# tsftbvl

lvr: 32
pgn: 96
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אבל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אבל </span>מנח תפילין לית לן בה. </span>אע'ג דבשלהי האשה שנתארמלה (לעיל כח:) תניא או שהניח תפילין בפני רבו לא יצא לחירות מ'מ אינו רגיל להניח כל שעה. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 96
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלמנה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלמנה </span>שתפסה מטלטלין במזונותי' מה שתפסה כו'. </span>פי' הריב'ן דמיירי בתפסה לאחר מיתת הבעל וא'ת מאי שנא דלמזוני מהניא תפיסה טפי מכתובה וי'ל משום דמזוני לא טרפה ממשעבדי אבל כתובה טרפה ממשעבדי וא'ת אלא מעתה תועיל תפיסת הלוקח שלא באחריות ונמצאת שדה שאינה שלו לאחר מיתת המוכר והלוקח נמי באחריות ובא בעל חוב וטרפה עם השבח קשה שיועיל בו תפיסה בשלמא ממלוה ע'פ לא קשיא דאע'ג דלא טריף ממשעבדי לא מהני תפיסה משום דיכול לתבוע הלואתו מחיים אבל מלוקח קשה דלא טריף ממשעבדי גם לא היה יכול לתבוע מחיים ונראה לי דדוקא מזוני דלא גביא ממשעבדי והוי נמי תנאי ב'ד אלמוה רבנן טפי להועיל בה תפיסה והודה רבי וא'ת כמאן אי כרבי בלא תפיסה נמי דהא אמר בפרק נערה (לעיל נא.) אחד נכסים שיש להן אחריות ואחד נכסים שאין להן אחריות מוציאין למזון האשה והבנות ואי כר' שמעון בן אלעזר כי תפסה מאי הוי הא אמר נכסים שאין להם אחריות מוציאין לבנים מן הבנות ואומר רבי דלעולם כר'ש בן אלעזר ודווקא לבנים מן הבנות מוציאין אבל מן האשה לא והא דקא מותיב מר בר רב אשי מאי שנא לכתובה כו' ובעי למימר מאי דתפסה תפסה לאו משום דהכי סבירא ליה דהא אדרבי עקיבא לא פליג דאמר אין תפיסה מועלת לאחר מיתה אלא הכי קאמר מאי דתפסה תפסה כלומר ברייתא דקתני דמועיל תפיסה למזונות לאחר מיתה על כרחך כר' טרפון דמאי דתפסה תפסה ואם כן לרבי טרפון בכתובה נמי מאי דתפסה תפסה ור'ח והלכות גדולות פירשו דהכא מיירי בתפיסה מחיים ודווקא למזוני מהניא אבל לכתובה לא משום דלא נתנה כתובה לגבות מחיים ופסק בהלכות גדולות כרבינא וקשה שהרי פסק בתשובת הגאונים בכולי הש'ס הלכתא כמר בר רב אשי בר ממיפך שבועה ואודיתא וגם הערוך ור'ח פסקו כמר בר רב אשי בר ממיפך שבועה וחיורי וכתב וסימנך כלו הפך לבן טהור הוא אף על פי שכתב הריב'ן שראה בתשובת הגאונים לית הלכתא כמר בר רב אשי אלא במיפך שבועה ואודיתא דומה הוא שה'ג עצמן תופסות כאותם שפסקו לית הלכתא כמר בר רב אשי במיפך שבועה ואודיתא וצ'ל דמר בר רב אשי דקאמר הכא אינו אלא אתקפתא בעלמא ולאו דס'ל הכי ור'ח פסק כמר בר רב אשי והרבה הארכתי בו לעיל בריש הכותב (דף פד: ושם ) מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 96
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>יתומים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>יתומים </span>אמרו נתננו. </span>אומר רבי דמיירי במזונות שעברו דמוכח מילתא טפי משום דשתקה עד השתא דיתמי קושטא קאמרי אבל במזונות דלהבא ודאי על היתומין להביא ראיה דהא רבי יוחנן הוא דאמר בפ'ק דב'מ (דף יז. ושם) הטוען אחר מעשה ב'ד לא אמר כלום ואפילו למאן דלית ליה דר' יוחנן הכא מודה דלא מהימני לומר פרעתי דאי מהימני מה הועילו חכמים בתקנתם שתקנו לה מזונות כל שעה יאמרו פרעתי מידי דהוה אכתובה במקום שאין כותבין דכ'ע מודו דלא מצי אמר פרעתי מהאי טעמא דפרישית. מ'ר:  נכסי</div>                     </div>                 


lvr: 32
pgn: 96
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>נכסי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נכסי </span>בחזקת אלמנה קיימי. </span>וא'ת מה טעם דלא חשבינן נכסי בחזקת הבעל חוב ואמאי מהימני יתמי למימר פרענו במלוה על פה וכי תימא דחשבינן ליה בחזקת אלמנה טפי משום דמוכרת למזונות שלא בבית דין אם כן לרב ושמואל נהי דלית להו כל הטוען אחר מעשה ב'ד לא אמר כלום מ'מ כשאיבדה כתובתה לא יהיו יתומין נאמנין לומר פרענו דכיון דמוכרת לכתובתה שלא בבית דין נכסים בחזקתה כי הכא וכי תימא אע'ג דנכסים בחזקתה מיהו מהימני לומר פרענו דמוכחא מילתא מדלית לה כתובה דמחמת פריעה נקרעה מיהו היכא דאיכא עדים שנשרפה לא להימנו ושמא י'ל אי איכא עדים אין הכי נמי א'נ מזונות שאני דכתובה מיד שנפרעה נסתלקה אבל מזונות לעולם יש לה מזונות עד שתתבע כתובתה הלכך הוו נכסים בחזקתן טפי ממזונות. מ'ר. ולא דמי להא דאמרי' בהמקבל (ב'מ קי.) יתומים אמרו אנו השבחנו ובעל חוב אמר אביכם השביח ומסקנא דמילתא ארעא כיון דלגוביינא קיימא כמאן דגביא דמי דהתם מיירי כגון שהיתומין מודים שהקרקע זה לבעל חוב שאביהן עשאה אפותיקי ולכך מסיק כיון דלגוביינא קיימא כמאן דגביא דמי ותדע מדמייתי עלה ספק זה קודם ספק זה קודם קוצץ ואינו נותן דמים והיינו הטעם כיון דלקוץ קאי כמאן דקיץ דמי ולשם מודה בעל האילן שיש לו לקצץ אלא ששואל דמים אם כן ארעא דלגוביינא קיימא נמי מיירי כה'ג. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 96
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>נשאת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נשאת </span>עליה להביא ראיה. </span>מדלא משכח עליה להביא ראיה אלא בנשאת ש'מ דנתקבלה כתובתה או דתבעה כתובתה בב'ד אפי' במזונות שעברו עליהן להביא ראיה. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 96
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ורבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ורבי </span>יוסי סבר נכסי בחזקת אלמנה קיימי. </span>מה שפי' בקונטרס דוכן כחה יפה דקאמר ר' יוסי היינו כשכלו נכסי היתומין תחשוב ללקוחות כל מה שמכרה למזונות לא נהירא לרבי מדאמר לקמן אי נמי דכולי עלמא בחזקת יתמי קיימי והיינו טעמא דר' יוסי כדאביי מכלל דעד השתא לא אסיק אדעתיה לר' יוסי האי טעמא ונראה לרבי דהיינו יפוי כח השתא דמתוך שהיא מוכרת סתם היא מרווחת לומר אלו מכרתי למזונות ולא יוכלו היתומין לומר לה אם שהתה איבדה מזונות כמו שהיו יכולים לומר לה אם היתה כותבת אלו למזונות ואלו לכתובה ואז היו יכולין לומר שאר המזונות מחלה אבל לענין טריפת לקוחות אכתי לא מסיק אדעתיה עד דמסיק דכ'ע נכסי בחזקת יתמי קיימי דאז לא מצי למימר האי יפוי כח דלגבי יתומים לא תהא נאמנת לומר כולם למזונות מכרתי שהרי בחזקת יתמי קיימי וא'ת מה יפוי כח הוא השתא דקאמרה הכל מכרתי למזונות ולא איבדה וכי אין זו אונאה דשקר הוא שהרי גם לכתובה מכרה וי'ל מאי טעמא שהתה שתים או שלש שנים ולא תבעה מזונותיה איבדה מזונותיה דמדלא תבעתה א'כ מחלתה והכא ליכא למימר הכי דאיכא למימר דלא חששה לתובעם משום שיכולה לומר הכל מכרתי למזונות וגם לפי' הקונטרס אין זו אונאה שאומרת ללקוחות הכל מכרתי למזונות שהרי מן הדין גם מזונות היה לה לגבות ממשעבדי אם לא לפי שאין קצובין כדפרשינן בגטין והכא לעולם יש ללקוחות להם לאסוקי אדעתייהו משום כתובה להניח מבני חרי כשיעור כתובה אע'פ שמכרה לכתובה כיון שיכולה לומר למזונות מכרתי. מ'ר. וא'ת והלא יכולין לומר לה הנחנו ליך מקום לגבות ממנו וי'ל דהוי כמו אשתדוף בני חרי דגביא ממשעבדי כדאמרן לעיל ולא שייך הכא למימר אפסדה אנפשה בידים שהרי עשתה לצורך מזונות אי נמי בלקוחות שלקחו אחר שמכרה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 96
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דרבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דרבי </span>יהודה סבר נכסי בחזקת יתמי קיימי ועל אלמנה להביא ראיה. </span>לטעמא דפרישית לעיל משום הא דשתקה שלא תבעה מזונותיה מוכח שהדין עם היתומים שאומרים נתננו קשה מכאן דהכא אמאי עליה להביא ראיה הא לא שייך הכא האי טעמא דהאי דשתקה לפי שמכרה נכסים ונראה דהיינו טעמא לעיל דעליה להביא ראיה משום דלא שייך התם למימר מה הועילו חכמים בתקנתם אם נאמנים לומר פרענו מזונות שעברו שהרי היא יכולה לתבוע כל שעה תחילת מזונות הבאין וכן הכא יכולה היא לכתוב אלו למזונות מכרתי ואלו לכתובה מכרתי. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 96
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>תפשוט
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תפשוט </span>ליה ממתניתין כו'. </span>וא'ת מאי סלקא דעתי' מעיקרא דלא תפשוט י'ל דסלקא דעתיה דמתני' ודאי משום עצה טובה אבל ברייתא לא משמע משום עצה טובה אלא משום כחה יפה דומיא דר' יוסי. נראה לי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 96
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>רצה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רצה </span>בחובו נוטלן רצה במתנה נוטלן. </span>פי' שניהם נוטלן אלא כלומר רצה בחובו נוטלן מבני חרי ושוב לא יוכל לגבות המתנה ממשעבדי משום הכי קאמר אם נוטלן במתנה לא כך יפה כחו פירוש אם נוטלן במתנה מבני חרי שיכול לטרוף החוב ממשעבדי וכן משמע מתוך פירוש הקונט' וקשה לר' דבשילהי יש נוחלין (ב'ב קלח:) תניא שכיב מרע שאמר תנו מאתים זוז לפלוני בעל חובי כראוי לו נוטלן ונוטל את חובו כו' ופריך משום דאמר כראוי לו נוטלן ונוטל את חובו ודלמא כראוי לו בחובו קאמר ומשני הא מני ר' עקיבא היא דדייק לישנא יתירא משמע דאם לא אמר אלא תנו מאתים זוז לפלוני בעל חובי ולא אמר כראוי לו אינו נוטל שניהן ונראה דאי הוה גריס התם לבעל חובי הוה ניחא דודאי כי לא אמר לפלוני אלא דקאמר לבעל חובי משמע דבחובו קאמר שיתנו לו אם לא אמר כראוי לו ויש ספרים שכתוב בהן כך ולא כתוב בהן לפלוני אבל היכא דכתב לפלוני בעל חובי ניכר מהלשון דבמתנה קאמר שיתנו לו ודבר זה תלוי בסברא:  או</div>                     </div>                 


lvr: 32
pgn: 97
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>או
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>או </span>דלמא נהי דאחריות דעלמא כו'. </span>ולא דמי לההיא דלעיל (דף צב.) ראובן שמכר שדה לשמעון שלא באחריות וחזר ראובן ולקחה משמעון באחריות דבמסקנא אמר רבא נהי דאחריות דעלמא לא קביל עילויה אחריות דנפשיה מי לא קביל עילויה לא דמי דהתם ודאי כיון שראובן לוה דין הוא שיטרפו ממנו הקרקע ואין על שמעון לפרוע כיון דבאת לידי ראובן הנאה שקבל המעות אבל הכא שהיורשין חייבין לה מזונות יכולה למכור ולחזור ולטרוף שהרי כשחוזרת וטורפת חוב שלה היא נפרעת ואין כאן עיוות הדין כלל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 97
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וסמך
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וסמך </span>לה שתגבה כתובתה מן השאר. </span>וא'ת מאי נפקא לה מינה בין מה שהיתה מוכרת למזונות ובין מה שתמכור לכתובה נפקא מינה שתוכל למכור ביחד כדי כתובתה אבל למזונות אינה מוכרת אלא לששה חדשי' ולוקח מפרנס אחת לשלשים יום ועוד אם נשאת אחר שמכרה הלוקח לא יתן כי אם אחת לל' יום ולא תוכל לגבות מהן לכתובה דהא מטלטלין נינהו ומזונות אבדה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 97
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מאי </span>סמך לה ש'מ שיירא אין לא שיירא לא. </span>וא'ת תקשי מהכא לרמי בר חמא דהוה בעי למימר לעיל גבי ראובן שמכר שדה לשמעון דאפילו אחריות דנפשיה לא קביל עילויה והא בהך ברייתא אמרי' גבי אשה אחריות דנפשה מיהא קיבלה עלה וכ'ש התם לפי מה שפירשנו לעיל וי'ל דמצי למימר רמי בר חמא דהכא ודאי אחריות דנפשה מקבלת  [אע'ג דאחריות איתמי היינו מעלמא אבל אנפשה מיהו קיבלה] דהא אינה מוכרת בהדיא שלא באחריות אבל התם שמכר לו בהדיא שלא באחריות אפילו אחריות דנפשיה לא קביל עילויה. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 97
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>זבין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>זבין </span>ולא איצטריכו ליה זוזי הדרי זביני כו'. </span>וכגון שגילה דעתו בשעת המכר דאמר דליזבן תורי קא זבין להו דאי שתק הוו להו דברים שבלב וכן בפרק ב' דקידושין (דף מט:) גבי ההוא גברא דזבין נכסיה אדעתא למיסק לארעא דישראל התם נמי בדגלי דעתיה ויש דברים שאינו מועיל בהם גילוי דעת עד שיתנה כגון אם היה מוכר מלבושיו אדעתא למיסק לארץ ישראל דזהו דבר שאין רגילין למכור אדעתא דהכי התם ודאי אין מועיל גילוי דעת שאם לא תאמר כן מעכשיו אין צריך לשום תנאי אלא גילוי דעת בעלמא ובכל מקום בעינן דומיא דתנאי בני גד ובני ראובן תנאי כפול אלא ודאי גילוי דעת במילתא שאין רגילות לעשות כן לא מהני עד שיתנה ויש דברים דאפילו גילוי דעת אין צריך כגון שטר מברחת דלעיל פרק האשה שנפלו (דף עט. ושם ) וכן ההיא דבפרק מי שמת (ב'ב קלב. וקמו:) דתניא הרי שהלך בנו למדינת הים ושמע שמת בנו ועמד וכתב כל נכסיו לאחרים ואח'כ בא בנו רבי שמעון בן מנסיא אומר אין מתנתו מתנה בידוע שאם היה יודע שבנו קיים לא היה כותב. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 97
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אי </span>הכי היינו דא'ל רמי בר שמואל לרב נחמן א'כ נמצאת מכשילן כו'. </span>פי' רש'י אי הכי היינו ודאי דא'ל נמצאת מכשילן כו' א'ל בצורתא משכח שכיחי וחייש דלמא אתו ארבי בעקולי והדרי זביני דאי בדאתו ממקום קרוב או שבאו לאלו לבדן דטעמא משום דזבין ולא איצטריך ליה זוזי הדרי זביני מילתא דלא שכיח הוא וליכא מכשול וקשה לפירוש זה דמאי הוכחה היא לעולם אימא לך משום דלא אצטריכו ליה זוזי הדרי זביני ומיהו כל שכן היכא דהוו בעקולי כדמוכח שמעתא דאז הוי מקח טעות יותר ואם כן שפיר קאמר דנמצאת מכשילן לעתיד הואיל דבכל ענין הדרי זביני כדפרשינן הלכך נראה כמו שפירש רשב'ם אי הכי קושיא הוא הואיל דאמר דהאי הדרי זביני דוקא משום דבעקולי הוו קיימי היכי קאמר בצורתא בנהרדעא משכח שכיח הלא זאת בצורתא דארבי בעקולי הוו קיימי פשיטא דלא שכיח הוא ובשלמא אי פשטינן מינה זבין ולא איצטריכו ליה זוזי הדרי זביני היינו ודאי דשכיחא דרוב פעמים היה להם בצורתא וניחא נמי לפי זה הא דפסקינן הלכתא לפי פשיטת הבעיא:  אלמנה</div>                     </div>                 


lvr: 32
pgn: 97
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלמנה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלמנה </span>מן האירוסין הוא דלא נפיש חן דידה אבל גרושה כו'. </span>פירש רבינו חננאל גרושה נפיש חן דידה דיש לה תוספת והואיל ויש לה לגבות כל כך אימא שתמכור שלא בבית דין א'נ יש לפרש שהיא צריכה חן יותר לינשא שהיא בזויה יותר מן האלמנה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 97
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לאתויי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לאתויי </span>מגורשת ואינה מגורשת. </span>פירש הקונטרס דאגב אורחיה קמ'ל דמגורשת ואינה מגורשת אינה גובה מזונות מן היתומים וזו היא מילתא דפשיטא דמספק שמא מגורשת גמורה היתה לא תוציא מזונות מן היתומין הילכך נראה כפירוש רבינו חננאל לאתויי מגורשת ואינה מגורשת הא דתנן כל שאין לה מזונות לא תמכור הא יש לה מזונות תמכור שלא בב'ד ואי זו היא זו אלמנה מן הנשואין ומרבה מגורשת ואינה מגורשת ואין לתמוה מאי קמ'ל אם מוכרת שלא בבית דין דמצי למימר דעיקרא דמילתא לאשמועינן דבת מזונות היא אי נמי מצינו למימר דאף המכירה שלא בב'ד קמ'ל דאע'ג דלא מדינא היא ניזונת אלא משום דאגידא ביה ס'ד דלא תקנו לה רבנן למכור שלא בב'ד דסגי לה אי אית לה אפי' בב'ד: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 97
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מכרה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מכרה </span>כתובתה. </span>נראה לי לפרש דהיינו מנה ומאתים והשתא אתי שפיר דקאמר לא תמכור השאר אלא בב'ד דהיינו תוספת: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 97
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מתניתין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מתניתין </span>מני רבי שמעון היא דתניא כו'. </span>וא'ת ממתניתין נמי תפשוט דאתיא כרבי שמעון מדקתני לא תמכור את השאר אלא בבית דין דהיינו כר'ש דאמר כל שאין לה מזונות לא תמכור אלא בבית דין וי'ל דחכמים נמי כרבי שמעון סבירא להו בהא דאמר כל שאין לה מזונות לא תמכור אלא בב'ד ואי מדקתני מוכרת אפילו ארבעה וחמשה פעמים ומוכרת למזונות שלא בב'ד משמע משום דאכתי לא הפסידה מזונות הוא דמוכרת כתובתה שלא בב'ד: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 97
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>בבתוליה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בבתוליה </span>בכדרכה אין שלא כדרכה לא. </span>דליכא למימר עד שיהו כולן קיימין בין כדרכה בין שלא כדרכה דאם כן לישתוק קרא מיניה וממילא הוה ממעטינן בעולה שלא כדרכה מיו'ד של בתוליה כמו בוגרת אבל מבתולה בלא יו'ד לא אפשר לומר דהוה ממעטינן ליה דהא בקנס של נערה כתיב בתולה ואפי' הכי יש לה קנס כדאיתא בפרק קמא דקדושין (דף י.) מודה רבי דלענין קנס דכולהו משלמי וכן גבי נערה המאורסה דכתיב בתולה אמרינן התם דכולהו בסקילה ואפילו רבי לא פליג אלא משום דכתיב לבדו ומיהו קשה לי אימא בבתוליה אתא לרבות בוגרת ולא בעולה שלא כדרכה ונראה לי דמשמע ליה טפי לאוקמיה בבעולה שלא כדרכה משום דמשמע בבתוליה במקום בתולים כלומר במקום בתולים בעינן שתהא בתולה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 97
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>בתולה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בתולה </span>שלמה משמע. </span>קשה לרבי אמאי איצטריך למכתב גבי קנס נערה למעוטי בוגרת תיפוק ליה מבתולה שלמה משמע ואפילו אם תמצא לומר ההוא בתולה איצטריך לכדדרשינן ליה באלו נערות (לעיל דף כט:) אכתי קשה מהא דאמר בפרק הבא על יבמתו (יבמות דף סא: ושם) אין בתולה אלא נערה וכן הוא אומר והנערה טובת מראה מאד בתולה ולהאי תנא אמאי איצטריך למכתב בתולה נערה בכל מקום כיון דכתב בתולה ידעינן שהיא נערה ועוד קשה מהא דאמר גבי נערה המאורסה באו עליה עשרה ועדיין היא בתולה כולן בסקילה ואמאי והא כתיב בתולה דמשמע שלמה למעט שלא כדרכה ואפילו רבי לא פליג מהאי טעמא דבתולה שלמה משמע ואמרינן נמי בקידושין (דף י.)  מודה רבי לענין קנס דכולהו משלמי ואמאי והא כתיב ביה בתולה ושמא י'ל התם משום דדרשינן (שם ט:) בעולת בעל בעל עושה אותה בעולה שלא כדרכה ואין אחר עושה אותה בעולה שלא כדרכה:  שיהו</div>                     </div>                 


lvr: 32
pgn: 98
dfh: a
trm: בתוליה קיימין בין כדרכה בין שלא כדרכה.
txt:
<span class='five'>בתוליה קיימין בין כדרכה בין שלא כדרכה. </span>פירוש בעינן שאותן מקצת בתולים יהו קיימים בכל מקום ולא מצי למימר שלא כדרכה לא דלשתוק קרא מיניה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>מוכרת </span>שלא בבית דין צריכה שבועה כו'. </span>ואם תאמר מתני' היא בפרק השולח (גיטין לד: ושם)  דתנן אין אלמנה נפרעת מנכסי יתומים אלא בשבועה ואיכא למימר ההיא באלמנה מן האירוסין כרבי שמעון דאמר כל שאין לה מזונות לא תמכור אלא בבית דין ונראה לרבי דוחק ועוד קשיא לי דלפום סוגיא דשמעתא לא פשט ליה רב יוסף מידי ואמאי תפשוט ליה דעל כרחך  (ב) באלמנה מן הנשואין היא מדקתני סיפא נמנעו מלהשביעה וא'ר זירא אמר שמואל לא שנו אלא באלמנה אבל גרושה משביעין אותה וטעמא דאלמנה שאני בההיא הנאה דקא טרחא קמי יתמי אתיא ומוריא התירא אלמא הוה מצי למפשט ממילתיה דשמואל דבאלמנה מן הנשואין מיירי דאי מן האירוסין מיירי לא שייך למימר קא טרחא קמי יתמי שהיא עומדת בבית אביה אלא אומר רבי דהך שבועה לא משום צררי אלא כדפי' בקונטרס שלא גבתה יותר ולא מיבעיא ליה במכרה למזונות שלא בב'ד דהא לקמן פסיק הלכתא צריכה שבועה ואנן קיימא לן שני דברים שאמר חנן הלכה כמותו דתנן לקמן (דף קה.) מי שהלך למדינת הים ואשתו תובעת מזונות חנן אומר תשבע בסוף ולא תשבע בתחלה וההוא בסוף היינו בשעת גביית כתובה דהא לעיל בשילהי הכותב  (דף פח:) מוקי רבי ירמיה חנן כרבי שמעון דאמר כל זמן שתובעת כתובתה יורשין משביעין אותה אינה תובעת כתובתה אין יורשין משביעין אותה משמע דשום שבועה אין מזקיקין אותה עד זמן תביעת כתובתה אלא נראה לרבי דבמוכרת לכתובה מיבעיא ליה דתחלה קודם גביית כתובתה משביעין אותה שלא עכבה משל בעלה כלום ולאחר שמכרה נכסים שלא בבית דין ליגבות מהן כתובתה מיבעיא ליה אם חוזרין ומשביעין אותה שלא גבתה יותר ועוד אומר רבי דהך שבועה דמיבעיא ליה לא כפ'ה שלא גבתה יותר אלא מיבעיא ליה אי משביעין אותה שלא זלזלה בנכסים וכן מוכח מדקאמר תיבעי לך הכרזה דהוי נמי שלא תזלזל וכן פי' ר'ת. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 98
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ותיבעי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ותיבעי </span>לך הכרזה. </span>דמדמבעיא לך שבועה מכלל דפשיטא לך דלא בעי הכרזה דאי הוה בעי הכרזה כ'ש דצריכה שבועה: (ג) </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 98
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>ליה הכרזה לא קא מיבעיא לי. </span>דפשיטא שאינה צריכה הכרזה וא'ת הא אמרינן לעיל (דף פז.) לכרגא למזוני ולקבורה מזבנינן בלא אכרזתא משמע הא לשאר מילי בעינן הכרזה ועוד תנן בערכין (דף כא:) שום היתומים ל' יום ואומר רבי הני מילי כשבית דין מוכרין דאי טעו בפחות משתות מכרן קיים הלכך צריכי הכרזה שלא להפסיד נכסי יתומים אבל אלמנה אפילו מכרה שוה מנה ודינר במנה תנן דמכרה בטל ואין יכול לבא לידי הפסד מוכרת שלא בהכרזה והא דאמרינן לקמן (דף ק:) ב'ד שמכרו שלא בהכרזה נעשו כמי שטעו בדבר משנה וחוזרין מאי קא משמע לן תנינא שום היתומין כו' ומסיק הני מילי שליח אלמא דבשליח גופיה צריך הכרזה אע'ג דאי מוזיל חוזר לא קשה מידי חדא דהא בשליח ב'ד מוקמינן לה כמו שפי' רבינו תם ועוד אפי' שליח דעלמא לא קשה מידי דלא אלמוה רבנן לשליח שימכור בלא הכרזה כמו אלמנה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 98
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>לאו דלא אכרוז כו'. </span>תימה לי אכתי היכי פשיט מהכא דלמא הא דקאמר רב נחמן אלמנה ששמה לעצמה לא עשתה ולא כלום הא לאחר עשתה במכרה למזונות דאינה צריכה שבועה כדפי' לעיל והואיל וכן אינה צריכה הכרזה ואמר לי רבי דלא מפליג רב נחמן בין מוכרת למזונות למוכרת לכתובה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 98
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דאמרי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דאמרי </span>לה מאן שם ליך. </span>כלומר מי החזיקך באלו הנכסים שאין לך אדם שיכול לזכות בקרקע חבירו אם לא יחזיקוהו בה ב'ד אבל הא לא קאמר שומא ממש דאע'ג דליכא ב'ד מומחין ב'ד הדיוטות מיהא איכא כדאיתא בהדיא באלו מציאות (ב'מ לב. ושם) ומה שמחזיקין אותה אותם ב'ד הדיוטות לא חשיבא חזקה דיושבי קרנות הם ואינן אלא בקיאי בשומא בעלמא ותימה לרבי דהכא משמע דאם החזיקוה ב'ד היתה יכולה לעכב הקרקע לעצמה ובהמפקיד (שם לח.) תניא המפקיד אצל חבירו יין והחמיץ דבש והדביש עושה להם תקנה ומוכרן בב'ד וכשהוא מוכרן מוכרן לאחרים ואינו מוכרן לעצמו כיוצא בו כו' והא לא מצינו למימר דהא דקאמר בב'ד היינו ברשות ב'ד אבל אם ידעו ב'ד השומא יכול לעכבם לעצמו דבירושלמי מסיק על ההוא מעשה דיוחנן חקוקאה דמייתינן בפ'ק דפסחים (דף יג. ושם) א'ל צא ומוכרן בב'ד אלמא אע'ג דהוה רבי קא יהיב ליה רשותא ליוחנן חקוקאה הוה מצריך ליה מכירה בב'ד ואומר רבי דהתם הוי טעמא משום חשדא והלכך קאמר שלא יעכב לעצמו ודוקא בדבר הנפקד כי התם שייך חשדא דכולי עלמא לא ידעי שב'ד ידעו בשומא אבל הכא אלו הנכסים ידעו העולם שעל ידי ב'ד באו לידה וגבי כיסתא דיתמי נמי כמו כן ידעו וליכא חשדא אי נמי הכא הבית דין עצמם הם המפקידים הלכך יש לה לעכב על ידם אבל התם שהפקיד אחר אצלו לא יעכבנו לעצמו ומיהו אההיא דירושלמי מתמה רבי אמאי לא מועיל בפקדון רשות בית דין לעשות הנפקד שליח למכור שלא בב'ד לתקנת המפקיד דקא בעי התם מכירה בבית דין הלא גבי מכירת קרקעות לצורך האלמנה תקנו שליח ואיכא נמי למ'ד דהוה כדיינין ושמא התם בירושלמי בב'ד הדיוטות קאי ואין לתמוה אי קרי ליה בית דין הואיל ולא קתני גבייהו ב'ד גמור דהא קרי מכירת אלמנה שלא בב'ד אע'ג דאיכא הדיוטות כדפרישית לעיל היינו משום דקתני גבייהו ב'ד גמור: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 98
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלמנה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלמנה </span>שמכרה שוה מנה במאתים או שוה מאתים במנה כו'. </span>בירושלמי פריך ויחזור המקח ומוקי לה רבי יוחנן כשהוזל המקח כשהוקיר המקח וריש לקיש אומר אין אונאה לקרקעות אמר רבי יוחנן אם היה דבר מופלג יש לו אונאה מתניתין פליגא אר' יוחנן אלו דברים שאין להם אונאה הקרקעות פתר ליה בדבר שאינו מופלג פי' ר'ח שלא הגיע אונאה עד  כדי</div>                     </div>                 


lvr: 32
pgn: 98
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כאן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כאן </span>שנה רבי הכל לבעל המעות. </span>נראה לר'ת דבמתני' מודו בין רבי יהודה בין רבי יוסי דבדבר שאין לו קצבה נמי לא איפליגו דרבי יוסי סבר הכל לבעל המעות ורבי יהודה סבר הכל לשליח אלא בכה'ג שניתן לו מחמת תוספת דקא'ל קח זה עבור מקחך ועוד אני מוסיף לך זה משלי אבל אם מכר לו בזול מחמת מעות כעין משנתנו שוה מנה במאתים אפי' ר' יהודה מודה דהכל לבעל המעות דאי לא תימא הכי קשיא דר' יהודה אדר' יהודה דלקמן תניא רבי יהודה אומר אף בזה בעל הבית לא מעל מפני שיכול לומר חלוק גדול הייתי מבקש ואתה הבאת לי חלוק קטן ורע ומסקינן מאי רע רע בדמים דא'ל אם מייתית לי בשית כ'ש דהוה שוי תרתי סרי ואם תמצא לומר דקסבר ר' יהודה הכל לשליח מאי נפקא ליה מיניה לבעל הבית הלא אינו מרויח כלום דהכל הוא לשליח אלא ודאי כה'ג מודה ר' יהודה דהכל לבעל המעות וכן מוכיח נמי מדקאמר כאן שנה רבי הכל לבעל המעות ולא קאמר מתני' מני ר' יוסי היא מכלל דכרבי יהודה נמי אתיא והא דקאמר כדתניא כלומר דאיכא מילתא אחריתי דאמרי' הכל לבעל המעות ואפי' מאן דפליג התם הכא מודה. רבינו תם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 98
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כאן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כאן </span>שנה רבי הכל לבעל המעות. </span>אין לדחות לפי הירושלמי דמוקי לה כשהוזיל וכשהוקיר הא לאו הכי הדר דהכא משום דלא יצא הקרקע מרשות היתומים דא'כ גבי שוה מאתים במנה תחזיר להו השדה אלא ודאי הכא והכא קנאתן כדפרישית: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 98
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>רב פפא כו'. </span>הכי גריס רבינו חננאל הלכתא דבר שיש לו קצבה חולקין דבר שאין לו קצבה הכל לבעל המעות ותימה לפי גירסא זו אדפריך ליה מאי קמ'ל הוה ליה למיפרך ולימא הלכה כר' יוסי ויש לפרש בדוחק דה'נ קאמר מאי קמ'ל במאי דקאמר דבר שאין לו קצבה הכל לבעל המעות כו' לימא הלכה כר' יוסי הא קמ'ל דשינויא דשנינן שינויא הוא ולפי הספרים דגרסי' בהו הלכך דבר שאין לו קצבה הכל לבעל המעות דבר שיש לו קצבה חולקין מאי קמ'ל כו' אתי שפיר דהא רב פפא כמאן אמרה לשמעתא כר'י ומאי חידוש אתא לאשמועי' ומשני שנויא דשנינן שנויא הוא. ועל טעות שאינו בא בזלות המקח אלא שהטעה בחשבון שאל ר' יעקב ישראל את ר'ת והשיב לו ואשר שאלת על ראובן ששלח לשמעון לקבל מעותיו מן העובד כוכבים וטעה העובד כוכבים בחשבון ולא נמצא העכו'ם אח'כ נראה לי שחולקים בין שניהם דהוו המעות כדבר שיש לו קצבה דאמרינן הוסיפו לו אחת יתירה ר' יוסי אומר חולקים ומוקמינן לה בדבר שיש לו קצבה אבל שאין לו קצבה הכל לבעל המעות וטעמא דחולקין לפי שבעל המעות כיון שקיבל קצבתו מה לו בטעותו של שליח אלא אמרינן הואיל וע'י מעותיו נשתכר יהיב ליה פלגא ה'נ גבי טעות חשבון דהא שוה מנה במאתים טעות הוה ומוקים לה בהש'ס ירושלמי כגון שקיבל עליו הלוקח וטעמא דהכל לבעל המעות משום דאין לו קצבה דזוזי דאיניש עבידו ליה זולא הא בדבר שיש לו קצבה חולקין אפי' בטעות חשבון אע'ג דאיכא למימר טעמא אחרינא גבי חולקין האי טעמא דפרישית הוא עיקר (ב) דמוחזק ידו על העליונה וחולקין ואפי' אם היה שכיר שלו כיון שהשכירים שלנו אינם שכירי יום אין בעליהן מקפידין על הגבהת מציאותו עם מלאכתו והוי כהגביה מציאה עם מלאכתו תדע דאם מצא ארנקי בשוק לא זכה בו משכיר ועוד דמיהדר קא הדר ביה שהרי אמר אני זכיתי מכלל דהדר ופועל יכול לחזור בו עכ'ל ושוב חזר בו דכל טעות בין ע'י מקח בין שהטעה במנין הכל לבעל המעות ולרבי נראה שהכל לשליח שאם גנב וגזל והטעה מה טיבו של בעל הבית ואפילו חולקין אין שייך לומר משום דע'י מעותיו נשתכר דלא דמי לשאר טעות שנותן הכל בשביל המעות שסבור שהמעות שוות כל מה שנתן לו אבל הכא טעות בעלמא הוא ודבר בפני עצמו הוא תדע דהא סברא היא שאם היה רוצה היה מחזיר לעובד כוכבים כל מה שהטעהו דזהו תימה למימר שלא היה יכול להודיעו ולהחזיר לו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 98
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דאמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דאמר </span>להו טלו אחד מדעתו של בעל הבית כו'. </span>תימה אכתי אם מעביר על דעתו הוי שליח אמאי מעל שהאורחין העבירו על דעתו של שליח ואמר לי רבי יכולני לומר שגם האורחין אמרו הרי אנו נוטלין שתים לדעתך ואחת מדעתינו אבל אין צריך דדוקא שליח בעינן דלימא הכי שלא יסברו אורחין כשאומר סתם שלדעת בעל הבית אומר כן אבל מה שהן לוקחין יותר ממה שאמר שליח יודעין הן שעושין מדעתן ולא מדעת שליח:  הא</div>                     </div>                 


