ג
txt:
<span class='five'>מתני' רשב'ג. </span>דאמר לעיל <span class='mareimakom'>(דף עד.)</span> תתן דמיה אלמא להרווחה מיכוון ולאו דוקא קאמר הא נמי להרווחה איכוון וכל זמן שהוא צריך לינק קאמר: 


lvr: 36
pgn: 75
dfh: b
trm: וברייתא רבנן
txt:
<span class='five'>וברייתא רבנן. </span>דאמרי <span class='mareimakom'>(שם:)</span> אצטלית דוקא הכא נמי שימוש והנקה דוקא וביום אחד סגי: 


lvr: 36
pgn: 75
dfh: b
trm: רב אשי אמר
txt:
<span class='five'>רב אשי אמר. </span>ברייתא בסתם דכל סתם כמפרש יום אחד דמי ומתני' רב אשי משני לה לקמיה ורב אשי לאו לשנויי מתניתין וברייתא אתא אלא לאפלוגי עליה דרבא דאמר סתם שתי שנים: 


lvr: 36
pgn: 76
dfh: a
trm: אלא לרב אשי
txt:
<span class='five'>אלא לרב אשי. </span>דאמר רישא דמתני' יום אחד קאמר על כרחך מת הבן או האב דקתני כגון שמת ולא הניקתו כלל ואמאי ה'ז גט הרי לא נתקיים כלום מן התנאי: 


lvr: 36
pgn: 76
dfh: a
trm: לפי שלא אמר לה
txt:
<span class='five'>לפי שלא אמר לה. </span>אם תניקי יהא גט אם לא תניקי לא יהא גט דבעינן תנאי כפול כתנאי בני גד ובני ראובן: 


lvr: 36
pgn: 76
dfh: a
trm: איכא דאמרי לר'מ קאמר ליה
txt:
<span class='five'>איכא דאמרי לר'מ קאמר ליה. </span>אין לנו ללמוד מתנאי בני גד שאין לך תנאי בכל המקרא שאינו כפול כגון אז תנקה מאלתי <span class='mareimakom'>(בראשית כד)</span>  וכגון אם שכב אם לא שכב <span class='mareimakom'>(במדבר ה)</span>  אם תאבו ושמעתם אם תמאנו ומריתם <span class='mareimakom'>(ישעיה א)</span> הלכך הוי להו שני כתובין הבאים כאחד ואין מלמדין: 


lvr: 36
pgn: 76
dfh: a
trm: ואיכא דאמרי לרבנן קאמר להו אין לך תנאי בכתובין שאינו כפול
txt:
<span class='five'>ואיכא דאמרי לרבנן קאמר להו אין לך תנאי בכתובין שאינו כפול. </span>ויש לנו ללמוד מהן דכולהו צריכי כדמתרצינן להו בקדושין בהאומר לחבירו <span class='mareimakom'>(ד' סא:)</span>: 


lvr: 36
pgn: 76
dfh: a
trm: אמר לה בפני שנים ה'ז גיטך כו'
txt:
<span class='five'>אמר לה בפני שנים ה'ז גיטך כו'. </span>ולא מסרו לה בפניהם דאי מסרו לה איגרשה לה בהאי תנאי ותו לא מצי לאתנויי תנאה אחרינא אלא כך אמר בפניהם כשאמסרנו לה לא אמסרנו אלא על מנת כן: 


lvr: 36
pgn: 76
dfh: a
trm: לא ביטל כו'
txt:
<span class='five'>לא ביטל כו'. </span>שלא בא זה להוסיף מדלא אמר לה שתתני מאתים זוז תוספת על תנאי הראשון ולעקור נמי לא בא מדלא ביטל דברו הראשון בפני אלו אלא הכי קאמר לה או תנאי ראשון או מאתים זוז: 


lvr: 36
pgn: 76
dfh: a
trm: ואין אחד מן העדים הראשונים ואחד מן האחרונים מצטרפים
txt:
<span class='five'>ואין אחד מן העדים הראשונים ואחד מן האחרונים מצטרפים. </span>להעיד שהיה תנאי בגט זה כל זמן שלא יבואו שנים כאחד [ויעידו באחד] מן התנאים כשר ע'י עדי חתימה ולא כל כמינייהו דהנך לשוויי תנאה בגיטא: 


lvr: 36
pgn: 76
dfh: a
trm: אילימא אסיפא
txt:
<span class='five'>אילימא אסיפא. </span>פשיטא דאין אחד מן הראשונים כלום שהרי אפילו באו שניהם אינן כלום דהא בטיל ליה ההוא תנאה: 


lvr: 36
pgn: 76
dfh: a
trm: מהו דתימא
txt:
<span class='five'>מהו דתימא. </span>הואיל ומקיים גיטא בחד מהני תנאי הוו להו כחד תנאה וכל סהדי דמסהדי לקיומי תנאה דהאי גיטא ליצטרפו קא משמע לן: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 76
dfh: a
trm: תנאו בטל
txt:
<span class='five'>תנאו בטל. </span>כלומר ושוב אינו כשר לגרש בו ואפילו חזר והלך לגליל ונשתהה שלשים יום אינו גט דקא סלקא דעתך אנטיפרס בתחילת גליל היא והרי מתנאי הראשון הלך לגליל ולא שהה שלשים יום וביטל הגט שהרי בא אבל אם לא הגיע לאנטיפרס וחזר ולאחר ימים הלך לגליל ונשתהה שלשים יום הרי זו מגורשת שזמן השלשים לא נקבע אלא משילך לגליל והרי לא הלך עד עתה ונשתהה: 


lvr: 36
pgn: 76
dfh: a
trm: לכפר עותנאי
txt:
<span class='five'>לכפר עותנאי. </span>קס'ד כפר עותנאי בריש יהודה בבואו מגליל ליהודה והרי הלך ליהודה ובא בתוך שלשים ואין כאן עוד לא תנאי ולא גט להתקיים עוד: 


lvr: 36
pgn: 76
dfh: a
trm: והיה הולך ובא כו'
txt:
<span class='five'>והיה הולך ובא כו'. </span>בגמרא פריך והא לא עבר שהיה הולך ובא בתוך שלשים: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 76
dfh: a
trm: אנטיפרס ביהודה וכפר עותנאי בגליל
txt:
<span class='five'>אנטיפרס ביהודה וכפר עותנאי בגליל. </span>סמוכים זה לזה בספר זה בראש יהודה וזה בראש גליל הלכך היה הולך מיהודה לגליל והגיע לאנטיפרס וחזר לא בטל תנאו דאכתי לא אזיל לגליל וכי אזל ומשתהי הוי גיטא לכך הזכיר לה בתנאי שאני הולך מיהודה לגליל דלא לימני תלתין יומין אלא מיום שיגיע לגליל היה הולך מגליל ליהודה והגיע לכפר עותנאי וחזר לא ביטל תנאו דאכתי לא מטא ליהודה: 


lvr: 36
pgn: 76
dfh: a
trm: בינתים
txt:
<span class='five'>בינתים. </span>היה הולך מיהודה לגליל ועבר את אנטיפרס ולכפר עותנאי לא בא וחזר בתוך שלשים ולאחר זמן חזר והלך לגליל ממש ושהה: 


lvr: 36
pgn: 76
dfh: b
trm: ואינה מגורשת
txt:
<span class='five'>ואינה מגורשת. </span>לינשא בגט זה ספק בטל במהלך הראשון הואיל ועבר אנטיפרס הוה ליה ספק יהודה ספק גליל ובטל שהרי חזר בתוך שלשים או שמא ספק יהודה הוא ולא בטל תנאו ונתקיים במהלך השני והוי גט: 


lvr: 36
pgn: 76
dfh: b
trm: ואי משתהינא באורחא תלתין יומין ולא אתינא ליהוי גיטא
txt:
<span class='five'>ואי משתהינא באורחא תלתין יומין ולא אתינא ליהוי גיטא. </span>ואפי' לא מטינא לגליל הלכך הגיע לאנטיפרס וחזר לאלתר תנאו בטל ואין כאן עוד לקיימו שהרי לא לגליל בא ולא נשתהה ואפי' קיימו לאחר זמן הרי לא התנה אלא על מהלך הראשון וכשהזכיר גליל לא הזכיר למנות השלשים משם והלאה אלא שיהא מיד גט כשיגיע שם והרי לא הגיע וגם לא נשתהה והכי משמע מתני' הרי זה גיטיך אם לא באתי מכאן ועד שלשים יום מיום שאצא מכאן והיה הולך מיהודה לגליל ותלה הגט גם בביאתו לגליל: 


lvr: 36
pgn: 76
dfh: b
trm: למימרא דעכו במדינת הים קיימא
txt:
<span class='five'>למימרא דעכו במדינת הים קיימא. </span>אמאי דהוה סלקא דעתין מעיקרא קאי ולאו אתירוצא דאביי: 