lvr: 32
pgn: 99
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הא </span>מדסיפא בדזילא כו'. </span>דלא אפשר לפרש לאחרון יפה מנה ודינר במנה ודינר ומאי במנה במנה שלה דהא כתובתה ד' מאות זוזי ותימה אי בדזילא מאי איריא זילא בדלא זילא נמי מכרה בטל ומצינו למימר דתנא סיפא לגלויי רישא דבלא זילא עוד מצינו למימר דהוה אמינא טפי הוי מעביר לא זילא דמכרה שוה מנה ודינר במנה ודינר מהיכא דזילא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 99
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>נתן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נתן </span>לו דינר של זהב. </span>תימה לפי מה דאמרינן בהזהב (ב'מ מד:) דינר של כסף אחד מעשרים וחמשה בדינר של זהב היכי קאמר הכא והביא לו בשלש חלוק ובשלש טלית הל'ל בשלש וחצי דינר חלוק וכן טלית ועוד לא מצינו מנה הקדמוני מופלג משלנו כל כך להוקיר את הזהב ולהזיל את הכסף דעכשיו לא מצינו שיהא יקר הזהב על הכסף יותר ממשקלו אלא שנים עשר שקלים ועוד קשה ההיא דבכורות פרק יש בכור (דף נ. ) גבי פדיון הבן דקאמר התם דקא יהיב ליה דינרא טיריינא שייפא ומהדר ליה שתותא וזוזא ופריך אי הכי עשרים נכי דנקא הוו אלא יהיב ליה זוזא ושתותא והשתא תימה על הלשון דקאמר זוזא ושתותא הוה ליה למימר חומשא מהדר ליה דהכל אחד אלא הכי פירושו ועיקר דדינר של זהב פי שנים בדינר של כסף לפי שכבד וגם עב הוא מדינר של כסף כדאמרינן באלו טרפות (חולין דף נה:) ובשילהי מסכת חגיגה (דף כז.) כעובי דינר זהב וגם כבד מן הכסף ושוקל דינר זהב פי שנים בדינר של כסף לפיכך דינר של זהב נמכר בעשרים וד' של כסף אבל משקל במשקל אין שוה משקל של זהב אלא י'ב של כסף וכן מוכח בהגדת דר' אליעזר בן הורקנוס (פרק לו ) דקאמר כתיב שקלי זהב שש מאות וכתיב וכסף שקלים חמשים הא למדת ששקלים נ' של זהב שוים שש מאות של כסף אם כן נמצאת למד שמשקל של זהב י'ב של כסף וזה לפי משקל שלנו כשהוא מזוקק ושחוט ואע'ג דבזבחים פ' בתרא (דף קטז:) פריך להני קראי ומשני להו בענין אחר מיהו לפי פשטות של מקראות משמעותם לפרש כמו בהגדה דר' אליעזר ואין מקרא יוצא מידי פשוטו והשתא אתי שפיר ההיא דבכורות (דף נ.) מהדר ליה זוזא של הכרעות שנותן קולבון לכל דינר של כסף דדינר של זהב נמכר בכ'ד של כסף ולכל ב' דינרין של כסף דהיינו חצי סלע אדם נותן הכרעה כדתנן בפ'ק דמסכת שקלים (דף ב.) הנותן סלע ונוטל שקל נותן שני קולבונות ומפרש בגמרא לפי שאחד הנותן ואחד (א) השוקל נותן קולבון אלמא בכל שקל ושקל נותן קולבון ובסלע איכא ב' שקלים דרבנן והתם בשקל דרבנן איירי וכדתנן בפ'ק דשחיטת חולין (דף כה:) ובפ'ק דשקלים (דף ב.) ומייתי לה בפ' בתרא דביצה (דף לט:) האחין והשותפין שחייבין בקולבון פטורין ממעשר בהמה ומפרש רש'י האחין שחלקו וחזרו ונשתתפו חייבין בקולבונן ככל ישראל שהוזקקו ליתן מחצית השקל בראש חדש אדר לקרבנות צבור והטילו עליהם חכמים על כל אחד ואחד להוסיף קולבון לכל חצי שקל שיביא דהיינו שקל דרבנן דסלע היינו שקל דאורייתא ומפני שהם חצאי שקלים חתיכות דקות ופעמים שמחליפין אותו במנים ונותנים הקולבון בהכרע שכן מנהג כשמוכרין לשולחני שוקלין לו בויתור ואמרו חכמים הויתור לקולבון לכל משקל ומשקל ובדין הוא דהני אחין שמביאין שקל שלם ביניהם לא יתנו כי אם קולבון אחד לפי שאין שם אלא משקל אחד אבל חכמים הטילו עליהם שני קולבונות שלא לפחות מחביריהם ולמעט ההקדש הא חזינן מיהא שלכל חצי שקל דהוא שקל דרבנן כשפורעין לחנווני נותן קולבון להכרע והקולבון הוא חצי מעה כדפי' נמי במתני' בפ'ק דשקלים (דף ב.) הלכך לכ'ד של כסף ששוקל לקנות דינר של זהב שהוא י'ב שקלים דרבנן נותן י'ב קולבונות שהם שש מעה ושש מעה כסף דינר ולפיכך לא כלל ההוא זוזא בהדי שתותא ולימא חומשא כל זה דקדק ר'ת : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 99
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>אי אמרת מעביר על דבריו הוי בעל הבית אמאי מעל. </span>דמה שהביא לו חלוק קטן ורע חשוב כמו לא ניחא ליה דליפשו שטרי עלויה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 99
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>א'ה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>א'ה </span>שליח אמאי מעל. </span>וא'ת מעיקרא נמי אין מעילת השליח אלא בטלית ויש לומר דסלקא דעתין השתא כיון דאייתי ליה שוה שש בשלש אפילו מוסיף על דבריו לא הוי אלא שליחותיה קעביד שכן היה דעתו אם ימצא שם בשלש שיקנה לו טלית במותר אי נמי מעיקרא סלקא דעתיה מעל אחלוק ומדרבנן מעל השליח אבל עכשיו אפילו מדרבנן אמאי ימעול אי נמי השתא לא משמע ליה מעילה אטלית דסלקא דעתיה הואיל וקנה שוה שש בשלש אותם שלש שנשארו הרי הם כמו חולין ומשני אטלית דמשום הכי לא נפקי לחולין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 99
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כל </span>שכן דהוה שוי תריסר. </span>כן הוא ודאי כפירוש הקונטרס תרתי סרי גדולים יתר מכפלים דהקונה הרבה ביחד מוזלי גביה טפי מהקונה מעט ויש ספרים שכתוב בהן בהדיא דהוה שוה טפי מתרתי סרי ולפיכך לא מעל בעל הבית שהרי העביר על דעתו דמפסיד בעל הבית בכך שאם היה קונה בשש הוה שוה יותר מכפלים והשתא אתי שפיר דבקטנית מעל שאפילו יקנה הרבה ביחד משום הכי לא מוזלי גביה טפי מאילו זבין בפרוטה אבל אם נפרש דחשיב לה מעביר אע'פ שלא היה שוה אלא תרתי סרי בצמצום תימה אם כן בקטנית אמאי מעל דהא פשיטא בקטנית נמי אם נתנו לו תחלה שוה שש בשלש כמו כן בשלש הנשארים היו נותנים לו שוה שש. מ'ר:  אמר</div>                     </div>                 


lvr: 32
pgn: 99
dfh: b
trm: לאחד סתמא מאי אמר רב הונא לאחד ולא לשנים.
txt:
<span class='five'>לאחד סתמא מאי אמר רב הונא לאחד ולא לשנים. </span>תימה הא לעיל לא איפשיט בעיין אי חיישינן לאפושי דשטרי והיכי פשיט ליה רב הונא ורב חסדא ומפרש ר'ת דהאי קפידא דאפושי שטרי דלעיל לאו משום זילת נכסים אלא משום שיצטרך לחזור לכל שטר אחר חתימת עדים וקנינין והכא מיירי בשכבר חתמו העדים על שני שטרות דליכא קפידא דאפושי שטרי אלא אפושי בעלי דינין שטורח לו להיזקק היום ולמחר לבא עמהם לדין ורבי מוקי לה סוגיא בשטר אחד דליכא קפידא דש0טר אלא קפידא דבעלי דינין ובההיא הוי פלוגתא והכי פירושו אמר לאחד ולא לשנים קפידא שלא ימכור לשנים ואפי' בשטר אחד אמר לאחד סתמא מאי כלומר מהו שימכור לשנים אפילו בשטר אחד אבל דלעיל מיירי בשני שטרות ורבינו חננאל גריס אמר לאחד קפידא דמשמע פשיטא בלא שנים אמר סתמא מאי והך בעיא דמצי א'ל לא ניחא לי דליפשו שטרי עלואי כתב רב אלפס לא איפשיטא בהדיא וסוגיין דמעביר על דבריו הוי וכן כתב רבינו חננאל ורב האי גאון כתב בספר המקח בשער [ששי] דמוסיף על דבריו הוי מדאמרינן פשיטא אמר לאחד קפידא סתמא מאי ואסיקנא לאחד ואפי' לשנים ואפי' למאה אלמא הלכתא כמאן דאמר מוסיף על דבריו הוי כי הוא פירש האי פשיטא על דרך מאי הוי עלה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 99
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אמרו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמרו </span>לו אע'ג דטעה שליח. </span>פירוש הואיל וסבירא לך דהיכא דלא פירש דבריו הטיל דעתו על השליח לעשות כרצונו דהכי אמרת לעיל לאחד ואפי' למאה הכי נמי לימא דאף בטעותו נתרצה ללכת אחר דעתו וקאמר ליה טעה שליח לא קאמינא דבטעותו לא מסיק אדעתיה להטיל עליו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 99
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הכי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכי </span>גרסי' בכל הספרים והא מר הוא דאמר אין אונאה לקרקעות. </span>פי' רבי אפילו גבי שליח דשמעינן ליה בהמקבל (ב'מ דף קח. ושם) דאמרי נהרדעי משמיה דרב נחמן אין אונאה לקרקעות אפי' זבין במאתים ושויא מאה ולא מצי למימר לתקוני שדרתיך ולא לעוותי והוא כמו שליח של מצרן ומשני הני מילי היכא דטעה בעל הבית פי' דההוא חשיבנא ליה כבעל הבית דאע'ג דלבסוף מיקניא ליה למצרן מיהו תחלה כשקנה לצורך עצמו קנה והואיל וכן לא שייך התם לתקוני שדרתיך אבל שליח גמור שבתחלה בתורת שליחות קנה ולא לצורך עצמו לא איבעי ליה למיטעי וא'ת ומאי קמייתי ראיה דשאני לן בין שליח לבעל הבית מדתנן האומר לשלוחו צא ותרום דהתם בעל הבית גמור הוא וזה הם עצמם רב חסדא ורבה בר רב הונא יודעין כן מדלא פרכי ליה אלא ממצרן דדמי לשליח וי'ל דהכי קאמר להו ומנא תימרא דשאני לן בין שליח לבעל הבית דמדפרכיתו לי ממצרן משום דחשביתו ליה כשליח אלמא סליקא אדעתייכו שאני משוה שליח לבעל הבית גמור וזה אי אפשר להשוותם כדמוכח מתני' דהאומר לשלוחו צא ותרום מ'ר. ולפי' הקונטרס קשה חדא שהוא מגיה הספרים וגריס והא אמר מר ועוד דהוה ליה למימר והא תנן הואיל ופריך ממתני' דהזהב  (ב'מ דף נו.) ועוד במאי הוו טעו רב חסדא ורבה דלא מפלגי בין שליח לבעל הבית הלא כל עיקר שאילתם ששאלו בתחלה אע'ג דטעה שליח לא תמהו אלא בשליח משום דאיכא למימר לתקוני שדרתיך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 99
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>פיחת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>פיחת </span>עשרה או הוסיף עשרה כו'. </span>לא דמי לתורם מן היפות דאמרי' באלו מציאות (ב'מ דף כב. ושם) דאין תרומתו תרומה אי לא אמר ליה כלך אצל יפות דהכא איכא למימר להכי אמדתיך כדלקמן אבל יפות ורעות הוי כמו טעות. בפרק ד' דמסכת תרומות (מ'ג) תנן שיעור תרומה עין יפה אחד מארבעים בית שמאי אומרים משלשים והבינונית מחמשים והרעה מששים ומפיק טעמייהו בגמרא בירושלמי דגרסינן התם כתיב זאת התרומה אשר תרימו ששית האיפה מחומר החטים וששיתם האיפה מחומר השעורים יכול יתרום בחטים אחד מששים ובשעורים אחד משלשים פירוש ששית האיפה הוא חצי סאה דאיפה ג' סאין וששית האיפה מחומר היינו אחד מששים דכור שלשים סאה והיינו בחטין אחד מששים ובשעורים אחד מל' דגבי שעורים כתיב וששיתם משמע שתי ששיות של איפה דהיינו סאה מן הכור תלמוד לומר וכל תרומות שיהו כל תרומות שוות שמואל אמר תן ששית על וששיתם ונמצא תורם א' מארבעים פי' שלש ששיות דהיינו סאה וחצי משני חומרין הכתוב בחטין ובשעורין והיינו אחד מארבעים בינונית מנין אמר רבי לוי כתיב וממחצית בני ישראל אחד אחוז מן החמשים כ'מ שאתה אוחז ממקום אחר הרי הוא כזה מה זה אחד מחמשים אף מה שתאחוז ממקום אחר אחד מחמשים והרעה מששים דכתיב ששית האיפה מחומר החטים פירוש קרא כפשטיה ב'ש אומרים משלשים וששיתם האיפה מחומר השעורים וכל הנך קראי אסמכתא בעלמא דשמואל הוא גופיה דאמר חטה אחת פוטרת את הכרי. מ'ר:  רבא</div>                     </div>                 


lvr: 32
pgn: 100
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>רבא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רבא </span>אמר ר'נ שליח כדיינין. </span>מה שפירש בקונט' שליח סתם משמע דאפי' שליח דעלמא וקשה לר'ת דלעיל אר'נ אבל טעה שליח לא דא'ל לתקוני שדרתיך ועוד הקשה דבריש האיש מקדש (קידושין מב: ושם) אר'נ האחין שחלקו כלקוחות דמי פחות משתות נקנה מקח אמר רבא הא דאמרת פחות משתות נקנה מקח לא אמרן אלא דלא משוי שליח אבל משוי שליח לא דא'ל לתקוני שדרתיך ולא לעוותי אלמא בשליח אפי' בפחות משתות מקחו בטל ודוחה רבינו שמואל דהתם רבא לפי סברתו קאמר אבל רב נחמן לא ס'ל ופי' ר'ת דהכא מיירי בשליח דדיינים דאלים כחו טפי ומכרו קיים עד שתות ונ'ל דהכא איירי אפי' בשליח דעלמא ולעיל דאמר ר'נ דמצי א'ל לתקוני שדרתיך ביתר משתות איירי וההיא דקדושין הכי פירושא הא דאמרת פחות משתות נקנה מקח ואין צריך להחזיר אונאה לא אמרן אלא דלא משוי שליח אבל משוי שליח מצי א'ל לתקוני שדרתיך לענין זה שצריך להחזיר האונאה ומ'מ המקח קיים והא דאמר ר'נ שליח כדיינים היינו לענין הא דמקח קיים אבל האונאה צריך מיהא להחזיר וכן הדיינים דאין כח ב'ד יפה כלל טפי מבשליח דעלמא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 100
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ומאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומאי </span>שנא מהא דתנן כו'. </span>הכי פריך אלמא במידי דעביד שליח דטעה אמרי' דמעשה שלו קיים הכי נמי הוה לן למימר הכא דבפחות משתות בשליח מקחו קיים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 100
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>אלמנה יחידה. </span>אע'ג שיש לה ב'ד הדיוטות כדאיתא בשילהי אלו מציאות (ב'מ דף לב. ושם)  מ'מ כחד חשיב להו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 100
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>ר'נ הלכה כדברי חכמים. </span>בריש האיש מקדש (קדושין דף מב:) גרסי' אמילתיה דרב נחמן הא דאמרן יתר משתות בטל מקח לא אמרן אלא דלא אמר נפלוג בשומא דבי דינא אבל אמר נפלוג בשומא דבי דינא לא דתנן שום הדיינים שפחתו שתות או שהותירו שתות מכרן בטל רשב'ג אומר מכרן קיים ומייתי ראיה השתא ממילתא דרשב'ג וקשה לר'ת דהכא פסיק רב נחמן גופיה הלכה כדברי חכמים ועוד דמסיק בתר הכי והא דאמרת שתות קנה ומחזיר אונאה לא אמרן אלא במטלטלי אבל במקרקעי לא דאין אונאה לקרקעות משמע דוקא בשתות אבל יתר משתות יש אונאה לקרקעות ולעיל  הוכחתי מההיא דהמקבל (ב'מ דף קח.) ומההוא דירושלמי דאין אונאה לקרקעות אפי' ביתר משתות עד פלגא הלכך נראה לר'ת כמו שגורס רבינו חננאל והלכות גדולות ורב אלפס הא דאמרת שתות קנה ומחזיר אונאה לא אמרן אלא דלא אמר נפלוג בשומא דבי דינא אבל אמר נפלוג בשומא דבי דינא מכרן בטל דהא תנן שום הדיינים שפחתו שתות כו' מכרן בטל ומרבנן מייתי ראיה והא דאמרת יתר משתות בטל מקח לא אמרן אלא במטלטלי אבל במקרקעי אין אונאה לקרקעות אפי' ביתר משתות עד פלגא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 100
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והא </span>אמר ר'נ אמר שמואל כו'. </span>אי לאו דפסיק הלכה כחכמים לא הוה קשה מידי מהא דאמר ר'נ שליח כאלמנה אפי' מיירי בשליח דיינין דלא שייך בדידיה כל כך מה כח ב'ד יפה כמו באפוטרופוס. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 100
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ובוררין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ובוררין </span>להם חלק יפה. </span>היה רבי רגיל לפרש מדנקט לשון בוררין אלמא בלא גורל איירי דאי בגורל מאי בוררין שייך כאשר יפול הגורל כן יהיה ומתוך כך היה אומר דאפילו מילתא דשייכא ביה גוד או אגוד כגון דתרוייהו צריכי (ב) להאי ולהאי חולקין להם אם ישר בעיניהם שהרי העמידו אפוטרופוס במקום יתומין לחלוק בין שניהם בלא שומת ב'ד ובלא גורל ובורר כל אפוטרופוס ליתום שלו חלק הישר בעיניו ולא נהירא לר'ת וכי טריחותא להטיל גורלות ועוד דהא דקאמר בתר הכי במאי יכולים למחות ברוחות הל'ל יכולין למחות במילתא דשייכא ביה גוד או אגוד ומה שמדקדק נמי מבוררין בגורל נמי שייך לשון בוררין שלא יחלקו בענין רע לתת לאחד שתי שדות מרוחקות זו מזו ומיהו אומר רבי דאין זו קושיא הא דלא אמר יכולין למחות בגוד או אגוד דה'נ הוה מצי למימר יכולין למחות כשטעו בפחות משתות אלא רבותא נקט דאפי' ברוחות יכולין למחות. מ'ר. והא דאמר בפרק בית כור (ב'ב דף קו: ושם) שני אחין שחלקו ובא להם אח ממדינת הים רב אמר בטלה מחלוקת ושמואל אמר מקמצין ומפרש רבינו שמואל מקמצין שכל אחד יתן לו שליש מחלקו ופריך לרב דאמר בטלה מחלוקת אלא מעתה הני בי תלתא דקיימי ואזלי בי תרי מנייהו ופלגי ה'נ דבטלה מחלוקת ופי' רבינו שמואל דעל כרחך לא בטלה מחלוקת מדאמר ליה רבי אבא בשילהי אלו מציאות  (ב'מ דף לא:) לרב ספרא דפליג בלא דעת דאיסור זיל אייתי תלת דפלגת קמייהו א'נ תרי מגו תלתא ולא נהירא לר' שהרי היכי קאמר מקמצין שיתן לו כל א' מה שירצה מחלקו הם נטלו בגורל והוא יקח בלא גורל מה שירצו ומאי דקאמר נמי אזלי תרי מינייהו ופלגי למאי דמפרש ר'ת דבוררין בגורל קאמר היכי מהניא התם חלוקה בלא דעתא דאידך דהכא משמע דדוקא גבי יתומין מהני משום דכח ב'ד יפה אע'פ שיש לחלק דלפי שאלו יתומין קטנים ואין אחד תובע לחלוק אבל אם היה אחד מהם תובע לחלוק כי התם בלא כח ב'ד חולקין מיהו לא משמע הכי ומה שהביא ראיה מאיסור ומרב ספרא לא דמי דהתם במטלטלי אבל במקרקעי דאיכא קפידא ברוחות לא ונראה לר' לפרש מקמצין כגון שהיה להם שלש שדות ולקחו האחין כל אחד שדה והשלישי חלקו בגורל וכשבא אחיהן יפילו גורל בכל השדות ובאיזה שיפול הגורל בו יזכה בענין זה לא בטלה מחלוקת שאם יפול השדה השלישי לחלקו זכו השנים בחלקם הראשון וכן אזלי בי תרי מינייהו דפלגי כו' שהגיע לזה שדה אחת ולזה שדה אחת והשלישי נשארה פשיטא שכשיבא השלישי ויפיל גורל על כל השדות אם תפול אותה שדה לחלקו זכו האחרים בחלקם. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 100
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>פרטא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>פרטא </span>בנו של רבי אלעזר בן פרטא. </span>פי' דהוא בן בנו של רבי פרטא הגדול פרטא אביו של רבי אלעזר הוא זקינו של זה:  אגרת</div>                     </div>                 


lvr: 32
pgn: 100
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אגרת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אגרת </span>בקורת. </span>הא דתנן בפ'ק דב'מ (דף כ.) אגרות שום ואגרות מזון רגיל ר'ת לומר מדלא קאמר שטרי שום שטרי מזון כדאמר שטרי חליצה ומאונין שטרי בירורין נראה לו דקרי אגרת מה שב'ד שבמקום זה שולחין אגרותיו לב'ד אחר לשום ולמזון לפלוני אבל הכא לא אפשר לפרושי הכי ולעיל בשלהי אף על פי  (דף סד.) כותבים אגרת מרד על ארוסה. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 100
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלו </span>דברים שאין מכריזין עליהם העבדים והשטרות והמטלטלים. </span>אית לן לאוקמא הני מטלטלין ושטרות כגון שייחדן לה לכתובה א'נ דתפסן מחיים דאי לאו הכי לא גביא להו לא אשה ולא בעל חוב: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 100
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>והאילונית
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והאילונית </span>אין לה כתובה. </span>ואין לדייק הא גיטא בעיא כדפרישית בפרק המדיר (לעיל עב: ) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 100
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ולא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ולא </span>מזונות. </span>לא תימא שניה דאין לה מזונות ה'מ לאחר מיתה אבל מחיים אית לה דהשתא אלמנה לכ'ג דאית לה לאחר מיתה לית לה מחיים דלמא תתעכב גביה כדאמרי' ביש מותרות (יבמות דף פה. ושם) כ'ש הך דלית לה לאחר מיתה [דמחיים נמי לית לה] ולא תימא נמי דמחיים לית לה אבל לאחר מיתה אית לה כאלמנה לכ'ג דהא בהדיא קתני ביש מותרות  (ג'ז שם) אלמנה לכ'ג אית לה מזונות שניה אין לה מזונות ויש לה מזונות דקאמר היינו בעל כרחך לאחר מיתה ודומיא דהכי אמרינן בשניה דאין לה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 100
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ולא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ולא </span>בלאות. </span>במקום אחר פרש'י מה שנותר משחקי הבגדים ואומר רבי דא'כ ה'ל למימר בלאותיה קיימין כדאמרינן בכל דוכתא לעיל בפ' אע'פ (דף סג:) ועוד הא בלאות היינו בעל כרחיה מה שבלה ולא השחקים שנותרו דאמרינן בגמרא דממאנת אי דאיתנהו אידי ואידי שקלה. מ'ר : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 100
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>רב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רב </span>תני קטנה יוצאה בגט. </span>פי' במתני': </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 100
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אינה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אינה </span>צריכה להמתין. </span>לההיא לישנא דגזר שמואל בזנות דקטנה בשלהי ד' אחין (יבמות דף לד: ושם) דמיחלפא בגדולה הכא שאני דמיאונה מוכיח עליה:  תנינא</div>                     </div>                 


lvr: 32
pgn: 101
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>תנינא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תנינא </span>כולהו. </span>דכתובה נמי תנינא דהא שמואל תני ממאנת: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 101
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כללו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כללו </span>של דבר אינה כאשתו כו'. </span>מצינו למימר דאתיא לרבויי דאם היא בת ישראל לכהן לא תאכל בתרומה ואם היא בת כהן לישראל תאכל דהכי תנן בפ' ב'ש (יבמות קז:) ר' אליעזר אומר אין מעשה קטנה כלום בת ישראל לכהן לא תאכל בת כהן לישראל תאכל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 101
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ובהפרת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ובהפרת </span>נדריה. </span>היינו משהגיעה לעונת נדרים דאי לאו הכי אין נדרה נדר ואפי' אם תמצא לומר מופלא הסמוך לאיש דאורייתא דאיבעיא לן בנדה (דף מו:)  אתי שפיר הא דיכול להפר אע'ג דליכא הכא אלא נשואין דרבנן דכל הנודרת על דעת בעלה היא נודרת דכי האי גוונא מתרץ התם אמילתא אחריתי ולדברי רבי יהושע לא תיקשי היאך מיטמא לה אם כהן הוא הואיל והנשואין לא הוו אלא מדרבנן וי'ל דמיטמא לה משום מת מצוה הואיל ויורשיה לא ירתי לה קריא ולא ענו היא דהכי מתרץ בהאשה רבה (יבמות דף פט:) אמילתא אחריתא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 101
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אילימא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אילימא </span>אממאנת אי דליתנהו אידי ואידי לית לה. </span>בהנך שבלה שלא כדין מיירי שכלה הקרן דאי בבלה כדין מאי מסיק בתר הכי גבי אילונית אי דליתנהו איפכא מיבעי ליה למה יש לו לשלם פירות שאכל כדין אלא ודאי שלא כדין איירי והשתא נמי אתיא שפיר הא דאמרינן ביבמות פרק ב'ש (דף קז.) אי אמרת נשואה תמאן שמיט ואכיל לה ומה בכך יתחייב לשלם מה שלא אכל כדין והיה דוחק רבי שמא היא לא תמצא עדים אבל עכשיו א'צ דפטור כדפרישית והא דתנן דממאנת אין לה פירות לא פירות שאכל קאמר דאפי' קרן גופיה אם אכלו אין לה אלא איצטריך לאשמועינן דאין לה פירות שליקט אפילו הן מונחין בעין בביתו ואין לפרש פירות דממאנת תקנת פירות כגון פירקונה דהיכי דמי אם מיאנה ואח'כ נשבית פשיטא ונשבית נמי ומיאנה בעודה שבויה פשיטא דבאלמנה נמי כי האי גוונא נשבית בחיי בעלה ומת אמרינן בפ' נערה (לעיל דף נב.) שאין יורשין חייבים לפדותה מיהו איכא לפרושי כגון שנשבית ולוותה ופדתה את עצמה ומיאנה דכי האי גוונא מיירי דאין לה מזונות כדמפרש לקמן בפ' בתרא  (דף קז:) . מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 101
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הכי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכי </span>גריס רבינו חננאל וקנסו רבנן לדידיה בדידיה ולדידה בדידה. </span>פי' אותה קנסו בנכסי מלוג שלה ואותו קנסו בנכסי צאן ברזל שהן שלו ברשותו וקשיא לי מאי קנס קנסו אותו כך דין כל מגרשי נשותיהן לפרוע נכסי צאן ברזל וי'ל דזהו קנס שהוא סבור להרויח ואין לו:  הדרן עלך אלמנה ניזונת</div>                     </div>                 


lvr: 32
pgn: 101
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הנושא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הנושא </span>את האשה: נשאת הבעל חייב במזונותיה. </span>סלקא דעתין דלא מיחייב דכיון דיש לה מזונות מאחר כאילו התנה עמה על מנת שאין לה עליו מזונות קמ'ל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 101
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>והן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והן </span>נותנין לה דמי מזונות. </span>איצטריך ס'ד דלא פסקו אלא כל זמן שלא נשאת: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 101
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>והיא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והיא </span>ניזונת מנכסים משועבדים. </span>אע'ג דלעיל (דף נא: ושם)  תניא חמשה גובין מן המשוחררים המקבל עליו לזון את בת אשתו למ'ד בהניזקין (גיטין נא.) קצובין לחוד טרפה לא קשיא מידי דהכא משום קצבה ולמ'ד כתובין בעינן מוקי לה בשקנו מידו וא'ת למ'ד קצובין אע'פ שאין כתובין אמאי לא חשיב להו קצבה למזון הבנות דהוי עד דתבגרן ומיהו מן האב אין קשה כל כך דלא ידעינן כמה בנות יהיו לו לפיכך אין קצובין אלא האחין ששעבדו א] בההיא שעתא קצובין נינהו עד דתבגרן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 101
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אי </span>דלא אמר להו אתם עדיי מאי טעמא דרבי יוחנן. </span>הוה ליה למפטריה או משום משטה אני בך או משום אדם עשוי שלא להשביע את עצמו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 101
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דאמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דאמר </span>ליה חייב אני לך מנה בשטר. </span>דאלימא מילתא דשטרא לרבי יוחנן וחשיבא הודאה אע'ג דלא אמר אתם עדיי ולא מיירי כשכתב לו חייב אני לך מנה וחתם תחתיו דהיינו הוציא עליו כתב ידו וגובה לכולי עלמא מנכסים בני חורין ולא מיירי נמי כשכתב לו אני פלוני חייב לך מנה דהא נמי כחתם תחתיו דמי ואע'ג דבריש מגילתא מוכיח בגט פשוט (ב'ב דף קסז.) דיכול לחתום ולא חיישינן דלמא משכח לה איניש דלא מעלי וכתיב מאי דבעי התם ודאי לא גבי כלל הואיל ואינו מכתיבה אחת דחייב אני לך מנה כתב האי איניש דלא מעלי. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 101
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>חייב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חייב </span>לזונה חמש שנים מאי לאו כי האי גוונא. </span>דאי בשטר גמור מה חדוש דחייב ואע'ג דלא הוי שטר גמור גבי ממשעבדי דאית ליה קלא:  תא</div>                     </div>                 


lvr: 32
pgn: 102
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>תא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תא </span>שמע כתב לכהן שאני חייב כו' חייב ליתן לו חמש סלעים. </span>השתא סלקא דעתין דהאי חייב משום שנתחייב לו ונשתעבד ע'י השטר ולהכי בנו אינו פדוי ומשני שאני התם דמשועבד ליה מדאורייתא פירוש להכי יכול הכא להתחייב ע'י השטר שיש עליו קצת שעבוד אבל במקום דליכא שעבוד לא מצי למשתעבד בשטרא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 102
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>חייב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חייב </span>ליתן לו חמש סלעים. </span>ובכי האי גוונא מיירי דאי לאו הכי מאי קמ'ל דמיחייב: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 102
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לברור
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לברור </span>לו כהן. </span>אפי' במכירי כהונה מיירי דמסתמא קנה בלא כתיבה כדמוכח בשלהי כל הגט (גיטין ל.) ומיהו צריך כתיבה דלא ליהדר ביה והוה מצי לשנויי שכתב לו משום דלא לימא ליה פרעתי הואיל ובשטר גמור מיירי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 102
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אי </span>הכי בנו אמאי אינו פדוי. </span>כלומר הוה ליה למימר דליהוי פדוי לכשיבא ליד כהן דנהי דקודם שבא לידו דינא הוא דאינו פדוי דהא ליכא עליה אלא שעבוד בעלמא מ'מ כשיגיעו לידו אמאי אין בנוי פדוי ובברייתא משמע דאינו פדוי לגמרי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 102
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמאי </span>אינו פדוי כדעולא כו'. </span>וא'ת עולא לית ליה דרבי יוחנן דאמר חייב דאיצטריך ליה לפרושי טעמא משום שלא יאמרו פודין בשטרות וי'ל דאיצטריך לפרושי הכי משום דמיירי בכל ענין אפילו כתב לו שאני חייב לו ה' סלעים לפדיון ואפי' לא כתב לו הכי סתמא דמילתא לפדיון בנו הוא דקאמר ולעולם אית ליה דר' יוחנן. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 102
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כתנאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כתנאי </span>ערב היוצא אחר חיתום שטרות. </span>ולא חתם עצמו היטב אלא ואני ערב בעלמא כעין שלמעלה והשתא משמע הכא דערב היוצא אחר חיתום שטרות מיחייב משום דחשיב כמודה שנעשה ערב בשעת מתן מעות וקשה לרבי דלא משמע הכי בסוף פ'ב דגיטין (דף כא. ושם) דאמרינן התם בעי רמי בר חמא היו מוחזקין בטבלא שהיא שלה וגט כתוב עליה והרי היא יוצאה מתחת ידו כו' מהו מי אמרינן אקנויי אקניתא ניהליה או דלמא כו' ובעי למיפשט רבא מערב היוצא אחר חיתום שטרות גובה מנכסים בני חורין אלמא דחייב משום דשיעבד נפשיה כשחתם עצמו בשטר ומשום הכי פשיט שפיר דהא האי שטרא כשחתם בו הערב לאחר זמן כבר היה מסור למלוה והיאך נכסי הערב משועבדין בו והא בעינן ספר מקנה אי לאו דאקנייה ניהליה מלוה לערב וחתם והדר מסר ניהליה ואי מטעם הודאה מיחייב א'כ לא צריך שיהא קנוי לערב ואומר רבי דלעולם מחמת הודאה מיחייב והכי פשט רבא דאי אמרת בשלמא בעלמא קני כה'ג משום הכי מיחשב הודאה דאלימא מילתא דשטר וחשיבא הודאה אלא אי אמרת בעלמא לא מיחייב כה'ג אם כן הכא נמי לא אלימא מילתא דהאי שטרא ולא חשיב הודאה. מ'ר (א) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 102
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אליבא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אליבא </span>דבן ננס כ'ע לא פליגי. </span>פירוש רבי יוחנן לא מצי סבר כבן ננס ותימה לר'י דהואיל ובן ננס פליג אדרבי יוחנן דלא חשיב ליה הודאה מנא ליה לרבי יוחנן דרבי ישמעאל סבירא ליה כותיה דהא בשלהי ב'ב (דף קעו.) אמר רבי יוחנן גופיה חלוק היה רבי ישמעאל אף בחנוק ודלמא דוקא בחנוק הוא דפליגי דרבי ישמעאל סבר משעבד נפשיה ובן ננס סבר דחנוק לא משעבד נפשיה אבל בהודאה ל'פ כלל דמודה רבי ישמעאל דאינה הודאה ונראה לי דיש לדקדק מדקתני רישא ערב היוצא אחר חיתום שטרות ואי לא פליג רבי ישמעאל בהודאה לא הוה ליה למיתני הכי אלא הוה ליה למימר דערב שלא בשעת מתן מעות משתעבד נפשיה אלא הא קמשמע לן דאפילו תמצי לומר דלא מיחייב משום דלא משעבד נפשיה הואיל ולא הוי בשעת מתן מעות מכל מקום מחמת הודאה מיחייב וכי תימא ומנלן דבחנוק פליגי דלמא בהא דוקא פליגי יש לדקדק מדקאמר רבי ישמעאל למה והשיב לו הרי שהיה חונק ואם תמצי לומר דמודה רבי ישמעאל בחנוק דלא מיחייב א'כ היכי קאמר ליה למה לא יתחייב מטעם הודאה ומה השיבו הרי שהיה חונק אין הנדון דומה לראייה אלא ודאי בחנוק נמי פליגי והכי קאמר לו למה לא יתחייב משום דמעכשיו הוא דמשעבד נפשיה ושוב שמעתי מר' כדברי ור'ת מפרש כולה סוגיא בלא הודאה שלא היה חייב לו כלום מתחלה והא דקאמר חייב אני לך מנה בשטר היינו בשטר גמור שחתמו היטב שרוצה להשתעבד ולהתחייב לו מנה בשטר זה ובהא פליגי רבי יוחנן סבר אלימא מילתא דשטרא לאקנויי ביה בשטר זה כמו שהודה בפני עדים ואין הדמיון טוב אלא איידי דנקט לעיל דאמר להו אתם עדי נקט נמי הכא כמ'ד להו אתם עדי דמי ואין לתמוה היכי משתעבד בשטר זה הא אין מטלטלין נקנין בשטר דיש לומר דהואיל וטרח למכתב שטרא גמר ומשעבד נפשיה שהרי אפילו באמירה בעלמא יש דברים שנקנים כדקאמר בסמוך ועוד דשמעינן ליה לרבי יוחנן בהזהב (ב'מ דף מט.) הנותן מתנה מועטת לחבירו קנה אע'פ שלא הגיע לידו דגמר ומקני הכא נמי מתוך שטרח ליתנם בשטר בכה'ג גמר ומקנה ומסיק כתנאי ערב היוצא אחר חיתום שטרות וחתם עצמו היטב אני פלוני בן פלוני ערב ומעכשיו הוא משתעבד ועכשיו אתיא שפיר ההיא דגיטין (דף כא. ושם) אבל לפי' הקונטרס דמטעם הודאה לא כתב בו אלא ואני ערב ומסר לו השטר בפני עדים ופליגי בן ננס ורבי ישמעאל אי הויא הודאה אי לאו ואם תאמר אמאי לא הוי שיעבוד בזה השטר כעדי מסירה י'ל דלא חשיב האי שטר לאשתעבודי ביה כיון שאין כתוב בו שם הערב אלא כתיבתו דכיון שאין מוכיח מכתיבתו שהוא מסרו לא מצי לאישתעבודי ביה וא'ת אמאי נקט אחר חיתום שטרות ה'ה קודם חיתום דהוו מיפלגי וי'ל דלהכי נקט אחר חיתום דקודם חיתום אין רגילות לכתוב לשון גרוע אבל לאחר חיתום רגילות הוא לכתוב לשון גרוע בשטר משום שההלוואה כבר נעשית ולפי' ר'ת דמיירי בשטר גמור ליכא למימר דהא דנקט לאחר חיתום משום דקודם חיתום גבי לכ'ע אפי' שלא בשעת מתן מעות דהא בן ננס כריש לקיש ולדידיה לא מצי לאישתעבודי בשטרא אלא להכי נקט לאחר חיתום דאז מוכחא מילתא דלאחר מתן מעות היה אבל קודם חיתום מוכח מילתא דקודם מתן מעות הוא ובהא מודה בן ננס דמשתעבד אבל לאחר חיתום פליג דמוכחא מילתא דלאחר מתן מעות הוא דאי קודם מתן מעות הוה להו לאקדומי לחיתום אלא לא יכלו להקדימו וכ'ת משום הא ליכא הוכחה דלהכי לא הקדימו לחיתום דלא ליגבי ממשעבדי שהרי אי הוה קודם מתן מעות הוה ליה לפרושי אי נמי למיכתב הערבות בלא וא'ו דהיכא דלא כתב וא'ו לא קיימי העדים עליה אלא מלתא באפי נפשה הוא כדמסיק בב'ב בסופו (דף קעו.) (ב) וקשה לפי' ר'ת הואיל ומוקי להאי כתיבת ערבות שהוא שטר גמור להתחייב בו כשמוסר לו בפני עדים מההיא טעמא שמחוייב שום דבר יתחייב לו שיעבוד נכסים נמי ע'י עדי מסירה כמו אם לוה ממנו דעדי מסירה מפקי ליה לקלא כדמוכח בכמה דוכתי ור'ת הביא ראיה לדבריו מירושלמי דרבי יוחנן וריש לקיש אמרי בכה'ג שלא נתחייב לו קודם לכך דפריך במה נתחייב זה לזון את בת אשתו לא כן אמר רבי יוחנן ורשב'ל הכותב שטר חוב לחבירו בחזקת שהוא חייב ונמצא שאינו חייב אינו חייב לו כלום ואף על פי שלפי הירושלמי קשה דרבי יוחנן אדרבי יוחנן אין לחוש דבכמה דוכתי פליג אגמרא שלנו:  ניתנו</div>                     </div>                 


lvr: 32
pgn: 102
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ניתנו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ניתנו </span>ליכתב או לא ניתנו ליכתב. </span>פי' משום דסתם קנין לכתיבה עומד שמא משום הכי ניתנו ליכתב דכי קנו מידו דמי וקשה דמאי קפריך מההיא דאין כותבין שטרי אירוסין ונשואין אלא מדעת שניהם הא מדעת שניהם כותבין דלמא הכי קאמר הא מדעת שניהם כשאומר לו לכתוב וקמ'ל דאין כותבין בסתמא והיה מפרש רבי דמשמע ליה להש'ס אין כותבין אלא מדעת שניהם היינו בידיעת שניהם ששניהם נתרצו בדבר דידעו גמר הפסיקה אבל לא ידעו בכתיבה דומיא דהך דלעיל מיניה כותבין שטר ללוה אע'פ שאין מלוה עמו דהיינו אע'ג דאין יודע עכשיו מן ההלואה כלום וכותבין שטר למוכר אע'פ שאין לוקח עמו דהיינו אע'פ שאין הלוקח יודע במקח כלום ואין כותבין שטרי אירוסין אלא מדעת שניהם מדעת גמר הפסיקה הא מדעת שניהם כותבין אף בלא ידיעת השטר נמי (א) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 102
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הכא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכא </span>במאי עסקינן בשקנו מידו. </span>הוה מצי לשנויי בדכתב ליה ור'ח ור'ת מפרשים ניתנו ליכתב ניתנו לגבות ע'י כתיבה דווקא או לא ניתנו ליכתב שאף בלא כתיבה תקנו לה קנין איתיביה הפיקחין היו כותבין מדקתני כתיבה ש'מ בעי כתיבה דלא קני באמירה בלא כתיבה ואין כותבין שטרי אירוסין ונשואין נמי מדקתני כתיבה ש'מ בעי כתיבה דלא קני באמירה בלא כתיבה והשתא לא גרסינן הא מדעת שניהן כותבין וברוב ספרים אינו ת'ש והיא ניזונת מנכסים משועבדים אלמא דכותבין דאי אין כותבין אמאי הוה גביא ממשעבדי דס'ד דכך הוא רגילות כל שעה לכתוב לה ומשני בשקנו מידו כלומר דבלא כתיבה יכולין לגבות מן המחוררין והכא כך אירע הדבר שהקנה לה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 102
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>רבה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רבה </span>ורבינא אמרי מקודשת. </span>תימה דלרבינא דאמר מקודשת מיבעי ליה לאוקמה לההיא דאין כותבין שטרי אירוסין בשטרי פסיקתא ואם כן מאי קמיבעיא ליה לעיל דברים הללו ניתנו ליכתב תפשוט ליה מהך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 102
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>תא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תא </span>שמע מתו בנותיהם נזונות. </span>תימה אמאי לא מייתי הך מעיקרא מקמי דמייתי ההיא דהפקחין דההיא נשנית תחלה במשנתנו וי'ל שכן דרך הש'ס משום דאי הוה מייתי הך מעיקרא והוה משני בשקנו מידו תו לא הוה מצי למפרך מההיא דהפקחין דאיכא לאוקמה נמי כשקנו מידו : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 102
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הב'ע
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הב'ע </span>בשקנו מידו. </span>בפ' הנזקין  (גיטין דף נא. ושם) מוקי להך נמי בשקנו מידו וההיא דהמקבל עליו לזון בן אשתו ובת אשתו בשלא קנו מידו איירי ולפי מאי דמשמע בגיטין דלמאן דלא בעיא אלא קצובין אתי שפיר הך דהיא ניזונת מנכסים משועבדים אפילו דלא קנו מידו מצינו לאוקמה ההיא דחמשה גובה מן המחוררין [לעיל נא:]  כשאין שם קצבה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 102
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אימר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אימר </span>צררי אתפסינהו. </span>תימה לרבי דבגיטין פ' הנזקין (דף מח:) תנן אין מוציאין לאכילת פירות ולשבח קרקעות ולמזון האשה והבנות מנכסים משועבדים מפני תיקון העולם ומפרש ר'ל בגמ' (שם נ:) טעמא לפי שאין כתובין והיינו טעמא נמי דמזון הבנות והכא מפרש טעמא משום אימר צררי אתפסה וי'ל דאיצטריך טעמא לפי שאין כתובין היכא שהודה האב שלא התפיס צררי ועוד תימה לרבי דהכא משמע דמתפיס צררי לקטנה ולקמן בפ' בתרא (דף קז.) אמר שמואל אין פוסקין מזונות לאשת איש מ'ט רב זביד אמר אימר צררי אתפסה רב פפא אמר חיישינן שמא אמר לה צאי מעשה ידיך במזונותיך מאי בינייהו איכא בינייהו קטנה וספקה פי' דלרב זביד לא חיישינן דצררי לקטנה לא מתפיס ותירץ רבי דודאי לענין דלא גבי ממשעבדי לא חיישינן כי התם אבל הכא למיגבי ממשעבדי אמרינן עוד תירץ דהתם כשהלך למדינת הים מיירי ואינו חושש להתפיסה צררי דמעלה בדעתו שתהא לוה ואוכלת וכשיחזור יפרע אבל הכא דמיית אתפסה צררי עוד תימה לרבי כיון דהיינו טעמא דלא גבו בנות ממשעבדי משום דכיון דאיתנהו בתנאי ב'ד אימר אתפסינהו צררי כתובה נמי מהאי טעמא לא תגבי ממשעבדי ותירץ רבי דטפי מתפיס צררי לבתו כדאמרינן לעיל בפרק נערה (דף מג. ושם) לענין הרווחה דבתו עדיפא ליה ואמרתי לפני רבי דמשמע הכא דבת אשתו אי הוה גובה בתנאי ב'ד לא היתה גובה ממשעבדי דהוה חיישינן להתפיס צררי אע'ג דלא ניחא ליה בהרווחה ואמר לי רבי דודאי הוה מצי למימר בתה לא ניחא ליה בהרווחה בתו ניחא ליה אלא איצטריך טעמא דתנאי ב'ד שאם פסקה עמו לזון את בתה מחיים דאז לא אכלה בתנאי ב'ד א'נ לאחר מיתה ולאחר שתבגר היתה גובה ממשעבדי דלא חיישינן לצררי אלא היכא דאיכא תרי טעמי דאכלה בתנאי ב'ד וניחא ליה בהרווחה ובהאי שינויא מיתרצא נמי ההיא פירכא דלקמן משמע דצררי לקטנה לא מתפיס עוד תירץ דה'ק כיון דאיתנהו בתנאי ב'ד פי' שכל כך יפה כחה שהקנה לה אע'ג דאיתנהו בתנאי ב'ד ודאי איכא למיחש לצררי ובהאי שינויא מתורצין לגמרי כל הנך פירכי ההיא דגיטין וההיא דקטנה וההיא דכתובה. מ'ר:  ולא</div>                     </div>                 


lvr: 32
pgn: 103
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ולא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ולא </span>אמרן אלא דלית ליה טחינה לריחיא. </span>תימה הואיל והאי עובדא בדלית טחינה לריחיא אמאי איצטריך רב עוירא למימר התם תרי כריסתא לית לה הכא טחון וזבין (א) אפי' לא הוה משכח משכיר למיטחן ומיזבן דהוה חד כריסא לא הוה דמי למתני' דבמתניתין ליכא פסידא דבעל כי יהיב לה דמי מזונות ממה שהיה נותן מזונות עצמן אבל השוכר אית ליה פסידא אם יתן שכר הטחינה שהרי אינו מוצא לטחון ומכיסו יצטרך לפרוע ואמר רבי דבלאו האי טעמא דטחון וזבין טחון ואותיב הוה מצי לבטולי המקח שלא יצטרך ליתן לו אגרא הואיל ואית ליה פסידא אבל מ'מ המשכיר יאמר כמו כן לדידי אית לי פסידא שכר ריחיא שלי ויכול לבטל המקח קודם הזמן ונהי דשוכר לא יצטרך ליתן לו שכר מכיסו אבל לעכב הריחים עד זמן שהתנו ביניהן לא יוכל השוכר הואיל ומשכיר אית ליה פסידא אבל השתא דמצי למימר ליה טחון וזבין טחון ואותיב ולית לך פסידא על כורחיך תניח לי הריחים עד הזמן שהרי לי הוה פסידא ולך אין פסידא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 103
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ה'ג
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ה'ג </span>שיפצא מאי. </span>ושם דבר הוא כלומר מהו שתשפץ וכן פי' ר'ח: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 103
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ברכת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ברכת </span>הבית ברובה. </span>פי' ר'ח כגון הא דאמרינן (שבת דף קכב.) נר לאחד נר למאה וכן כל כהאי גוונא אין נותנין :  מזומן</div>                     </div>                 


lvr: 32
pgn: 103
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מזומן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מזומן </span>לחיי העולם הבא. </span>תימה והלא כל ישראל יש להם חלק לעוה'ב ופירש הרב ר' מאיר כל היכא דאמר מזומן לחיי העולם הבא היינו בלא דין ובלא יסורין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 103
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אותו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אותו </span>היום שמת רבי בטלה קדושה. </span>שהיו קורין אותו רבינו הקדוש והא דתניא בשילהי סוטה (דף מט.) משמת ר' בטלה ענוה ויראה י'ל קדושה בכלל והרב רבי חיים כהן היה אומר אילמלי הייתי כשנפטר ר'ת הייתי מטמא לו דהאי בטלה קדושה דקאמר הכא היינו קדושת כהונה וכן מוכח מדקאמר אותו היום משמע אותו היום דוקא ותו לא ובהדיא אמר בירושלמי דמס' ברכות בפ' מי שמתו דכשמת רבי אמרו אין כהונה היום ואין נראה לרבי דכמדומה לרבי דהתם מיירי בטומאת בית הפרס דרבנן אבל טומאה דאורייתא לא:  ומנח</div>                     </div>                 


lvr: 32
pgn: 104
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ומנח
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומנח </span>תפילין. </span>ואע'ג שחולי מעיים פטורין מן התפילין לפי שאין יכולין ליזהר היטב אבל ר' היה מנהיג עצמו בקדושה יותר מדאי והיה יודע היטב ליזהר. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 104
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לא </span>נהניתי אפילו באצבע קטנה. </span>דאמרינן במדרש עד שאדם מתפלל שיכנס תורה לתוך גופו יתפלל שלא יכנסו מעדנים לתוך גופו ומייתי הא עובדא דרבי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 104
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ומרתא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומרתא </span>בת ביתוס עשרים וחמש שנים. </span>אמר לי רבי דהך פירכא ליתא אליבא דבר קפרא דאמר לקמן לא שנו אלא מנה ומאתים אבל תוספת אית לה דלענין כתובה דאורייתא מרתא בת בייתוס וענייה שבישראל שוות אלא אליבא דר' יוחנן דאמר דאפילו תוספת אין לה איירי הכא ולי נראה דאליבא דכו'ע איתא דהכא אליבא דרבי מאיר איירי ולקמן לא קאי בר קפרא אלא אליבא דרבנן דאמרי גובה כתובתה בבית אביה עד כ'ה שנים והואיל ושהתה כל כך מחלתה ואמר בר קפרא דדוקא מנה ומאתים מחלה אבל תוספת דהויא כמו מתנה בעלמא לא מחלה כמו שאר בעל חוב דלא מחיל אבל לרבי מאיר דמפסדה משום שיש בעשרים וחמש שנה שתעשה טובה כנגד כתובה אין חילוק בין תוספת למנה ומאתים דלפום גמלא שיחנא דאי לא תימא הכי אלא אדר'מ קאי אם כן מדקאמר דתוספת יש לה אלמא לית ליה דלפום גמלא שיחנא אם כן קשה לדידיה אלמנה דכתובתה מנה עד כ'ה שנים ובתולה דכתובתה מאתים עד כ'ה שנים ודומה לי דבר פשוט דאליבא דרבנן קאי לקמן דכולה סוגיא דלקמן מיירי אליבא דרבנן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 104
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>היכי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>היכי </span>דמי אי דלא נקיטא כתובה במאי גביא. </span>תימה אמאי לא דייק כמו כן במתניתין במאי גביא בשלא שהתה כ'ה אלא לאו בנקיטא כתובה וקתני דמחלה בכ'ה וי'ל דאמתני' ליכא למיפרך דאיכא למימר דמתני' בעידי מיתה והא אליבא דרב קיימא דלדידיה (לעיל פט:) אלמנה גביא בעדי מיתה והא דקאמר אי דלא נקיט' כתובה בידה במאי גביא היינו גט דכמאן דכתב ביה מנה ומאתים דמי דלרב (שם) גרושה לא גביא אלא בגט:  אמר</div>                     </div>                 


lvr: 32
pgn: 104
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>רב הונא אמר רב לא שנו אלא מנה מאתים אבל תוספת יש לה. </span>תימה א'כ אמאי קאמר רב לעיל לא שנו אלא כשאין שטר כתובה יוצאה מתחת ידה אבל כששטר כתובה יוצאה מתחת ידה גובה כתובתה לעולם ומאי ראיה היא משום שטר כתובה הואיל ואינה גובה בה לרב: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 104
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ה'ג
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ה'ג </span>אתיא לקמיה דרבה. </span>דרבה מיבעי ליה למיהדר פירי מיומא דכתיבא אדרכתא דהכי סבירא ליה לרבה בפ' המפקיד (ב'מ דף לה: ושם) אבל רבא סבירא ליה מכי שלימו יומי אכרזתא מיהו מדקאמרה והא מר הוא דאמר אחריות טעות סופר הוא נראה דגרסינן רבא דרבא הוא דאמר הכי בפ'ק דב'מ (דף טו: ושם) ומצינן למימר דשפיר גריס רבא והאי דקאמרה ליה ליזיל ולהדר פירי מן ההוא יומא דכתיבא אדרכתא עד האידנא היא אמרה כן אבל לרבא לא סבירא ליה הכי ומאי דקאמר לה רבא אחוי לי אדרכתא נראה לי לאו משום דאי הוה שפיר כתיבא אדרכתא דליהדר מיומא דכתיבא אדרכתא אלא משום דאי לא כתיבא אדרכתא שפיר דלא מיחייב לאהדורי פירי אפילו מכי שלמו יומי דאכרזתא כיון דבטעות כתיבא אדרכתא כדמסיק:  הדרן עלך הנושא </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 104
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שני
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שני </span>דייני גזירות היו בירושלים אדמון וחנן בן אבישלום. </span>הכי גורס ר'ת דהא לר'מ דאמר בפ' חלק  (סנהדרין דף קג:) דאבשלום אין לו חלק לעולם הבא היכי מסקינן בשמיה הא אמרינן ביומא בפ' הממונה (דף לח:)  ושם רשעים ירקב דלא מסקינן בשמייהו ואבישלום שם אדם כדכתיב  (אביה בן אבישלום) והכי נמי הא דאמר בפ'ק דשבת (דף יב: ושם) שבנא איש ירושלים לא גרסינן שבנא אלא שכנא (א) דשבנא רשע הוה ויש מפרש דתרי שבנא היו דכתיב בישעיה (כ'ב)  כה אמר ה' צבאות לך בא אל הסוכן הזה אל שבנא אשר על הבית וכתיב בתריה מה לך פה וגו' הנה ה' מטלטלך וגו' הרי משמע שהיה רשע ואחריו כתוב בסוף (שם לז) ויהי כשמוע המלך חזקיהו ויקרע את בגדיו ויתכס בשק ויבא בית ה' וישלח [את] אליקים אשר על הבית ואת שבנא הסופר ואת זקני העם מתכסים בשקים וגו' הרי משמע דשבנא אחרינא היה ולאו מילתא היא דהוא נמי שבנא הראשון ואין מוקדם ומאוחר דבעל כורחיך ההוא בתרא דהיה במעשה דסנחריב רשע הוה דאמרי' (סנהדרין דף כו.) ששלח לסנחריב שבנא וסיעתו השלימו חזקיה וסיעתו לא השלימו וכשרצה לצאת הוא וסיעתו חוץ לחומה יצא הוא תחלה ובא גבריאל וסגר הדלת והרגו סנחריב ואז נתנבא עליו ישעיה הנה ה' מטלטלך ואף על גב דהכא קרי ליה סופר והתם על הבית מכל מקום אחד הוא. מ'ר:  קשיא</div>                     </div>                 


lvr: 32
pgn: 105
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>קשיא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>קשיא </span>תלתא אתרין קשיא גזילות אגזירות. </span>וא'ת אדרבה אי גזילה וגזירה תרי מילי נינהו תלתא אתרי לא קשיא דדייני גזילה הוו תלתא דייני גזירות לא הוו אלא תרי ואמר רבי חדא דאינו סברא שתהא לדיין א' שתי שררות דכמה אנשים חשובים היו בירושלים שהיו יכולין לעמוד לכל שררה ושררה ועוד אי לאחד מהם הוו שתי שררות לחנן המצרי היה לו להיות שהיה חשוב יותר מחנן בן אבישלום כמו שפי' ר'ת. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 105
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דחשיב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דחשיב </span>ליה קתני. </span>ואין לפרש דחשיב ליה יותר דהא מוכח בברייתא דחנן המצרי היה חשוב יותר מחנן בן אבישלום מדקתני ליה ברישא אלא ה'פ דחשיב ליה בתר הכי דאיירי בהו מתני' חנן אומר שני דברים אדמון אומר שבעה קתני דלא חשיב ליה כגון חנן המצרי שלא דבר כלום לא קתני ולי נראה דחשיב ליה החשוב יותר ואף על גב דקתני חנן המצרי ברישא הכי נמי אשכחן מעשה ברבי אליעזר ור' יהושע ורבי אלעזר בן עזריה ור'ע אע'פ שר'ע היה חשוב מרבי אלעזר בן עזריה שהוא היה ראש לחכמים ובכל דוכתי אמרינן (פסחים נ.) כגון ר'ע וחבריו ובשילהי פ'ק דיבמות  (דף טז.) גבי מעשה דרבי דוסא בן הרכינס דאמר להם רבי יהושע אני אלך ואחריו מי רבי אלעזר בן עזריה ואחריו מי ר'ע וכשנכנסו אצלו אמר לר' יהושע יש בן לעזריה חברינו הרי לא היה יודע שר' אלעזר בעולם ולר' עקיבא אמר אתה הוא ששמך הולך מסוף העולם ועד סופו ואפ'ה מזכיר ר' אלעזר ברישא והיינו טעמא שהיה ממשפחה מיוחסת יותר מר'ע שהיה עשירי לעזרא וגם בשביל נשיאותו הכא נמי דקתני חנן המצרי ברישא לא בשביל שהיה חשוב יותר אלא מפני שהוא ממשפחה מיוחסת יותר מחנן בן אבישלום ואומר רבי דמ'מ תקשי לן אמאי לא משני כדמשני ר'ת ולאו פירכא היא דאי תנא להו לפי שדברו במשנתנו הוה ליה למיתני שני דייני גזירות שהיו בירושלים אבל מדקתני היו בירושלים משמע שנים היו ותו לא ועוד מדתניא בסמוך רבי נתן אומר אף נחום המדי אחד מדייני גזירות שבירושלים היה ועל כרחך אברייתא לא קאי דא'כ לר' נתן ארבע הוו ואנן מוקמינן דההיא דקתני שלשה אדמון וחנן ונחום המדי לרבי נתן אלא ודאי דחשיב ליה החשובין יותר משום הכי קאמר אף נחום המדי היה אחד מגוזרי גזירות והיה חשוב כמותם. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 105
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>גוזרי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>גוזרי </span>גזירות שבירושלים היו נוטלין שכרן מתרומת הלשכה. </span>הא דלא פריך הכא והיכי עבדי הכי והכתיב ושוחד לא תקח כדפריך עליה דקרנא אומר ר'ת משום דלא אסור אלא מבעלי דינים אבל הכא משל צבור ורבי מפרש דהכא לאו בתורת שכר היו נוטלין אלא הכא כל שעה היו יושבין בדין ולא היו עוסקין בשום מלאכה ולא היה להם במה להתפרנס והיה מוטל על הצבור לפרנסן אבל קרנא אקראי בעלמא היה יושב ולא היה לו ליטול שכר ומהאי טעמא נמי אתי שפיר הא דקאמר לקמן (דף קו.) מלמדי הלכות שחיטה והלכות קמיצה היו נוטלין שכרן מתרומת הלשכה אף על פי ששכר תלמוד תורה אסור כדאיתא בפרק אין בין המודר (נדרים דף לז.) מ'ר:  אפילו</div>                     </div>                 


lvr: 32
pgn: 105
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אפילו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אפילו </span>צדיק גמור ונוטל שוחד. </span>והיינו ק'ו לרשעים שכבר נטל שוחד בפעם ראשונה דבפעם ראשונה כשנוטל אכתי צדיק הוי שעדיין לא נטלו וק'ו לטפשים בפעם שניה שנוטל שוחד שכבר נעשה טפש מפעם ראשונה שנטלו. מ'ר. ורשב'ם פי' דהאי קל וחומר לטפשים אינו מן הברייתא אלא מדתניא חכמים וצדיקים משמע שרוצה לומר ק'ו לטפשים ולכך מתמה וכי הם בני דינא ומשני הכי קאמר ולא נידוק כמו שאמר והכי נמי אמרינן בהמקבל בסופו (ב'מ דף קיד:) ת'ר אם איש עני הוא לא תשכב בעבוטו ומשמע הא עשיר שכב ומשני הכי קאמר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 105
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מאי </span>דכתיב מלך במשפט יעמיד ארץ אם דומה דיין למלך שאינו צריך לכלום. </span>הכא משמע דצריכות ממון קאמר משום שוחד מדמסיק עליה האי דיינא דשאיל שאילתא ולעיל נמי ממילי דשוחד איירי ובסנהדרין בפ'ק (דף ז: ושם) מייתי הך דרשא גופה דרב נחמן בר כהן אדיין שאינו בקי וצריך לשאול הוראות ודינין דמסיק התם דרש רב נחמן בר כהן מאי דכתיב מלך במשפט יעמיד ארץ ובתר הכי מסיק דבי נשיאה אוקמו דיינא דלא גמיר וכולה שמעתא דהתם מיירי בדיינא שאינו הגון מחמת שאינו בקי ואומר ר'ת דמהאי קרא איכא למידק שאינו צריך לא לממון ולא לדברי תורה. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 105
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לא </span>למאן דסני ליה ולא למאן דרחים ליה. </span>לאו באוהב ושונא דאיירי ביה רבי יהודה ורבנן גבי עדות איירי דלגבי דיין אפי' רבנן מודו דפסול כדמסיק מקרא בפ' זה בורר (סנהדרין דף כט.) דא'כ הוה ליה לאתויי הכא קרא דהתם אלא התם באוהב כגון שושבינו ושונא שלא דיבר עמו שלשה ימים אבל הכא באוהב כי הנך דפרח גדפא ארישא אתא ההוא גברא שקליה דאינו אלא חומרא בעלמא שהיו מחמירין על עצמן כדאשכחן בכמה דברים אבל פסולין לא הוו. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 105
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>וכי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וכי </span>אלישע אוכל בכורים היה. </span>אין צריך לדחוק כפי' הקונטרס דהכי פי' וכי אלישע אוכל בכורים היה והלא בשומרון היה ואין בכורים נאכלין חוץ לחומה כדמוכח בריש אלו הן הלוקין (מכות יז.) ובפ' בהמה המקשה (חולין דף סח: ושם)  והכי איתא בהדיא בסדר אליהו זוטא דתלמידי חכמים כפרה להם לישראל בכל מקום מושבותיהם שנא' תקריב מנחת בכורים ואומר ואיש בא מבעל שלישה וגו' וכי אלישע אוכל בכורים היה והלא אין שם מקדש ולא מזבח ולא כהן גדול אלא אלישע ותלמידיו יושבין לפניו מכאן אמרו וכו':  והיינו</div>                     </div>                 


lvr: 32
pgn: 106
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והיינו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והיינו </span>דאמרינן סדר אליהו רבה וסדר אליהו זוטא. </span>א'ר לפי שהפסיק בלמודו לרב ענן חלקו לשני סדרים ובפעם ראשון למד ממנו יותר מן הארבע ידות קרי לראשון סדר אליהו רבה ולבתרא קרי זוטא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 106
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מבקרי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מבקרי </span>מומין שבירושלים היו נוטלין שכרן. </span>תימה דהתנן בבכורות פרק עד כמה  (דף כט: ושם) הנוטל שכר להיות רואה בכורות אין שוחטין אותן על פיו וי'ל כמו שתרצתי למעלה ועוד דהתם דוקא בבכורות שיש לחוש שמא משום שכר יתירנו אבל הכא מיירי בבדיקת מומי שאר קדשים והכי איתא בשילהי פרק התרומה בשקלי' (דף ז.) דאמר מבקרי מומי קדשים נוטלים שכרן מתרומת הלשכה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 106
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מלמדין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מלמדין </span>הלכות קמיצה. </span>והא דלא חשיב הלכות מליקה שבכלל הלכות שחיטה הן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 106
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שבעה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שבעה </span>כנגד ז' שערים. </span>לשבעה שערי עזרה קאמר אומר רבי דס'ל כתנא דמתני' דמס' מדות בפ'ק (משנה ד) דתנן ז' שערים היו בעזרה ג' בצפון וג' בדרום ואחד במזרח והא דתנן התם לעיל בשלשה מקומות הכהנים שומרים כו' על חמשה שערי העזרה כו' במס' תמיד בפ'ק  (דף כז.) פריך להו ומשני אביי תרי מנייהו לא בעי שימור ורבא משני תנאי היא דתניא אין פוחתין [מג' גזברין וז' אמרכלין רבי נתן אומר אין פוחתין] מי'ג גזברים כנגד י'ג שערים דל חמשה דהר הבית פשו להו תמניא אלו ח' דעזרה אלמא איכא תנא דאמר תמניא הוו (ב) ואיכא תנא דאמר חמשה הוו תימה אמאי מייתי רבא הנך תנאי (ג) ממתניתין דמדות היה יכול להביא דתנן התם בפ' שני (משנה ו) שלש עשרה השתחוואות היו שם אבא יוסף בן חנן אומר כנגד י'ג שערים ועוד תימה דהרי כאן מחלוקת רביעי דעל כרחין לההוא תנא דס'ל די'ג שערים היו בעזרה לא מצי למימר דקסבר ח' ודל חמשה דהר הבית דהא מפרש התם שמם של אותן שערים ואין מזכירין אפי' אחד מאותן שערים דהר הבית המפורש בפ'ק דמדות שני שערי חולדה מן הדרום וקיפונוס מן המערב וטדי מן הצפון שער מזרחי שושן הבירה עליו צורה ואומר ר'ת דלעולם ס'ל לההוא תנא דז' שערים היו בעזרה והא דחשיב י'ג היינו עם השערים הקטנים דהכל חשיב תדע דהא חשיב פישפשין שהיו לשער נקנור אבל גדולים לא היו בעזרה אלא ז' והן אותן המפורשים בפ'ק והמעיין שם ימצא דשער הקרבן דפ'ק הוא שער הבכורות דפ'ב ואותן י'ג שערים דמדות שנויים נמי במסכת שקלים כל אותה משנה ממש בפ' י'ג שופרות אבל אין שנוי בה אבא יוסף בן חנן כמו ששנוי במס' מדות ובגמרא דירושלמי קאמר מתני' אבא יוסף בן חנן דקאמר כנגד י'ג שערים דלרבנן ז' שערים הוו בעזרה דעתייהו דרבנן היכן היו השתחוואות האלו כי ההיא דתנינן תמן י'ג פרצות היו בה שפרצו מלכי יון וחזרו וגדרום וגזרו כנגדם י'ג השתחוואות ואם תאמר לרבנן נמי דתני שבעה שערים מאי קמתמה כנגד מי הוו השתחוואות אינהו נמי מודו דעם הקטנים היו שלשה עשר כדפרישית ואומר רבינו תם כיון דלא חשיבי בעינייהו כל כך שיקראו אותם שערים אין נראה שיהא השתחוואות כנגדם אבל אבא יוסף בן חנן קרא אותם שערים. מ'ר:  וכי</div>                     </div>                 


lvr: 32
pgn: 106
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>וכי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וכי </span>גבו והותירו מאי הוי. </span>אבל אהנך דלעיל לא פריך בית גרמו ובית אבטינס דבכל הנהו היו בית ישראל מקדישין אותן לצורך כך כמו לצורך קרבנות שכל אותן דברים רגילות הן והיינו דקתני דבאין מתרומת הלשכה עצמה ולא קתני מותר היינו משום דלאו מחמת לב ב'ד מישתרו אלא מחמת ישראל אבל להך תירוצא פריך דמסיק היכא דלא הותירו אסירי והיכא דהותירו שרי פריך מאי שנא דהא פשיטא שלא לדעת כן מקדישין כיון דלא שרית ליה כי לא הותירו ומשני לב ב'ד מתנה עליהן והן מקדישין לדעת ב'ד: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 106
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>תנא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תנא </span>דבי רבי ישמעאל כלי שרת באין מתרומת הלשכה. </span>הא תרומת הלשכה היינו מותר תרומת הלשכה כדמוכח במתני' דפליג אר'ע דקתני מותר תרומה לכלי שרת וא'ת כי פריך הש'ס ואימא שיריים גופייהו והיינו משום דכתיב שאר ולישני דהא שאר הכסף היינו מותר תרומה י'ל דבמילתא דפסיקא ליה בעי לאוקמי קרא דהיינו שיריים דבכל שנה איתנהו אבל במותר דלא פסיקא ליה לא ניחא ליה לאוקמי לקרא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 106
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כדאמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כדאמר </span>רבא העולה עולה ראשונה. </span>תימה אמאי איצטריך האי דרשא דרבא תיפוק ליה מהיכא דמפקא מתניתין דזבחים בפרק כל התדיר (דף פט. ושם) דקתני כל התדיר מחבירו קודם לחברו התמידים קודמין למוספים כו' וקא בעי בגמרא מנ'ל ומתמה מנא לן כדקתני טעמא מלבד עולת הבקר אשר לעולת התמיד וכ'ת דהתם איצטריך היכא דליכא אלא חד דאשמעינן קרא דעקרינן לגמרי מוספין מקמי תמידין לא היא דמהתם נפקא לן בכ'מ דתדיר ושאינו תדיר תדיר קודם כדמפיק התם מכאלה תעשו שיהו כל עשיות שוות ואי בכי האי גוונא מיירי מהתם לא נפקא לן ועוד מסברא רישא דכל התדיר מחבירו קודם לחבירו מיתניא דומיא דבבא שאחריה דקתני כל המקודש מחבירו קודם לחבירו דם חטאת קודם לדם עולה מפני שהוא מרצה כו' וכל הנך בקדימה ממש מיירי והא נמי ליכא לתרוצי דאי מהתם דמלבד עולת הבקר הוה אמינא דווקא עולה דקדמה למוספין משום דתדירא ומוספין לא תדירי אבל תמידין לעולת נדבה דהויא ליה נמי תדירא לעולם אימא לך לא תקדום להכי איצטריך קרא דהעולה עולה ראשונה דבמנחות פרק התכלת  (דף מט. ושם) מייתי לקרא דרבא אקדימה דעולה למוספין דאמרי' התם בעא מיניה רב חייא בר אבא מרב חסדא צבור שאין להם תמידין ומוספין אי זה מהם קודם כו' ומסיק אמר ליה תניתוה התמידין אין מעכבין את המוספין ולא המוספין את התמידים ה'ד אילימא דאית ליה וליקדם והתניא מנין שלא יהא דבר קודם לתמיד של שחר ת'ל וערך עליה העולה ואמר רבא כו' אלא בדלית ליה ואי בתמידין ומוספין דהיום פשיטא שתדיר קודם אלא במוספין דהיום ותמידין דלמחר אלמא אקדימה דעולה למוספין מייתי לה ותימה דרשת המשנה הוה ליה לאיתויי דקתני בהדיא מלבד עולת הבקר ובההיא דשילהי הגוזל קמא (ב'ק דף קיא. ושם) קשה יותר דקתני הביא אשמו עד שלא הביא גזילו לא יצא ומפרש בגמ' מלבד איל הכפורים מכלל דכסף קדים ופריך אלא מעתה מלבד עולת הבקר ה'נ דמוספין ברישא והא תניא מנין שלא יהא דבר כו' ואמר רבא העולה עולה ראשונה והשתא הוה ליה לאתויי מתני' דכל התדיר דאדרבה מדכתי' מלבד מכלל דעולה קדמה ונרא' לפרש דודאי מדכתי' העולה נפקא דהקטרת תמיד קדמה להקטרת מוספין דגבי הקטרה הוא דכתי' מלבד עולת הבקר אשר לעולת התמיד תעשו את אלה התם עשוי דדם נינהו והשתא בב'ק לא הוה מצי לאתויי מתני' דכל התדיר דודאי גבי איל הכפורים משמע לשון מלבד דכסף קדים כיון דהוא כתוב תחלה בפרשה והדר כתיב איל הכפורים אבל גבי עשיות ליכא למידק דמוספין קדמי כיון דכתיב עולה ברישא והדר עשיה דדם דמוספין אבל הקטרה דמוספין כתיב ברישא להכי פריך שפיר מההוא דרבא ומיהו בההוא דמנחות ודאי הוה מצי לאתויי ההיא דכל התדיר:  ששמעו</div>                     </div>                 