lvr: 36
pgn: 76
dfh: b
trm: כי הוו מיפטרי רבנן מהדדי
txt:
<span class='five'>כי הוו מיפטרי רבנן מהדדי. </span>בני מדינת הים שהיו הולכין ללמוד תורה בארץ ישראל כשחוזרים לבתיהם היו חביריהם בני ארץ ישראל מלוים אותן עד עכו ומשם נפטרים מהם: 


lvr: 36
pgn: 76
dfh: b
trm: הרי זה גט קתני
txt:
<span class='five'>הרי זה גט קתני. </span>דאין הגט נפסל משום גט ישן הואיל ולא נתיחד עמה ולכי מקיים תנאיה ליהוי גיטא: 


lvr: 36
pgn: 76
dfh: b
trm: גט ישן
txt:
<span class='five'>גט ישן. </span>כל שנתיחד עמה בין כתיבה לנתינה ופסלוהו רבנן משום שמא יאמרו גיטה קודם לבנה לקמן בהזורק <span class='mareimakom'>(דף עט:)</span>: 


lvr: 36
pgn: 76
dfh: b
trm: שמא פייס
txt:
<span class='five'>שמא פייס. </span>כשהיה בא אצלה פייס קטטה שביניהם ונתיחד עמה ולאחר זמן אתי בעל מערער ואמר פייסתי: 


lvr: 36
pgn: 76
dfh: b
trm: באומר
txt:
<span class='five'>באומר. </span>בשעת התנאי על מנת כן אני מוסר לה שתהא נאמנת עלי כמאה עדים כל זמן שתאמר שלא באתי ונתיחדתי ופייסתי: 


lvr: 36
pgn: 76
dfh: b
trm: כל שכן אברייתא
txt:
<span class='five'>כל שכן אברייתא. </span>דכיון דהיכא דלא בא חיישי' שמא פייס אי לאו דאתני ברישא נאמנת עלי כ'ש אברייתא שהיה הולך ובא: 


lvr: 36
pgn: 76
dfh: b
trm: אבל אמתני'
txt:
<span class='five'>אבל אמתני'. </span>דמת בתוך י'ב חדש ולא ראינו שבא בעיר משיצא לא חיישינן שמא פייס ואפי' לא הימנה עליה מעיקרא הוי גט דהא לא אתא: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 76
dfh: b
trm: אינו גט
txt:
<span class='five'>אינו גט. </span>דכיון דלא אמר מעכשיו משמע לאחר י'ב חדש יהא גט והרי מת בתוך הזמן וצריכה ליבם: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 76
dfh: b
trm: התירוה לינשא
txt:
<span class='five'>התירוה לינשא. </span>דאף על גב דלא אמר מעכשיו כמאן דאמר מעכשיו דמיא דמסתמא מעכשיו קאמר לה: 


lvr: 36
pgn: 76
dfh: b
trm: בי דינא דשרי מישחא
txt:
<span class='five'>בי דינא דשרי מישחא. </span>שמנן של עובדי כוכבים והיינו ר' יהודה נשיאה שהיה בימי האמוראים בן בנו של רבינו הקדוש כדאמרינן במסכת ע'ז <span class='mareimakom'>(דף לז.)</span> מסתמיך ואזיל ר' יהודה נשיאה אכתפיה דר' שמלאי כו': 


lvr: 36
pgn: 76
dfh: b
trm: כרבי יוסי
txt:
<span class='five'>כרבי יוסי. </span>בב'ב <span class='mareimakom'>(דף קלו.)</span> הכותב נכסיו לבנו לאחר מותו צריך שיכתוב מהיום ולאחר מיתה רבי יוסי אומר אינו צריך שזמנו של שטר מוכיח עליו דלהכי איכתיב זמן בשטרא לידע שמהיום נתן לו גוף הקרקע שלא יירשו אחיו עמו והפירות לאחר מותו: 


lvr: 36
pgn: 76
dfh: b
trm: אין ה'נ
txt:
<span class='five'>אין ה'נ. </span>דאיכא למבעי אמתני' ולהכי בעייה מההוא סבא ואליבא דרבותינו משום דהוה בההוא מניינא דשריותא ויש לו להשיבו מפי השמועה ששמע וידע היאך התירו אבל אי הוה בעי מסתמא או מגברא אחרינא הוי בעי לה אמתני': 


lvr: 36
pgn: 77
dfh: a
trm: לכי נפקא קאמר לה
txt:
<span class='five'>לכי נפקא קאמר לה. </span>ואי מיית בלילה לא הוי גיטא וגבי מתני' נמי הרי זה גיטך לכשלא אבא לאחר שנים עשר חדש לאו גט הוא וליכא למיסמך אזמנו של שטר מוכיח עליו דהא בהדיא אמר לכשלא אבא יהא גט אבל לא מעכשיו: 


lvr: 36
pgn: 77
dfh: a
trm: באם תצא
txt:
<span class='five'>באם תצא. </span>ודכוותה אם לא באתי ואמרי' לעיל בפירקין <span class='mareimakom'>(דף עב.)</span> גבי אם מתי אם שתי לשונות משמע משמע מעכשיו ומשמע לכשיגיע אמר מהיום הוי מעכשיו לא אמר מהיום הוי לכשיגיע הלכך רבותינו סברי לה כרבי יוסי כו': 


lvr: 36
pgn: 77
dfh: a
trm: כאם מתי גרידא
txt:
<span class='five'>כאם מתי גרידא. </span>ואמרן לעיל דלאחר מיתה הוא לכשאמות והכא נמי משמע לכשלא אבא לאחר שנים עשר חודש: 


lvr: 36
pgn: 77
dfh: a
trm: כתב גט על תנאי כשר
txt:
<span class='five'>כתב גט על תנאי כשר. </span>ואפילו לא נתקיים התנאי דהא הכא הוא צוה לכתוב לאחר י'ב חדש והם קדמו וכתבוהו ומכשר רבי יוסי ונימא נמי דארישא פליג: 


lvr: 36
pgn: 77
dfh: a
trm: ורבנן
txt:
<span class='five'>ורבנן. </span>דפליגי עליה סברי ל'ש אמר כתבו אם לא באתי ל'ש אם לא באתי כתבו לא צוה לכותבו אלא לאחר י'ב חדש: 


lvr: 36
pgn: 77
dfh: a
trm: לאחר שבוע שנה
txt:
<span class='five'>לאחר שבוע שנה. </span>זה גיטך אם לא אבא לאחר שבוע זו שמטה זו ממתינים לו שנה שמינית דכל שנה שמינית קרויה אחר שבוע: 


lvr: 36
pgn: 77
dfh: a
trm: חד בשבא תרי בשבא ותלת בשבא
txt:
<span class='five'>חד בשבא תרי בשבא ותלת בשבא. </span>קרי בתר שבת שעברה אבל רביעי חמישי וששי נקראין על שם שבת הבאה: 


lvr: 36
pgn: 77
dfh: a
trm: ולא קלסוה
txt:
<span class='five'>ולא קלסוה. </span>לא הודו לו שנאמרה מפי רבים משום דלית הלכתא כוותיה:  הדרן עלך מי שאחזו 


lvr: 36
pgn: 77
dfh: a
trm: לתוך חיקה או לתוך קלתה הרי זו מגורשת
txt:
<span class='five'>לתוך חיקה או לתוך קלתה הרי זו מגורשת. </span>ואפילו היא בתוך ביתו וטעמא מפרש בגמ': 


lvr: 36
pgn: 77
dfh: a
trm: קלתה
txt:
<span class='five'>קלתה. </span>סל שהנשים נותנות לתוכו מחטין וצנוריות: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 77
dfh: a
trm: ת'ל ונתן מ'מ
txt:
<span class='five'>ת'ל ונתן מ'מ. </span>ודרשי' ליה באנפי נפשיה מדלא כתיב ובידה יתננו משמע לן נתינה כל דהוא וידה דכתב רחמנא דבעינן דומיא דידה דמשתמרת לדעתה כדמפרש לקמיה: 


lvr: 36
pgn: 77
dfh: a
trm: משום דבעל כרחה
txt:
<span class='five'>משום דבעל כרחה. </span>כלומר דכי יהיב ליה נמי בידה על כרחה היא ואפילו הכי אמר רחמנא דתתגרש הלכך חצרה נמי קני לה: 


lvr: 36
pgn: 77
dfh: a
trm: אימא
txt:
<span class='five'>אימא. </span>מדעתיה נמי לא תיקני ליה חצרו אם לא משך כגון נכנסה לחצרו ונעל בפניה: 


lvr: 36
pgn: 77
dfh: a
trm: בכותב לה
txt:
<span class='five'>בכותב לה. </span>דין ודברים כו' בעודה ארוסה קודם שזכה בנכסים וא'צ לכתוב לשון מתנה דיכול להתנות כדרב כהנא: 


lvr: 36
pgn: 77
dfh: b
trm: שומעין לו
txt:
<span class='five'>שומעין לו. </span>הואיל והתקנה לצורכו נעשית יכול לומר כלום עשו אלא להנאתי אני אי אפשי בהנאה זו: 


lvr: 36
pgn: 77
dfh: b
trm: ואיני עושה
txt:
<span class='five'>ואיני עושה. </span>לו מלאכה דכי תקון רבנן מזוני להנאתה תקון זמנין דלא ספקה במעשה ידיה ואחר כך תקנו מעשה ידיה לבעלה משום איבה הלכך יכולה לומר אי אפשי: 


lvr: 36
pgn: 77
dfh: b
trm: נהי דקניא ליה למעשה ידיה
txt:
<span class='five'>נהי דקניא ליה למעשה ידיה. </span>אבל גופא מי קני ליה וכיון דגופא לא קני ליה מכי יהב גיטא לידה נפק לה גט מרשותיה ולא משום דגיטה וידה באין כאחד הלכך גבי חצר דקניא ליה היכי מיגרשא: 


lvr: 36
pgn: 77
dfh: b
trm: למאן דאמר
txt:
<span class='five'>למאן דאמר. </span>בהאשה נקנית <span class='mareimakom'>(קדושין דף כב:)</span> שהעבד קונה עצמו בשטר שיחרור: 


lvr: 36
pgn: 77
dfh: b
trm: תקף ליה עלמא
txt:
<span class='five'>תקף ליה עלמא. </span>והיה ירא פן ימות ותזקק ליבם ואסור לטלטל גט בשבת ולמוסרו לה: 


lvr: 36
pgn: 77
dfh: b
trm: הרי זו חזקה
txt:
<span class='five'>הרי זו חזקה. </span>לקנות שאין המוכר יכול לחזור בו דהשתא קא יהיב לה חצר וגיטה בתוכו ותנן נכסים שאין להם אחריות נקנין עם נכסים שיש להן אחריות בכסף בשטר ובחזקה: 


lvr: 36
pgn: 77
dfh: b
trm: אם אמרו בנשואה
txt:
<span class='five'>אם אמרו בנשואה. </span>שהבעל יזכה בנכסים יאמרו בארוסה והך מילתא דרבא אתמר מקמי ההיא דאמר רבא לעיל גיטה וחצרה באין כאחד דבתר הכי הדר ביה רבא ואמר לא שנא ארוסה ולא שנא נשואה כו' כדמפרש ואזיל: 


lvr: 36
pgn: 77
dfh: b
trm: מעיקרא נמי כי אמרה רבא
txt:
<span class='five'>מעיקרא נמי כי אמרה רבא. </span>לההוא תירוצא דלעיל אהאי מעשה אמרה בתר דהדר סברה ואמר דגיטה וידה באין כאחד הכי גרסינן מעיקרא כי אמרה רבא אהאי מעשה אמרה: 


lvr: 36
pgn: 77
dfh: b
trm: כמי שבתוך ביתה
txt:
<span class='five'>כמי שבתוך ביתה. </span>כאילו היא בתוך ביתה ומאי היא דבעי' דתיהוי חצרה משתמרת לדעתה כלומר על פיה ועל צוויה לאפוקי הא דאמרי' בפרקין לקמן <span class='mareimakom'>(דף עח.)</span> נתן גט ביד עבדה ניעור אינו גט דהויא לה חצר המשתמרת שלא לדעתה שהוא משמר עצמו מדעתו: 


lvr: 36
pgn: 78
dfh: a
trm: אבל במטה שלה
txt:
<span class='five'>אבל במטה שלה. </span>אע'פ שבתוך ביתו מגורשת וקא סלקא דעתין טעמא משום דקסבר כליו של לוקח ברשות מוכר קונה חפץ הנתון לתוכו לבעליו ופלוגתא היא בב'ב <span class='mareimakom'>(פה:)</span>: 


lvr: 36
pgn: 78
dfh: a
trm: דגבוה י'
txt:
<span class='five'>דגבוה י'. </span>דהוי רשותא לנפשיה ולא חשיב ההוא אוירא רשות מוכר לבטל את רשות הכלי: 


lvr: 36
pgn: 78
dfh: a
trm: קשורה אע'פ שאינה תלויה
txt:
<span class='five'>קשורה אע'פ שאינה תלויה. </span>אלא נגררת בקרקע וקשור בה ולא גרסי' תלויה אע'פ שאינה קשורה: 


lvr: 36
pgn: 78
dfh: a
trm: בין ירכותיה
txt:
<span class='five'>בין ירכותיה. </span>ואע'פ שמונח בקרקע אין אדם מקפיד על כל מקום מושב אשתו ועד עכשיו היה אותו מקום קנוי לה: 


lvr: 36
pgn: 78
dfh: a
trm: תניא נמי הכי
txt:
<span class='five'>תניא נמי הכי. </span>דמשום דאינו מקפיד הוא מדקתני או בכל דבר שהוא כקלתה שמיוחד לתשמישה תמיד שהמכניס אשתו לתוך ביתו על מנת להיות כלי תשמישיה קטנים עמה הוא מכניסה: 


lvr: 36
pgn: 78
dfh: a
trm: קוראה והרי הוא גיטה
txt:
<span class='five'>קוראה והרי הוא גיטה. </span>כשהיא קוראה בו רואה שהוא גיטה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 78
dfh: a
trm: דבת איגרושי היא
txt:
<span class='five'>דבת איגרושי היא. </span>שהרי ניעורה ולא מיחסרא אלא אמירת הי גיטך הלכך כי אמר לה בתר הכי שפיר דמי שקבלתה הוגנת: 


lvr: 36
pgn: 78
dfh: a
trm: ניעור אינו גט
txt:
<span class='five'>ניעור אינו גט. </span>שהעבד משמר את עצמו ואת מה שבידו והויא לה חצרה המשתמרת שלא לדעתה: 


lvr: 36
pgn: 78
dfh: a
trm: כל שאילו מהלך כו'
txt:
<span class='five'>כל שאילו מהלך כו'. </span>רבא נמי אמרה התם היה מהלך בספינה וקפצו דגים לתוך הספינה כו': 


lvr: 36
pgn: 78
dfh: a
trm: בכפות
txt:
<span class='five'>בכפות. </span>שאינו ראוי להלך בההוא קאמר רבא דהוי גט: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 78
dfh: a
trm: ד' אמות שלו
txt:
<span class='five'>ד' אמות שלו. </span>שאין בינו לגט ד' אמות דאמרינן בשנים אוחזין <span class='mareimakom'>(ב'מ דף י.)</span> דד' אמות של אדם קונות לו: 


lvr: 36
pgn: 78
dfh: a
trm: כגון שהיו שניהם עומדים בד' אמות
txt:
<span class='five'>כגון שהיו שניהם עומדים בד' אמות. </span>לגט זו מכאן וזה מכאן שכל הגט מונח בתוך ארבע אמות שלו ובתוך ארבע אמות שלה ולא גרסינן מצומצמות: 


lvr: 36
pgn: 78
dfh: a
trm: וליחזי הי מינייהו קדים
txt:
<span class='five'>וליחזי הי מינייהו קדים. </span>לבא במעמדו אם קדם הוא לבא זכה בכל ארבע אמות ואם קדמה היא לבא זכתה בכל ד' אמות הסמוכות לה ושוב לא נכנסה זכותו לתוכו: 


lvr: 36
pgn: 78
dfh: a
trm: מצומצמות
txt:
<span class='five'>מצומצמות. </span>שהיו שניהם עומדים בח' אמות מצומצמות לא פחות ולא יותר יש בין שניהם:  וגט


lvr: 36
pgn: 78
dfh: b
trm: והא אגיד גביה
txt:
<span class='five'>והא אגיד גביה. </span>עדיין הגט ברשותו קצת ואנן ונתן בידה בעינן עד שיהא כולו ברשותה: 


lvr: 36
pgn: 78
dfh: b
trm: משמיה דר' יונתן הכי
txt:
<span class='five'>משמיה דר' יונתן הכי. </span>כדפרשה ר' יוחנן ביכולין לשומרו. רבי יונתן מבבל הוה ועלה לארץ ישראל: 


lvr: 36
pgn: 78
dfh: b
trm: כל שקרוב לה מלו
txt:
<span class='five'>כל שקרוב לה מלו. </span>השתא משמע אע'פ שקרוב לה יותר ממנו ובא כלב ונטלו אינה מגורשת וקשיא לן בה אמאי אינה מגורשת מכי אתא לקורבה דידה איגרשה לה ומאי איכפת לן אם נטלו כלב: 


lvr: 36
pgn: 78
dfh: b
trm: אלא לאו הכי קאמר
txt:
<span class='five'>אלא לאו הכי קאמר. </span>אע'פ שקרוב לה מלו אם יש הפסק נהר או גבשושית בינה לגט שאילו היה בא כלב ונטלו אינה יכולה לשומרו הימנו אבל הוא יכול לשומרו אינה מגורשת: 