lvr: 32
pgn: 107
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ששמעו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ששמעו </span>בו שמת. </span>פירש הקונטרס דלמאי ניחוש לה אי לצררי הרי סופה ליטול כתובתה ולישבע שלא עיכבה משלהם כלום והשתא בעי למימר דפליגי בלא שמעו בו שמת היינו בלא שבועה דאי בשבועה אמאי לא תטול וזה אינו דהא בסמוך פריך עד כאן לא פליגי אלא לשבועה אבל למזונות יהבינן לה אלמא לשמואל אפילו בשבועה אין לה ונראה לרבי דהיינו טעמא דבשמעו בו שמת לכולי עלמא פוסקין דאין כאן שום הוכחה לאשה דתפסה צררי ולא שאמר לה צאי מעשה ידיך במזונותיך אבל בלא שמעו שמת אמר שמואל דאין פוסקין דמוכחא מילתא מדאינו חוזר שנסתלק ממנה בשום ענין לרב זביד בצררי ולרב פפא דאמר לה צאי כו' והלכך אפי' בשבועה לא מהימנא. מ'ר. ולבי מגמגם לפירושו דפריך בסמוך מהא דתניא מי שהלך למדינת הים ואשתו תובעת מזונות בני כהנים גדולים אומרים תשבע כו' ואם בא כו' ומשני בששמעו בו שמת ודוחק לשנויי בא לאחר שמועה ונמצא שהיה שקר מה ששמעו בו שמת והוה מצי לשנויי בלא שמעו בו שמת וכגון דפסקיה מברא או שום אונס שאינו יכול לשוב דמודה שמואל דפוסקין לה מזונות כיון דהשתא ליכא הוכחה ואמר לי רבי דהא מילתא לא שכיח הוא שיארע אונס או יפסיקו הנהר יותר מיום או יומים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 107
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>בששמעו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בששמעו </span>בו שמת כולי עלמא לא פליגי. </span>נראה לרבי דהאי שמעו בו שמת בשני עדים מדקאמר לקמן ששמעו בו שמת בעד אחד מכלל דעד השתא ס'ד בשני עדים ובקול נמי ליכא למימר מדפריך לקמן ת'ש האשה שהלכה היא ובעלה למדינת הים כו' ובאה ואמרה גירשני בעלי מתפרנסת והולכת עד כדי כתובתה ומשני כששמעו בו שמת פירוש שמת קודם אותו הזמן שאמרה שנתגרשה ופריך מ'ש עד כדי כתובתה אפילו לעולם נמי ואי שמעו בו שמת בקול קאמר מאי קושיא וכי יש להאמין הקול הואיל והיא אמרה שגירשה ולא מת ולא דמיא לההיא דפרק המפקיד (ב'מ דף לח: ושם) שבוי שנשבה רב אמר אין מורידים קרוב לנכסיו ושמואל אמר מורידין כששמעו בו שמת כולי עלמא לא פליגי דמורידין וההוא שמעו בו שמת היינו בעד אחד דאי בשני עדים מאי חידוש הוא הלא הם יורשים אותו וא'ת ואעד אחד היאך מורידין והתנן ביבמות בפרק האשה שהלכה (דף קטז: ושם) גבי האשה שאמרה מת בעלי שאין האחים נכנסים לנחלה על פיה ומדהיא לא מהימנא עד אחד נמי לא מהימן וי'ל דהתם מיירי לירד ולמכור אבל בהמפקיד מיירי לירד על מנת שלא למכור כדמוכח התם והא דתניא לקמן ב'ד יורדין לנכסיו וזנין ומפרנסין את אשתו אבל לא בניו ובנותיו ומוקמינן לה בששמעו בו שמת בעד אחד וקאמר בניו ובנותיו דאי בעו מיחת לנכסים בעד אחד לא מצו נחתי מזוני נמי לא יהבינן להו התם נמי למכור אבל בפירות הגדלים בשדה אכלי להו שפיר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 107
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>חיישינן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חיישינן </span>שמא אמר לה כו'. </span>וקיבלה עליה ופטרתו ופטור הוא בכך אע'ג דהשתא לא ספקה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 107
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>קטנה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>קטנה </span>וספקה. </span>וא'ת הואיל וספקה נימרו לה ב'ד צאי מעשה ידיך למזונותיך ולמה יורדים לנכסיו למאן דחייש לצררי ואי לא ספקה א'כ היכי מחלה למ'ד צאי מעשה ידיך והא אין מחילת קטנה כלום וי'ל כגון דספקה לדברים גדולים ולא ספקה לדברים קטנים דלדברים קטנים מהני מחילתה אי נמי בפעוטות דמקחן מקח ומתנתן מתנה. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 107
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>תרגמה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תרגמה </span>שמואל בששמעו בו שמת. </span>תימה א'כ מאי טעמא דבני כהנים גדולים דמה לי דמת בביתו מה לי ששמעו בו שמת ע'פ עדים ואין נראה לפרש ששמעו בו ע'פ עד אחד וי'ל דאפי' מת בביתו פליגי בני כהנים גדולים והא דנקט למי שהלך למדינת הים רבותא נקט דס'ד ניחוש כ'כ לצררי דאפילו בשבועה לית לה. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 107
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואם </span>בא ואמר פסקתי לה מזונות נאמן. </span>פירש רש'י אף להוציא מידה מה שנתנו לה ב'ד בשבועה דהכי משמע דאנשבעה קאי והיינו טעם דסתמא דמילתא מתפיס לה צררי הלכך מוציאין מידה בשבועה ונראה לרבי להצריכה שבועה ובשבועה תגבה מה שלוותה ואכלה דאי לאו הכי לא תמצא מי שילוה לה שיראים להפסיד אבל עכשיו שהיא נשבעת אין יראים כלום שסומכין עליה שתשבע. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 107
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואם </span>בא ואמר לה צאי מעשה ידיך במזונותיך רשאי. </span>כלומר אם לוותה ואכלה לא אפרע שאם לא היו מלוים לזו היתה דוחקת עצמה אף ע'ג דלא ספקה והאי דאמרינן לקמן לוותה ואכלה עמדה ומיאנה ודייקינן טעמא דמיאנה הא לא מיאנה יהבינן לה התם שפסקו לה ב'ד: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 107
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מאי </span>פסקא. </span>תימה לרבי אין סתמא דמילתא אשתו דחייב במזונותיה משרה על ידי שליש בניו ובנותיו דלא מיחייב במזונותיהם לא משרה ורבינו שמשון מפרש הסוגיא אי הכי בניו ובנותיו נמי אי אמרת בשלמא דלא איירי מתני' במשרה אשתו ע'י שליש אלא אשתו ובניו סמוכין על שולחנו ניחא דאשתו מפרנסין הואיל והוא חייב לזונה משום חשש דשמא התפיסה צררי אין ב'ד נמנעין מלזונה אבל בניו ובנותיו דאינו חייב במזונותיהן אין לירד לנכסיו לפרנסם דבקל יש לחוש שמא התפיסם צררי והניח להם מעות לפרנסם עד שישוב אבל השתא דמוקמת במשרה ע'י שליש ליכא למיחש לצררי ומשני במשרה אשתו ע'י שליש אבל בניו סמוכין על שולחנו ולא השרה ע'י שליש ולהכי חיישינן לצררי ופריך מאי פסקא דזה אין רגילות דאשתו ישרה ע'י שליש ובניו יהיו סמוכין על שולחנו:  עמד</div>                     </div>                 


lvr: 32
pgn: 107
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>עמד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עמד </span>בדין וברח. </span>בפרק החולץ (יבמות דף מא: ושם) פרש'י דוקא ברח אבל חלה הוא או חלתה היא לא משמע לפי דבריו דקנס הוא ותימה אם כן מאי קפריך הואיל ומשום קנס מתפרנסת ויש לומר דאי חיישינן כולי האי לצררי כדחייש שמואל לא היה לקונסו כל כך ור'ח פירש שמצא בירושלמי בריש אף ע'פ דברח לאו דוקא אלא ה'ה חלה דניזונת משלו וא'ת והא אמרינן חלה הוא או היא אינו מעלה לה מזונות לחד לישנא גבי הגיע זמן ולא נשאו יש לומר שאני הכא שהיה לו לכנוס מיד אחר הגעת הזמן אחר שלשה חדשים אבל התם כשהתחיל חליו לפני שהגיע זמן מאי הוה ליה למיעבד ומיהו קשה אי בחלה נמי מעלה לה מזונות אמאי אמרי' בסמוך דלא משעבדא ליה למעשה ידיה וי'ל דבחלה נמי קנסינן ליה משום דלא כנס מיד אחר שלשה חדשים ואחר שעמד בדין מיד ואם תאמר לפרש'י דמפרש דוקא ברח אבל חלה לא בפ'ק (דף ב.) דמיבעיא לן חלה מהו אמאי לא פשיט מהכא דאמרי' דוקא ברח אבל חלה לא וכל שכן הוא דהא הכא דאין לה מזונות אף על פי שפשע קצת שהיה לו לכונסה מיד אחר שעמד בדין אבל התם חלה קודם שהגיע הזמן מאי הוה ליה למיעבד דעל כורחין בהכי מיירי דאי חלה הוא אחר כך פשיטא דאין להפסידה ואיכא למימר דיבמה שאני דלאו אגידא ביה כולי האי כמו ארוסתו ואינה עומדת כל כך לכונסה לא מיחייב מזונות כולי האי ומיהו קשה לפירוש רש'י דעל כורחין מוקי האי ברח שלא מחמת מרדין אלא מחמתה דאי לאו הכי היינו חלה ואם כן מאי קפריך הכא למ'ד אין פוסקין מזונות לאשת איש הרי הכא לא שייך התפסת צררי הואיל ומחמתה ברח: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 107
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הני
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הני </span>מאני דקוניא. </span>פי' בקונטרס פלומי'ר בלע'ז כלי חרס שמתיכין לתוכו עופרת ואין נראה לר'ת דבזבחים פרק איזהו מקומן  (דף נד.) גבי עשיית מזבח תניא מביא סיד וקוניא (ב) וממחה ושופך הוה ליה למימר אבר שהוא לשון ברייתא ועוד אמר רבי מדמסיק עלייהו בפ'ב דמסכת ע'ז (דף לג: ושם)  ובפרק כל שעה (פסחים דף ל: ושם)  משום דמצרפי פירוש שמעורב בהם צריף שקורין אלו'ם בלע'ז על כן נראה כדפירש הערוך דקוניא היינו כלי חרס המחופה בהתכת זכוכית ולהכי מסיק עליה דמצרפי משום דזכוכית תחילת ברייתו מן החול ובאותו חול מעורב צריף ולהכי בלעי וכן מורה רבינו תם באותם פלומי'ר שלנו שמתיכין לתוכן עופרת אינן נאסרין ביי'נ יותר משאר כלי חרס ועוד מדקדק ר'ת אף אם היה כולו מעופרת לא היה נאסר ועכשיו שאין בו אלא עופרת מעט יאסר אבל בהתכת זכוכית ניחא דאפי' כולן של זכוכית אינו נאסר לפי שנתבשל היטב ואינו נבלע אבל קוניא לא נתבשל כל כך ובלע טפי: 


lvr: 32
pgn: 107
dfh: b
trm: ירוקי.
txt:
<span class='five'>ירוקי. </span>פירש בקונטרס לענין חמץ בפסח וגיעולי עובדי כוכבים ויין נסך ולא משום דאיצטריך למיפסק הלכה כרב זביד לענין חמץ בפסח דהא מרימר דפליג עליה ושרי ירוקי דוקא לענין יין נסך אבל לענין חמץ בפסח מודה דאסירי אפי' חיורי כדאיתא בהדיא בפ' אין מעמידין (ע'ז דף לג:) ומפרש התם טעמא דתשמישו בחמין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 107
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>חנן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חנן </span>אומר איבד מעותיו. </span>ליכא לאקשויי מהא דקיימא לן (לעיל פ.) היורד לתוך שדה של חבירו ונטעה שלא ברשות דשמין לו כאריס ולבונה חורבתו של חבירו דנותן לו מה שההנהו (ב'מ קא. ע'ש) דהתם השבח בעין הוא ודין הוא שיטול אבל הכא לא השביח לו שום שבח נכסים אלא שהצילו מגביית בעל חובו ולא מידי יהיב ליה והוה כמבריח ארי מנכסי חבירו דאע'ג דמהנה אותו לא מתחייב מידי כדמסיק בנדרים באין בין המודר (דף לג:) וא'ת הא אמרי' בהשוכר את הפועלים (ב'מ דף צג:) שומר חנם שהיה  לו</div>                     </div>                 


lvr: 32
pgn: 109
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>תשב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תשב </span>עד שתלבין ראשה. </span>פי' רשב'ם הא דאמר רב גידל בריש הנושא (לעיל דף קב:) עמדו וקדשו קנו הני מילי דקדשו מיד מתוך התנאי או לאחר זמן והזכירו התנאים בשעת קידושין אבל התנו עתה וקדש לאחר זמן ולא הזכירו התנאים לאו דברים הנקנים באמירה הם ובכי האי גוונא (א) הכא תשב עד שתלבין ראשה ולא מצי תבע ליה בדינא והלשון משמע כן ועמדו וקדשו משמע מתוך התנאי וקשה לי מירושלמי אהא דתנן הפוסק מעות לחתנו ומת חתנו אמרו חכמים יכול הוא שיאמר לאחיך הייתי רוצה ליתן ולך אי אפשי ליתן ופריך ולאו דברים הנקנים באמירה הן ומשני כשפסק על מנת לכנוס ומאי קשה אפי' פסק על מנת שלא לכנוס אפ'ה יכול שיאמר לו לך אי אפשי ליתן דמיירי בשלא עמדו וקדשו מתוך התנאי ומיהו לא קשה כולי האי דאי כשלא עמדו מתוך התנאי היכי קאמר לאחיך הייתי רוצה ליתן מ'מ אין נראה לרבי פירושו דמכאן אין שום ראיה דהא דקאמר תשב עד שתלבין ראשה כשאין לו לאב כלום ליתן או הבעל אינו רוצה לטרוח ולהביאו לדין אבל אם היה רוצה להביאו בדין הוה ליה ליתן ומיהו הא לא משמע הכי לרבי לפרש כשאין לו כלום ליתן מדבעי למימר כופין לאב ור'ש בירושלמי מוקי דרב גידל בנשואין ראשונים ומתניתין דהכא בנשואין שניים ואני חפשתי בירושלמי ומצאתי בריש אע'פ דהך דרב גידל דוקא בנשואין הראשונים ודוקא באב הפוסק ע'י בתו ולא אשה ע'י בתה ולא אח על ידי אחותו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 109
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואפילו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואפילו </span>בברייתא אמר ליה אין כל מקום קאמרינן. </span>תימה היכי מצי למיפסק הלכתא כתרווייהו כברייתא וכמתני' והלא דברים סותרין זה את זה דבמתני' קתני אילו אני פסקתי כו' וברייתא קתני כסבורה אני י'ל הכי פי' ואפי' בברייתא כלומר למאי דסבירא ליה לתנא דברייתא דבפסקה היא בעצמה פליגי קא אמרת דהלכתא כוותיה וא'ל כל מקום קאמרינן למר כדאית ליה ולמר כדאית ליה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 109
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שני
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שני </span>דברים שאמר חנן הלכה כמותו וכיוצא בו. </span>פי' בקונטרס כיוצא בו דחנן רבן יוחנן בן זכאי כיוצא בו דאדמון ר'ג וקשה לרבי חדא דלישנא לא משמע הכי ועוד מה לו להזכיר בדברי חנן כיוצא בו והא לא מיירי חנן אלא באותן שני דברים דוקא והוה ליה למימר הלכה כחנן ותו לא הלכך נראה לרבי כפר'ח (ב) כיוצא בו בדינים אחרים הדומין לאלו והלכה כמותו ולא כיוצא בו כלומר בדינין הדומין לאלו אין הלכה כמותו ודומה להא דאמר בפרק כל הנשבעין (שבועות דף מח:) דאמר להו רב נחמן הבו דלא לוסיף עלה פי' הכינו עצמכם שלא תוסיפו עליה ללמד ממנו דבר הדומה לו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 109
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אדמון
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אדמון </span>אומר השני נוח לי והראשון קשה הימנו. </span>אע'ג דלית הלכתא כאדמון בהא דהא לא קתני בה רואה אני את דברי אדמון לא תיקשי דמסקינן בחזקת הבתים (ב'ב דף מג:) עלה דההיא מכר לו שדה אין מעיד לו עליה ומוקי לה בראובן שגזל משמעון ומכרה ללוי ואתא יהודה וקא מערער דלא ליזיל שמעון לאסהודי ללוי משום דניחא ליה דתיקום ארעא ביד לוי דאמר הראשון נוח לי והשני קשה הימנו הכא לא היה לו לחתום ולעשות דבר הנראה הודאה משום ניחותא דשני אבל התם לאו הודאה היא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 109
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לא </span>שנו אלא עד אבל דיין לא דתני רבי חייא כו'. </span>הקשה ה'ר יצחק ב'ר ברוך דהכא משמע דאין הדיינים מעידין על מה שכתוב בשטר אלא על חתימת העדים וקשה מהא דאמר בחזקת הבתים (שם דף נב.) אחד מן האחין שהיה נושא ונותן בתוך הבית והיו אונות ושטרות יוצאות על שמו אמר רב עליו להביא ראיה ומסיק ראיה בקיום השטר אלמא דעל ידי חתימת הדיינים אנו יודעים שהשטרות שלו הם אלמא אכולה מילתא קמסהדי ותירץ רבי דהתם ודאי אית לן למימר דדיינים רמו אנפשייהו לאסהודי לגמרי שהרי היו יודעים שהיה נושא ונותן בתוך הבית וסתמא דמילתא לאו דידיה הוא הלכך אי לאו דידעי דשלו היה לא היו מקיימין אלא בשם היתומים:  עשאה</div>                     </div>                 


lvr: 32
pgn: 109
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>עשאה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עשאה </span>סימן לאחר. </span>מתוך הלשון משמע דאעורר קאי כגון שמכר אחת משדותיו ועשאה סי' בשם המוחזק ובגמ' הכי פי' לא שנו אלא לאחר אבל לעצמו לא איבד כלומר אם מכר מערער אחת משדותיו למוחזק לאו הודאה היא דאי לאו דעבדי הכי לא היה המוחזק קונה שדה ממני ואני הייתי צריך למעות ולא גרסי' מזבין אלא זבין ובירושלמי משמע כרש'י שהביא בפי' ר'ח ולא סוף דבר שעשאה (א) העורר סימן לאחר אלא אפילו עשאה אחר לאחר והעורר חתום בעד איבד זכותו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 109
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>ליה שפיר קאמרת דאמר ר' יוחנן כו'. </span>אביי לא היה זכור בדברי ר' יוחנן עד שהזכירו האפוטרופוס דאילו היה זכור היה הוא עצמו טוען בשביל היתומים כדקיימא לן טוענין ליורשין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 109
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אם </span>טען ואמר חזרתי ולקחתי ממנו מהימן. </span>תימה אמאי נאמן הואיל והודה דלאו שלו הוא היאך יכול לטעון שוב חזרתי ולקחתי וכ'ת דנאמן במיגו דאי בעי לא הוה חתם ולא הוה מודה לאו מילתא היא דבכי האי גוונא לא אמרי' מיגו כדפירשנו לעיל בפרק הכותב (דף פה. ושם) גבי ההיא אתתא דאפקידו גבה מלוגא דשטרי כמו שפירשנו שם ולפי מה שפירשנו במי שהיה נשוי (לעיל צב: ושם ד'ה דינא) דלא טענינן ליתמי מזוייף הוא אומר רבי דמצינן לפרש הכא דמיירי כגון שאין כתב ידי העדים יוצא ממקום אחר ולכך נאמן לומר חזרתי ולקחתי ממנו מיגו דאי בעי אמר מזוייף הוא ולא נחתם ולא עשיתי סימן מהימן הוא לומר עשיתי סימן וחזרתי ולקחתי ממנו והא דלא קאמר אי הוה אבוהון הוה טעין מזוייף הוא דלא טענינן ליתמי מזוייף הוא מיהו חזרתי ולקחתי ממנו טענינן להו כיון דקסבר דאבוהון הוה מהימן בהך טענה מיגו דאי בעי אמר מזוייף הוא כדפרישית במי שהיה נשוי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 109
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ורבנן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ורבנן </span>סברי אי צייתת צייתת ואי לא מהדרנא שטרא למרייהו. </span>אבל הא לא מצי למימר בחד דאתי מכח חד מזבנינא ליה לארבעה דלא מצית לאשתעויי דינא בהדייהו שלא יכול להפקיע דינו על ידי מכירתו הואיל וקודם שבא לידו לא היה ראוי לומר כן אבל בחד דאתי מכח ד' יכול לומר מהדרנא שטרא למרייהו (ב) וזכות הבא על ידו הוא יכול להפקיעו ולהעמידו בזכותו שהיה לו קודם שבאו לו אלו השדות לידו והא דקאמר בפ'ק דב'ק (דף ח.)  מכר לאחד או לג' בני אדם כאחד פירוש עידית ובינונית וזיבורית כולן נכנסו תחת הבעלים ומוקי לה התם בשלקח עידית באחרונ' ופריך וליתו כולהו וליגבו מעידית משום דאמר להו אי שקליתו כדינייכו שקליתו ואי לא מהדרנא שטרא דזיבורית למריה ופריך נזקין נמי נימא הכי אלמא התם אמרי' הך טעמא לכולי עלמא לא קשה מידי דהתם לית ליה פסידא לגמרי דהא גבי מזיבורית ולהכי מודה התם דמצי אמר מהדרנא שטרא למריה אבל הכא דאיכא פסידא לגמרי סבירא ליה דלא אמרי' מהדרנא שטרא למרייהו והא דפריך אי הכי נזקין נמי נימא הכי הוא הדין דאבעל חוב מצי פריך אמאי גובה מן הבינונית אלא רבותא קפריך דאפי' נזקין דדינו מן התורה בעידית לימא הכי ורש'י פי' לשם דווקא מנזקין קפריך אבל מבעל חוב ניחא ליה דגובה מן הבינונית דאי א'ל מהדרנא שטרא דזיבורית למריה מצי א'ל לכי תהדר אבל נזקין ניתיב בינונית ולא מצי אמר ליה לכי תהדר וכ'ת כתובת אשה נמי אמאי גובה מן הזיבורית תימא ליה לכי תהדר הא לאו מילתא היא דבהך טענה ליכא לאפקועי יותר ממה שגובה אם היו כולן ברשות הבעלים הראשונים ולפי זה שפיר הוצרך לפרש כאן אי צייתת צייתת ואוזיל לגבך דהשתא מרויח במה שאינו מחזירו לו ולא משמע כלל הלשון כך ועוד דקתני במתני' יקח לו דרך במאה מנה משמע כמו שירצה מוכר:  ורבנן</div>                     </div>                 


lvr: 32
pgn: 110
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ורבנן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ורבנן </span>חברך חברא אית ליה. </span>והא דמסקינן לעיל אליבא דכולי עלמא דלא איבעי ליה למימסר מודעא גבי לעצמו לא איבד זכותו דאמרינן חברך חברא אית ליה יש לומר דלא דמי דמה שעשאה סימן לא הוה כל כך הודאה כמו הכא שהוציא שמכר לו את השדה הילכך לא איבעי ליה למימסר מודעא אבל בהך הודאה פליגי דדמיא טפי להודאה ולפרש'י אתי שפיר דלעיל ודאי לא הוה ליה למערער למימסר מודעא דדלמא שמע המוכר לו שדה מהא וימנע למוכרה ויהיה לו הפסד שלא ימצא שדות לקנות אבל הכא גבי מכירת שדה אינו כל כך הפסד דהרבה לוקחים ימצא דאמרי אינשי זבין קנית זבינת אפסדת : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 110
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>סוף
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>סוף </span>סוף כי אתו למיגבי בהדי הדדי קאתו. </span>אע'ג דנזקקין לתובע תחילה היכא דאית ליה פסידא אין נזקקין כדמוכח התם  (ב'ק דף מו: ושם) טעמא כגון דזילי נכסיה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 110
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שלש
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שלש </span>ארצות לנשואין. </span>תוספתא בד'א בזמן שהיה מיהודה ואירס ביהודה או בן גליל שאירס בגליל אבל בן יהודה שאירס בגליל או בן גליל שאירס ביהודה כופין אותה לצאת שעל מנת כן נשאה:  הכי</div>                     </div>                 


lvr: 32
pgn: 110
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הכי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכי </span>גרסי' בכל הספרים דאמרינן ליה זבניה הכא וזיל משום ישוב ארץ ישראל. </span>מפרש ה'ר יוסף בן ה'ר יום טוב אע'ג דגרסינן בהשולח (גיטין דף מה. ושם) ההוא עבדא דברח לא'י אתא מריה אבתריה אתא לקמיה דרבי אמי אמר ליה ניכתוב לך שטרא אדמיה ואי לא מפקענא לך מדרבי אחי בר יאשיה דדריש אל תסגיר עבד אל אדוניו בעבד שברח מחוצה לארץ לארץ ישראל והכא לא מפקענא ליה מיניה אלא אמרי' ליה זיל זבניה התם מיירי כשלא היה מוצא בארץ ישראל למי ימכור לכך קאמר נכתוב לך שטרא אדמיה דאל'כ כל העבדים יפקיעו עצמן מידי אדוניהם שיברחו לארץ ור'ת פירש דהאי זבניה דהכא לאו מכירה ממש לאחרים אלא לעצמו והיינו נכתוב שטרא אדמיה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 110
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואין </span>הכל מוציאין לאתויי מאי. </span>ואם תאמר אמאי לא משני לאתויי עבד שברח לירושלים כדרבינן לעיל ואין הכל מוציאין דרישא ויש לומר דבירושלים ליכא למימר הכי דאין אנו רוצים שיהיו עבדים בירושלים יותר מדאי אלא מיוחסים. ר'ת: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 110
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הוא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הוא </span>אומר לעלות כו'. </span>אינו נוהג בזמן הזה דאיכא סכנת דרכים והיה אומר רבינו חיים דעכשיו אינו מצוה לדור בא'י כי יש כמה מצות התלויות בארץ וכמה עונשין דאין אנו יכולין ליזהר בהם ולעמוד עליהם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 110
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>היא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>היא </span>אומרת לצאת כופין אותה. </span>תימה מאי איריא בא'י אפי' בשאר ארצות נמי היאך תוכל לדוחקו לצאת ממקומו וי'ל דהכא אפי' מנוה הרע לנוה היפה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 110
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואימא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואימא </span>נסכא. </span>מהכא משמע דנסכא עדיפא ממעות ודינרין של כסף דאי פחותה מאי קושיא דאין ה'נ דהא קאמר מה שירצה מגבהו אלא ודאי עדיפא ואפילו הכי פריך ואימא נסכא כיון שכתוב בו כסף סתמא לא משמע שהוא חייב לו מטבע ואמאי מגבהו מה שירצה דמשמע שיתן לו ממטבע הפחות :  בבלה</div>                     </div>                 


lvr: 32
pgn: 111
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>בבלה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בבלה </span>יובאו ושמה יהיו. </span>אע'ג דהאי קרא בגלות ראשון כתיב י'ל דבגלות שני נמי קפיד קרא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 111
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שלא </span>יגלו סוד. </span>העיבור כדאמרינן  (שבת דף עה.) כי היא חכמתכם ובינתכם זהו סוד העיבור:  בלבושיהן</div>                     </div>                 


lvr: 32
pgn: 111
dfh: b
txt:
<div class='shastext4'>                         <div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>בלבושיהן. </span>משמע בלבושיהן שנקברו דהיינו תכריכין אבל בירושלמי דהנושא אמר רבי לבניו מעטו בתכריכין שעתידין צדיקים שיעמדו בלבושיהן משמע מעטו בתכריכין שעתידין צדיקים שלא יעמדו בתכריכין אלא בלבושיהן מחיים:  מנשק</div>                     </div>                 


lvr: 32
pgn: 112
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מנשק
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מנשק </span>כיפי דעכו. </span>משמע דמארץ ישראל הוא וכן בשילהי מי שאחזו (גיטין דף עו:) ותימה דבפ'ק דגיטין (דף ב. ושם)  תנן עכו כארץ ישראל לגיטין משמע דהוי מחוץ לארץ ומפרש בירושל' חציה בארץ וחציה בחוץ לארץ: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 112
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>רבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רבי </span>חנינא הוה מתקל מתקליה. </span>פירוש שוקל אבנים ומוצאן קלות אמר עדיין לא נכנסתי לארץ ישראל כיון ששקלן ומצאן כבידות אמר כבר נכנסתי לארץ ישראל וכן מפרש בתנחומא בפרשת שלח לך כשעלה ר' חנינא הגדול מבבל בקש לידע אם נכנס לא'י והיה שוקל אבנים כל זמן שהיו קלות אמר עדיין לא נכנסתי לארץ ישראל כיון שמצאן כבידות אמר אין אלו אלא אבני ארץ ישראל והיה מנשקן וקרא עליהן את הפסוק הזה כי רצו עבדיך את אבניה:  דור</div>                     </div>                 


lvr: 32
pgn: 112
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דור
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דור </span>שבן דוד בא. </span>איידי דאיירי בברכת העולם הבא דהיינו לימות המשיח נקט לה נמי הכא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 32
pgn: 112
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>עתידין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עתידין </span>כל אילני סרק שבארץ ישראל שיטענו פירות כו'. </span>לפי שרוצה לסיים בדבר טוב נקט לה הכא ולא קאמרה לעיל דאיירי בהני מילי:  הדרן עלך שני דייני גזירות</div>                     </div>                 


# michna

lvr: 32
prk: 01
id: 3201
nru: א,א
thu:
  בתולה נישאת ביום רביעי, ואלמנה ביום חמישי:  שפעמיים בשבת בתי דינין יושבים בעיירות, ביום השני וביום החמישי; שאם היה לו טענת בתולים, היה משכים לבית דין


lvr: 32
prk: 01
id: 3201
nru: א,ב
thu:
  בתולה, כתובתה מאתיים; ואלמנה, מנה.  בתולה אלמנה, גרושה, וחלוצה--מן האירוסין--כתובתן מאתיים, ויש להן טענת בתולים.  הגיורת, והשבויה, והשפחה--שנפדו, ושנתגיירו, ושנשתחררו פחותות מבנות שלוש שנים ויום אחד--כתובתן מאתיים, ויש להם טענת בתולים.  [ג] הגדול שבא על הקטנה, והקטן שבא על הגדולה, ומוכת עץ--כתובתן מאתיים, דברי רבי מאיר; וחכמים אומרין, מוכת עץ, כתובתה מנה.  [ד] בתולה אלמנה, גרושה, וחלוצה--מן הנישואין--כתובתן מנה, ואין להן טענת בתולים.  הגיורת, והשבויה, והשפחה--שנפדו, ושנתגיירו, ושנשתחררו יתרות על בנות שלוש שנים ויום אחד--כתובתן מנה, ואין להן טענת בתולים.  [ה] האוכל אצל חמיו ביהודה שלא בעדים--אינו יכול לטעון טענת בתולים, מפני שהוא מתייחד עימה.  אחד אלמנות ישראל ואחד אלמנות כוהנים, כתובתן מנה; ובית דין של כוהנים היו גובים לבתולה ארבע מאות זוז, ולא מיחו בידם חכמים


lvr: 32
prk: 01
id: 3201
nru: א,ג
thu:
  [ו] הנושא את האישה, ולא מצא לה בתולים, היא אומרת, משאירסתני נאנסתי, נסתחפה שדך, והוא אומר, לא כי, אלא עד שלא אירסתיך, היה מקחי מקח טעות--רבן גמליאל ורבי אליעזר אומרים, נאמנת; ורבי יהושוע אומר, לא מפיה אנו חיים, אלא הרי זו בחזקת עד שלא תתארס, הטעתו, עד שתביא ראיה לדבריה


lvr: 32
prk: 01
id: 3201
nru: א,ד
thu:
  [ז] היא אומרת, מוכת עץ אני, והוא אומר, לא כי, אלא דרוסת איש את--רבן גמליאל ורבי אליעזר אומרין, נאמנת; רבי יהושוע אומר, לא מפיה אנו חיין, אלא הרי זו בחזקת דרוסת איש, עד שתביא ראיה לדבריה.  [ח] ראוה מדברת עם אחד, אמרו לה, מה טבו של זה, איש פלוני וכוהן הוא--רבן גמליאל ורבי אליעזר אומרין, נאמנת; רבי יהושוע אומר, לא מפיה אנו חיים, אלא הרי זו בחזקת בעולה לנתין ולממזר, עד שתביא ראיה לדבריה


lvr: 32
prk: 01
id: 3201
nru: א,ה
thu:
  [ט] הייתה מעוברת, מה טיב העובר הזה, מאיש פלוני וכוהן הוא--רבן גמליאל ורבי אליעזר אומרין, נאמנת; רבי יהושוע אומר, לא מפיה אנו חיים, אלא הרי זו בחזקת מעוברת מנתין וממזר, עד שתביא ראיה לדבריה


lvr: 32
prk: 01
id: 3201
nru: א,ו
thu:
  [י] אמר רבי יוסי, מעשה בתינוקת שירדה למלאות מים מן העין, ונאנסה--אמר רבי יוחנן בן נורי, אם רוב העיר משיאין לכהונה, הרי זו תינשא לכהונה.


lvr: 32
prk: 02
id: 3202
nru: ב,א
thu:
  האישה שנתאלמנה או שנתגרשה, היא אומרת בתולה נשאתני, והוא אומר, לא כי, אלא אלמנה נשאתיך--אם יש עדים שיצאת בהינומה וראשה פרוע, כתובתה מאתיים; רבי יוחנן בן ברוקה אומר, אף חילוק קליות ראיה


lvr: 32
prk: 02
id: 3202
nru: ב,ב
thu:
  ומודה רבי יהושוע באומר לחברו שדה זו של אביך הייתה, ולקחתיה ממנו--נאמן:  שהפה שאסר, הוא הפה שהתיר.  ואם יש עדים שהיא של אביו, והוא אומר לקחתיה ממנו--אינו נאמן


lvr: 32
prk: 02
id: 3202
nru: ב,ג
thu:
  העדים שאמרו כתב ידינו זה, אבל אנוסים היינו, קטנים היינו, פסולי עדות היינו--הרי אלו נאמנין.  אם יש עדים שהוא כתב ידם, או שהיה כתב ידם יוצא ממקום אחר--אינם נאמנים


lvr: 32
prk: 02
id: 3202
nru: ב,ד
thu:
  זה אומר זה כתב ידי וזה כתב ידו של חברי, וזה אומר זה כתב ידי וזה כתב ידו של חברי--הרי אלו נאמנין.  זה אומר זה כתב ידי, וזה אומר זה כתב ידי--צריכים שיצטרף עימהם אחר, דברי רבי; וחכמים אומרין, אינם צריכין שיצטרף עימהם אחר, אלא נאמן אדם לומר, זה כתב ידי


lvr: 32
prk: 02
id: 3202
nru: ב,ה
thu:
  האישה שאמרה אשת איש הייתי, וגרושה אני--נאמנת:  שהפה שאסר, הוא הפה שהתיר.  ואם יש עדים שהיא אשת איש, והיא אומרת גרושה אני--אינה נאמנת.  האישה שאמרה נשביתי, וטהורה אני--נאמנת:  שהפה שאסר, הוא הפה שהתיר.  ואם יש עדים שנשבת, והיא אומרת טהורה אני--אינה נאמנת; ואם משנישאת, באו העדים--הרי זו לא תצא


lvr: 32
prk: 02
id: 3202
nru: ב,ו
thu:
  שתי נשים שנשבו, זו אומרת נשביתי וטהורה אני, וזו אומרת נשביתי וטהורה אני--אינן נאמנות; ובזמן שהן מעידות זו את זו, הרי אלו נאמנות.  [ז] וכן שני אנשים, זה אומר כוהן אני, וזה אומר כוהן אני--אינן נאמנין; ובזמן שהן מעידין זה את זה, הרי אלו נאמנין


lvr: 32
prk: 02
id: 3202
nru: ב,ז
thu:
  [ח] רבי יהודה אומר, אין מעלין לכהונה על פי עד אחד.  אמר רבי אלעזר, אימתיי, במקום שיש עוררים; אבל במקום שאין עוררים, מעלין לכהונה על פי עד אחד.  רבן שמעון בן גמליאל אמר משום שמעון בן הסגן, מעלים לכהונה על פי עד אחד


lvr: 32
prk: 02
id: 3202
nru: ב,ח
thu:
  [ט] האישה שנחבשה בידי גויים--על ידי ממון, מותרת לבעלה; ועל ידי נפשות, אסורה.  עיר שכבשה כרקום--כל הכוהנות שבתוכה, פסולות; ואם יש להן עדים, אפילו עבד, אפילו שפחה--הרי אלו נאמנין:  שאין אדם מעיד על ידי עצמו.  אמר רבי זכריה בן הקצב, המעון הזה--לא זזה ידה מתוך ידי, משעה שנכנסו גויים לירושלים עד שיצאו; אמרו לו, אין אדם מעיד על ידי עצמו


lvr: 32
prk: 02
id: 3202
nru: ב,ט
thu:
  [י] אלו נאמנין להעיד בגודלן, מה שראו בקוטנן:  נאמן אדם לומר, זה כתב ידו של אבא, וזה כתב ידו של רבי, וזה כתב ידו של אחי; זכור הייתי באשת פלוני שיצאת בהינומה, וראשה פרוע; ושהיה איש פלוני יוצא מבית הספר לטבול לתרומתו; ושהיה חולק עימנו על הגורן; ושהמקום הזה בית הפרס הוא; ועד כאן היינו באים בשבת.  אבל אין אדם נאמן לומר, דרך היה לאיש פלוני במקום הזה, ומעמד ומספד היה לאיש פלוני במקום הזה.