lvr: 36
pgn: 78
dfh: b
trm: כדי שתשוח ותטלנו
txt:
<span class='five'>כדי שתשוח ותטלנו. </span>הוא דהויא קורבה דמתני' ואפ'ה את לא תעביד עובדא להתירה לינשא: 


lvr: 36
pgn: 78
dfh: b
trm: ולא לדבר אחר
txt:
<span class='five'>ולא לדבר אחר. </span>כגון אם זרק לו חוב קרוב לו ואבד דגט הוא דבעל כרחה קנויה לה הלכך לאלתר הוי גיטא אבל בעלמא לא: 


lvr: 36
pgn: 78
dfh: b
trm: כקטפרס
txt:
<span class='five'>כקטפרס. </span>מדרון ראשי אצבעותיה מטין לקרקע שלא פשטה ידה זקופה כדרך פושטי יד: ופרכינן 


lvr: 36
pgn: 78
dfh: b
trm: בדלא נח
txt:
<span class='five'>בדלא נח. </span>לארץ אלא כשנפל מתוך ידה נשרף וקבלה שבא לידה לאו קבלה היא: ופריך וכי לא נח מאי הוי מכי מטא לתוך ארבע אמות שלה תיגרש מאויריהן ומדקאמר אינה מגורשת פשוט דאין להן אויר והיא בעיא דרבי אלעזר: 


lvr: 36
pgn: 79
dfh: a
trm: והא לא מינטר
txt:
<span class='five'>והא לא מינטר. </span>אויר הגג דאתי זיקא ושדי ליה מקמי דלינח וכי לא שדיה זיקא ואירע לו דבר אחר שבא כלב וקלטו או גשמים מחקוהו אמאי קתני מגורשת מן האויר הא בעינן אויר שסופו לנוח: 


lvr: 36
pgn: 79
dfh: a
trm: בפחות מג' כו'
txt:
<span class='five'>בפחות מג' כו'. </span>אויר דמתני' בהכי עסקינן דהוי כמאן דנח והלכך קנאתו בהנחתו דכיון דהגג גבוה י' הוא הויא לה חצר המשתמרת לכל דנייח בגויה: 


lvr: 36
pgn: 79
dfh: a
trm: והא לא מינטר
txt:
<span class='five'>והא לא מינטר. </span>דקס'ד שהגג גבוה מחומת החצר והיכי קתני כיון שיצא מרשות הגג מגורשת הא אין סופו לנוח אפילו לא באת דליקה דאתי זיקא ודחי ליה חוץ למחיצות: 


lvr: 36
pgn: 79
dfh: a
trm: עודפות
txt:
<span class='five'>עודפות. </span>על מעקה של גג דכי נפיק מגג מטא לאויר מחיצות חצר ומשום הכי בעינן עודפות דהאי דקאי בתוך מחיצות מעקת הגג וזרקו כלפי מעלה כדי שיעבור את המעקה יפול לחצר: 


lvr: 36
pgn: 79
dfh: a
trm: כמי שהונחה
txt:
<span class='five'>כמי שהונחה. </span>לארץ דתניא הזורק בשבת מרה'ר לרה'ר ורה'י באמצע רבי מחייב וחכמים פוטרים: 


lvr: 36
pgn: 79
dfh: a
trm: דרך ירידה
txt:
<span class='five'>דרך ירידה. </span>כשזרקו כלפי מעלה כדי להעבירו את המעקה לא נמחק עד שהגיע לחזור ולירד: 


lvr: 36
pgn: 79
dfh: a
trm: אבל נמחק דרך עלייה
txt:
<span class='five'>אבל נמחק דרך עלייה. </span>אע'פ שיצא מאויר הגג לאויר חצר ומחיצות התחתונות עודפות: 


lvr: 36
pgn: 79
dfh: a
trm: רשויות חלוקות לגיטין
txt:
<span class='five'>רשויות חלוקות לגיטין. </span>אם השאילה הבעל מקום בחצירו לקבלת גיטה לא השאילה גגו או ביתו ולא אמרינן לא קפיד דתרי מקומות לא מושלי משום דמייתי עלה ראיה ממתני' נקט לה הכא: 


lvr: 36
pgn: 79
dfh: a
trm: סיפא בגג דידיה וחצר דידה
txt:
<span class='five'>סיפא בגג דידיה וחצר דידה. </span>מיגרשא באויר חצר אבל אי תרוייהו דידיה ואושלה מקום אימא לך דלא קפיד: 


lvr: 36
pgn: 79
dfh: a
trm: ונח על גביו חייב
txt:
<span class='five'>ונח על גביו חייב. </span>דהויא לה הנחה ברה'י שאויר רה'י עולה עד לרקיע אע'ג דאויר רשות הרבים אינו למעלה מעשרה כדאמרי' במס' שבת <span class='mareimakom'>(דף ז: ח.)</span>: 


lvr: 36
pgn: 79
dfh: a
trm: אבל
txt:
<span class='five'>אבל. </span>אם היה חצר של אשה וקנה נעוץ גבוה מן המחיצות אינה מגורשת שאין סופו לנוח לארץ דרמי ליה זיקא חוץ למחיצות וטעמא דגיטא משום חצר המשתמרת הוא דומיא דידה והא לא מינטר:  והא


lvr: 36
pgn: 79
dfh: b
trm: והא דאמר רב יהודה לא יעמוד אדם על גגו ויקלוט מי גשמים
txt:
<span class='five'>והא דאמר רב יהודה לא יעמוד אדם על גגו ויקלוט מי גשמים. </span>הצפין על גגו של חבירו דהוי מוציא מרשות לרשות אם לא עירבו שאע'פ שאינם דרים על הגגות שייך נמי בהו איסור חילוק רשות: 


lvr: 36
pgn: 79
dfh: b
trm: אבל בגיטין
txt:
<span class='five'>אבל בגיטין. </span>היו לו שני גגין סמוכין זה לזה והשאילה מקום בזה לקבל את גיטה וקיבלתו בזה לא אמרינן הכא רשויות חלוקות דהא דאמרן לעיל תרי מקומות לא מושלי אינשי משום קפידא הוא יש משאיל חצרו ומקפיד על ביתו אבל כולי האי גגין סמוכין ואין תשמיש רגיל בהן לא קפדי אינשי: 


lvr: 36
pgn: 79
dfh: b
trm: דהא לא נח
txt:
<span class='five'>דהא לא נח. </span>ואין מחיצות כלי עשוין לאוירן לשמור דאין כלי עשוי אלא להניח בתוכו: ה'ג 


lvr: 36
pgn: 79
dfh: b
trm: וכי נח מאי הוי כו'</span>: <span class='five'>שאין לה שוליים
txt:
<span class='five'>וכי נח מאי הוי כו'</span>: <span class='five'>שאין לה שוליים. </span>פונ'ץ דפנימית מונחת ע'ג קרקע: 


lvr: 36
pgn: 79
dfh: b
trm: גיטה קודם לבנה
txt:
<span class='five'>גיטה קודם לבנה. </span>שמא ישהה את הגט שנתים ושלש בין כתיבה לנתינה ויהיו לה בנים ממנו בתוך הזמן ואחר כך יגרשנה בו ולימים כשישתכח הדבר יראו זמן הגט קודם ללידת הבן ויהו סבורין שניתן לה משעת כתיבה ויאמרו מן הפנויה נולד משגרשה והוי פגם: 


lvr: 36
pgn: 79
dfh: b
trm: אם נתגרשה
txt:
<span class='five'>אם נתגרשה. </span>בגט ישן והלך בעלה למדה'י תינשא לכתחלה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 79
dfh: b
trm: כתב לשם מלכות שאינה הוגנת
txt:
<span class='five'>כתב לשם מלכות שאינה הוגנת. </span>מי שהיה בבבל וכתב בשנת כך וכך למלכות אחרת ובגמרא מפרש אמאי קרי לה שאינה הוגנת או שכתב לשם מדי כו' לפי שצריך לכתוב לשם מלכות שנכתב בה כדמפרש בגמ': 


lvr: 36
pgn: 79
dfh: b
trm: תצא מזה ומזה
txt:
<span class='five'>תצא מזה ומזה. </span>אם ניסת בגט זה תצא מן הראשון ומן השני וצריכה גט שני מן הראשון וגט מן השני ואע'פ שקדושי שני לא הוו קדושין וביבמות <span class='mareimakom'>(פח:)</span> מפ' טעמא גזרה שמא יאמרו גירש ראשון גט גמור ונשא שני ונמצאת אשת איש יוצאה בלא גט: 


lvr: 36
pgn: 79
dfh: b
trm: ולא פירות
txt:
<span class='five'>ולא פירות. </span>דין פירות שתקנו לה לאשה פירקונה משביה תחת פירות ועל אלו אין לה כלום: 


lvr: 36
pgn: 79
dfh: b
trm: ולא בלאות
txt:
<span class='five'>ולא בלאות. </span>הקיימים מבגדים שהכניסה לו וקנסא הוא דקנסוה כדמפ' ביבמות <span class='mareimakom'>(צא:)</span> דאיבעי לה אקרויה לגיטא: 


lvr: 36
pgn: 79
dfh: b
trm: והולד ממזר מזה ומזה
txt:
<span class='five'>והולד ממזר מזה ומזה. </span>אם החזירה הראשון וילדה לו בן הוי ממזר מדרבנן וביבמות <span class='mareimakom'>(פט:)</span> אמרינן דאסור בממזרת הואיל וכשר מן התורה: 


lvr: 36
pgn: 79
dfh: b
trm: נפסלת מן הכהונה
txt:
<span class='five'>נפסלת מן הכהונה. </span>דזונה היא דסתם זונה היינו אשת איש שמזנה תחת בעלה לאחרים דהיינו נפקת ברא:  בת


lvr: 36
pgn: 80
dfh: a
trm: בת לוי מן המעשר
txt:
<span class='five'>בת לוי מן המעשר. </span>קנסא הוא כדמפרש התם <span class='mareimakom'>(יבמות צא.)</span>: 


lvr: 36
pgn: 80
dfh: a
trm: מן התרומה
txt:
<span class='five'>מן התרומה. </span>כדאמרי' בסוטה <span class='mareimakom'>(דף כח.)</span> מונטמאה ונטמאה ג'פ אחד לבעל ואחד לבועל ואחד לתרומה: 


lvr: 36
pgn: 80
dfh: a
trm: יורשין כתובתה
txt:
<span class='five'>יורשין כתובתה. </span>ביבמות <span class='mareimakom'>(דף צא.)</span> פרכינן כתובה מאי עבידתה הא קתני אין לה כתובה ומשני כתובת בנין דיכרין שתקנו חכמים שירשו בניה יתר על חולקיהון דעם אחוהון כשמתה בחיי בעלה ואע'פ שבעלה יורשה הכא לא שקלי דקנסא קנסו: 


lvr: 36
pgn: 80
dfh: a
trm: אחיו
txt:
<span class='five'>אחיו. </span>של שני חולץ מדרבנן כדפירשנו גבי גט שמא יאמרו גירש זה ונשא זה ואחיו של ראשון צריך לחלוץ מן התורה: 


lvr: 36
pgn: 80
dfh: a
trm: כל עריות שאמרו צרותיהן מותרות
txt:
<span class='five'>כל עריות שאמרו צרותיהן מותרות. </span>חמש עשרה עריות שאמרו חכמים שצרותיהן מותרות לינשא לשוק בלא חליצה כשמתו בעליהן בלא בנים: 


lvr: 36
pgn: 80
dfh: a
trm: ונמצאו
txt:
<span class='five'>ונמצאו. </span>העריות איילונית ואיגלאי מילתא שהיו קדושי המת בטעות ונמצאו שלא היו אלו צרותיהן ולא פטרום העריות האלו מן החליצה: 


lvr: 36
pgn: 80
dfh: a
trm: וכל הדרכים האלו בה
txt:
<span class='five'>וכל הדרכים האלו בה. </span>וביבמות <span class='mareimakom'>(דף צב.)</span> מוקמינן לה כר'ע דאמר יש ממזר מחייבי לאוין: 


lvr: 36
pgn: 80
dfh: a
trm: איילונית
txt:
<span class='five'>איילונית. </span>ואין לה יבומים שהרי לא אשת המת היתה ונמצא שלא נפטרה צרתה ונישאת לשוק בלא חליצה: 


lvr: 36
pgn: 80
dfh: a
trm: ושובר
txt:
<span class='five'>ושובר. </span>לאשתו שתמסור לבעל כשיפרע לה כתובתה וטעה הסופר כשמסר להן השטרות ונתן גט לאשה ושובר לאיש והם מסרו זה לזה והלכה זו ונישאת כסבורה שזה גט שמסר לה בעלה וזה סבור שמסרה לו אשתו שובר: 


lvr: 36
pgn: 80
dfh: a
trm: לאבד זכותו של שני
txt:
<span class='five'>לאבד זכותו של שני. </span>שנשאה דאמרי' קנוניא היא ביניהם והחליפו השטרות לאחר שניסת: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 80
dfh: a
trm: משום שלום מלכות
txt:
<span class='five'>משום שלום מלכות. </span>שיהא לנו שלום עמהם שיאמרו חשובים אנו בעיניהם שכותבים שטרותיהם בשמינו: 


lvr: 36
pgn: 80
dfh: a
trm: משום דמליכא
txt:
<span class='five'>משום דמליכא. </span>עכשיו היא מולכת לפיכך יתקנא בה המלך של מלכות זו ויקפיד עמנו: 


lvr: 36
pgn: 80
dfh: a
trm: מאי דהוה הוה
txt:
<span class='five'>מאי דהוה הוה. </span>כבר עברו ואבדה קנאתם שאין מתקנא בהן דהא דקתני מתני' לשום מלכות מדי ויון שמונה למנין שהתחילה מדי למלוך בימי דריוש או למנין שהתחילה יון למלוך: 


lvr: 36
pgn: 80
dfh: b
trm: סנטר
txt:
<span class='five'>סנטר. </span>מפרש בבבא בתרא <span class='mareimakom'>(דף סח.)</span> בר מחווניא זקן הממונה להיות בקי בנחלת גבול שדה כל איש ואיש: 


lvr: 36
pgn: 80
dfh: b
trm: זילא להו מילתא
txt:
<span class='five'>זילא להו מילתא. </span>שאין שולטנות גרועה מזו ובושת הוא למלך שנזכר זה והניחו כל שאר משרתיו: 


lvr: 36
pgn: 80
dfh: b
trm: זינו לא
txt:
<span class='five'>זינו לא. </span>אינה אסורה להתייבם דנישאו חמור שמא יאמרו חלץ לה וניסת וחזר לכונסה משנתגרשה והוה ליה נושא את חלוצתו דקם ליה בלא יבנה: 


lvr: 36
pgn: 80
dfh: b
trm: דמיחלפא באשה שהלך בעלה למדינת הים
txt:
<span class='five'>דמיחלפא באשה שהלך בעלה למדינת הים. </span>ובאו ואמרו לה מת בעליך וניסת דאסרינן לה למיהדר ואע'פ שבאונס משום שמא יאמרו גירש ראשון ונשא זה וחזר הראשון והחזירה לאחר גירושי שני ונמצא מחזיר גרושתו משניסת הכי נמי אמרי' הכא שמא יאמרו חלץ זה ונשא זה כו' אבל זנות לית ליה קלא כולי האי ומידע ידעי דפריצותא הואי ולא חשדי לה בחלוצה: 


lvr: 36
pgn: 80
dfh: b
trm: דלא אקיים מצות יבום
txt:
<span class='five'>דלא אקיים מצות יבום. </span>שע'י הערוה נישאת הצרה לשוק הילכך כי אגלאי דלאו צרת ערוה הואי קנסינן לה משום דלא המתינה ואסרינן לה איבם: 


lvr: 36
pgn: 80
dfh: b
trm: אבל
txt:
<span class='five'>אבל. </span>סיפא דאיקיים מצות יבום כשניסת זו לשוק ע'י שנתיבמה צרתה אימא תו לא הוה לה לאמתוני ולא נקנסה: 


lvr: 36
pgn: 80
dfh: b
trm: ואי
txt:
<span class='five'>ואי. </span>תנא סיפא משום דרמיא קמיה שתיהן נפלו תחילה להתייבם כאחת וכשנתייבמה האחת קודם שתביא שתי שערות היה לה לצרתה להמתין עד שתראה שיהו יבומי חברתה כשרין דכיון דאתרמאי קמיה צריכה לצאת מידי זיקתו ביבומין ודאין: 


lvr: 36
pgn: 80
dfh: b
trm: אבל
txt:
<span class='five'>אבל. </span>צרת ערוה מתחילת נפילתן היתה הצרה הזו סבורה דלא רמיא קמיה ליבום שהרי הערוה מוציאתה מידי זיקתו הלכך לא הוה לה לאסוקי אדעתא ולאמתוני שמא תמצא הערוה איילונית הואיל ומסולקת היא ממנו לא מסקא אדעתא ולא ליקנסה מלהתייבם ומליטול כתובה דהא אנוסה היא קא משמע לן: 


lvr: 36
pgn: 81
dfh: a
trm: איש פלוני כהן
txt:
<span class='five'>איש פלוני כהן. </span>מעשה בא לפניו שכתב כהן לגרש את אשתו ויצא קול בעיר על כך שכתב לה גט: 