lvr: 32
prk: 03
id: 3203
nru: ג,א
thu:
  ואלו נערות שיש להן קנס:  הבא על הממזרת, ועל הנתינה, ועל הכותית; הבא על הגיורת, ועל השבויה, ועל השפחה, שנפדו, ושנתגיירו, ושנשתחררו פחותות מבנות שלוש שנים ויום אחד.  הבא על אחותו, ועל אחות אביו, ועל אחות אימו, ועל אחות אשתו, ועל אשת אחיו, ועל אשת אחי אביו, ועל הנידה--יש להם קנס:  שאף על פי שהן בהיכרת, אין בהן מיתת בית דין


lvr: 32
prk: 03
id: 3203
nru: ג,ב
thu:
  ואלו שאין להן קנס:  הבא על הגיורת, ועל השבויה, ועל השפחה, שנפדו, ושנתגיירו, ושנשתחררו יתרות על בנות שלוש שנים ויום אחד; רבי יהודה אומר, שבויה שנפדת--הרי היא בקדושתה, אף על פי שהיא גדולה.  הבא על בתו, ועל בת בתו, ועל בת בנו, ועל בת אשתו, ועל בת בתה, ועל בת בנה--אין להן קנס:  מפני שהוא מתחייב בנפשו, שמיתתו בידי בית דין; וכל המתחייב בנפשו--אינו משלם ממון, שנאמר "ולא יהיה, אסון--ענוש ייענש" (שמות כא,כב).  [ג] נערה שנתארסה ונתגרשה--רבי יוסי הגלילי אומר, אין לה קנס; רבי עקיבה אומר, יש לה קנס, וקנסה של עצמה


lvr: 32
prk: 03
id: 3203
nru: ג,ג
thu:
  [ד] המפתה נותן שלושה דברים, והאונס ארבעה:  המפתה נותן בושת, ופגם, וקנס; מוסיף עליו האונס, שהוא נותן את הצער.  ומה בין האונס למפתה:  שהאונס, נותן את הצער; והמפתה, אינו נותן את הצער.  האונס, נותן מיד; והמפתה, לכשיוציא.  האונס, שותה בעציצו; והמפתה, אם רצה להוציא, יוציא


lvr: 32
prk: 03
id: 3203
nru: ג,ד
thu:
  [ה] כיצד הוא שותה בעציצו--אפילו היא חיגרת, אפילו היא סומה, אפילו היא מוכת שחין.  נמצא בה דבר זימה, או שאינה ראויה לבוא בישראל--אינו רשאי לקיימה:  שנאמר "ולו תהיה לאישה" (דברים כב,כט), אישה שהיא ראויה לו


lvr: 32
prk: 03
id: 3203
nru: ג,ו
thu:
  [ז] ואיזו היא בושת, הכול לפי המבייש והמתבייש.  פגם, רואין אותה כאילו היא שפחה נמכרת--כמה הייתה יפה, וכמה היא יפה.  קנס, שווה לכל אדם; וכל שיש לו קצבה מן התורה, שווה לכל אדם


lvr: 32
prk: 03
id: 3203
nru: ג,ז
thu:
  [ח] כל מקום שיש מכר, אין קנס; וכל מקום שיש קנס, אין מכר.  קטנה--יש לה מכר, ואין לה קנס; נערה--יש לה קנס, ואין לה מכר.  בוגרת--לא מכר, ולא קנס


lvr: 32
prk: 03
id: 3203
nru: ג,ח
thu:
  [ט] האומר פיתיתי את בתו של פלוני--משלם בושת ופגם על פי עצמו, ואינו משלם קנס.  האומר גנבתי--משלם את הקרן על פי עצמו, ואינו משלם לא תשלומי כפל ולא תשלומי ארבעה וחמישה.  המית שורי את פלוני, או שורו של פלוני--הרי זה משלם על פי עצמו; המית שורי את עבדו של פלוני, אינו משלם על פי עצמו.  זה הכלל--כל המשלם יתר ממה שהזיק, אינו משלם על פי עצמו.


lvr: 32
prk: 04
id: 3204
nru: ד,א
thu:
  נערה שנתפתתה--בושתה ופגמה וקנסה של אביה, והצער בתפוסה.  עמדה בדין עד שלא מת האב, הרי הן של אב; מת האב, הרי הן של אחים.  לא הספיקה לעמוד בדין עד שמת האב, הרי הן של עצמה.  עמדה בדין עד שלא בגרה, הרי הן של אב; מת האב, הרי הן של אחים.  לא הספיקה לעמוד בדין עד שבגרה, הרי הן של עצמה.  רבי שמעון אומר, אם לא הספיקה לגבות עד שמת האב, הרי הן של עצמה.  מעשה ידיה ומציאתה--אף על פי שלא גבת ומת האב, הרי הן של אחים


lvr: 32
prk: 04
id: 3204
nru: ד,ב
thu:
  המארס את בתו וגירשה, אירסה ונתאלמנה--כתובתה שלו.  השיאה וגירשה, השיאה ונתאלמנה--כתובתה שלה.  רבי יהודה אומר, הראשונה של אב; אמרו לו, אם משהשיאה, אין לאביה בה רשות


lvr: 32
prk: 04
id: 3204
nru: ד,ג
thu:
  הגיורת שנתגיירה בתה עימה, וזנת--הרי זו בחנק; אין לה פתח בית אב, ולא מאה סלע.  הייתה הורתה שלא בקדושה, ולידתה בקדושה--הרי זו בסקילה; אין לה פתח בית אב, ולא מאה סלע.  הייתה הורתה ולידתה בקדושה, הרי זו כבת ישראל לכל דבר.  יש לה אב, ואין לה פתח בית אב, יש לה פתח בית אב, ואין לה אב--הרי זו בסקילה:  לא נאמר "פתח בית אביה" (דברים כב,כא), אלא מצוה


lvr: 32
prk: 04
id: 3204
nru: ד,ד
thu:
  האב זכאי בבתו בקידושיה בכסף, ובשטר, ובביאה; וזכאי במציאתה, ובמעשה ידיה, ובהפר נדריה; ומקבל את גיטה, ואינו אוכל פירות בחייה.  נישאת--יתר עליו הבעל, שהוא אוכל פירות בחייה, וחייב במזונותיה, ובפורקנה, ובקבורתה.  רבי יהודה אומר, אפילו עני שבישראל, לא יפחות משני חלילים ומקוננת


lvr: 32
prk: 04
id: 3204
nru: ד,ה
thu:
  לעולם היא ברשות האב, עד שתיכנס לחופה; מסרה האב לשלוחי הבעל, הרי היא ברשות הבעל.  הלכו שלוחי האב עם שלוחי הבעל, הרי היא ברשות האב; מסרו שלוחי האב לשלוחי הבעל, הרי היא ברשות הבעל


lvr: 32
prk: 04
id: 3204
nru: ד,ו
thu:
  האב אינו חייב במזונות בתו.  זה המדרש דרש רבי אלעזר בן עזריה לפני חכמים בכרם ביבנה, הבנים יירשו והבנות ייזונו--מה הבנים אינם יורשין אלא לאחר מיתת אביהם, אף הבנות לא ייזונו אלא לאחר מיתת אביהן


lvr: 32
prk: 04
id: 3204
nru: ד,ז
thu:
  לא כתב לה כתובה--בתולה גובה מאתיים, ואלמנה מנה:  שהוא תנאי בית דין.  כתב לה שדה שווה מנה תחת מאתיים זוז, ולא כתב לה כל נכסים דאית לי אחראין לכתובתיך--חייב:  שהוא תנאי בית דין


lvr: 32
prk: 04
id: 3204
nru: ד,ח
thu:
  לא כתב לה דאם תשתביין, אפרוקניך ואתבניך לי לאנתו, ובכוהנת אהדרניך למדינתיך--חייב:  שהוא תנאי בית דין.  [ט] נשבת, חייב לפדותה; אמר הרי גיטה וכתובתה, תפדה את עצמה--אינו רשאי.  לקת, חייב לרפותה; אמר הרי גיטה וכתובתה, תרפא את עצמה--רשאי


lvr: 32
prk: 04
id: 3204
nru: ד,ט
thu:
  [י] לא כתב לה, בנין דכרין דיהון ליכי מני, אינון ירתון ית כסף כתובתיך יתר על חולקהון דעם אחיהון--חייב:  שהוא תנאי בית דין


lvr: 32
prk: 04
id: 3204
nru: ד,י
thu:
  [יא] בנן נוקבן דיהויין ליכי מני, יהויין יתבן בביתי ומתזנן מנכסי עד דיתנסבן לגוברין--חייב:  שהוא תנאי בית דין


lvr: 32
prk: 04
id: 3204
nru: ד,יא
thu:
  [יב] ואת תהא יתבא בביתי ומתזנא מנכסי, כל יומי מגד ארמלותיך בביתי--חייב:  שהוא תנאי בית דין.  כך היו אנשי ירושלים כותבין, ואנשי הגליל היו כותבין כאנשי ירושלים.  וביהודה היו כותבין, עד שירצו היורשים ליתן לה כתובתה; לפי כך, אם רצו היורשים--נותנין לה כתובתה, ופוטרין אותה.


lvr: 32
prk: 05
id: 3205
nru: ה,א
thu:
  אף על פי שאמרו בתולה גובה מאתיים, ואלמנה מנה--אם רצה להוסיף אפילו מאה מנה, יוסיף.  נתאלמנו או נתגרשו, בין מן האירוסין בין מן הנישואין--גובה את הכול.  רבי אלעזר בן עזריה אומר, מן הנישואין, גובה את הכול; מן האירוסין--בתולה גובה מאתיים ואלמנה מנה, שלא כתב לה אלא על מנת שהוא כונסה.  רבי יהודה אומר, אם רצה, כותב לבתולה שטר של מאתיים, והיא כותבת לו שנתקבלתי ממך מנה; ולאלמנה מנה, והיא כותבת לו שנתקבלתי ממך חמישים זוז.  רבי מאיר אומר, כל הפוחת לבתולה ממאתיים, ולאלמנה ממנה--הרי זו בעילת זנות


lvr: 32
prk: 05
id: 3205
nru: ה,ב
thu:
  נותנים לבתולה שנים עשר חודש משיתבע לה הבעל, לפרנס את עצמה; כשם שנותנין לאישה, כך נותנין לאיש לפרנס את עצמו.  ולאלמנה, שלושים יום.  הגיע זמנם, ולא נשאו או שמתו בעליהן--אוכלות משלו, ואוכלות בתרומה.  רבי טרפון אומר, נותנים לה הכול תרומה; רבי עקיבה אומר, מחצה חולין ומחצה תרומה


lvr: 32
prk: 05
id: 3205
nru: ה,ג
thu:
  היבם אינו מאכיל בתרומה.  עשת שישה חודשים בפני הבעל, ושישה חודשים בפני היבם, אפילו כולם בפני הבעל, חסר יום אחד בפני היבם--אינה אוכלת בתרומה.  זו משנה הראשונה; ובית דין של אחריהם אמרו, אין האישה אוכלת בתרומה, עד שתיכנס לחופה.  [ד] המקדיש מעשה ידי אשתו--הרי זו עושה, ואוכלת.  והמותר, רבי מאיר אומר, הקדש; ורבי יוחנן הסנדלר אומר, חולין


lvr: 32
prk: 05
id: 3205
nru: ה,ד
thu:
  [ה] אלו מלאכות שהאישה עושה לבעלה:  טוחנת, ואופה, ומכבסת, ומבשלת, ומניקה את בנה, ומצעת את המיטה, ועושה בצמר.  הכניסה לו שפחה אחת--לא טוחנת, ולא אופה, ולא מכבסת; שתיים--אינה מבשלת, ואינה מניקה את בנה; שלוש--אינה מצעת את המיטה, ואינה עושה בצמר; ארבע, יושבת בקתדרה.  רבי אליעזר אומר, אפילו הכניסה לו מאה שפחה--כופה לעשות בצמר, שהבטלה מביאה לידי זימה.  רבן שמעון בן גמליאל אומר, אף המדיר את אשתו מלעשות מלאכה--יוציא וייתן כתובה, שהבטלה מביאה לידי שיעמום


lvr: 32
prk: 05
id: 3205
nru: ה,ה
thu:
  [ו] המדיר את אשתו מתשמיש המיטה--בית שמאי אומרין, שתי שבתות; בית הלל אומרין, שבת אחת.  התלמידים יוצאים לתלמוד תורה שלא ברשות, שלושים יום; והפועלים, שבת אחת.  "עונה" (ראה שמות כא,י) האמורה בתורה:  הטיילים, בכל יום; הפועלים, שתיים בשבת; החמרים, אחת בשבת; הגמלים, אחת לשלושים יום; הספנים, אחת לשישה חודשים, דברי רבי אליעזר


lvr: 32
prk: 05
id: 3205
nru: ה,ו
thu:
  [ז] המורדת על בעלה, פוחתין לה מכתובתה שבעה דינרין בשבת; רבי יהודה אומר, שבעה טרפעיקים.  עד אימתיי הוא פוחת, עד כנגד כתובתה; רבי יוסי אומר, לעולם הוא פוסק והולך--שמא תיפול לה ירושה ממקום אחר, ויחזור ויגבה ממנה.  וכן המורד על אשתו, מוסיפין לה על כתובתה שלושה דינרין בשבת; רבי יהודה אומר, שלושה טרפעיקים


lvr: 32
prk: 05
id: 3205
nru: ה,ז
thu:
  [ח] המשרה את אשתו על ידי שליש--לא יפחות לה מקביים חיטים, או מארבעת קבים שעורים; אמר רבי יוסי, לא פסק שעורים, אלא רבי ישמעאל שהיה סמוך לאדום.  נותן לה חצי קב קטנית, וחצי לוג שמן, וקב גרוגרות, או מנה דבילה; אם אין לו, פוסק לעומתם פירות ממקום אחר.  נותן לה מיטה, ומפץ; אם אין לו מפץ, מחצלת.  נותן לה כפח לראשה, וחגור למותניה, ומנעל ממועד למועד, וכלים של חמישים זוז משנה לשנה.  ואינו נותן לה, לא חדשים בימות החמה, ולא שחקים בימות הגשמים.  אלא נותן לה כלים של חמישים זוז בימות הגשמים, והיא מתכסה בבליותיהם בימות החמה; והשחקים שלה


lvr: 32
prk: 05
id: 3205
nru: ה,ח
thu:
  [ט] ונותן לה מעה כסף לצרכיה, והיא אוכלת עימו מלילי שבת ללילי שבת; ואם אין נותן לה מעה כסף לצרכיה, מעשה ידיה שלה.  ומה היא עושה לו--משקל חמש סלעים שתי ביהודה, שהן עשר סלעים בגליל, או משקל עשר סלעים ערב ביהודה, שהן עשרים סלעים בגליל.  אם הייתה מניקה--פוחתין לה ממעשה ידיה, ומוסיפין לה על מזונותיה.  במה דברים אמורים, בעני שבישראל; אבל במכובד, הכול לפי כבודו.


lvr: 32
prk: 06
id: 3206
nru: ו,א
thu:
  מציאת האישה ומעשה ידיה, של בעלה; וירושתה.  הוא אוכל פירות בחייה.  בושתה ופגמה, שלה.  רבי יהודה אומר, בזמן שבסתר--לה שני חלקים, ולו אחד; ובזמן שבגלוי--לו שני חלקים, ולה אחד.  ושלו, נותנין לו מיד; ושלה--יילקח בהן קרקע, והוא אוכל פירות


lvr: 32
prk: 06
id: 3206
nru: ו,ב
thu:
  הפוסק מעות לחתנו, ומת--אמרו חכמים, יכול הוא שיאמר, לאחיך הייתי רוצה, ולך אי אפשי ליתן.  [ג] פסקה להכניס לו אלף דינר, והוא פוסק כנגדן חמישה עשר מנה.  כנגד השום, הוא פוסק פחות חמיש.  שום במנה שווה מנה, אין לו אלא מנה.  שום במנה, נותנת לו שלושים ואחת ודינר.  ארבע מאות, נותנת חמש מאות.  כשהחתן פוסק, הוא פוסק פחות חמיש.  [ד] פסקה להכניס לו כספים סלעין, נעשת שישה דינרין.  החתן מקבל עליו עשרה דינרין וקופה לכל מנה.  רבן שמעון בן גמליאל אומר, הכול כמנהג המדינה


lvr: 32
prk: 06
id: 3206
nru: ו,ג
thu:
  [ה] המשיא את בתו סתם, לא יפחות לה מחמישים זוז; פסק להכניסה ערומה--לא יאמר הבעל לכשתבוא אל ביתי אכסה בכסותי, אלא מכסה ועודה בבית אביה.  וכן המשיאין את היתומה, לא יפחתו לה מחמישים זוז; אם יש בכיס, מפרנסין אותה לפי כבודה.  [ו] יתומה שהשיאתה אימה או אחיה לדעתה, וכתבו לה מאה או חמישים זוז--יכולה היא משתגדיל להוציא מידן, מה שראוי להינתן לה.  רבי יהודה אומר, אם השיא בת הראשונה, יינתן לשנייה כדרך שנתן לראשונה.  וחכמים אומרין, פעמים שאדם עני ומעשיר, או עשיר ומעני; אלא שמין את הנכסים, ונותנין לה


lvr: 32
prk: 06
id: 3206
nru: ו,ד
thu:
  [ז] המשליש מעות לבתו, והיא אומרת נאמן בעלי עליי--יעשה שליש מה שהושלש בידו, דברי רבי מאיר.  אמר רבי יוסי, וכי אינה אלא שדה, והיא רוצה למוכרה; והרי היא מכורה מעכשיו.  במה דברים אמורים, בגדולה; אבל בקטנה, אין מעשה קטנה כלום.


lvr: 32
prk: 07
id: 3207
nru: ז,א
thu:
  המדיר את אשתו מליהנות לו--עד שלושים יום, יעמיד פרנס; יתר מכן, יוציא וייתן כתובה.  רבי יהודה אומר, בישראל, חודש אחד יקיים; ושניים, יוציא וייתן כתובה.  ובכוהנות--שניים, יקיים; ושלושה, יוציא וייתן כתובה.  [ב] המדיר את אשתו שלא תטעום אחד מכל הפירות, יוציא וייתן כתובה.  רבי יהודה אומר, בישראל, יום אחד יקיים; ושניים, יוציא וייתן כתובה.  ובכוהנת, שניים, יקיים; ושלושה, יוציא וייתן כתובה.  [ג] המדיר את אשתו שלא תתקשט באחד מכל המינים, יוציא וייתן כתובה.  רבי יוסי אומר, בענייות, שלא נתן קצבה; ובעשירות, שלושים יום


lvr: 32
prk: 07
id: 3207
nru: ז,ב
thu:
  [ד] המדיר את אשתו שלא תלך לבית אביה--בזמן שהן עימה בעיר, חודש אחד יקיים; ושניים, יוציא וייתן כתובה.  ובזמן שהן בעיר אחרת--רגל אחד, יקיים; ושלושה, יוציא וייתן כתובה


lvr: 32
prk: 07
id: 3207
nru: ז,ג
thu:
  [ה] המדיר את אשתו שלא תלך לבית האבל או לבית המשתה--יוציא וייתן כתובה, מפני שנעל בפניה; ואם היה טוען משם דבר אחר, רשאי.  אמר לה, על מנת שתאמרי לאיש פלוני מה שאמרת לי, או מה שאמרתי ליך, או שתהא ממלא ומערה לאשפה--יוציא וייתן כתובה


lvr: 32
prk: 07
id: 3207
nru: ז,ד
thu:
  [ו] אלו יוצאות שלא בכתובה--העוברת על דת משה, ויהודית.  איזו היא דת משה--מאכילתו שאינו מעושר, ומשמשתו נידה, ולא קוצה לה חלה, ונודרת ואינה מקיימת.  איזו היא דת יהודית--יוצאה וראשה פרוע, וטווה בשוק, ומדברת עם כל אדם.  אבא שאול אומר, אף המקללת יולדיו בפניו.  רבי טרפון אומר, אף הקולנית


lvr: 32
prk: 07
id: 3207
nru: ז,ה
thu:
  [ז] המקדש את האישה על מנת שאין עליה נדרים, ונמצאו עליה נדרים--אינה מקודשת; כנסה סתם, ונמצאו עליה נדרים--תצא שלא בכתובה.  על מנת שאין בה מומין, ונמצאו בה מומין--אינה מקודשת; כנסה סתם, ונמצאו בה מומין--תצא שלא בכתובה:  שכל המומין הפוסלין בכוהנים, פוסלין בנשים


lvr: 32
prk: 07
id: 3207
nru: ז,ו
thu:
  [ח] היו בה מומין, ועודה בבית אביה--האב צריך להביא ראיה שמשנתארסה נולדו לה מומין אלו, ונסחפה שדהו; נכנסה לרשות הבעל--הבעל צריך להביא ראיה שעד שלא תתארס היו בה מומין אלו, והיה מקחו מקח טעות, דברי רבי מאיר.  וחכמים אומרין, במה דברים אמורים, במומין שבסתר; אבל במומין שבגלוי, אינו יכול לטעון.  אם יש עימו מרחץ באותה העיר--אף במומין שבסתר אינו יכול לטעון, מפני שהוא בודק ביד קרובותיו.  [ט] האיש שנולדו לו מומין, אין כופין אותו להוציא.  אמר רבן שמעון בן גמליאל, במה דברים אמורים, במומין קטנים; אבל בגדולים, כופין אותו להוציא


lvr: 32
prk: 07
id: 3207
nru: ז,ז
thu:
  [י] אלו שכופין אותן להוציא--מוכה שחין, ובעל פוליפוס, והמקמץ, והצורף נחושת, והבורסי:  בין שהיו כן עד שלא נשאו, בין משנשאו למדו--על כולן אמר רבי מאיר; אף על פי שהתנה עימה--יכולה היא שתאמר, סבורה הייתי שאני יכולה לקבל, ועכשיו איני יכולה לקבל.  וחכמים אומרין, מקבלת היא על כורחה--חוץ ממוכה שחין, מפני שהיא ממקתו.  מעשה בצידון בבורסי שמת, והיה לו אח בורסי; אמרו חכמים, יכולה היא שתאמר, לאחיך הייתי יכולה לקבל, ולך איני יכולה לקבל.


lvr: 32
prk: 08
id: 3208
nru: ח,א
thu:
  האישה שנפלו לה נכסים--עד שלא תתארס, מודים בית שמאי ובית הלל, שהיא מוכרת ונותנת וקיים.  נפלו לה משנתארסה, בית שמאי אומרין, תמכור; בית הלל אומרין, לא תמכור.  אלו ואלו מודים, שאם מכרה ונתנה, קיים.  אמר רבי יהודה, אמרו לפני רבן גמליאל, הואיל וזכה באישה, לא יזכה בנכסים; אמר להן, על החדשים אנו בושים, אלא שאתם מגלגלין עלינו את הישנים


lvr: 32
prk: 08
id: 3208
nru: ח,ב
thu:
  נפלו לה משנישאת--אלו ואלו מודים, שאם מכרה ונתנה, שיוציא הבעל מיד הלקוחות.  עד שלא נישאת, ונישאת--רבן גמליאל אומר, אם מכרה ונתנה, קיים.  אמר רבי חנינה בן עקביה, אמרו לפני רבן גמליאל, הואיל וזכה באישה, לא יזכה בנכסים; אמר להם, על החדשים אנו בושין, אלא שאתם מגלגלין עלינו את הישנים.  [ב] רבי שמעון חולק בין נכסים לנכסים:  נכסים הידועים לבעל, לא תמכור; שאם מכרה ונתנה, בטיל.  ושאינן ידועים לבעל, לא תמכור; שאם מכרה ונתנה, קיים


lvr: 32
prk: 08
id: 3208
nru: ח,ג
thu:
  נפלו לה כספים--יילקח בהן קרקע, והוא אוכל פירות.  פירות תלושין מן הקרקע--יילקח בהן קרקע, והוא אוכל פירות.  פירות מחוברין לקרקע--אמר רבי מאיר, שמין אותן כמה הן יפים בפירות, וכמה הן יפים בלא פירות; והמותר--יילקח בהן קרקע, והוא אוכל פירות.  וחכמים אומרין, פירות מחוברין לקרקע, שלו; ותלושין מן הקרקע--שלה, ויילקח בהן קרקע, והוא אוכל פירות


lvr: 32
prk: 08
id: 3208
nru: ח,ד
thu:
  רבי שמעון אומר, מקום שיפה כוחו בכניסתה, הורע כוחו ביציאתה; מקום שהורע כוחו בכניסתה, יפה כוחו ביציאתה.  פירות מחוברין לקרקע--בכניסתה שלו, וביציאתה שלה; התלושין מן הקרקע--בכניסתה שלה, וביציאתה שלו


lvr: 32
prk: 08
id: 3208
nru: ח,ה
thu:
  נפלו לה עבדים ושפחות--הזקנים--יימכרו ויילקח בהן קרקע, והוא אוכל פירות; רבן שמעון בן גמליאל אומר, לא תמכור, מפני שהן כבוד בית אביה.  נפלו לה זיתים וגפנים--הזקנים--יימכרו לעצים ויילקח בהן קרקע, והוא אוכל פירות; רבי יהודה אומר, לא תמכור, מפני שהן שבח בית אביה


lvr: 32
prk: 08
id: 3208
nru: ח,ו
thu:
  המוציא יציאות על נכסי אשתו--הוציא הרבה ואכל קמעה, קמעה ואכל הרבה--מה שהוציא הוציא, ומה שאכל אכל; הוציא, ולא אכל--יישבע כמה הוציא, וייטול


lvr: 32
prk: 08
id: 3208
nru: ח,ז
thu:
  [ו] שומרת יבם שנפלו לה נכסים, מודים בית שמאי ובית הלל, שהיא מוכרת ונותנת וקיים.  מתה, מה יעשה בכתובתה ובנכסים הנכנסים והיוצאין עימה--בית שמאי אומרין, יחלקו יורשי הבעל עם יורשי האב.  בית הלל אומרין, נכסים בחזקתן; וכתובה בחזקת יורשי הבעל, ונכסים הנכנסין והיוצאין עימה בחזקת יורשי האב


lvr: 32
prk: 08
id: 3208
nru: ח,ח
thu:
  [ז] הניח אחיו מעות--יילקח בהן קרקע, והוא אוכל פירות.  פירות תלושין מן הקרקע--יילקח בהן קרקע, והוא אוכל פירות.  מחוברין לקרקע--אמר רבי מאיר, שמין את הנכסים כמה הן יפים בפירות, וכמה הן יפים בלא פירות; והמותר--יילקח בהם קרקע, והוא אוכל פירות.  וחכמים אומרין, פירות מחוברין לקרקע, שלו; ותלושין מן הקרקע, כל הקודם בהן זכה.  קדם הוא, זכה; קדמה היא--יילקח בהן קרקע, והוא אוכל פירות.  כנסה--הרי היא כאשתו לכל דבר, ובלבד שתהא כתובתה על נכסי בעלה הראשון


lvr: 32
prk: 08
id: 3208
nru: ח,ט
thu:
  [ח] לא יאמר לה, הרי כתובתיך מונחת על השולחן; אלא כל נכסיו אחראין לכתובתה.  וכן לא יאמר אדם לאשתו, הרי כתובתיך מונחת על השולחן; אלא כל נכסיו אחראין לכתובתה.  גירשה, אין לה אלא כתובתה; החזירה--הרי היא לו ככל הנשים, ואין לה אלא כתובתה בלבד.


lvr: 32
prk: 09
id: 3209
nru: ט,א
thu:
  הכותב לאשתו, דין ודברים אין לי בנכסייך--הרי זה אוכל פירות בחייה; ואם מתה, יורשה.  אם כן למה כתב לה דין ודברים אין לי בנכסייך--שאם מכרה ונתנה, קיים.  כתב לה, דין ודברים אין לי בנכסייך ובפירותיהן--הרי זה אינו אוכל פירות בחייה; ואם מתה, יורשה.  רבי יהודה אומר, לעולם הוא אוכל פירי פירות--עד שיכתוב לה, דין ודברים אין לי בנכסייך ובפירותיהן, ובפירי פירותיהן עד לעולם.  כתב לה, דין ודברים אין לי בנכסייך ובפירותיהן ובפירי פירותיהן בחייך ובמותיך--הרי זה אינו אוכל פירות בחייה; ואם מתה, אינו יורשה.  רבן שמעון בן גמליאל אומר, אם מתה, יירשנה:  שהתנה על הכתוב בתורה; וכל המתנה על הכתוב בתורה, תנאו בטיל


lvr: 32
prk: 09
id: 3209
nru: ט,ב
thu:
  מי שמת, והניח אישה ובעלי חוב ויורשין, והיה לו פיקדון או מלווה ביד אחרים--רבי טרפון אומר, יינתנו לכושל שבהן.  רבי עקיבה אומר, אין רחמים בדין, אלא יינתנו ליורשין--שכולן צריכין שבועה, ואין היורשין צריכין שבועה.  [ג] הניח פירות תלושין מן הקרקע--כל הקודם בהן, זכה.  זכת האישה יתר על כתובתה, ובעל חוב יתר על חובו--המותר, רבי טרפון אומר, יינתנו לכושל שבהן.  רבי עקיבה אומר, אין רחמים בדין, אלא יינתנו ליורשים--שכולם צריכין שבועה, ואין היורשין צריכין שבועה


lvr: 32
prk: 09
id: 3209
nru: ט,ג
thu:
  [ד] המושיב אשתו חנוונית, או שמינה אפטרופיה--הרי זה משביעה, כל זמן שירצה; רבי אליעזר אומר, אפילו על פלכה ועל עיסתה


lvr: 32
prk: 09
id: 3209
nru: ט,ד
thu:
  [ה] כתב לה, נדר ושבועה אין לי עלייך--אינו יכול להשביעה; אבל משביע הוא את יורשיה, ואת הבאים ברשותה.  נדר ושבועה אין לי עלייך, ועל יורשייך, ועל הבאים ברשותך--אינו יכול להשביע לא אותה, ולא את יורשיה, ולא את הבאים ברשותה; אבל יורשיו משביעין אותה, ואת יורשיה, ואת הבאים ברשותה.  נדר ושבועה אין לי, וליורשיי, ולבאים ברשותי, עלייך, ועל יורשייך ועל הבאים ברשותך--לא הוא ולא יורשיו ולא הבאים ברשותו משביעין אותה, ואת יורשיה, ואת הבאים ברשותה


lvr: 32
prk: 09
id: 3209
nru: ט,ה
thu:
  [ו] הלכה מקבר בעלה לבית אביה, או שחזרה לבית חמיה ולא עשת אפטרופיה--אין היורשין משביעין אותה; אם עשת אפטרופיה--היורשין משביעין אותה לעתיד לבוא, ואין משביעין אותה לשעבר


lvr: 32
prk: 09
id: 3209
nru: ט,ו
thu:
  [ז] הפוגמת כתובתה, לא תפרע אלא בשבועה; ועד אחד מעידה שהיא פרועה, לא תפרע אלא בשבועה.  מנכסים משועבדים, ומנכסי יתומים, והנפרעת שלא בפניו--לא תפרע אלא בשבועה.  [ח] הפוגמת כתובתה כיצד:  הייתה כתובתה אלף זוז, ואמר לה התקבלת כתובתיך, והיא אומרת לא התקבלתי אלא מנה--לא תפרע אלא בשבועה.  ועד אחד מעידה שהיא פרועה כיצד:  אמר לה התקבלת כתובתיך, והיא אומרת לא התקבלתי, ועד אחד מעידה שהיא פרועה--לא תפרע אלא בשבועה.  מנכסים משועבדים כיצד:  מכר נכסיו לאחרים, והיא נפרעת מן הלקוחות--לא תפרע אלא בשבועה.  מנכסי יתומים כיצד:  מת והניח נכסיו ליתומים, והיא נפרעת מן היתומים--לא תפרע אלא בשבועה.  והנפרעת שלא בפניו כיצד:  הלך לו למדינת הים, והיא נפרעת שלא בפניו--לא תפרע אלא בשבועה.  רבי שמעון אומר, כל זמן שהיא תובעת כתובתה, היורשין משביעין אותה; ואם אינה תובעת את כתובתה, אין היורשין משביעין אותה


lvr: 32
prk: 09
id: 3209
nru: ט,ז
thu:
  [ט] הוציאה גט, ואין עימו כתובה--גובה כתובתה.  כתובה, ואין עימה גט, היא אומרת אבד גיטי, והוא אומר אבד שוברי, וכן בעל חוב שהוציא שטר חוב, אם אין עימו פרוזבול--הרי אלו לא יפרעו; רבן שמעון בן גמליאל אומר, מן הסכנה ואילך, האישה גובה שלא בגט, ובעל חוב גובה שלא בפרוזבול


lvr: 32
prk: 09
id: 3209
nru: ט,ח
thu:
  שני גיטין, ושתי כתובות--גובה שתי כתובות.  שתי כתובות וגט, או כתובה ושני גיטין, או כתובה וגט ומיתה--אינה גובה אלא כתובה אחת:  שהמגרש את האישה, והחזירה--על מנת כתובתה הראשונה החזירה.  קטן שהשיאו אביו--כתובתה קיימת, שעל מנת כן קיימה.  גר שנתגייר ואשתו עימו--כתובתה קיימת, שעל מנת כן קיימה.


lvr: 32
prk: 10
id: 3210
nru: י,א
thu:
  מי שהיה נשוי לשתי נשים, ומת--הראשונה קודמת לשנייה, ויורשי ראשונה קודמין ליורשי שנייה.  נשא את הראשונה, ומתה, נשא את השנייה, ומת הוא--השנייה ויורשיה קודמין ליורשי הראשונה


lvr: 32
prk: 10
id: 3210
nru: י,ב
thu:
  מי שהיה נשוי לשתי נשים, ומתו, ואחר כך מת הוא, והיתומין מבקשין כתובת אימן--אם אין שם אלא כדי שתי כתובות, חולקין בשווה; היה שם יתר דינר--אלו נוטלין כתובת אימן, ואלו נוטלין כתובת אימן.  אם אמרו היתומים, הרי אנו מעלין על נכסי אבינו יתר דינר, כדי שייטלו כתובת אימן--אין שומעין להן, אלא שמין את הנכסים בבית דין.  [ג] היו שם נכסים כבראוי, אינן כבמוחזק.  רבי שמעון אומר, אף על פי שיש נכסים שאין להן אחריות, אינן כלום:  עד שיהו שם נכסים שיש להן אחריות, יתר על שתי כתובות דינר


lvr: 32
prk: 10
id: 3210
nru: י,ג
thu:
  [ד] מי שהיה נשוי לשלוש נשים, ומת--כתובתה של זו מנה, ושל זו מאתיים, ושל זו שלוש מאות, ואין שם אלא מנה--חולקות בשווה.  היה שם מאתיים--של מנה, נוטלת חמישים; ושל מאתיים ושל שלוש מאות, שלושה שלושה של זהב.  היה שם שלוש מאות--של מנה, נוטלת חמישים; ושל מאתיים, מנה; ושל שלוש מאות, שישה של זהב.  וכן שלושה שהטילו לכיס--הותירו או פחתו, כך הן חולקין


lvr: 32
prk: 10
id: 3210
nru: י,ד
thu:
  [ה] מי שהיה נשוי לארבע נשים, ומת--הראשונה קודמת לשנייה, והשנייה לשלישית, והשלישית לרביעית; הראשונה נשבעת לשנייה, והשנייה לשלישית, והשלישית לרביעית, והרביעית נפרעת שלא בשבועה.  אמר בן ננס, כיצד:  וכי מפני שהיא אחרונה, נשכרה; אף היא לא תפרע אלא בשבועה.  היו כולן יוצאות יום אחד--כל הקודמת את חברתה אפילו שעה אחת, זכת; וכך היו כותבין בירושלים, שעות.  היו כולן יוצאות בשעה אחת, ואין שם אלא מנה--חולקות בשווה


lvr: 32
prk: 10
id: 3210
nru: י,ה
thu:
  [ו] מי שהיה נשוי לשתי נשים, ומכר את שדהו, וכתבה הראשונה ללוקח דין ודברים אין לי עימך--השנייה מוציאה מיד הלוקח, והראשונה מיד השנייה, והלוקח מיד הראשונה; וחוזרות חלילה, עד שיעשו פשרה ביניהן.  וכן בעלי חוב.  וכן אישה בעלת חוב.