lvr: 36
pgn: 81
dfh: a
trm: מהו
txt:
<span class='five'>מהו. </span>מי מפקינן לה מיניה משום קלא שלא יאמרו גירשה והחזירה ונמצא כהן מחזיר גרושתו: 


lvr: 36
pgn: 81
dfh: a
trm: דאי מבטלינן קלא
txt:
<span class='five'>דאי מבטלינן קלא. </span>אם נוכל לשתק בני העיר ולהוציאה מן הקול הזה לא תצא מבעלה: 


lvr: 36
pgn: 81
dfh: a
trm: ובנהרדעא לא מבטלי קלא
txt:
<span class='five'>ובנהרדעא לא מבטלי קלא. </span>לא היו נוהגין דייני העיר לשתקם מפני החשד שלא יוציאו קול שמחזיקים ידי עוברי עבירה דהכי אמרינן בהמגרש בסורא מבטלי קלא בנהרדעא לא מבטלי קלא: 


lvr: 36
pgn: 81
dfh: a
trm: דאי קרו לנתינה כתיבה
txt:
<span class='five'>דאי קרו לנתינה כתיבה. </span>אם רגילין בעיר לקרות לנתינה כתיבה הוי קול שהרי אומרי' שכתב לה והאי כתב נתן הוא דהא קרו לנתינה כתיבה ואי לא קרו לנתינה כתיבה אין זה קול ולא יחשדוהו במחזיר גרושתו שהרי לא יצא קול שנתן אלא שכתב ופרכינן נהי נמי דקרו לנתינה כתיבה אמאי מפקינן לה בהכי וכי לכתיבה גופה מי לא קרו לה כתיבה ומאן לימא לן דהאי כתב דקא אמרי נתן הוא דלמא כתיבה בעלמא הוא: ומשנינן 


lvr: 36
pgn: 81
dfh: a
trm: אי מיגליא מילתא
txt:
<span class='five'>אי מיגליא מילתא. </span>שרגילין בני העיר לקרות לנתינה כתיבה אע'ג דלכתיבה לחודא נמי קרו כתיבה מחמרינן למיחש לקלא ואמרינן כתב ונתן קאמרי ותצא מפני חשד הקול: 


lvr: 36
pgn: 81
dfh: a
trm: כל קלא דבתר נשואין כו'
txt:
<span class='five'>כל קלא דבתר נשואין כו'. </span>אע'פ ששנינו בהמגרש דחיישינן לקלא דתנן יצא שמה בעיר מקודשת לפלוני מקודשת ואסורה לינשא לאחר עד שיתן לה אותו פלוני גט ה'מ כשיצא הקול קודם שתנשא לאחר אבל יצא לאחר נשואין לא חיישי' ליה וזו נשואה ועומדת לכהן זה הרי ימים ושנים ומפני שיצא עליה קול גירושין נוציאנה מתחתיו הא קלא דבתר נשואין הוא: 


lvr: 36
pgn: 81
dfh: a
trm: מאי תצא נמי תצא משני
txt:
<span class='five'>מאי תצא נמי תצא משני. </span>אם מת כהן זה ונשאה כהן אחר תצא שהרי יצא עליה קול גרושה זה כמה שנים ופרכינן והרי אתה מוציא לעז על בניו של ראשון לומר חללים הם שהרי הוציאוה מן השני שבדקו אחר הדברים ונמצאו אמת: 


lvr: 36
pgn: 81
dfh: a
trm: אתי למימר סמוך למיתה גרשה
txt:
<span class='five'>אתי למימר סמוך למיתה גרשה. </span>הראשון לפיכך חכמים מוציאים אותה מן השני ולא אתי לאחזוקי קלא קמא בהכי הואיל ומראשון לא אפקוה ואין לעז: 


lvr: 36
pgn: 81
dfh: a
trm: דרך טרקסמון
txt:
<span class='five'>דרך טרקסמון. </span>דרך הכבושה מחוץ ליכנס לפנים ודומה לי שהוא לשון יוני כמו טרקסין <span class='mareimakom'>(יומא דף נא:)</span>: 


lvr: 36
pgn: 81
dfh: a
trm: כדי לחייבו במעשר
txt:
<span class='five'>כדי לחייבו במעשר. </span>דקיימא לן אין הטבל מתחייב במעשר עד שיראה פני הבית ודעייל ליה דרך שער לאפוקי דרך חצרות ודרך גגות דלא ויליף מואכלו בשעריך בב'מ בהשוכר <span class='mareimakom'>(פח.)</span>: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 81
dfh: a
trm: בשראוה שנבעלה
txt:
<span class='five'>בשראוה שנבעלה. </span>ב'ש סברי אדם עושה בעילתו בעילת זנות וכל כמה דלא אמר הריני בועל לשם קדושין לא אמרינן לשם קדושין בעל:  מה


lvr: 36
pgn: 81
dfh: b
trm: בשלא ראוה שנבעלה
txt:
<span class='five'>בשלא ראוה שנבעלה. </span>והא דמצרכיניה גט שני משום דאמרי' כיון דלבו גס בה ודאי בעל ואין אדם בועל בעילת זנות ואיכא קדושין: 


lvr: 36
pgn: 81
dfh: b
trm: הן הן כו'
txt:
<span class='five'>הן הן כו'. </span>כלומר כיון דראו שנתייחדו אין צריך עדות של ביאה גדול מזה ודאי אנן סהדי כיון דגייסי אהדדי לא פרשו זה מזה: 


lvr: 36
pgn: 81
dfh: b
trm: מי אמר ר' יוחנן הכי
txt:
<span class='five'>מי אמר ר' יוחנן הכי. </span>כדלעיל דהיכא דלא ראוה שנבעלה לא בעי גט: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 36
pgn: 81
dfh: b
trm: גט קרח
txt:
<span class='five'>גט קרח. </span>מפרש בסיפא במתני' שקשריו מרובין מעדיו בב'ב <span class='mareimakom'>(דף קס:)</span> אמרי' דתקון רבנן גט מקושר משום כהנים קפדנים שהיו כותבין גט פתאום לנשותיהן ומתחרטין לאחר זמן ואין יכולים להחזירן ותקנו להם גט מקושר שאינו נוח ליכתב מהרה שמא בתוך כך יתפייס וחותמין עדיו מבחוץ וכותב שיטה או שתים וכורכן על החלק ותופר ועד א' חותם על הכרך מבחוץ וחוזר וכותב שני שיטין או יותר מבפנים וכורכן על החלק וחותם עד שני על הכרך מבחוץ וכן עד שלישי ואם יש קשר כרוך ואין עד חתום מאחוריו זה קרח ופסול כדמפרש בגמרא משום כולכם דמסתמא למנין קשריו היו עדיו מתחלה וחיישי' דלמא אמר להו כולכם חתומו והרי אחד שלא חתם: 


lvr: 36
pgn: 81
dfh: b
trm: הכל משלימין עליו
txt:
<span class='five'>הכל משלימין עליו. </span>ואפי' פסולין דליתא להא השלמה אלא משום חששא בעלמא שמא כשיצא לאחר זמן בבית דין יפסלוהו שיהו סבורים שהזמין הבעל עדיו למנין קשריו ולא חתמו בו כולם: 


lvr: 36
pgn: 81
dfh: b
trm: אלא קרוב שהוא ראוי להעיד
txt:
<span class='five'>אלא קרוב שהוא ראוי להעיד. </span>בעדות אחרת שאין עליו פסול עדות אלא קורבה אבל גנב וגזלן לא וטעמא מפרש בגמ': <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 36
pgn: 81
dfh: b
trm: קרוב נמי אתו למימר כשר לעדות
txt:
<span class='five'>קרוב נמי אתו למימר כשר לעדות. </span>אלא מדמכשר בקרוב ש'מ בקיאי אינשי בהלכות עדות ולא אתו לאכשורי פסולים וקרובים: 


lvr: 36
pgn: 81
dfh: b
trm: אלא
txt:
<span class='five'>אלא. </span>לעולם טעמא משום דאתי לאכשורי לעדות ודקשיא לך קרוב נמי לא דמי דעבד איכא למימר שחרורי שחרריה אפילו המכירים אותו שהוא עבד ובקיאין בהלכות עדות אתו לאכשוריה לעדות דאמרי מדאחתמוהו ש'מ שחרריה מריה וכן גזלן אתו למימר מדאחתמוהו ש'מ תשובה עבד: 


lvr: 36
pgn: 81
dfh: b
trm: אין משלימין עליו
txt:
<span class='five'>אין משלימין עליו. </span>שלישי פסול אלא כשר או קרוב דגט מקושר צריך שלשה עדים כדאמרינן בפרק גט פשוט דרבנן תקון שמא בתוך כך שלא ימצא ג' עדים ינוח כעסו: 


lvr: 36
pgn: 81
dfh: b
trm: הולד כשר </span>גרסי' בבן ננס: <span class='five'>רב יוסף מתני
txt:
<span class='five'>הולד כשר </span>גרסי' בבן ננס: <span class='five'>רב יוסף מתני. </span>במילתיה דר' זירא אמר רבה בר שאילתא אבל קשריו ג' ועדיו שנים אין משלימין עליו אלא כשר: 