lvr: 32
prk: 11
id: 3211
nru: יא,א
thu:
  אלמנה ניזונת מנכסי יתומים, ומעשה ידיה שלהן, ואינן חייבין בקבורתה; ואם מתה--יורשיה היורשין כתובתה, חייבין בקבורתה


lvr: 32
prk: 11
id: 3211
nru: יא,ב
thu:
  אלמנה, בין מן האירוסין בין מן הנישואין--מוכרת שלא בבית דין.  רבי שמעון אומר, מן הנישואין--מוכרת שלא בבית דין; מן האירוסין--לא תמכור אלא בבית דין, מפני שאין לה מזונות, וכל שאין לה מזונות, לא תמכור אלא בבית דין


lvr: 32
prk: 11
id: 3211
nru: יא,ג
thu:
  מכרה כתובתה או מקצתה, מישכנתה או מקצתה, נתנתה לאחר או מקצתה--לא תמכור את השאר, אלא בבית דין.  וחכמים אומרין, מוכרת אפילו ארבעה וחמישה פעמים, ומוכרת למזונות שלא בבית דין; וכותבת, למזונות מכרתי.  וגרושה, לא תמכור אלא בבית דין


lvr: 32
prk: 11
id: 3211
nru: יא,ד
thu:
  [ה] שום הדיינין שפחת שתות, או שהותיר שתות--מכרן בטיל; אמר רבן שמעון בן גמליאל, אם כן, מה כוח בית דין יפה.  אבל אם עשו איגרת ביקורת--אפילו מכרו שווה מנה במאתיים, או ששווה מאתיים במנה--מכרן קיים


lvr: 32
prk: 11
id: 3211
nru: יא,ה
thu:
  [ד] אלמנה שהייתה כתובתה מאתיים, ומכרה שווה מנה במאתיים או שווה מאתיים במנה--נתקבלה כתובתה.  הייתה כתובתה מנה, ומכרה שווה מנה ודינר במנה--מכרה בטיל; אפילו היא אומרת אני אחזיר את הדינר ליורשים, מכרה בטיל.  רבן שמעון בן גמליאל אומר, לעולם מכרה קיים, עד שיהא שם כדי שתשייר בשדה בית תשעת קבין, ובגינה בית חצי קב; וכדברי רבי עקיבה, בית רובע.  הייתה כתובתה ארבע מאות זוז, ומכרה לזה במנה ולזה במנה ולאחרון יפה מנה ודינר במנה--של אחרון בטיל, ושל כולן מכרן קיים


lvr: 32
prk: 11
id: 3211
nru: יא,ו
thu:
  הממאנת, והשנייה, והאיילונית--אין להן כתובה, ולא פירות, ולא מזונות, ולא בליות; אם מתחילה נישאת לשם איילונית, יש לה כתובה.  אלמנה לכוהן גדול, גרושה וחלוצה לכוהן הדיוט, ממזרת ונתינה לישראל, בת ישראל לממזר ולנתין--יש להן כתובה.


lvr: 32
prk: 12
id: 3212
nru: יב,א
thu:
  הנושא את האישה, ופסקה עימו שיהא זן את בתה חמש שנים, נישאת לאחר, ופסקה עימו שיהא זן את בתה חמש שנים--חייב לזונה חמש שנים.  לא יאמר הראשון, לכשתבוא לביתי אזונה, אלא מוליך את מזונותיה למקום שהיא אימה; וכן לא יאמרו שניהם, הרי אנו זנין אותה כאחת, אלא אחד זנה, ואחד נותן לה דמי מזונות


lvr: 32
prk: 12
id: 3212
nru: יב,ב
thu:
  נישאת--הבעל חייב במזונותיה, והן נותנין לה דמי מזונות.  מתו--בנותם, ניזונות מנכסים בני חורין; והיא ניזונת מנכסים משועבדים, מפני שהיא כבעלת חוב.  הפיקחין היו כותבין, על מנת שאהא זן את בתך חמש שנים, כל זמן שאת עימי


lvr: 32
prk: 12
id: 3212
nru: יב,ג
thu:
  אלמנה שאמרה אי אפשי לזוז מבית בעלי--אין היורשין יכולין לומר לה, לכי לבית אביך, ואנו זנין אותך; אלא זנין אותה, ונותנין לה מדור לפי כבודה.  אמרה אי אפשי לזוז מבית אבא--יכולין היורשין לומר לה, אם את אצלנו, יש ליך מזונות, ואם אין את אצלנו, אין ליך מזונות; אם הייתה טוענת, מפני שהיא ילדה והם ילדים--זנין אותה, והיא בבית אביה


lvr: 32
prk: 12
id: 3212
nru: יב,ד
thu:
  כל זמן שהיא בבית אביה, גובה כתובתה לעולם; כל זמן שהיא בבית בעלה, גובה כתובתה עד עשרים וחמש שנה, שיהא בעשרים וחמש שנה שתעשה טובה כנגד כתובתה, דברי רבי מאיר שאמר משם רבן גמליאל.  וחכמים אומרין, כל זמן שהיא בבית בעלה, גובה כתובתה לעולם; כל זמן שהיא בבית אביה, גובה כתובתה עד עשרים וחמש שנים.  מתה--יורשיה מזכירין כתובתה, עד עשרים וחמש שנים.


lvr: 32
prk: 13
id: 3213
nru: יג,א
thu:
  שני דייני גזילות היו בירושלים, אדמון וחנן בן אבשלום.  חנן אומר שני דברים, ואדמון אומר שבעה.  מי שהלך לו למדינת הים, ואשתו תובעת מזונות--חנן אומר, תישבע בסוף, ולא תישבע בתחילה; נחלקו עליו בני כוהנים גדולים ואמרו, תישבע בתחילה, ובסוף.  אמר רבי דוסא בן הרכינס כדבריהם; אמר רבן יוחנן בן זכאי, יפה אמר חנן, לא תישבע אלא בסוף


lvr: 32
prk: 13
id: 3213
nru: יג,ב
thu:
  מי שהלך לו למדינת הים, ועמד אחר ופירנס את אשתו--חנן אומר, איבד את מעותיו; נחלקו עליו בני כוהנים גדולים ואמרו, יישבע כמה הוציא, וייטול.  אמר רבי דוסא בן הרכינס כדבריהם; אמר רבן יוחנן בן זכאי, יפה אמר חנן, הניח מעותיו על קרן הצבי


lvr: 32
prk: 13
id: 3213
nru: יג,ג
thu:
  אדמון אומר שבעה:  מי שמת, והניח בנים ובנות--בזמן שהנכסים מרובין--הבנים יירשו, והבנות ייזונו; נכסים מעוטין--הבנות ייזונו, והבנים ישאלו על הפתחים.  אדמון אומר, בשביל שאני זכר, הפסדתי; אמר רבן גמליאל, רואה אני את דברי אדמון


lvr: 32
prk: 13
id: 3213
nru: יג,ד
thu:
  הטוען את חברו כדי שמן, והודה לו בקנקנים--אדמון אומר, הואיל וההודיה ממין הטענה, יישבע; וחכמים אומרין, אין ההודיה ממין הטענה.  אמר רבן גמליאל, רואה אני את דברי אדמון


lvr: 32
prk: 13
id: 3213
nru: יג,ה
thu:
  הפוסק מעות לחתנו, ופשט את הרגל--תהא יושבת, עד שילבין ראשה.  אדמון אומר, אילו אני פסקתי לעצמי, אהא יושבת עד שילבין ראשי; אבא פסק עליי, מה אני יכולה לעשות--או כנוס, או פטור.  אמר רבן גמליאל, רואה אני את דברי אדמון


lvr: 32
prk: 13
id: 3213
nru: יג,ו
thu:
  העורר על השדה, והוא חתום עליה עד--אדמון אומר, השני נוח לי, והראשון קשה ממני; וחכמים אומרין, איבד את זכותו.  עשאה סימן לאחר, איבד את זכותו


lvr: 32
prk: 13
id: 3213
nru: יג,ז
thu:
  מי שהלך לו למדינת הים, ואבדה דרך שדהו--אדמון אומר, ילך לו בקצרה; וחכמים אומרין, ייקח לו דרך במאה מנה, או יפרח באוויר


lvr: 32
prk: 13
id: 3213
nru: יג,ח
thu:
  המוציא שטר חוב על חברו, והלה הוציא שמכר לו את השדה--אדמון אומר, אילו חייב הייתי לך, היה לך להיפרע את שלך כשמכרת לי את השדה; וחכמים אומרין, זה היה פיקח שמכר לו את הקרקע, מפני שהוא יכול למשכנו


lvr: 32
prk: 13
id: 3213
nru: יג,ט
thu:
  שניים שהוציאו שטר חוב זה על זה--אדמון אומר, אילו חייב הייתי לך, כיצד אתה לווה ממני; וחכמים אומרין, זה גובה שטר חובו, וזה גובה שטר חובו


lvr: 32
prk: 13
id: 3213
nru: יג,י
thu:
  שלוש ארצות לנישואין--יהודה, ועבר הירדן, והגליל.  אין מוציאין מעיר לעיר, ולא מכרך לכרך; אבל באותה הארץ--מוציאין מעיר לעיר ומכרך לכרך, אבל לא מעיר לכרך ולא מכרך לעיר.  מוציאין מנווה הרע לנווה היפה, אבל לא מנווה היפה לנווה הרע; רבן שמעון בן גמליאל אומר, אף לא מנווה הרע לנווה היפה, מפני שהנווה היפה בודק


lvr: 32
prk: 13
id: 3213
nru: יג,יא
thu:
  הכול מעלין לארץ ישראל, ואין הכול מוציאין; הכול מעלין לירושלים, ואין הכול מוציאין.  אחד נשים ואחד עבדים.  כיצד:  נשא אישה בארץ ישראל, וגירשה בארץ ישראל--נותן לה ממעות ארץ ישראל.  נשא אישה בארץ ישראל, וגירשה בקפוטקיא--נותן לה ממעות ארץ ישראל.  נשא אישה בקפוטקיא, וגירשה בארץ ישראל--נותן לה ממעות ארץ ישראל; רבן שמעון בן גמליאל אומר, נותן לה ממעות קפוטקיא.  נשא אישה בקפוטקיא, וגירשה בקפוטקיא--נותן לה ממעות קפוטקיא.


# bavli

id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף ב,א משנה
pgu: ב
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>בתולה נשאת ליום הרביעי</span> ואלמנה ליום החמישי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>שפעמים בשבת</span> בתי דינין יושבין בעיירות ביום השני וביום החמישי שאם היה לו טענת בתולים היה משכים לבית דין


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף ב,א גמרא
pgu: ב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אמר רב יוסף אמר רב יהודה אמר שמואל מפני מה אמרו <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>בתולה נשאת ליום הרביעי</span> לפי ששנינו <span class='tlm-rsh' data-nro='4'><span class='tlm-rsh' data-nro='5'>הגיע זמן</span> ולא נישאו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אוכלות משלו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ואוכלות בתרומה</span> יכול הגיע זמן באחד בשבת יהא מעלה לה מזונות לכך שנינו בתולה נשאת ליום הרביעי אמר רב יוסף מריה דאברהם <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>תלי תניא בדלא תניא</span> הי תניא והי לא תניא הא תניא והא תניא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אלא תלי תניא דמפרש טעמא בדתניא דלא מפרש טעמא</span> אלא אי איתמר הכי איתמר אמר רב יהודה אמר שמואל מפני מה אמרו בתולה נשאת ליום הרביעי שאם היה לו טענת בתולים היה משכים לב``ד <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ותינשא באחד בשבת</span> שאם היה לו טענת בתולים היה משכים לבית דין שקדו חכמים על תקנת בנות ישראל שיהא טורח בסעודה שלשה ימים אחד בשבת ושני בשבת ושלישי בשבת וברביעי כונסה <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ועכשיו ששנינו שקדו</span> אותה ששנינו הגיע זמן ולא נישאו אוכלות משלו ואוכלות בתרומה הגיע זמן באחד בשבת מתוך שאינו יכול לכנוס אינו מעלה לה מזונות <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>לפיכך</span> חלה הוא או שחלתה היא או שפירסה נדה אינו מעלה לה מזונות ואיכא דבעי לה מיבעיא חלה הוא מהו התם טעמא מאי משום דאניס והכא נמי הא אניס או דלמא התם אניס בתקנתא דתקינו ליה רבנן הכא לא ואם תמצי לומר חלה הוא מעלה לה מזונות חלתה היא מהו מצי אמר לה אנא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>הא קאימנא</span> או דלמא מציא אמרה ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>נסתחפה שדהו</span> ואם תמצי לומר אמרה ליה נסתחפה שדהו פירסה נדה מהו בשעת ווסתה לא תיבעי ל


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף ב,ב גמרא
pgu: ב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  דלא מציא אמרה ליה נסתחפה שדהו כי תיבעי לך שלא בשעת ווסתה מאי כיון דלא בשעת ווסתה הויא מציא אמרה ליה נסתחפה שדהו או <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>דלמא</span> כיון דאיכא נשי דקא משנייא ווסתייהו כשעת ווסתה דמי <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>פשיט רב אחאי</span> הגיע זמן ולא נישאו אוכלות משלו ואוכלות בתרומה לא נשאו לא קתני <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אלא לא נישאו</span> היכי דמי אי דקא מעכבן אינהי אמאי אוכלות משלו ואוכלות בתרומה אלא לאו דאיתניס כי האי גוונא וקתני אוכלות משלו ואוכלות בתרומה אמר רב אשי לעולם אימא לך כל אונסא לא אכלה ודקא מעכבי אינהו ובדין הוא דאיבעי ליה למיתני לא נשאו <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ואיידי דתנא רישא בדידהי</span> תנא נמי סיפא בדידהי:  אמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ולענין גיטין אינו כן</span> אלמא קסבר רבא אין אונס בגיטין מנא ליה לרבא הא אילימא מהא דתנן הרי זה גיטיך אם לא באתי מכאן ועד שנים עשר חדש ומת בתוך שנים עשר חדש <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אינו גט</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'><span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מת הוא דאינו גט</span></span> הא חלה <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>הרי זה גט</span> ודלמא לעולם אימא לך חלה נמי אינו גט והיא גופא קמ``ל דאין גט לאחר מיתה אין גט לאחר מיתה הא תנא ליה רישא הרי זה גיטיך אם מתי הרי זה גיטיך מחולי זה הרי זה גיטיך לאחר מיתה לא אמר כלום דלמא לאפוקי מדרבותינו דתניא ורבותינו התירוה להנשא ואמרינן מאן רבותינו אמר רב יהודה אמר שמואל בי דינא דשרו משחא סברי לה כרבי יוסי דאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>זמנו של שטר מוכיח עליו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ואלא מסיפא</span> מעכשיו אם לא באתי מכאן ועד י``ב חדש ומת בתוך שנים עשר חדש הרי זה גט מת והוא הדין לחלה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>דלמא מת דוקא</span> דלא ניחא ליה דתפול קמי יבם אלא מהא דההוא דאמר להו אי לא אתינא מיכן ועד תלתין יומין ליהוי גיטא אתא בסוף תלתין יומין <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ופסקיה מברא</span> אמר להו <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>חזו דאתאי</span> חזו דאתאי אמר שמואל לאו שמיה מתיא ודלמא אונסא דשכיח שאני דכיון דאיבעי ליה לאתנויי ולא אתני איהו דאפסיד אנפשיה אלא רבא סברא דנפשיה קאמר משום צנועות ומשום פרוצות משום צנועות דאי אמרת לא להוי ג


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף ג,א גמרא
pgu: ג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>זימנין דלא אניס</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>וסברה</span> דאניס ומיעגנא ויתבה ומשום פרוצות דאי אמרת לא ליהוי גיטא זימנין דאניס ואמרה לא אניס ואזלא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ומינסבא</span> ונמצא גט בטל ובניה ממזרים ומי איכא מידי דמדאורייתא לא להוי גט ומשום צנועות ומשום פרוצות שרינן אשת איש לעלמא אין כל דמקדש אדעתא דרבנן מקדש ואפקעינהו רבנן לקידושי מיניה אמר ליה רבינא לרב אשי <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>תינח</span> קדיש בכספא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>קדיש בביאה מאי</span> איכא למימר <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>שויוה רבנן לבעילתו</span> בעילת זנות איכא דאמרי אמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>וכן לענין גיטין</span> אלמא קסבר רבא יש אונס בגיטין מיתיבי הרי זה גיטיך אם לא באתי מכאן ועד שנים עשר חדש ומת בתוך שנים עשר חדש אינו גט מת הוא דאינו גט הא חלה הרי זה גט לעולם אימא לך חלה נמי אינו גט והיא גופה קמ``ל דאין גט לאחר מיתה אין גט לאחר מיתה הא תנא ליה רישא דלמא לאפוקי מדרבותינו ת``ש מעכשיו אם לא באתי מכאן ועד שנים עשר חדש ומת בתוך שנים עשר חדש הרי זה גט מאי לאו הוא הדין לחלה לא מת דוקא דלא ניחא ליה דתפול קמי יבם ת``ש מההוא דאמר להו אי לא אתינא מכאן ועד שלשים יום ליהוי גיטא אתא בסוף תלתין יומין ופסקיה מברא ואמר להו חזו דאתאי חזו דאתאי ואמר שמואל לא שמיה מתיא אונסא דשכיח שאני דכיון דאיבעי ליה לאתנויי ולא אתני איהו הוא דאפסיד אנפשיה אמר רב שמואל בר יצחק לא שנו אלא מתקנת עזרא ואילך שאין בתי דינין קבועין אלא בשני ובחמישי אבל קודם תקנת עזרא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>שבתי דינין קבועין בכל יום</span> אשה נשאת בכל יום קודם תקנת עזרא מאי דהוה הוה הכי קאמר אי איכא בתי דינין דקבועין האידנא כקודם תקנת עזרא אשה נשאת בכל יום הא בעינן שקדו דטריח לי


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף ג,ב גמרא
pgu: ג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מאי שקדו</span> דתניא מפני מה אמרו בתולה נשאת ליום הרביעי שאם היה לו טענת בתולים היה משכים לב``ד ותנשא באחד בשבת ואם היה לו טענת בתולים היה משכים לב``ד שקדו חכמים על תקנת בנות ישראל שיהא אדם טורח בסעודה שלשה ימים אחד בשבת ושני בשבת ושלישי בשבת וברביעי כונסה ומסכנה ואילך <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>נהגו</span> העם לכנוס בשלישי ולא מיחו בידם חכמים <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ובשני לא יכנוס</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ואם מחמת האונס</span> מותר ומפרישין את החתן מן הכלה לילי שבת <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>תחלה</span> מפני שהוא עושה חבורה מאי סכנה אילימא דאמרי בתולה הנשאת ליום הרביעי תיהרג נהגו לגמרי <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ניעקריה</span> אמר רבה דאמרי בתולה הנשאת ביום הרביעי תיבעל להגמון תחלה האי סכנה אונס הוא משום דאיכא צנועות דמסרן נפשייהו לקטלא ואתיין לידי סכנה ולידרוש להו דאונס שרי <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>איכא פרוצות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ואיכא נמי כהנות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>וליעקריה</span> <גזירה> {שמדא} עבידא דבטלא ותקנתא דרבנן מקמי <גזירה> {שמדא} לא עקרינן אי הכי <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>בשלישי נמי אתי ובעיל</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מספיקא לא עקר נפשיה</span> ובשני לא יכנוס ואם מחמת האונס מותר מאי אונס אילימא הא דאמרן התם קרי ליה סכנה והכא קא קרי ליה אונס ותו <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>התם נהגו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>הכא מותר</span> אמר רבא דאמרי <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>שר צבא בא לעיר</span> ה``ד אי דאתי <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>וחליף</span> ליעכב לא צריכא דאתי וקבע בג' מיהא לכנוס אספרווא דידיה בג' קאתו ואיבעית אימא מאי מחמת האונס כדתני' הרי שהיה פתו אפוי וטבחו טבוח <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>ויינו מזוג</span> ומת <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>אביו של חתן או אמה של כלה</span> מכניסין את המת לחדר ואת החתן ואת הכלה לחופ


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף ד,א גמרא
pgu: ד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ובועל בעילת מצוה <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ופורש</span> ונוהג שבעת ימי המשתה ואחר כך נוהג שבעת ימי אבילות <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>וכל אותן הימים</span> הוא ישן בין האנשים והיא ישנה בין הנשים <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ואין מונעין</span> תכשיטין מן הכלה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>כל שלשים יום</span> ודוקא אביו של חתן או אמה של כלה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>דליכא איניש דטרח</span> להו אבל איפכא לא אמר רפרם בר פפא אמר רב חסדא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>לא שנו</span> אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>שנתן מים על גבי בשר</span> אבל לא נתן מים על גבי בשר מזדבן אמר רבא ו<span class='tlm-rsh' data-nro='7'>בכרך</span> אע``פ שנתן מים על גבי בשר מזדבן אמר רב פפא ובכפר אע``פ שלא נתן מים על גבי בשר לא מזדבן ו<span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אלא דרב חסדא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>היכי משכחת לה</span> אמר רב אשי כגון מתא מחסיא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>דמפקא מכרך ומפקא מכפר</span> תניא כוותיה דרב חסדא הרי שהיה פתו אפויה וטבחו טבוח ויינו מזוג ונתן מים על גבי בשר ומת אביו של חתן או אמה של כלה מכניסין את המת לחדר ואת החתן ואת הכלה לחופה ובועל בעילת מצוה ופורש ונוהג שבעת ימי המשתה ואח``כ נוהג שבעת ימי אבילות וכל אותן הימים הוא ישן בין האנשים ואשתו ישנה בין הנשים <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>וכן מי שפירסה אשתו נדה</span> הוא ישן בין האנשים והיא ישנה בין הנשים ואין מונעין תכשיטין מן הכלה כל ל' יום <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>בין כך ובין כך</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>לא יבעול</span> לא בערב שבת ולא במוצ``ש אמר מר הוא ישן בין האנשים והיא ישנה בין הנשים <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>מסייע ליה</span> לרבי יוחנן דאמר רבי יוחנן אע``פ שאמרו אין אבילות במועד אבל דברים <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>של צינעא</span> נוהג דרש רב יוסף בריה דרבא משמיה דרבא ל``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>אלא שלא בעל</span> אבל בעל אשתו ישנה עמו והא הכא <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>דבבעל עסקינן</span> וקתני הוא ישן בין האנשים והיא ישנה בין הנשים <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>כי קאמר</span> אפירסה אשתו נדה הא וכן קתנ


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף ד,ב גמרא
pgu: ד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  הכי קאמר וכן מי שפירסה אשתו נדה ולא בעל הוא ישן בין האנשים ואשתו ישנה בין הנשים למימרא דאבילות <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>קילא ליה</span> מנדה והאמר רבי יצחק בר חנינא אמר רב הונא כל מלאכות שאשה עושה לבעלה נדה עושה לבעלה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>חוץ ממזיגת הכוס</span> והצעת המטה והרחצת פניו ידיו ורגליו ואילו גבי אבילות תניא אע``פ שאמרו <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אין אדם רשאי לכוף את אשתו</span> להיות כוחלת ולהיות <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>פוקסת</span> באמת אמרו <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מוזגת לו</span> הכוס ומצעת לו המטה ומרחצת לו פניו ידיו ורגליו לא קשיא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>כאן באבילות דידיה</span> כאן באבילות דידה והא אביו של חתן או אמה של כלה קתני <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>כי קתני</span> אשארא ומי שאני בין אבילות דידיה לאבילות דידה והתניא מי שמת חמיו או חמותו אינו יכול לכוף את אשתו להיות כוחלת ולהיות פוקסת אלא כופה מטתו ונוהג עמה אבילות וכן היא שמת חמיה או חמותה אינה רשאה להיות כוחלת ולהיות פוקסת אלא כופה מטתה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ונוהגת עמו אבילות</span> תני באבילות דידיה הוא ישן בין האנשים ואשתו ישנה בין הנשים הא וכן קתני כי קתני אכיחול ואפירכוס והא עמו קתני מאי לאו עמו במטה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>לא עמו בבית</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='14'>כדאמר ליה רב לחייא בריה</span> באפה נהוג אבילותא דלא באפה לא תנהוג אבילותא רב אשי אמר מי קמדמית אבילותא דהכא לאבילותא דעלמא אבילותא דעלמא חמיר ולא אתי לזלזולי ביה אבילות דהכא כיון דאקילו רבנן אתי לזלזולי ביה מאי קולא אילימא דקתני בועל בעילת מצוה ופורש התם משום דלא חל עליו אבילותא אי לרבי אליעזר עד שיצא מפתח הבית אי לרבי יהושע עד שיסתם ה<span class='tlm-rsh' data-nro='15'>גולל</span> אלא דקתני נוהג שבעת ימי המשתה ואח``כ נוהג שבעת ימי אבילות אמר מר בין כך ובין כך לא יבעול לא בערב שבת ולא במוצ``ש בשלמא בערב שבת משום חבורה אלא במוצאי שבת אמאי לא אמר רבי זיר


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף ה,א גמרא
pgu: ה
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>משום חשבונות</span> אמר ליה אביי וחשבונות של מצוה מי אסירי והא רב חסדא ורב המנונא דאמרי תרוייהו חשבונות של מצוה מותר לחשבן בשבת וא``ר אלעזר פוסקין צדקה לעניים בשבת ואמר ר' יעקב אמר ר' יוחנן הולכין לבתי כנסיות ולבתי מדרשות לפקח על עסקי רבים בשבת ואמר רבי יעקב בר אידי אמר רבי יוחנן מפקחין <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>פיקוח</span> נפש בשבת ואמר רב שמואל בר נחמני אמר רבי יונתן הולכין לטרטייאות ולקרקייאות לפקח על עסקי רבים בשבת ותנא דבי מנשיא משדכין על התינוקת ליארס בשבת ועל התינוק ללמדו ספר ו<span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ללמדו אומנות</span> אלא אמר רבי זירא גזירה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>שמא ישחוט בן עוף</span> א``ל אביי אלא מעתה יום הכפורים <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>שחל להיות בשני בשבת</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ידחה</span> גזירה שמא ישחוט בן עוף התם דלנפשיה לא טריד הכא דלאחרים טריד אי נמי התם <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אית ליה רווחא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>הכא לית ליה רווחא</span> השתא דאתית להכי ערב שבת נמי גזירה שמא ישחוט בן עוף איבעיא להו בתולה נשאת ברביעי ונבעלת ברביעי <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ולא חיישינן לאיקרורי דעתא</span> או דלמא בתולה נשאת ברביעי <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ונבעלת בחמישי</span> דחיישינן לאיקרורי דעתא ת``ש דתני בר קפרא בתולה נשאת ברביעי ונבעלת בחמישי הואיל ונאמרה בו <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ברכה לדגים</span> אלמנה נשאת בחמישי ונבעלת בששי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>הואיל ונאמרה בו ברכה לאדם</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>טעמא משום ברכה</span> אבל משום איקרורי דעתא לא חיישינן אי הכי אלמנה נמי תיבעל בחמישי הואיל ונאמרה בו ברכה לדגים <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ברכה דאדם עדיפא ליה</span> ואי נמי משום שקדו דתניא מפני מה אמרו אלמנה נשאת בחמישי ונבעלת בששי שאם אתה אומר תיבעל בחמישי <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>למחר משכים לאומנתו והולך</span> לו שקדו חכמים על תקנת בנות ישראל שיהא שמח עמה שלשה ימים <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>חמישי בשבת</span> וערב שבת ושבת מאי איכא בין ברכה לשקדו איכא בינייהו <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>אדם בטל</span> אי נמי יום טוב שחל להיות בערב שבת דרש בר קפרא גדולים מעשה צדיקים יותר ממעשה שמים וארץ דאילו במעשה שמים וארץ כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='1048' data-rgl='13'> ישעיהו מח </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>אף ידי</span> יסדה ארץ וימיני טפחה שמים ואילו במעשה ידיהם של צדיקים כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0215' data-rgl='17'> שמות טו </span> מכון לשבתך פעלת ה' <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>מקדש</span> אדני כוננו ידיך השיב בבלי אחד ור' חייא שמו<span class='tlm-sfr' data-chp='2695' data-rgl='5'> תהילים צה </span> ויבשת ידיו יצרו ידו כתיב והכתיב יצרו א``ר נחמן בר יצחק יצרו אצבעותיו כדכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='2608' data-rgl='4'> תהילים ח </span> כי אראה שמיך מעשה אצבעותיך ירח וכוכבים אשר כוננת מיתיבי<span class='tlm-sfr' data-chp='2619' data-rgl='2'> תהילים יט </span> השמים מספרים כבוד אל ומעשה ידיו מגיד הרקיע <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>הכי קאמר</span> מעשה ידיהם של צדיקים מי מגיד הרקיע ומאי ניהו מטר דרש בר קפרא מאי דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0523' data-rgl='14'> דברים כג </span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='24'>יתד</span> תהיה לך על אזנך אל תקרי אזנך אלא על אוזנך שאם ישמע אדם דבר שאינו הגו


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף ה,ב גמרא
pgu: ה
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>יניח אצבעו</span> באזניו והיינו דאמר ר' אלעזר מפני מה אצבעותיו של אדם דומות ליתידות מאי טעמא אילימא משום דמחלקן כל חדא וחדא למילתיה עבידא דאמר מר <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>זו זרת</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>זו קמיצה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>זו אמה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>זו אצבע</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>זה גודל</span> אלא מה טעם <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>משופות</span> כיתידות שאם ישמע אדם דבר שאינו הגון יניח אצבעותיו באזניו תנא דבי רבי ישמעאל מפני מה אוזן כולה קשה וה<span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אליה</span> רכה שאם ישמע אדם דבר שאינו הגון יכוף אליה לתוכה ת``ר אל ישמיע אדם לאזניו דברים בטלים מפני שהן נכוות תחלה לאיברים איבעיא להו <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מהו לבעול בתחלה</span> בשבת דם <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מיפקד פקיד</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>או חבורי מיחבר</span> ואם תימצי לומר דם מיפקד פקיד לדם הוא צריך <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ושרי</span> או דלמא לפתח הוא צריך ואסיר ואם תימצי לומר לדם הוא צריך ופתח ממילא קאתי הלכה כר``ש דאמר דבר שאין מתכוין מותר או <span class='tlm-rsh' data-nro='19'><span class='tlm-rsh' data-nro='23'>הלכה כרבי יהודה</span></span> דאמר דבר שאין מתכוין אסור ואם תימצי לומר הלכה כר' יהודה מקלקל הוא אצל הפתח או מתקן הוא אצל הפתח איכא דאמרי ואם תימצי לומר דם חבורי מיחבר לדם הוא צריך ואסור או דלמא להנאת עצמו הוא צריך ושרי ואם תימצי לומר להנאת עצמו הוא צריך ודם ממילא קאתי הלכה כרבי יהודה או הלכה כר``ש ואם תימצי לומר הלכה כר' יהודה מקלקל בחבורה או מתקן בחבורה הוא ואם תימצי לומר מקלקל בחבורה הוא במקלקל הלכה כרבי יהוד


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף ו,א גמרא
pgu: ו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  או הלכה כר``ש <איתמר> בבי רב אמרי רב שרי ושמואל אסר <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>בנהרדעא</span> אמרי רב אסר ושמואל שרי אמר רב נחמן בר יצחק <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>וסימניך</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אלו מקילין לעצמן</span> ואלו מקילין לעצמן <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ורב שרי</span> והאמר רב שימי בר חזקיה משמיה דרב האי <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מסוכריא דנזייתא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אסור להדוקה</span> ביומא טבא בההוא אפילו ר``ש מודה דאביי ורבא דאמרי תרוייהו מודה ר``ש בפסיק רישיה ולא ימות והא אמר רב חייא בר אשי אמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>הלכה כרבי יהודה</span> ורב חנן בר אמי אמר שמואל הלכה כרבי שמעון ורב חייא בר אבין מתני לה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>בלא גברי</span> רב אמר הלכה כר' יהודה ושמואל אמר הלכה כרבי שמעון לעולם רב כרבי יהודה סבירא ליה להך לישנא דאמר דם מיפקד פקיד <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מקלקל הוא אצל הפתח</span> להך לישנא דאמר דם חבורי מיחבר <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מקלקל בחבורה הוא</span> מתיב רב חסדא תינוקת <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>שלא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>הגיע זמנה לראות</span></span> ונשאת ב``ש אומרים <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>נותנין לה ארבעה לילות</span> וב``ה אומרים <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>עד שתחיה המכה</span> הגיע זמנה לראות ונשאת בש``א נותנין לה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>לילה הראשון</span> ובית הלל אומרים עד מוצאי שבת ארבעה לילו


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף ו,ב גמרא
pgu: ו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'><span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מאי לאו</span></span> דאי לא בעל מצי בעיל אפילו בשבת אמר רבא לא לבר משבת אמר ליה אביי והא עד מוצאי שבת ארבעה לילות קתני אלא אמר רבא כשבעל <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אי כשבעל</span> מאי קמ``ל קמ``ל דשרי למיבעל בשבת כדשמואל דאמר שמואל פירצה דחוקה מותר ליכנס בה בשבת ואע``פ <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>שמשיר צרורות</span> מתיב רב יוסף חתן <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>פטור</span> מקרית שמע לילה הראשון עד מוצאי שבת אם לא עשה מעשה מאי לאו דטריד דבעי למיבעל אמר ליה אביי לא דטריד דלא בעיל אמר ליה רבא ומשום טירדא פטור אלא מעתה טבעה ספינתו בים הכי נמי דפטור וכי תימא ה``נ והאמר רבי אבא בר זבדא אמר רב אבל <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>חייב</span> בכל המצות האמורות בתורה חוץ מן התפילין שנא' בהן<span class='tlm-sfr' data-chp='1224' data-rgl=''> יחזקאל כד </span> פאר אלא אמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>תנאי היא</span> דתנא חדא אם לא עשה מעשה בראשון פטור אף בשני בשני פטור אף בשלישי ותניא אידך ראשון ושני פטור <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>שלישי חייב</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ואביי</span> התם נמי בטירדא פליגי והני תנאי כי הני תנאי דתניא הכונס את הבתולה לא יבעול בתחלה בשבת וחכמים מתירין מאן חכמים אמר רבה רבי שמעון היא דאמר דבר שאין מתכוין מותר אמר ליה אביי והא מודה ר' שמעון בפסיק רישיה ולא ימות אמר ליה לא כהללו בבליים שאין בקיאין <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>בהטייה</span> אלא יש בקיאין בהטייה א``כ <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>טורד למה</span> לשאינו בקי יאמרו <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>בקי מותר</span> שאינו בקי אסור <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>רוב בקיאין הן</span> אמר ליה רבא בר רב חנן לאביי אלא מעתה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>שושבינין למה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>מפה למה</span> א``ל התם שמא יראה ויאבד מתיב רבי אמי <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>המפיס מורסא</span> בשבת <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>אם לעשות לה פה</span> חייב ואם להוציא ממנה ליח


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף ז,א גמרא
pgu: ז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>פטור</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>התם</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>פקיד</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ועקיר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>הכא</span> פקיד ולא עקיר רבי אמי שרא למיבעל בתחלה בשבת אמרי ליה רבנן והא לא כתיבא כתובתה אמר להו <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אתפסוה מטלטלי</span>ן רב זביד שרא למיבעל בתחלה בשבת איכא דאמרי רב זביד גופיה בעל בתחלה בשבת רב יהודה שרא למיבעל בתחלה ביו``ט אמר רב פפי משמיה דרבא לא תימא ביו``ט דשרי הא בשבת אסור דהוא הדין דאפילו בשבת נמי שרי ומעשה שהיה כך היה רב פפא משמיה דרבא אמר ביו``ט שרי בשבת אסור א``ל רב פפי לרב פפא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מאי דעתיך</span> מתוך שהותרה חבורה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לצורך</span> הותרה נמי שלא לצורך אלא מעתה מותר לעשות <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מוגמר</span> ביו``ט דמתוך שהותרה הבערה לצורך הותרה נמי שלא לצורך אמר ליה עליך אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0212' data-rgl='16'> שמות יב </span> אך אשר יאכל לכל נפש דבר השוה לכל נפש אמר ליה רב אחא בריה דרבא לרב אשי אלא מעתה נזדמן לו צבי ביו``ט הואיל ואינו שוה לכל נפש ה``נ דאסור למשחטיה אמר ליה אנא דבר הצורך לכל נפש קאמינא צבי צריך לכל נפש הוא אמר רבי יעקב בר אידי הורה רבי יוחנן בציידן אסור לבעול בתחלה בשבת <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ומי איכא הוראה לאיסור</span> אין והתנן הורוה בית הלל שתהא נזירה עוד שבע שנים אחרות ואי נמי כי הא דתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>חוט השדרה שנפסק ברובו</span> דברי רבי ר' יעקב אומר אפי' ניקב הורה רבי כר' יעקב אמר רב הונא אין הלכה כר' יעקב רב נחמן בר יצחק מתני הכי אמר ר' אבהו שאל ר' ישמעאל בן יעקב דמן צור את רבי יוחנן בציידן ואנא שמעי מהו לבעול בתחלה בשבת ואמר ליה אסור והלכתא מותר לבעול בתחלה בשבת:  אמר רבי חלבו אמר רב הונא א``ר אבא בר זבדא אמר רב אחת בתולה ואחת אלמנה <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>טעונה ברכה</span> ומי אמר רב הונא הכי והאמר רב הונא אלמנה אינה טעונה ברכה לא קשיא כאן בבחור שנשא אלמנה כאן באלמון שנשא אלמנה ואלמון שנשא אלמנה לא והאמר רב נחמן אמר לי הונא בר נתן תנא מנין לברכת חתנים בעשרה שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='2904' data-rgl='2'> רות ד </span> ויקח עשרה אנשים מזקני העיר ויאמר שבו פה וישבו ובועז אלמון שנשא אלמנה הוה מאי אינה טעונה ברכה דאמר רב הונא אינה טעונה ברכה כל ז' אבל יום אחד טעונה ברכה אלא הא דתניא שקדו חכמים על תקנת בנות ישראל שיהא שמח עמה ג' ימים במאי אי בבחור <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>האמרת שבעה</span> אי באלמון האמרת יום אחד איבעית אימא באלמון יום אחד לברכה ושלשה לשמחה ואיבעית אימא בבחור שבעה לברכה ושלשה לשמח