lvr: 36
pgn: 81
dfh: b
trm: לא הוכשרו בו
txt:
<span class='five'>לא הוכשרו בו. </span>אם היה קרח דבשני קשרים אין משלימין בו שני קרובים אלא אחד קרוב ואחד כשר ואפילו היו חתומים בו כבר ג' כשרים: 


lvr: 36
pgn: 81
dfh: b
trm: דלמא אתי לקיומיה
txt:
<span class='five'>דלמא אתי לקיומיה. </span>היום ולמחר אם יקרא עליו ערעור לפוסלו ויביאוהו לב'ד ואין העדים בפנינו ויבאו עדים מן השוק שיכירו שלש מן החתימות הללו ויקיימוהו בכך ושמא לא יכירו אלא חתימת שני הקרובים ואחד מן הכשרים ובית דין אינן יודעין שהן קרובים ויקיימוהו בעדות פסולה: 


lvr: 36
pgn: 81
dfh: b
trm: מתניתא נמי דיקא
txt:
<span class='five'>מתניתא נמי דיקא. </span>הך ברייתא דקתני קשריו שבעה ועדיו ששה או קשריו ששה ועדיו חמשה כו' לא אישתמיט ותנא בחד מינייהו שני קרחות כגון קשריו חמשה ועדיו שלשה שמע מינה לא פליגי בה דאפילו קרוב לא מיתכשר:  דקא


lvr: 36
pgn: 82
dfh: a
trm: דקא מדלג ותני חד חד
txt:
<span class='five'>דקא מדלג ותני חד חד. </span>שהולך ומחסר העדים מן הקשרים אחד אחד בכל דילוג ודילוג שמנה במשנתנו לא דילג אלא אחד במנין הקשרים: 


lvr: 36
pgn: 82
dfh: a
trm: ושמע מינה
txt:
<span class='five'>ושמע מינה. </span>מדלא קבע מקום שמע מינה דכל גיטין ושטרות מקושרים היוצאין בבית דין להעיד על חתימת העדים לקיימו: 


lvr: 36
pgn: 82
dfh: a
trm: מכל תלתא
txt:
<span class='five'>מכל תלתא. </span>סהדי דחתימי ביה שיכירו עדי השוק את חתימתן מקיימינן ליה לגיטא ואפילו הן מפוזרין כגון אם יש בו י' עדים ועדי השוק מכירין את כתב הראשון והשלישי והחמישי ולא בעינן שיכירו אותן שלשה רצופין: 


lvr: 36
pgn: 82
dfh: a
trm: דאי ס'ד בעינן רצופין
txt:
<span class='five'>דאי ס'ד בעינן רצופין. </span>אמאי לא הוכשרו בו אלא השלמת קרוב אחד ומשום דלמא אתי לקיומיה בשני קרובים וחד כשר כדאמרינן לעיל: 


lvr: 36
pgn: 82
dfh: a
trm: או באמצע
txt:
<span class='five'>או באמצע. </span>כל ג' וג' חתומין יכשיר קרוב אחד כגון כשר וקרוב וכשר וחוזר וחותם כשר וקרוב וכשר וכן לעולם: 


lvr: 36
pgn: 82
dfh: a
trm: ולכשר ביה
txt:
<span class='five'>ולכשר ביה. </span>קרובים טובא וליכא למיחש דלמא אתי לקיומיה בשני קרובים וחד כשר דהא לא משכחת שני קרובין בכל ג' רצופין שבו שאין לך בו שנים קרובים שלא יהא הפסק ב' כשרים ביניהם אלא מדלא אשכח תקנתא להשלמת שני קרובים בקביעות מקום שמע מינה לא בעינן רצופין הלכך חיישינן דלמא מקיים ליה בקרובין מפוזרין: 


lvr: 36
pgn: 82
dfh: a
trm: כי אתו לקמיה דר' אמי
txt:
<span class='five'>כי אתו לקמיה דר' אמי. </span>גט מקושר שלא הזמין לו עדים למנין קשריו והסופר והעדים בפנינו ועדיין לא נמסר לה: 


lvr: 36
pgn: 82
dfh: a
trm: א'ל כו'
txt:
<span class='five'>א'ל כו'. </span>כבן ננס: כן הוא עיקרה של סוגיא זו ולא שמעתיה כן אלא כביאורה בקונטרס מורי הזקן:  הדרן עלך הזורק גט 


lvr: 36
pgn: 82
dfh: a
trm: אבל בעל מנת מודו
txt:
<span class='five'>אבל בעל מנת מודו. </span>רבנן דבגט לא שייר שהתירה במסירת הגט לכל אדם אלא שהתנה עמה על מנת שלא תנשאי לזה ואין זה אלא כתנאי בעלמא: 


lvr: 36
pgn: 82
dfh: b
trm: הכא שייר בגיטא
txt:
<span class='five'>הכא שייר בגיטא. </span>כיון דאתני בהדה שלא לינשא לזה נמצא שלא התירה גט זה לכל אדם: 


lvr: 36
pgn: 82
dfh: b
trm: אלא מאישה
txt:
<span class='five'>אלא מאישה. </span>דאמר לה הרי את מגורשת ממני ואי את מותרת לכל אדם וזהו ריח הגט שפוסל בכהונה ומדפוסל לכהונה אלמא גט הוא והכא דשרייה לכל אדם חוץ מזה מותרת לאחרים: 


lvr: 36
pgn: 82
dfh: b
trm: ויצאה והיתה
txt:
<span class='five'>ויצאה והיתה. </span>אקיש הויה ליציאה וכיון דבגירושין הוי גט הכא נמי הוו קידושין ונאסרה לכל חוץ מאותו האיש: 


lvr: 36
pgn: 82
dfh: b
trm: אם תמצי לומר איתא לדרבי אבא
txt:
<span class='five'>אם תמצי לומר איתא לדרבי אבא. </span>אליבא דר'א דהוו קידושין אפילו הכי בא ראובן וקדשה לגבי כולי עלמא חוץ משמעון אחיו ובא שמעון וקדשה חוץ מראובן ומתו שניהם מתייבמת ללוי אחיהם: 


lvr: 36
pgn: 82
dfh: b
trm: ואין אני קורא בה אשת שני מתים
txt:
<span class='five'>ואין אני קורא בה אשת שני מתים. </span>לאוסרה ללוי מפני זיקת שני יבמין דתנן ביבמות <span class='mareimakom'>(דף לא:)</span> שלשה אחין ומת אחד מהם ועשה השני מאמר ביבמתו ומת חולצת ולא מתייבמת שנאמר ומת אחד מהם יבמה יבא עליה מי שעליה זיקת יבם אחד ולא שעליה זיקת שני יבמין כגון זו שעדיין לא יצתה מזיקת יבומי המת הראשון דאין יבמה יוצאה מזיקתה אלא בביאה ונתוספה עליה זיקה מחמת מאמרו של שני והכא אשמועינן אביי אפילו איתא לדרבי אבא שקידושין כאלו הוו קידושין לגבי עלמא ונמצאו שניהם קידושין אין אני קורא בה אשת שני מתים מאי טעמא קדושי דראובן אהנו אבל קדושי שמעון לא מהני מידי דכיון דאמר חוץ מראובן לא אסרה על שום אדם המותר שהרי אסורה ועומדת היא על הכל חוץ מראובן: 


lvr: 36
pgn: 82
dfh: b
trm: ואלא אשת שני מתים היכי משכחת לה
txt:
<span class='five'>ואלא אשת שני מתים היכי משכחת לה. </span>בהאי עניינא דרבי אבא כגון בא ראובן כו':  מאי


lvr: 36
pgn: 83
dfh: a
trm: מאי דאסר שרא
txt:
<span class='five'>מאי דאסר שרא. </span>דהאי לראובן ושמעון דהדר אמר לה קודם מסירה אף לראובן ושמעון קאמר ואינו שיור: 


lvr: 36
pgn: 83
dfh: a
trm: או דלמא
txt:
<span class='five'>או דלמא. </span>האי לראובן ושמעון דהדר קאמר חזרה היא שחזר והפך תנאו לומר לראובן ושמעון אני מתירה לבדה ותאסרי על הכל: 


lvr: 36
pgn: 83
dfh: a
trm: בעי רב אשי אף לשמעון מהו
txt:
<span class='five'>בעי רב אשי אף לשמעון מהו. </span>אמר לה חוץ מראובן ושמעון וחזר ואמר אף לשמעון מהו אם תימצי לומר היכא דחזר ואמר לשמעון ולא אמר אף דוקא לשמעון קאמר הכא מאי כיון דאמר אף ודאי התירה לשניהם דהאי אף אראובן קאי ואע'ג דלא הזכיר שמו: 


lvr: 36
pgn: 83
dfh: a
trm: גרושה אצל כל אדם
txt:
<span class='five'>גרושה אצל כל אדם. </span>ועל ידי צד גירושין שבה אסרה הכתוב עליו כדאמרן לעיל גרושה מאישה לבדו אסורה לכהונה: 


lvr: 36
pgn: 83
dfh: a
trm: וק'ו
txt:
<span class='five'>וק'ו. </span>והרי דברים ק'ו שאתה למד הימנו שלפני מיתת המגרש תהא אסורה לכל מפני צד אישות שבה: 


lvr: 36
pgn: 83
dfh: a
trm: ומה
txt:
<span class='five'>ומה. </span>איסור גרושה שהוא קל דליתא אלא בלאו בעלמא מצינו שאסורה על כהן זה שהיא אלמנה אצלו מפני צד גירושין שבה: 


lvr: 36
pgn: 83
dfh: a
trm: איהו עקר
txt:
<span class='five'>איהו עקר. </span>כלומר וכי הוא עוקרו ממש הרי נעקר מאליו בגרמתו של זה עוקר משמע העושה איסור בידים ויבומין הללו אינן מוטלין עליו ליבמה שיהא הוא עוקרן: 


lvr: 36
pgn: 83
dfh: a
trm: אי בחוץ מישרא שרי לה רבי אליעזר
txt:
<span class='five'>אי בחוץ מישרא שרי לה רבי אליעזר. </span>להתייבם לו מאחר שניסת לאחר ונתקה מאישות הראשון לגמרי: 


lvr: 36
pgn: 83
dfh: a
trm: אלא בעל מנת
txt:
<span class='five'>אלא בעל מנת. </span>מוקי לה דכיון דתנאה הוא ולא איתקיים נמצא גט בטל למפרע וקיימא באיסור אשת איש: 


lvr: 36
pgn: 83
dfh: a
trm: הרי הותרה אצלו בזנות
txt:
<span class='five'>הרי הותרה אצלו בזנות. </span>דהא על מנת שלא תנשאי הוא דקאמר לה וקרינא בה מותרת לכל: 


lvr: 36
pgn: 83
dfh: a
trm: אלא בחוץ
txt:
<span class='five'>אלא בחוץ. </span>מוקי רבי יוסי הגלילי לפלוגתא דר'א הילכך פריך ליה הא שאסרה עליו לגמרי דלגביה לא איגרשה:  הרי


lvr: 36
pgn: 83
dfh: b
trm: הרי גרושה אצלו בזנות
txt:
<span class='five'>הרי גרושה אצלו בזנות. </span>גרסינן הרי לא אסרה עליו אלא לינשא אבל לזנות גרושה היא אצלו מיד הלכך אם ימות בעלה הראשון נמי שם גירושין עליה אצל זה עולמית ומעתה אין כאן ק'ו דאיכא למפרך דמה אם נאסרה עליו משום צד גירושין שבה שהרי אף אצלו היה עליה צד גירושין תאמר שתאסר על כל אדם בשביל צד אישות שיש בה אצל זה לבדו שאין עליה שום צד אישות אצל שאר כל אדם: 


lvr: 36
pgn: 83
dfh: b
trm: ופרכינן
txt:
<span class='five'>ופרכינן. </span>לר'ע דפריך הני תרי פרכי חדא אחוץ וחדא אעל מנת אי סבירא ליה פלוגתא דרבי אליעזר ורבנן בחוץ נותיב הך פירכא בתרייתא דחוץ: 


lvr: 36
pgn: 83
dfh: b
trm: ומאי פירכא
txt:
<span class='five'>ומאי פירכא. </span>איכא למיפרך אפירכיה דרבי עקיבא בתרייתא דקאמר רבא לעיל ולכולהו אית להו פירכא: 


lvr: 36
pgn: 83
dfh: b
trm: מאיסור כהונה יליף לה
txt:
<span class='five'>מאיסור כהונה יליף לה. </span>מגרושה מאישה לבדה שפסול לכהונה מהתם ילפא לעיל דמדפסיל לכהונה הוי גיטא ואע'ג דשייר ויליף מינה קולא ולא אמרינן איסור כהונה שאני כ'ש דמצי למיפרך אליביה נילף מאיסור כהונה לחומרא ונימא כי היכי דצד גירושיה פוסלה לכהונה אם ימות יהא צד אישותה פוסלה לכל אדם: 


lvr: 36
pgn: 83
dfh: b
trm: כר' ינאי משום זקן אחד מתני לה
txt:
<span class='five'>כר' ינאי משום זקן אחד מתני לה. </span>דאמר לעיל טעם דר' אליעזר מוהיתה לאיש אחר ולא יליף מאיסורי כהונה הילכך פרכינן לר'ע איסור כהונה שאני ולא תיקשי לרבי אליעזר: 


lvr: 36
pgn: 83
dfh: b
trm: לקודמי הויה ראשונה
txt:
<span class='five'>לקודמי הויה ראשונה. </span>לצד פנוי שהיה בה קודם קידושין של ראשון דהא איתקוש דכתיב לעיל מיניה כי יקח איש וגו' היינו קידושי ראשון והיתה לאיש אחר היינו קידושי שני: 


lvr: 36
pgn: 83
dfh: b
trm: בחרטה
txt:
<span class='five'>בחרטה. </span>שפותח פתח לנודר בדברים הבאים לו ע'י נדר זה שאילו ידע מתחילה שכן עתיד להיות לא היה נודר נמצא שמתחילתו אינו נדר: 


lvr: 36
pgn: 83
dfh: b
trm: היום אי את אשתי
txt:
<span class='five'>היום אי את אשתי. </span>נתן לה גט ואמר לה היום לבדו יהו גירושין ולמחר לא יהו גירושין דשייר בגיטא מהו: 


lvr: 36
pgn: 83
dfh: b
trm: פסקה
txt:
<span class='five'>פסקה. </span>לכל אדם לעולם ושוב אינה אשתו עד שיחזור ויקדשנה הלכך אין תנאי זה כלום:  מאי


lvr: 36
pgn: 84
dfh: a
trm:
אלא אמר רב נחמן הכי קאמר הרי זה גיטך ע'מ שתנשאי לפלוני הרי זו לא תינשא לו משום גזירה שמא יאמרו נשיהן נותנין במתנה ואם ניסת לו לא תצא </span>שאין כאן איסור אלא חשש לעז בעלמא: <span class='five'>הא לאחר תינשא

txt:
<span class='five'>אלא אמר רב נחמן הכי קאמר הרי זה גיטך ע'מ שתנשאי לפלוני הרי זו לא תינשא לו משום גזירה שמא יאמרו נשיהן נותנין במתנה ואם ניסת לו לא תצא </span>שאין כאן איסור אלא חשש לעז בעלמא: <span class='five'>הא לאחר תינשא. </span>והוי גיטא הואיל ולא אמר ע'מ שלא תנשאי אלא לפלוני אלא ע'מ שתנשאי לפלוני סוף סוף הא בעיא לקיומי תנאה: 


lvr: 36
pgn: 84
dfh: a
trm: מתני' נמי דיקא
txt:
<span class='five'>מתני' נמי דיקא. </span>בב'מ בהשוכר את הפועלים <span class='mareimakom'>(דף צד.)</span>: 


lvr: 36
pgn: 84
dfh: a
trm: למעוטי בשר חזיר
txt:
<span class='five'>למעוטי בשר חזיר. </span>דה'ק כזה גט דאי אפשר לקיימו כלל הלכך תנאו בטל אבל לעבור על דברי תורה אפשר לקיימו באיסור ותלקה על שעברה: 


lvr: 36
pgn: 84
dfh: a
trm: אין חוששין שמא נבעלה להם
txt:
<span class='five'>אין חוששין שמא נבעלה להם. </span>כלומר מותרת לינשא מיד ואין חוששין שמא תבעל להן ויבטל הגט אבל אמר לה ע'מ שלא תבעלי לפלוני אינו גט שמא תבעל לו דומיא דע'מ שלא תלכי לבית אביך לעולם: 


lvr: 36
pgn: 84
dfh: a
trm: לאביי ניחא כו'
txt:
<span class='five'>לאביי ניחא כו'. </span> [משום דלדידיה לר' יהודה בן תימא אפילו לא יתקיים הרי זה גט אלא לרבא קשיא דהא אמר] אפילו רבי יהודה בן תימא מודה בה: 


lvr: 36
pgn: 84
dfh: a
trm: אמר לך רבא
txt:
<span class='five'>אמר לך רבא. </span>לא דמיא לבשר חזיר דאילו בשר חזיר בידה לקיימו באיסור ושתבעלי לפלוני נמי אפשר דמשחדא ליה בממונא ואם אינו רוצה לבועלה באיסור ישאנה ויבעול בהיתר אלא אבא ואביך בדידה קיימא: 