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף ז,ב גמרא
pgu: ז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  מיתיבי <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מברכין לבתולה שבעה</span> ולאלמנה יום אחד מאי לאו אפילו אלמנה שנשאת לבחור לא לאלמון אבל לבחור מאי שבעה אי הכי ליתני מברכין לבתולה שבעה ולאלמנה שנשאת לבחור שבעה ולאלמנה יום אחד מילתא פסיקתא קתני דליכא בתולה דבצרה משבעה וליכא אלמנה דבצרה מיום אחד:  גופא אמר רב נחמן אמר לי הונא בר נתן תנא מנין לברכת חתנים בעשרה שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='2904' data-rgl='2'> רות ד </span> ויקח עשרה אנשים מזקני העיר ויאמר שבו פה ורבי אבהו אמר מהכא<span class='tlm-sfr' data-chp='2668' data-rgl='27'> תהילים סח </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>במקהלות ברכו אלהים ה' ממקור ישראל</span> ורב נחמן בהאי קרא דרבי אבהו מאי דריש ביה מיבעי ליה לכדתניא היה ר``מ אומר מנין שאפילו עוברים שבמעי אמן אמרו שירה על הים שנאמר במקהלות ברכו אלהים ה' ממקור ישראל ואידך אם כן לימא קרא מבטן מאי ממקור על עסקי מקור ורבי אבהו בהאי קרא דרב נחמן מאי דריש ביה ההוא מיבעי ליה למידרש עמוני ולא עמונית מואבי ולא מואבית דאי סלקא דעתך לברכה לא סגיא דלאו זקנים ואידך אי סלקא דעתך למידרש לא סגיא דלאו עשרה אין לפרסומי מילתא וכדאמר ליה שמואל לרב חנא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>בגדתאה</span> פוק ואייתי לי בי עשרה ואימא לך באנפייהו <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>המזכה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>לעובר</span> קנה והלכתא המזכה לעובר לא קנה:  תנו רבנן מברכין ברכת חתנים <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>בבית חתנים</span> ר' יהודה אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אף בבית האירוסין</span> מברכין אותה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אמר אביי וביהודה שנו</span> מפני <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>שמתייחד עמה</span> תניא אידך מברכין ברכת חתנים בבית חתנים וברכת אירוסין בבית האירוסין ברכת האירוסין מאי מברך רבין בר רב אדא ורבה בר רב אדא תרוייהו משמיה דרב יהודה אמרי בא``י אמ``ה אשר קדשנו במצותיו וצונו על העריות <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ואסר לנו את הארוסות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>והתיר לנו</span> את הנשואות על ידי חופה וקדושין רב אחא בריה דרבא מסיים בה משמיה דרב יהודה בא``י מקדש ישראל על ידי חופה וקדושין מאן דלא חתים מידי דהוה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אברכת פירות</span> וא<span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ברכת מצות</span> ומאן דחתים <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מידי דהוה אקידושא</span>:  ת``ר מברכין ברכת חתנים בעשרה כל שבעה אמר רב יהודה <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>והוא שבאו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>פנים חדשות</span> מאי מברך אמר רב יהודה בא``י אמ``


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף ח,א גמרא
pgu: ח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  שהכל ברא לכבודו ויוצר האדם ואשר יצר את האדם בצלמו בצלם דמות תבניתו <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>והתקין לו ממנו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>בנין עדי עד</span> ברוך אתה ה' יוצר האדם <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>שוש תשיש</span> ותגל ה<span class='tlm-rsh' data-nro='4'>עקרה</span> בקבוץ בניה לתוכה בשמחה ברוך אתה ה' משמח ציון בבניה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>שמח תשמח</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ריעים האהובים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>כשמחך יצירך</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>בגן עדן מקדם</span> ברוך אתה ה' <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>משמח חתן וכלה</span> ברוך אתה ה' אמ``ה אשר ברא ששון ושמחה חתן וכלה גילה רינה דיצה חדוה אהבה ואחוה ושלום וריעות מהרה ה' אלהינו ישמע בערי יהודה ובחוצות ירושלים קול ששון וקול שמחה קול חתן וקול כלה קול מצהלות חתנים מחופתם ונערים ממשתה נגינתם בא``י משמח חתן עם הכלה לוי איקלע לבי רבי בהלוליה דר``ש בריה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>בריך חמש</span> רב אסי איקלע לבי רב אשי בהלוליה דמר בריה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>בריך שית</span> לימא בהא קמיפלגי דמ``ס <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>חדא יצירה הואי</span> ומ``ס <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>שתי יצירות</span> הואי לא דכ``ע חדא יצירה הואי מ``ס <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>בתר מחשבה אזלינן</span> ומ``ס בתר מעשה אזלינן כי הא דרב יהודה רמי כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0101' data-rgl=' 1, 21, 27'> בראשית א </span> ויברא אלהים את האדם בצלמו וכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0105' data-rgl='2'> בראשית ה </span> זכר ונקבה בראם הא כיצד בתחלה עלה במחשבה לבראות שנים ולבסוף נברא אחד רב אשי איקלע לבי רב כהנא יומא קמא בריך כולהו מכאן ואילך אי איכא פנים חדשות בריך כולהו ואי לא אפושי שמחה בעלמא הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>מברך שהשמחה במעונו</span> ואשר ברא משבעה ועד שלשים בין אמר להו <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>מחמת הלולא</span> ובין לא אמר להו מחמת הלולא מברך שהשמחה במעונו מכאן ואילך אי אמר להו מחמת הלולא מברך שהשמחה במעונו ואי לא לא וכי א``ל מחמת הלולא עד אימת אמר רב פפי משמיה דרבא עד תריסר ירחי שתא ו<span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מעיקרא</span> מאימת אמר רב פפא מכי רמו שערי באסינתא איני והא רב פפא איעסק לאבא מר בריה <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>ובריך משעת אירוסין</span> שאני רב פפא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>דהוה טריח ליה</span> רבינא איעסק ליה לבריה בי רב חביבא ובריך משעת אירוסין אמר קים לי בגוייהו דלא הדרי בהו לא אסתייע מילתא <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>והדרי בהו</span> רב תחליפא בר מערבא איקלע לבבל בריך <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>שית אריכתא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>ולית הלכתא כוותיה</span> רב חביבא איקלע <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>לבי מהולא</span> בריך שהשמחה במעונו ולית הלכתא כוותיה משום דטרידי דאית ליה צערא לינוקא א``ר נחמן אמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>חתנים מן המנין</span> ואין אבלים מן המנין מיתיבי חתנים ואבלים מן המנין מתניתא קא רמית עליה דרב רב תנא הוא ופליג איתמר אמר ר' יצחק א``ר יוחנן חתנים מן המנין ואין אבלים מן המנין מיתיבי חתנים ואבלים מן המני


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף ח,ב גמרא
pgu: ח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  כי תניא ההיא <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>בברכת המזון</span> כי קאמר רבי יוחנן <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>בשורה</span> ואלא הא דאמר רבי יצחק אמר רבי יוחנן מברכים ברכת חתנים בעשרה וחתנים מן המנין וברכת אבלים בעשרה ואין אבלים מן המנין ברכה בשורה מי איכא אלא כי קאמר רבי יוחנן <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ברחבה</span> ואלא הא דאמר רבי יצחק אמר רבי יוחנן מברכין ברכת חתנים בעשרה כל שבעה וחתנים מן המנין וברכת אבלים בעשרה כל שבעה ואין אבלים מן המנין ברכת רחבה כל שבעה מי איכא משכחת לה בפנים חדשות כי הא דרב חייא בר אבא מקרי בניה דריש לקיש הוה ואמרי לה מתני בריה דריש לקיש הוה שכיב ליה ינוקא יומא קמא לא אזל לגביה למחר דבריה ליהודה בר נחמני מתורגמניה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אמר ליה</span> קום אימא מלתא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>כל קביל ינוקא</span> פתח ואמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0532' data-rgl='19'> דברים לב </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>וירא ה'</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>וינאץ מכעס</span> בניו ובנותיו דור שאבות מנאצים להקב``ה כועס על בניהם ועל בנותיהם ומתים כשהם קטנים ואיכא דאמרי בחור הוה והכי קאמר ליה<span class='tlm-sfr' data-chp='1009' data-rgl='16'> ישעיהו ט </span> על כן על בחוריו לא ישמח ה' ואת יתומיו ואת אלמנותיו לא ירחם כי כולו חנף ומרע וכל פה דובר נבלה בכל זאת לא שב אפו ועוד ידו נטויה מאי ועוד ידו נטויה אמר רב חנן בר רב הכל יודעין כלה למה נכנסה לחופה אלא כל המנבל פיו ומוציא דבר נבלה מפיו אפילו נחתם לו גזר דינו של שבעים שנה לטובה נהפך עליו לרעה אתא לנחומי צעורי קמצער ליה הכי קאמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>חשיב את לאתפוסי אדרא</span> אמר ליה קום אימא מלתא כנגד שבחו של הקב``ה פתח ואמר האל הגדול ברוב גדלו אדיר וחזק ברוב נוראות מחיה מתים במאמרו עושה גדולות עד אין חקר ונפלאות עד אין מספר בא``י מחיה המתים א``ל קום אימא מלתא כנגד אבלים פתח ואמר אחינו המיוגעים המדוכאין באבל הזה תנו לבבכם לחקור את זאת זאת היא עומדת לעד נתיב הוא מששת ימי בראשית רבים שתו רבים ישתו כמשתה ראשונים כך משתה אחרונים אחינו בעל נחמות ינחם אתכם ברוך מנחם אבלים אמר אביי רבים שתו לימא רבים ישתו לא לימא משתה ראשונים לימא משתה אחרונים לא לימא דאר``ש בן לקיש וכן תנא משמיה דר' יוסי לעולם אל יפתח אדם פיו לשטן אמר רב יוסף מאי קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='1001' data-rgl='9'> ישעיהו א </span> כסדום היינו לעמורה דמינו מאי אהדר ליה שמעו דבר ה' קציני סדום וגו' א``ל קום אימא מלתא כנגד מנחמי אבלים פתח ואמר אחינו גומלי חסדים בני גומלי חסדים המחזיקים <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>בבריתו של אברהם</span> אבינו <שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0118' data-rgl='19'> בראשית יח </span> כי ידעתיו למען אשר יצוה את בניו וגו'> אחינו בעל הגמול ישלם לכם גמולכם ברוך אתה משלם הגמול א``ל קום אימא מלתא כנגד כל ישראל פתח ואמר רבון העולמים פדה והצל מלט הושע עמך ישראל מן הדבר ומן החרב ומן הביזה ומן השדפון ומן הירקון ומכל מיני פורעניות המתרגשות ובאות לעולם טרם נקרא ואתה תענה ברוך אתה עוצר המגפה אמר עולא ואמרי לה במתניתא תנא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>עשרה כוסות</span> תקנו חכמים בבית האבל שלשה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>קודם אכילה</span> כדי לפתוח את בני מעיו שלשה בתוך אכילה כדי לשרות אכילה שבמעיו וארבעה לאחר אכילה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אחד כנגד הזן</span> ואחד כנגד ברכת הארץ ואחד כנגד בונה ירושלים ואחד כנגד הטוב והמטיב הוסיפו עליהם ארבעה אחד <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>כנגד חזני העיר</span> ואחד כנגד <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>פרנסי העיר</span> ואחד כנגד בית המקדש ואחד כנגד רבן גמליאל התחילו היו שותין ומשתכרין החזירו הדבר <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>ליושנה</span> מאי רבן גמליאל דתניא בראשונה היתה <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>הוצאת המת</span> קשה לקרוביו יותר ממיתתו עד שהיו מניחים אותו ובורחין עד שבא רבן גמליאל ונהג קלות בעצמו והוציאוהו בכלי פשתן ונהגו כל העם אחריו להוציא בכלי פשתן אמר רב פפא והאידנא נהוג עלמא אפילו <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>בצרדא בר זוזא</span>:  אמר רבי אלעז


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף ט,א גמרא
pgu: ט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>האומר פתח פתוח מצאתי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>נאמן לאוסרה עליו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ואמאי</span> ספק ספיקא הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ספק תחתיו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ספק אין תחתיו</span> ואם תמצא לומר תחתיו <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ספק באונס</span> ספק ברצון לא צריכא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>באשת כהן</span> ואיבעית אימא באשת ישראל וכגון דקביל בה אבוה קידושין <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>פחותה מבת ג' שנים</span> ויום אחד מאי קמ``ל תנינא האומר לאשה קדשתיך והיא אומרת לא קדשתני היא מותרת בקרוביו ו<span class='tlm-rsh' data-nro='9'>הוא אסור בקרובותיה</span> מהו דתימא התם <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>דודאי קים ליה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אבל הכא</span> מיקם הוא דלא קים ליה קמ``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ומי אמר רבי אלעזר הכי</span> והאמר רבי אלעזר אין האשה נאסרת על בעלה אלא על עסקי <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>קינוי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>וסתירה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>וכמעשה שהיה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>ותסברא</span> מעשה שהיה בקינוי וסתירה הוה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ועוד מי אסרוה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>הא לא קשיא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>הכי קאמר אין האשה נאסרת על בעלה אלא על עסקי קינוי וסתירה ממעשה שהיה</span> דלא הוה קינוי וסתירה ולא איתסרא מכל מקום קשיא קינוי וסתירה אין פתח פתוח לא ולטעמיך קינוי וסתירה אין <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>עדים לא</span> אלא הכי קאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>אין האשה נאסרת על בעלה בעד אחד</span> אלא בשני עדים <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>וקינוי וסתירה</span> אפילו בעד אחד נמי ופתח פתוח כשני עדים דמי וכי תימא מעשה שהיה <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>מפני מה לא אסרוה</span> התם אונס הוה ואיבעית אימא כי הא דאמר רבי שמואל בר נחמני אמר רבי יונת


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף ט,ב גמרא
pgu: ט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  כל היוצא למלחמת בית דוד גט כריתות כותב לאשתו <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>דכתיב</span><span class='tlm-sfr' data-chp='08a17' data-rgl='18'> שמואל א יז </span> ואת אחיך תפקד לשלום ואת ערובתם <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>תקח</span> מאי ואת ערובתם תקח תני רב יוסף דברים המעורבין בינו לבינה אמר אביי <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אף אנן נמי תנינא</span> בתולה נשאת ליום הרביעי ליום רביעי אין ליום חמישי לא מאי טעמא משום <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>איקרורי דעתא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ולמאי</span> אי למיתב לה כתובה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ניתיב לה</span> אלא לאוסרה עליו ודקא טעין טענה מאי לאו דקטעין טענת פתח פתוח לא דקטעין <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>טענת דמים</span> אמר רב יהודה אמר שמואל האומר פתח פתוח מצאתי נאמן <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>להפסידה כתובתה</span> אמר רב יוסף מאי קמ``ל תנינא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>האוכל אצל חמיו</span> ביהודה שלא בעדים אינו יכול לטעון טענת בתולים <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מפני שמתייחד עמה</span> ביהודה הוא דלא מצי טעין הא בגליל מצי טעין ולמאי אי לאוסרה עליו <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ביהודה אמאי לא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אלא לאו להפסידה כתובתה</span> ודקא טעין טענה מאי לאו דקא טעין טענת פתח פתוח לא דקא טעין טענת דמי


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף י,א גמרא
pgu: י
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  איתמר אמר רב נחמן אמר שמואל משום רבי שמעון בן אלעזר חכמים תקנו להם לבנות ישראל לבתולה מאתים ולאלמנה מנה והם האמינוהו שאם אמר פתח פתוח מצאתי נאמן א``כ מה הועילו חכמים בתקנתם אמר רבא חזקה אין אדם טורח בסעודה ומפסידה תנא הואיל וקנס חכמים הוא לא תגבה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אלא מן הזיבורית</span> קנסא מאי קנסא אלא אימא הואיל ותקנת חכמים הוא לא תגבה אלא מן הזיבורית רבן שמעון בן גמליאל אומר כתובת אשה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מן התורה</span> ומי אמר רבן שמעון בן גמליאל הכי והתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='16'> שמות כב </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>כסף ישקול</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>כמוהר הבתולות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>שיהא זה כמוהר הבתולות</span> ומוהר הבתולות כזה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מכאן סמכו</span> חכמים לכתובת אשה מן התורה רבן שמעון בן גמליאל אומר כתובת אשה אינה מדברי תורה אלא מדברי סופרים איפוך ומאי חזית דאפכת בתרייתא איפוך קמייתא הא שמעינא ליה לרבן שמעון בן גמליאל דאמר כתובת אשה מדאורייתא דתנן רבן שמעון בן גמליאל אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>נותן לה ממעות קפוטקיא</span> ואי בעית אימא כולה רבן שמעון בן גמליאל היא וחסורי מיחסרא והכי קתני מכאן סמכו חכמים לכתובת אשה מן התורה כתובת אלמנה אינה מדברי תורה אלא מדברי סופרים שרבן שמעון בן גמליאל אומר כתובת אלמנה אינה מדברי תורה אלא מדברי סופרים ההוא דאתא לקמיה דרב נחמן אמר ליה פתח פתוח מצאתי אמר ליה רב נחמן <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אסבוהו כופרי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מברכתא חביטא ליה</span> והא רב נחמן הוא דאמר מהימן מהימן ומסבינן ליה כופרי רב אחאי משני כאן בבחור כאן בנשוי ההוא דאתא לקמיה דרבן גמליאל אמר ליה פתח פתוח מצאתי אמר ליה שמא הטיתה אמשול לך משל למה הדבר דומה לאדם שהיה מהלך באישון לילה ואפילה היטה מצאו פתוח לא היטה מצאו נעול <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>איכא דאמרי</span> הכי אמר ליה שמא במזיד הטיתה ועקרת לדשא ועברא אמשול לך משל למה הדבר דומה לאדם שהוא מהלך באישון לילה ואפילה היטה במזיד מצאו פתוח לא היטה במזיד מצאו נעול ההוא דאתא לקמיה דרבן גמליאל בר רבי אמר ליה רבי בעלתי ולא מצאתי דם אמרה לו רבי בתולה הייתי אמר להם הביאו לי אותו סודר הביאו לו הסודר ושראו במים <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>וכבסו</span> ומצא עליו כמה טיפי דמים אמר לו לך זכה במקחך אמר ליה הונא מר בריה דרבא מפרזקיא לרב אשי אנן נמי נעביד הכי אמר לי


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף י,ב גמרא
pgu: י
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>גיהוץ</span> שלנו ככיבוס שלהם ואי אמרת ניעבד גיהוץ <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מעברא ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>חומרתא</span></span> ההוא דאתא לקמיה דרבן גמליאל ב``ר אמר ליה רבי בעלתי ולא מצאתי דם אמרה ליה רבי עדיין בתולה אני אמר להן הביאו לי שתי שפחות אחת בתולה ואחת בעולה הביאו לו והושיבן על פי חבית של יין בעולה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ריחה נודף</span> בתולה אין ריחה נודף אף זו הושיבה ולא היה ריחה נודף אמר לו לך זכה במקחך ונבדוק מעיקרא בגווה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>גמרא הוה שמיע ליה</span> מעשה לא הוה חזי וסבר דלמא לא קים ליה בגווה דמלתא שפיר ולאו אורח ארעא לזלזולי בבנות ישראל ההוא דאתא לקמיה דרבן גמליאל הזקן אמר לו רבי בעלתי ולא מצאתי דם אמרה לו רבי ממשפחת דורקטי אני שאין להן לא דם נדה ולא דם בתולים בדק רבן גמליאל בקרובותיה ומצא כדבריה אמר לו לך זכה במקחך אשריך שזכית למשפחת דורקטי מאי דורקטי <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>דור קטוע</span> אמר רבי חנינא תנחומים של הבל ניחמו רבן גמליאל לאותו האיש דתני רבי חייא כשם שהשאור יפה לעיסה כך דמים יפים לאשה ותנא משום רבי מאיר כל אשה שדמיה מרובין בניה מרובים אתמר רבי ירמיה בר אבא אמר זכה במקחך אמר ליה ורבי יוסי בר אבין אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>נתחייב במקחך</span> אמר ליה בשלמא למאן דאמר נתחייב היינו דרבי חנינא אלא למאן דאמר זכה מאי זכותא דלא אתי לידי ספק נדה ההוא דאתא לקמיה דרבי אמר ליה רבי בעלתי ולא מצאתי דם אמרה לו רבי עדיין בתולה הייתי ושני בצורת הוה ראה רבי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>שפניהם שחורים</span> צוה עליהן והכניסום למרחץ והאכילום והשקום והכניסום לחדר בעל ומצא דם אמר לו לך זכה במקחך קרי רבי עליהם<span class='tlm-sfr' data-chp='3204' data-rgl='8'> איכה ד </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>צפד עורם</span> על עצמם יבש היה כעץ


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף י,ב משנה
pgu: י
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  בתולה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>כתובתה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מאתים</span> ואלמנה מנה בתולה אלמנה גרושה וחלוצה מן האירוסין כתובתן מאתים ויש להן טענת בתולים


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף י,ב גמרא
pgu: י
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  מאי אלמנה אמר רב חנא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>בגדתאה</span> אלמנה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>על שם מנה</span> אלמנה מן האירוסין מאי איכא למימר איידי דהא קרי לה אלמנה הא נמי קרי לה אלמנה אלמנה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>דכתיבא באורייתא</span> מאי איכא למימר דעתידין רבנן דמתקני לה מנה ומי כתב קרא לעתיד אין דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0102' data-rgl='14'> בראשית ב </span> ושם הנהר השלישי חדקל הוא ההולך קדמת אשור ותנא רב יוסף אשור <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>זו סליקא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>ומי הואי</span> אלא דעתידה הכא נמי דעתידה ואמר רב חנא בגדתאה מטר משקה מרוה ו<span class='tlm-rsh' data-nro='22'>מזבל</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='23'>מעדן</span> וממשיך אמר רבא בר רבי ישמעאל ואיתימא רב יימר בר שלמיא מאי קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='2665' data-rgl='11'> תהילים סה </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>תלמיה</span> רוה נחת גדודיה ברביבים תמוגגנה צמחה תברך אמר רבי אלעזר מזבח <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>מזיח</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='27'>מזין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>מחבב</span> מכפר היינו מכפר היינו מזיח <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>מזיח גזירות</span> ומכפר עונות ואמר רב חנא בגדתאה תמרי <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>משחנן</span> משבען <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>משלשלן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='33'>מאשרן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='34'>ולא מפנקן</span> אמר רב אכל תמרים <span class='tlm-rsh' data-nro='35'>אל יורה</span> מיתיבי תמרים <span class='tlm-rsh' data-nro='36'>שחרית וערבית יפות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='37'>במנחה רעות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='38'>בצהרים</span> אין כמותן ומבטלות שלשה דברים מחשבה רעה וחולי מעים ותחתוניות מי אמרינן דלא מעלו עלויי מעלו ולפי שעתא טרדא מידי דהוה אחמרא דאמר מר השותה רביעית יין אל יורה ואיבעית אימא לא קשיא הא מקמי נהמא הא לבתר נהמא דאמר אביי אמרה לי אם תמרי מקמי נהמא כי נרגא לדיקולא בתר נהמא <span class='tlm-rsh' data-nro='41'>כי עברא לדשא</span> דשא אמר רבא דרך שם דרגא אמר רבא דרך גג פוריא א``ר פפא שפרין ורבין עליה אמר רב נחמן בר יצח


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף יא,א גמרא
pgu: יא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אף אנו נאמר</span> איילונית <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>דוכרנית</span> דלא ילדה


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף יא,א משנה
pgu: יא
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  הגיורת והשבויה והשפחה שנפדו ושנתגיירו ושנשתחררו פחותות מבנות שלש שנים ויום אחד <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>כתובתן מאתים</span> ויש להן טענת בתולין


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף יא,א גמרא
pgu: יא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אמר רב הונא גר קטן <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מטבילין</span> אותו <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>על דעת בית דין</span> מאי קמ``ל דזכות הוא לו וזכין לאדם שלא בפניו תנינא זכין לאדם שלא בפניו ואין חבין לאדם שלא בפניו מהו דתימא <עובד כוכבים> {גוי} בהפקירא ניחא ליה דהא קיימא לן דעבד ודאי בהפקירא ניחא ליה קמ``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>דהני מילי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>גדול</span> דטעם טעם דאיסורא אבל קטן זכות הוא לו לימא מסייע ליה הגיורת והשבויה והשפחה שנפדו ושנתגיירו ושנשתחררו פחותות מבנות שלש שנים ויום אחד מאי לאו דאטבלינהו על דעת בית דין לא הכא במאי עסקינן בגר שנתגיירו בניו ובנותיו עמו דניחא להו במאי דעביד אבוהון אמר רב יוסף <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>הגדילו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>יכולין למחות</span> איתיביה אביי הגיורת והשבויה והשפחה שנפדו ושנתגיירו ושנשתחררו פחותות מבנות שלש שנים ויום אחד <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>כתובתן מאתים</span> ואי ס``ד הגדילו יכולין למחות יהבינן לה כתובה דאזלה ואכלה בגיותה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>לכי גדלה</span> לכי גדלה נמי ממחייא ונפקא כיון שהגדילה שעה אחת ולא מיחתה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>שוב אינה יכולה למחות</span> מתיב רבא אלו נערות <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>שיש להן קנס</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>הבא על הממזרת</span> ועל הנתינה ועל הכותית ועל הגיורת ועל השבויה ועל השפחה שנפדו ושנתגיירו ושנשתחררו פחותות מבנות שלש שנים ויום אחד יש להן קנס ואי אמרת הגדילו יכולין למחות יהבינן לה קנס דאזלה ואכלה בגיותה לכי גדלה לכי גדלה נמי ממחייא ונפקא כיון שהגדילה שעה אחת ולא מיחתה שוב אינה יכולה למחות <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אביי לא אמר כרבא</span> התם קנסא היינו טעמא שלא יהא חוטא נשכר <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>רבא לא אמר כאביי</span> כתובה היינו טעמא שלא תהא קלה בעיניו להוציאה


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף יא,א משנה
pgu: יא
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  ה<span class='tlm-rsh' data-nro='9'>גדול</span> שבא על הקטנה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>וקטן</span> שבא על הגדולה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>ומוכת עץ</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>כתובתן מאתים</span> דברי רבי מאיר וחכ``א מוכת עץ <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>כתובתה מנה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>בתולה</span> אלמנה גרושה וחלוצה <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>מן הנישואין</span> כתובתן מנ


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף יא,ב משנה
pgu: יא
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  ואין להן טענת בתולים הגיורת והשבויה והשפחה שנפדו ושנתגיירו ושנשתחררו יתירות על בנות שלש שנים ויום אחד כתובתן מנה <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ואין להן טענת בתולין</span>


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף יא,ב גמרא
pgu: יא
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אמר רב יהודה אמר רב קטן הבא על הגדולה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>עשאה מוכת עץ</span> כי אמריתה קמיה דשמואל אמר אין מוכת עץ בבשר איכא דמתני לה להא שמעתא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>באפי נפשה</span> קטן הבא על הגדולה רב אמר עשאה מוכת עץ ושמואל אמר אין מוכת עץ בבשר מתיב רב אושעיא גדול שבא על הקטנה וקטן הבא על הגדולה ומוכת עץ כתובתן מאתים דברי ר``מ וחכמים אומרים מוכת עץ כתובתה מנה אמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>הכי קאמר גדול הבא על הקטנה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ולא כלום</span></span> דפחות מכאן כנותן אצבע בעין דמי וקטן הבא על הגדולה עשאה מוכת עץ ומוכת עץ גופא פלוגתא דר``מ ורבנן אמר רמי בר חמא מחלוקת <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>כשהכיר בה</span> דר``מ <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>מדמי לה לבוגרת</span> ורבנן מדמו לה לבעולה אבל לא הכיר בה דברי הכל ולא כלום ור``מ אמאי מדמי לה לבוגרת נדמייה לבעולה בעולה איתעביד בה מעשה בידי אדם הא לא איתעביד בה מעשה בידי אדם ורבנן אדמדמו לה לבעולה נדמייה לבוגרת בוגרת לא איתעביד בה מעשה כלל הא איתעביד בה מעשה אבל לא הכיר בה לדברי הכל ולא כלום מתיב רב נחמן <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>היא אומרת מוכת עץ אני</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>והוא אומר לא כי אלא דרוסת איש את</span> ר``ג ור' אליעזר אומרים נאמנת אלא אמר רבא בין הכיר בה ובין לא הכיר בה לר``מ מאתים <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>לרבנן הכיר בה מנה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>לא הכיר בה ולא כלום</span> והדר ביה רבא דתניא כיצד <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>הוצאת שם רע</span> בא לבית דין ואמר פלוני לא מצאתי לבתך בתולים אם יש עדים שזינתה תחתיו יש לה כתובה מנה אם יש עדים שזינתה תחתיו בת סקילה היא הכי קאמר אם יש עדים שזינתה תחתיו בסקילה זינתה מעיקרא יש לה כתובה מנה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ואמר רב חייא</span> בר אבין אמר רב ששת זאת אומרת כנסה בחזקת בתולה ו<span class='tlm-rsh' data-nro='27'>נמצאת</span> בעולה יש לה כתובה מנה ומתיב רב נחמן הנושא את האשה ולא מצא לה בתולים היא אומרת משארסתני נאנסתי ו<span class='tlm-rsh' data-nro='20'>נסתחפה שדהו</span> והוא אומר לא כי אלא עד שלא אירסתיך והיה מקחי מקח טעות ולית לה כלל ואמר להו רב חייא בר אבין אפשר רב עמרם וכל גדולי הדור יתבי כי אמר רב ששת להא שמעתא <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>וקשיא להו</span> ושני מאי מקח טעות נמי ממאתים אבל מנה אית לה ואת אמרת לית לה כלל <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>ואמר רבא</span> מאן דקא מותיב שפיר קא מותיב <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>מקח טעות לגמרי משמע</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>ואלא קשיא הך</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>תריץ</span> ואימא הכי אם יש עדים שזינתה תחתיו בסקילה זינתה מעיקרא ולא כלום נמצאת מוכת עץ יש לה כתובה מנה והא רבא הוא דאמר לרבנן לא הכיר בה ולא כלום אלא ש``מ הדר ביה רבא מההיא ת``ר כנסה ראשון לשום נישואין <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>ויש לה עדים שלא נסתרה</span> אי נמי נסתרה ולא שהתה כדי ביאה אין השני יכול לטעון טענת בתולים שהרי כנסה ראשו


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף יב,א גמרא
pgu: יב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אמר רבה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>זאת אומרת</span> כנסה בחזקת בתולה ונמצאת בעולה יש לה כתובה מנה רב אשי אמר בעלמא לעולם אימא לך לית לה כלל ושאני הכא שהרי כנסה ראשון <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>וניחוש שמא תחתיו זינתה</span> אמר רב שרביא כגון שקידש ובעל לאלתר <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ואיכא דמתני לה</span> אמתניתין בתולה אלמנה גרושה חלוצה מן הנישואין כתובתן מנה ואין להן טענת בתולין בתולה מן הנישואין היכי משכחת לה כגון שנכנסה לחופה ולא נבעלה אמר רבה זאת אומרת כנסה בחזקת בתולה ונמצאת בעולה כתובתה מנה רב אשי אמר לעולם אימא לך בעלמא לית לה כלל ושאני הכא שהרי נכנסה לחופה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>וליחוש שמא תחתיו זינתה</span> אמר רב שרביא כגון שקידש ובעל לאלתר <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מאן דמתני לה</span> אברייתא כל שכן אמתניתין ומאן דמתני לה אמתני' <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אבל אברייתא לא</span> משום דמצי אמר לה אנא אעדים סמכי


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף יב,א גמרא
pgu: יב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  מדקתני האוכל מכלל דאיכא דוכתא ביהודה נמי דלא אכיל אמר אביי ש``מ ביהודה נמי <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מקומות מקומות יש</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>כדתניא</span> א``ר יהודה ביהודה בראשונה היו מייחדין את החתן ואת הכלה שעה אחת קודם כניסתן לחופה כדי שיהא לבו גס בה ובגליל לא היו עושין כן ביהודה בראשונה היו מעמידין להם שני שושבינין אחד לו ואחד לה כדי <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>למשמש</span> את החתן ואת הכלה בשעת כניסתן לחופה ובגליל לא היו עושין כן ביהודה בראשונה היו שושבינין ישנים בבית שחתן וכלה ישנים בה ובגליל לא היו עושין כן וכל שלא נהג כמנהג הזה אינו יכול לטעון טענת בתולים אהייא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אילימא ארישא</span> כל שנהג מיבעי ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אלא אסיפא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>כל שלא מושמש מיבעי ליה</span> אמר אביי לעולם ארישא ותני כל שנהג אמר ליה רבא והא כל שלא נהג קתני <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>אלא אמר רבא</span> הכי קאמר כל שלא נהג מנהג גליל בגליל אלא מנהג יהודה בגליל אינו יכול לטעון טענת בתולים רב אשי אמר לעולם אסיפא ותני כל שלא מושמש


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף יב,א משנה
pgu: יב
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  אחת אלמנת ישראל ואחת <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אלמנת כהנים</span> כתובתה מנה בית דין של כהנים <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>היו גובין לבתולה</span> ארבע מאות זוז ולא מיחו בידם חכמים


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף יב,א גמרא
pgu: יב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  תנא ו<span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אלמנת כהנים</span> כתובתה מאתים והאנן תנן אחת אלמנת ישראל ואחת אלמנת כהנים כתובתן מנה אמר רב אשי <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>שתי תקנות הוו</span> מעיקרא תקינו לבתולה ארבע מאות זוז ולאלמנה מנ


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף יב,ב גמרא
pgu: יב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  כיון דחזו <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>דמזלזלי בהו</span> תקינו להו מאתן כיון דחזו דקא פרשין מינייהו דאמרי עד דנסבינן אלמנת כהנים ניזיל ניסיב בתולה בת ישראל אהדרינהו למלתייהו:  בית דין של כהנים כו':  אמר רב יהודה אמר שמואל לא ב``ד של כהנים בלבד אמרו אלא אפי' משפחות המיוחסות בישראל אם רצו לעשות כדרך שהכהנים עושין עושין מיתיבי הרוצה לעשות כדרך שהכהנים עושין כגון בת ישראל לכהן ובת כהן לישראל עושין בת ישראל לכהן ובת כהן לישראל הוא דאיכא צד כהונה אבל בת ישראל לישראל לא לא מבעיא קאמר לא מבעיא בת ישראל לישראל דלא מצי אמר לה עלויי קא מעלינן ליך אבל בת ישראל לכהן דמצי אמר לה עלויי קא מעלינן ליך אימא לא קמ``ל


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף יב,ב משנה
pgu: יב
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  הנושא את האשה ולא מצא לה בתולים היא אומרת משארסתני נאנסתי ונסתחפה שדהו והוא אומר לא כי אלא עד שלא ארסתיך והיה מקחי מקח טעות רבן גמליאל ורבי אליעזר אומרים <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>נאמנת</span> רבי יהושע אומר לא מפיה אנו חיין אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>הרי זו בחזקת</span> בעולה עד שלא תתארס והטעתו עד שתביא ראיה לדבריה


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף יב,ב גמרא
pgu: יב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אתמר מנה לי בידך והלה אומר איני יודע רב יהודה ורב הונא אמרי <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>חייב</span> ורב נחמן ורבי יוחנן אמרי <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>פטור</span> רב הונא ורב יהודה אמרי חייב ברי ושמא ברי עדיף רב נחמן ורבי יוחנן אמרי פטור אוקי ממונא בחזקת מריה א``ל אביי לרב יוסף הא דרב הונא ורב יהודה דשמואל היא דתנן היתה מעוברת ואמרו לה מה טיבו של עובר זה מאיש פלוני <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>וכהן הוא</span> רבן גמליאל ורבי אליעזר אומרים <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>נאמנת</span> ואמר רב יהודה אמר שמואל הלכה כרבן גמליאל ואמר ליה רב שמואל בר יהודה לרב יהודה שיננא אמרת לן משמיה דשמואל הלכה כרבן גמליאל <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אף בראשונה</span> מאי אף בראשונה אע``ג דאיכא למימר אוקי ממונא בחזקת מריה אמר רבן גמליאל ברי עדיף לימא רב יהודה ורב הונא דאמרי כר``ג ורב נחמן ורבי יוחנן דאמרי כרבי יהושע אמר לך רב נחמן אנא דאמרי אפילו כרבן גמליאל עד כאן לא קאמר ר``ג התם אלא דאיכא מגו <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אבל הכא</span> מאי מגו איכא אי נמי עד כאן לא קאמר רבן גמליאל התם אלא דאמרינן <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אוקמה אחזקה</span> אבל הכא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מאי חזקה אית ליה להאי</span> הכי נמי מסתברא כדקא משנינן דרב נחמן הוא דאמר כר``


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף יג,א גמרא
pgu: יג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  דאם כן קשיא הלכתא אהלכתא דקיימא לן הלכתא כרב נחמן בדיני ובהא אמר רב יהודה אמר שמואל הלכה כרבן גמליאל אלא לאו ש``מ כדמשנינן ש``מ


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף יג,א משנה
pgu: יג
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  היא אומרת מוכת עץ אני והוא אומר לא כי אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>דרוסת איש את</span> רבן גמליאל ורבי אליעזר אומרים <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>נאמנת</span> ורבי יהושע אומר לא מפיה אנו חיין אלא הרי זו בחזקת דרוסת איש עד שתביא ראיה לדבריה


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף יג,א גמרא
pgu: יג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>טענתייהו במאי</span> רבי יוחנן אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>במאתים ומנה</span> רבי אלעזר אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>במנה ולא כלום</span> רבי יוחנן אמר במאתים ומנה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>סבר לה</span> כר``מ דאמר בין הכיר בה ובין לא הכיר בה מאתים ורבי אלעזר אומר במנה ולא כלום סבר לה כרבנן דאמרי בין הכיר בה בין לא הכיר בה מנה בשלמא ר' אלעזר לא קאמר כר' יוחנן דקא מוקי לה כרבנן אלא רבי יוחנן מ``ט לא אמר כר' אלעזר <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>קסבר</span> כנסה בחזקת בתולה ונמצאת בעולה יש לה כתובה מנה הכא הוא קאמר מנה והיא קאמרה מנה מאי איכא בין טענה דידיה לטענה דידה בשלמא לר' אלעזר <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>היינו דקתני תרתי</span> חדא לאפוקי מדרמי בר חמא וחדא לאפוקי מדרב חייא בר אבין א``ר ששת אלא לר' יוחנן תרתי למה לי חדא להודיעך כחו דרבן גמליאל וחדא להודיעך כחו דרבי יהושע קמייתא להודיעך כחו דרבי יהושע דאף על גב דאיכא למימר מיגו לא מהימנא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>בתרייתא</span> להודיעך כחו דרבן גמליאל דאע``ג דליכא למימר מיגו מהימנא


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף יג,א משנה
pgu: יג
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  ראוה מדברת עם אחד ואמרו לה מה טיבו של איש זה איש פלוני וכהן הוא רבן גמליאל ורבי אליעזר אומרים <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>נאמנת</span> ור' יהושע אומר לא מפיה אנו חיין אלא הרי זו בחזקת בעולה לנתין ולממזר עד שתביא ראיה לדבריה היתה מעוברת ואמרו לה מה טיבו של עובר זה מאיש פלוני וכהן הוא רבן גמליאל ורבי אליעזר אומרים נאמנת ור' יהושע אומר לא מפיה אנו חיין אלא הרי זו בחזקת מעוברת לנתין ולממזר עד שתביא ראיה לדבריה


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף יג,א גמרא
pgu: יג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  מאי מדברת זעירי אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>נסתרה</span> רב אסי אמר נבעלה בשלמא לזעירי היינו דקתני מדברת אלא לרב אסי מאי מדברת לישנא מעליא כדכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='2830' data-rgl='23'> משלי ל </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>אכלה ומחתה פיה</span> ואמרה לא פעלתי און בשלמא לזעירי <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>היינו דקתני תרתי</span> מדברת ומעוברת אלא לרב אסי תרתי למה לי חדא להכשיר בה וחדא להכשיר <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>בבתה</span> הניחא למאן דאמר לדברי המכשיר בה מכשיר בבתה אלא למ``ד לדברי המכשיר בה פוסל בבתה <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>מאי איכא למימר</span> רב אסי סבר כמ``ד לדברי המכשיר בה מכשיר בבתה א``ל רב פפא לאביי לזעירי דאמר מאי מדברת נסתרה וא``ר יהושע לא מהימנא האמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>מלקין על היחוד</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>ואין אוסרין</span> על היחוד לימא דלא כר``י אפי' תימא ר' יהושע מעלה עשו <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>ביוחסין</span> מיתיבי ראוה שנכנסה עם אחד לסת


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף יג,ב גמרא
pgu: יג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  או <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לחורבה</span> ואמרו לה מה טיבו של איש זה כהן הוא ובן אחי אבא הוא רבן גמליאל ור``א אומרים נאמנת רבי יהושע אומר לא מפיה אנו חיין אלא הרי זו בחזקת בעולה לנתין ולממזר עד שתביא ראיה לדבריה בשלמא לזעירי היינו דקתני תרתי לסתר או לחורבה אלא לרב אסי דאמר נבעלה תרתי למה לי חדא קתני לסתר דחורבה והא לסתר או לחורבה קתני חדא ל<span class='tlm-rsh' data-nro='1'>חורבה דמתא</span> וחדא לחורבה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>דדברא</span> וצריכי דאי אשמעינן חורבה דמתא בהא קמכשר רבן גמליאל משום דרוב כשרים אצלה אבל לחורבה דדברא דרוב פסולין אצלה אימא מודה ליה לרבי יהושע ואי אשמעינן בההיא בההיא קאמר רבי יהושע אבל בהא אימא מודה לר``ג צריכא מיתיבי <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>זו עדות שהאשה</span> כשרה לה ורבי יהושע אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אינה נאמנת</span> אמר להם ר``י אי אתם מודים בשבויה שנשבית ויש לה עדים שנשבית והיא אומרת טהורה אני שאינה נאמנת <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אמרו לו אבל</span> ומה הפרש יש בין זו לזו <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>לזו יש עדים</span> ולזו אין לה עדים אמר להם <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אף לזו</span> יש עדים שהרי כריסה בין שיניה אמרו לו רוב <עובדי כוכבים> {גוים} <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>פרוצים בעריות</span> הם אמר להן <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אין אפוטרופוס לעריות</span> בד``א <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>בעדות אשה בגופה</span> אבל עדות אשה בבתה דברי הכל <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>הולד שתוקי</span> מאי קאמר להו ומאי קמהדרי ליה הכי קאמרי ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>השבתנו על המעוברת</span> מה תשיבנו על המדברת אמר להם <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>מדברת היינו שבויה</span> אמרו לו שאני שבויה דרוב <עובדי כוכבים> {גוים} פרוצים בעריות הם אמר להם הא נמי כיון דאיסתתר אין אפוטרופוס לעריות קתני מיהת תרתי מדברת ומעוברת תיובתא דרב אסי תיובתא ותיפוק ליה דהתם רוב פסולין אצלה והכא רוב כשרין אצלה מסייע ליה לרבי יהושע בן לוי דאמר רבי יהושע בן לוי לדברי המכשיר מכשיר אפילו ברוב פסולין לדברי הפוסל פוסל אפילו ברוב כשרים א``ר יוחנן לדברי המכשיר בה מכשיר בבתה לדברי הפוסל בה פוסל בבתה ורבי אלעזר אומר לדברי המכשיר בה פוסל בבתה אמר רבה מ``ט דר``א בשלמא איהי <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>אית לה חזקה דכשרות</span> בתה לית לה חזקה דכשרות איתיביה ר``א לרבי יוחנן בד``א בעדות אשה בגופה אבל עדות אשה בבתה דברי הכל הולד שתוקי מאי לאו שתוקי ופסול <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>לא שתוקי וכשר</span> ומי איכא שתוקי כשר אין כדשמואל דאמר שמואל עשרה כהנים עומדים ופירש אחד מהם ובעל הולד שתוקי מאי שתוקי אילימא שמשתיקין אותו מנכסי אביו פשיטא ומי ידעינן אבוה מנו אלא שמשתיקין אותו <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>מדין כהונה</span> דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0425' data-rgl='13'> במדבר כה </span> והיתה לו ולזרעו אחריו ברית כהונת עולם מי שזרעו <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>מיוחס אחריו</span> יצא זה שאין זרעו מיוחס אחריו ההוא ארוס וארוסתו דאתו לקמיה דרב יוסף היא אמרה מיניה והוא אמ


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף יד,א גמרא
pgu: יד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אין מינאי</span> אמר רב יוסף למאי ניחוש לה חדא דהא קא מודה ועוד הא אמר רב יהודה אמר שמואל הלכה כרבן גמליאל אמר ליה אביי ובהא כי לא מודה מכשר רבן גמליאל והאמר ליה שמואל לרב יהודה שיננא הלכה כר``ג ואת לא תעביד עובדא עד דאיכא רוב כשרין אצלה ו<span class='tlm-rsh' data-nro='17'><span class='tlm-rsh' data-nro='19'>הכא</span></span> רוב פסולין אצלה וליטעמיך תקשי לך היא גופא הלכה ואת לא תעביד עובדא אלא מאי אית לך למימר <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>הא לכתחלה</span> הא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>דיעבד</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>והא נמי כדיעבד דמי</span> רמי ליה אביי לרבא ו<span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מי אמר רבי יהושע אינה נאמנת</span> ורמינהו העיד ר' יהושע ורבי יהודה בן בתירא על אלמנת <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>עיסה</span> שהיא כשרה לכהונה א``ל הכי השתא התם אשה נישאת בודקת ונישאת הכא אשה מזנה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>בודקת ומזנה</span> אמר רבא דרבי יהושע אדרבי יהושע קשיא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>דרבן גמליאל אדרבן גמליאל לא קשיא</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='11'>הא קתני סיפא</span> אמר להן רבן גמליאל <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>קבלנו עדותכם</span> אבל מה נעשה שהרי גזר רבן יוחנן בן זכאי שלא להושיב בית דין <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>על כך</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>שהכהנים שומעין לכם</span> לרחק <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אבל לא לקרב</span> אלא אמר רבא דרבן גמליאל אדרבן גמליאל לא קשיא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>התם ברי</span> הכא שמא דר' יהושע אדר' יהושע נמי לא קשיא התם <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>חד ספיקא</span> הכא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>תרי ספיקי</span> הלכך לרבן גמליאל אלים ליה ברי דאפילו בחד ספיקא נמי מכשיר וקיל ליה שמא דאפילו בספק ספיקא נמי פסיל לרבי יהושע אלים ליה חד ספיקא דאפילו בברי נמי פסיל וקיל ליה ספק ספיקא דאפילו בשמא נמי מכשיר תנו רבנן <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>איזוהי אלמנת עיסה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>כל שאין</span> בה לא משום ממזרות ולא משום נתינות ולא משום עבדי מלכים אמר רבי מאי


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף יד,ב גמרא
pgu: יד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  שמעתי כל שאין בה אחד מכל אלו משיאין לכהונה ר``ש בן אלעזר אומר משום ר``מ וכן היה ר``ש בן מנסיא אומר כדבריו איזוהי אלמנת עיסה כל שנטמע בה ספק חלל מכירין ישראל ממזרים שביניהם ואין מכירין חללין שביניהם אמר מר איזוהי אלמנת עיסה כל שאין בה לא משום ממזרות ולא משום נתינות ולא משום עבדי מלכים <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>הא חלל כשר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מאי שנא הנך</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>דאורייתא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>חלל נמי</span> דאורייתא ותו אמר רבי מאיר שמעתי כל שאין בה אחד מכל אלו משיאין לכהונה היינו תנא קמא ותו ר``ש בן אלעזר אומר משום ר' מאיר וכן היה ר``ש בן מנסיא אומר כדבריו איזוהי אלמנת עיסה כל שנטמע בה ספק חלל מכירין ישראל ממזרים שביניהן <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ואין מכירין חללין שביניהן</span> והא אמרת רישא חלל כשר א``ר יוחנן ממזר צווח וחלל שותק איכא בינייהו <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>תנא קמא סבר כל פסול דקרו ליה ושתיק פסול</span> והכי קאמר ת``ק איזוהי אלמנת עיסה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>כל שאין בה לא שתוק ממזרות ולא שתוק נתינות</span> ולא שתוק עבדי מלכים ולא שתוק חלל וקאמר ליה ר``מ הנך הוא דקא פסיל ליה בקהל אבל שתוק חלל כשר <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>והא דשתיק</span> משום דלא איכפת ליה וקאמר ליה ר``ש בן אלעזר לתנא קמא דר' מאיר אי שמיע לך דמכשר ר``מ בשתיקה לא דקרו ליה חלל ושתיק אלא דקרו ליה ממזר ושתיק והאי דשתיק סבר ממזר קלא אית ליה אבל ממזר וצווח חלל ושותק פסול והאי דאשתיק סבר מיסתייה דלא מפקי ליה מקהל תני חדא ר' יוסי אומר שתוק ממזר כשר שתוק חלל פסול ותניא אידך שתוק חלל כשר שתוק ממזר פסול לא קשיא הא ת``ק אליבא דר``מ הא דר``ש בן אלעזר אליבא דר``מ


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף יד,ב משנה
pgu: יד
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  א``ר יוסי מעשה בתינוקת שירדה למלאות מים <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>מן העין</span> ונאנסה אמר רבי יוחנן בן נורי אם רוב אנשי העיר משיאין לכהונה הרי זו תינשא לכהונה


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף יד,ב גמרא
pgu: יד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אמר ליה רבא לרב נחמן ר' יוחנן בן נורי <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>דאמר כמאן</span> אי כרבן גמליאל <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>אפילו ברוב פסולין נמי מכשר</span> אי כרבי יהושע אפילו ברוב כשרים נמי פסיל אמר ליה הכי אמר רב יהודה אמר ר


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף טו,א גמרא
pgu: טו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>בקרונות של ציפורי</span> היה מעשה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>וכדרבי אמי</span> דאמר רבי אמי והוא שהיתה סיעה של בני אדם כשרין עוברת לשם וכדר' ינאי דאמר ר' ינאי <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>נבעלת בקרונות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>כשרה לכהונה</span> בקרונות סלקא דעתך אלא נבעלת <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>בשעת קרונות</span> כשרה לכהונה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אבל פירש אחד מציפורי</span> ובעל <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>הולד שתוקי</span> כי הא דכי אתא רב דימי אמר זעירי א``ר חנינא ואמרי לה אמר זעירי אמר ר' חנינא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>הולכין אחר רוב העיר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ואין הולכין אחר רוב סיעה</span> כלפי לייא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>הני ניידי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>והני</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>קביעי</span> וקיימי אלא הולכין אחר רוב העיר והוא דאיכא רוב סיעה בהדה ואין הולכין אחר רוב העיר גרידתא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ולא אחר רוב סיעה גרידתא</span> מ``ט גזרה רוב סיעה אטו רוב העיר ורוב העיר נמי אי דקא אזלי אינהו לגבה כל דפריש מרובא פריש לא צריכא דקא אזלא איהי לגבייהו דהוה ליה קבוע וא``ר זירא כל קבוע כמחצה על מחצה דמי ומי בעינן תרי רובי והתניא תשע חנויות כולן מוכרות בשר שחוטה ואחת מוכרת בשר נבלה ולקח מאחת מהן ואינו יודע מאי זה מהן לקח <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ספיקו אסור</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>ובנמצא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>הלך אחר הרוב</span> וכי תימא בשאין דלתות מדינה נעולות דקא אתי לה רובא מעלמא והא א``ר זירא אע``פ שדלתות מדינה נעולות מעלה עשו ביוחסין גופא א``ר זירא כל קבוע כמחצה על מחצה דמי בין לקולא בין לחומרא מנא ליה לר' זירא הא אילימא מתשע חנויות כולן מוכרות בשר שחוטה ואחת בשר נבלה ולקח מאחת מהן ואינו יודע מאיזה מהן לקח ספיקו אסור ובנמצא הלך אחר הרוב התם לחומרא אלא מתשעה צפרדעים ושרץ אחד ביניהם ונגע באחד מהן ואינו יודע באיזה מהן נגע ספיקו טמא התם נמי לחומרא אלא מתשעה שרצים וצפרדע אחד ביניהם ונגע באחד מהן ואינו יודע באיזה מהן נגע ברה``י ספיקו טמא ברשות הרבי' ספיקו טהור ומדאורייתא מנא לן אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0519' data-rgl='11'> דברים יט </span> וארב לו וקם עליו עד שיתכוין לו ורבנן <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>אמרי דבי ר' ינאי פרט לזורק אבן לגו</span> היכי דמי אילימא דאיכא תשעה <כנענים> {גוים} ואחד ישראל ביניהם ותיפוק ליה דרובא <כנענים> {גוים} נינהו אי נמי פלגא ופלגא <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>ספק נפשות</span> להקל לא צריכא דאיכא תשעה ישראלים <וכנעני> {וגוי} אחד ביניהם דהוה ליה <כנעני> {גוי} קבוע וכל קבוע כמחצה על מחצה דמי איתמר רב חייא בר אשי אמר רב הלכה כרבי יוסי ורב חנן בר רבא אמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>הוראת שעה היתה</span> מתיב רבי ירמיה וליוחסין לא בעינן תרי רובי והתנ


id: 3201
lvr: 32
prk: 01
nru: דף טו,ב גמרא
pgu: טו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מצא בה תינוק מושלך</span> אם רוב <עובדי כוכבים> {גוים} <עובד כוכבי'> {גוי} אם רוב ישראל ישראל <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>מחצה על מחצה ישראל</span> ואמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>לא שנו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אלא להחיותו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אבל ליוחסין לא</span> ושמואל אמר לפקח עליו את הגל <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אשתמיטתיה</span> הא דא``ר יהודה אמר רב בקרונות של צפורי הוה מעשה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ולרב חנן בר רבא דאמר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>הוראת שעה היתה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>קשיא הא</span> מאן דמתני הא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>לא מתני הא</span> גופא מצא בה תינוק מושלך אם רוב <עובדי כוכבים> {גוים} <עובד כוכבים> {גוי} אם רוב ישראל ישראל מחצה על מחצה ישראל אמר רב לא שנו אלא להחיותו אבל ליוחסין לא ושמואל אמר לפקח עליו את הגל ו<span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מי אמר שמואל הכי</span> והאמר רב יוסף אמר רב יהודה אמר שמואל אין הולכין בפיקוח נפש אחר הרוב אלא כי איתמר דשמואל ארישא אתמר אם רוב <עובדי כוכבים> {גוים} <עובד כוכבים> {גוי} אמר שמואל ולפקח עליו את הגל אינו כן אם רוב <עובדי כוכבים> {גוים} <עובד כוכבים> {גוי} <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>למאי הלכתא</span> אמר רב פפא להאכילו נבילות אם רוב ישראל ישראל למאי הלכתא אמר רב פפא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>להחזיר לו אבידה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>מחצה על מחצה ישראל למאי הלכתא</span> אמר ריש לקיש <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>לנזקין</span> ה``ד אי נימא דנגחיה תורא דידן לתורא דידיה <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>לימא ליה</span> אייתי ראיה דישראל את ושקול לא צריכא דנגחיה תורא דידיה לתורא דידן פלגא משלם ואידך פלגא אמר להו אייתי ראיה דלאו ישראל אנא ואתן לכון:
<BR


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף טו,ב משנה
pgu: טו
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  האשה שנתארמלה או שנתגרשה היא אומרת בתולה נשאתני <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>והוא אומר</span> לא כי אלא אלמנה נשאתיך <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>אם יש עדים</span> שיצאת <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>בהינומא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>וראשה פרוע</span> כתובתה מאתים רבי יוחנן בן ברוקה אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>אף חילוק <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>קליות</span></span> ראיה ומודה רבי יהושע באומר לחבירו שדה זו של אביך היתה ולקחתיה הימנו שהוא נאמ


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף טז,א משנה
pgu: טז
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>שהפה שאסר</span> הוא הפה שהתיר ואם יש עדים שהיא של אביו והוא אומר לקחתיה הימנו אינו נאמן


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף טז,א גמרא
pgu: טז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>טעמא דאיכא עדים</span> הא ליכא עדים בעל מהימן לימא תנן סתמא דלא כרבן גמליאל דאי ר``ג הא אמר איהי מהימנא אפילו תימא רבן גמליאל עד כאן לא קאמר ר``ג התם אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>בברי ושמא</span> אבל <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>הכא</span> בברי וברי לא אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ודקארי לה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מאי קארי לה</span> הא ברי וברי הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>כיון דרוב נשים בתולות נישאות</span> כי ברי ושמא דמי <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>והכי נמי מסתברא</span> מדקתני ומודה רבי יהושע אי אמרת בשלמא איירי ר``ג במודה שפיר <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אלא אי אמרת לא איירי</span> ר``ג במודה רבי יהושע למאן מודה מי סברת ר' יהושע אהאי פירקין קאי <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אמגו קאי</span> ואפירקין קמא קאי <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אהייא</span> אילימא אהא היתה מעוברת ואמרו לה מה טיבו של עובר זה מאיש פלוני וכהן הוא ר``ג ור``א אומרים נאמנת רבי יהושע אומר לא מפיה אנו חיין התם מאי מגו איכא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>הרי כריסה בין שיניה</span> אלא אהא ראוה מדברת עם אחד ואמרו לה מה טיבו של איש זה איש פלוני וכהן הוא ר``ג ור``א אומרים נאמנת רבי יהושע אומר לא מפיה אנו חיין התם מאי מגו איכא הניחא לזעירי דאמר מאי מדברת נסתרה מגו דאי בעיא אמרה לא נבעלתי <span class='tlm-rsh' data-nro='14'><span class='tlm-rsh' data-nro='17'>וקאמרה</span> נבעלתי</span> מהימנא אלא לרב אסי דאמר מאי מדברת נבעלת מאי מגו איכא ואלא אהא היא אומרת מוכת עץ אני והוא אומר לא כי אלא דרוסת איש את ר``ג ור``א אומרים נאמנת ורבי יהושע אומר לא מפיה אנו חיין התם מאי מגו איכא בשלמא לרבי אלעזר דאמר במנה ולא כלום מגו דאי בעיא אמרה מוכת עץ אני תחתיך ואית לה מאתים וקאמרה מעיקרא דלית לה אלא מנה מהימנא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אלא לר' יוחנן</span> דאמר במאתים ומנה מאי מגו איכא אלא אהא הנושא את האשה ולא מצא לה בתולים היא אומרת <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>משארסתני</span> נאנסתי ונסתחפה שדהו והוא אומר לא כי אלא עד שלא אירסתיך ר``ג ור``א אומרים נאמנת ור' יהושע אומר לא מפיה אנו חיין דמגו דאי בעיא אמרה מוכת עץ אני תחתיך דלא קא פסלה נפשה מכהונה וקאמרה נאנסתי דקא פסלה נפשה מכהונה משום הכי קאמר ר``ג דמהימנא וקאמר רבי יהושע לר``ג בהאי מגו דהכא מודינא לך בההוא מגו דהתם פליגנא עילווך מכדי האי מגו והאי מגו מאי שנא האי מגו מהאי מגו הכא אין שור שחוט לפניך התם הרי שור שחוט לפניך וכיון דרוב נשים בתולות נישאות כי לא אתו עדים מאי הוי אמר רבינא משום דאיכא למימר רוב נשים בתולות נישאות ומיעוט אלמנות וכל הנשאת בתולה יש לה קו


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף טז,ב גמרא
pgu: טז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>וזו הואיל ואין לה קול</span> איתרע לה רובא אי כל הנשאת בתולה יש לה קול <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>כי אתו עדים מאי הוי</span> הנך סהדי שקרי נינהו <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אלא</span> אמר רבינא רוב הנשאת בתולה יש לה קול וזו הואיל ואין לה קול איתרע לה רובא:  אם יש עדים שיצתה בהינומא וכו':  וליחוש <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>דלמא מפקא עדים</span> בהאי בי דינא וגביא והדר מפקא לה לכתובה בהאי ב``ד וגביא בה א``ר אבהו <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>זאת אומרת</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>כותבין שובר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>רב פפא אמר</span> במקום שאין כותבין כתובה עסקינן ואיכא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>דמתני לה</span> אברייתא איבדה כתובתה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>הטמינה כתובתה</span> נשרפה כתובתה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>רקדו לפניה</span> שחקו לפניה העבירו לפניה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>כוס של בשורה</span> או מפה של בתולים אם יש לה עדים באחד מכל אלו כתובתה מאתים וליחוש דלמא מפקא עדים בהאי ב``ד וגביא והדר מפקא לכתובתה בהאי ב``ד וגביא בה א``ר אבהו זאת אומרת כותבין שובר רב פפא אמר במקום שאין כותבין כתובה עסקינן והא איבדה כתובתה קתני דכתב לה איהו סוף סוף מפקא לה וגביא בה מאי איבדה איבדה באור א``ה היינו נשרפה ועוד הטמינה מאי איכא למימר ותו איבדה למה לי אלא כל איבדה כי הטמינה בפנינו דמי ולא יהבינן לה עד דאמרי עדים נשרפה כתובתה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מאן דמתני לה</span> אברייתא כל שכן אמתני' <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ומאן דמתני</span> לה אמתני' <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אבל אברייתא לא</span> כי קושיא:  אם יש עדים כו':  וליחוש דלמא מפקא עדי הינומא בהאי ב``ד וגביא והדר מפקא עדי הינומא בבי דינא אחרינא וגביא במקום דלא אפשר ודאי כתבינן שובר:  העבירו לפניה כוס של בשורה:  מאי כוס של בשורה אמר רב אדא בר אהבה כוס יין של תרומה מעבירין לפניה כלומר <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>ראויה היתה זו לאכול בתרומה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>מתקיף לה רב פפא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>אטו</span> אלמנה מי לא אכלה בתרומה אלא אמר רב פפא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>זו ראשית</span> כתרומה ראשית תניא רבי יהודה אומר חבית של יין מעבירין לפניה אמר רב אדא בר אהבה בתולה מעבירין לפניה סתומה בעולה מעבירין לפניה פתוחה אמאי ניעבר קמי בתולה וקמי בעולה לא ניעבר כלל <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>זימנין דתפסה מאתים</span> ואמרה אנא בתולה הואי והאי דלא עברו קמאי אתנוסי הוא דאתניסו תנו רבנן כיצד מרקדין לפני הכלה בית שמאי אומרי


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף יז,א גמרא
pgu: יז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  כלה <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>כמות שהיא</span> ובית הלל אומרים כלה נאה ו<span class='tlm-rsh' data-nro='1'>חסודה</span> אמרו להן ב``ש לב``ה הרי שהיתה חיגרת או סומא אומרי' לה כלה נאה וחסודה והתורה אמרה<span class='tlm-sfr' data-chp='0223' data-rgl='7'> שמות כג </span> מדבר שקר תרחק אמרו להם ב``ה לב``ש לדבריכם מי שלקח מקח רע מן השוק ישבחנו בעיניו או יגננו בעיניו הוי אומר ישבחנו בעיניו <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מכאן אמרו</span> חכמים לעולם <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>תהא דעתו של אדם מעורבת עם הבריות</span> כי אתא רב דימי אמר הכי <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>משרו</span> קמי כלתא במערבא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>לא כחל</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ולא שרק</span> ולא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>פירכוס</span> ויעלת חן כי סמכו רבנן לרבי זירא שרו ליה הכי לא כחל ולא שרק ולא פירכוס ויעלת חן כי סמכו רבנן לרבי אמי ולרבי אסי שרו להו הכי <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>כל מן דין</span> וכל מן דין סמוכו לנא לא תסמכו לנא לא מן <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>סרמיסין</span> ולא מן <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>סרמיטין</span> ואמרי לה לא מן <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>חמיסין</span> ולא מן <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>טורמיסין</span> ר' אבהו כי הוה אתי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ממתיבתא</span> לבי קיסר נפקן אמהתא דבי קיסר לאפיה ומשרין ליה הכי <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>רבא דעמיה</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מדברנא</span> דאומתיה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>בוצינא דנהורא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>בריך מתייך לשלם</span> אמרו עליו על רבי יהודה בר אילעאי שהיה נוטל בד של הדס ומרקד לפני הכלה ואומר כלה נאה וחסודה רב שמואל בר רב יצחק מרקד <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אתלת</span> א``ר זירא קא <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>מכסיף לן סבא</span> כי נח נפשיה איפסיק עמודא דנורא בין דידיה לכולי עלמא וגמירי דלא אפסיק עמודא דנורא אלא אי לחד בדרא אי לתרי בדרא א``ר זירא אהנייה ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>שוטיתיה</span> לסבא ואמרי לה <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>שטותיה</span> לסבא ואמרי לה <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>שיטתיה</span> לסבא רב אחא <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>מרכיב לה אכתפיה</span> ומרקד אמרי ליה רבנן אנן מהו למיעבד הכי אמר להו אי דמיין עלייכו ככשורא לחיי ואי לא לא א``ר שמואל בר נחמני א``ר יונתן מותר להסתכל בפני כלה כל שבעה כדי <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>לחבבה</span> על בעלה ולית הלכתא כוותיה ת``ר <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>מעבירין</span> את המת מלפני כלה וזה וזה מלפני מלך ישראל אמרו עליו על אגריפס המלך שעבר מלפני כלה ושבחוהו חכמים שבחוהו מכלל דשפיר עבד והא א``ר אשי אפילו למ``ד נשיא שמחל על כבודו כבודו מחול מלך שמחל על כבודו אין כבודו מחול דאמר מר<span class='tlm-sfr' data-chp='0517' data-rgl='15'> דברים יז </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>שום תשים עליך מלך</span> שתהא אימתו עליך פרשת דרכים הואי תנו רבנן מבטלין תלמוד תורה להוצאת המת ולהכנסת כלה אמרו עליו על רבי יהודה ברבי אלעאי שהיה מבטל תלמוד תורה להוצאת המת ולהכנסת כלה במה דברים אמורים כשאין עמו כל צרכו אבל יש עמו כל צרכו אין מבטלין וכמה כל צרכו אמר רב שמואל בר איני משמיה דרב תריסר אלפי גברי ושיתא אלפי <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>שיפורי</span> ואמרי לה תליסר [תריסר] אלפי גברי ומינייהו שיתא אלפי שיפורי עולא אמר כגון דחייצי גברי מאבולא ועד סיכרא רב ששת ואיתימא רבי יוחנן אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>נטילתה</span> כנתינתה מה נתינתה בששים רבוא אף נטילתה בששים רבוא וה``מ <span class='tlm-rsh' data-nro='33'>למאן דקרי</span> ותנ


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף יז,ב גמרא
pgu: יז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אבל למאן דמתני</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לית ליה שיעורא</span>:  ואם יש עדים שיצתה בהינומא וכו':  מאי הינומא סורחב בר פפא משמיה דזעירי אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>תנורא דאסא</span> רבי יוחנן אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>קריתא</span> דמנמנה בה כלתא:  רבי יוחנן בן ברוקא אומר וכו':  תנא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ביהודה ראיה</span> בבבל מאי אמר רב דרדוגי דמשחא ארישא דרבנן אמר ליה רב פפא לאביי משחא דחפיפותא קאמר מר אמר ליה יתמא לא עבדא לך אמך דרדוגי משחא ארישא דרבנן בשעת מעשה כי הא דההוא מרבנן דאיעסק ליה לבריה בי רבה בר עולא ואמרי לה רבה בר עולא איעסק ליה לבריה בי ההוא מרבנן ודרדיג משחא ארישא דרבנן בשעת מעשה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ארמלתא מאי</span> תאני רב יוסף ארמלתא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>לית לה כיסני</span>:  ומודה רבי יהושע באומר לחבירו כו':  וליתני מודה ר' יהושע באומר לחבירו שדה זו שלך היתה ולקחתיה ממך משום דקא בעי למיתני סיפא אם יש עדים שהיא שלו והוא אומר לקחתיה ממנו אינו נאמן היכי דמי אי דאכלה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>שני חזקה</span> אמאי לא מהימן ואי דלא אכלה שני חזקה פשיטא דלא מהימן אי הכי גבי אביו נמי אי דאכלה שני חזקה אמאי לא מהימן ואי דלא אכלה שני חזקה פשיטא דלא מהימן <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>בשלמא גבי אביו משכחת לה</span> כגון שאכלה שתים בחיי האב ואחת בחיי בנו וכדרב הונא דאמר רב הונא אין מחזיקין בנכסי קטן אפילו הגדיל <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ורב הונא מתניתין אתא לאשמועינן</span> איבעית אימא רב הונא דיוקא דמתני' קאמר ואיבעית אימא אפילו הגדיל קמ``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>וליתנייה בדידיה</span> ולוקמה כגון שאכלה שתים בפניו ואחת שלא בפניו ו<span class='tlm-rsh' data-nro='18'>כגון שברח</span> ברח מחמת מאי אי דברח מחמת נפשות פשיטא דלא מהימן דלא מצי מחי ואי דברח מחמת ממון <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>איבעי ליה למחויי</span> דקי``ל מחאה שלא בפניו <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>הויא מחאה</span> דתנן <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>שלש ארצות לחזקה</span> יהודה ועבר הירדן והגליל היה ביהודה והחזיק בגליל בגליל והחזיק ביהודה אינה חזקה עד שיהא עמו <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>במדינה</span> והוינן בה מאי קסבר אי קסבר מחאה שלא בפניו הויא מחאה אפילו ביהודה וגליל נמי <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>ואי קסבר מחאה שלא בפניו לא הויא מחאה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>אפילו יהודה ויהודה</span> נמי לא אמר רבי אבא בר ממל לעולם קסבר מחאה שלא בפניו הויא מחאה ומתניתין <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>בשעת חירום שנו</span> ומאי שנא יהודה וגליל דנק


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף יח,א גמרא
pgu: יח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  דסתם יהודה וגליל כשעת חירום דמו וליתני מודה רבי יהושע באומר לחבירו מנה לויתי ממך ופרעתיו לך שהוא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>נאמן</span> משום דקא בעי למיתני סיפא אם יש עדים שהוא לוה ממנו והוא אומר פרעתיו אינו נאמן והא קיימא לן המלוה את חבירו בעדים אינו צריך לפרעו בעדים וליתני מודה ר' יהושע באומר לחבירו מנה לאביך בידי והאכלתיו פרס שהוא נאמן <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אליבא דמאן</span> אי אליבא דרבנן הא אמרי משיב אבידה הוי אי אליבא דרבי אליעזר בן יעקב הא אמר שבועה בעי דתניא רבי אליעזר בן יעקב אומר פעמים שאדם נשבע על טענת עצמו כיצד מנה לאביך בידי והאכלתיו פרס הרי זה נשבע וזהו שנשבע על טענת עצמו וחכמים אומרים אינו אלא כמשיב אבידה ופטור ור' אליעזר בן יעקב לית ליה משיב אבידה פטור אמר רב בטוענו קטן והאמר מר <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אין נשבעין על טענת חרש שוטה וקטן</span> מאי קטן גדול ואמאי קרי ליה קטן דלגבי מילי דאביו קטן הוא אי הכי טענת עצמו טענת אחרים היא טענת אחרים והודאת עצמו כולהי טענתא טענת אחרים והודאת עצמו נינהו אלא הכא בדרבה קמיפלגי דאמר רבה מפני מה אמרה תורה מודה מקצת הטענה ישבע חזקה אין אדם מעיז פניו בפני בעל חובו והאי בכולה בעי דלכפריה והאי דלא כפר ליה משום דאין אדם מעיז פניו הו


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף יח,ב גמרא
pgu: יח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ובכולה בעי דלודי ליה והאי דלא אודי ליה כי היכי דלישתמיט ליה וסבר עד דהוה לי זוזי ופרענא ליה ורחמנא אמר רמי שבועה עליה כי היכי דלודי ליה בכוליה רבי אליעזר בן יעקב סבר <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לא שנא בו ולא שנא בבנו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אינו מעיז</span> והלכך לאו משיב אבידה הוי ורבנן סברי בו הוא דאינו מעיז <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אבל בבנו מעיז</span> ומדלא העיז משיב אבידה הוי


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף יח,ב משנה
pgu: יח
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  העדים שאמרו כתב ידינו הוא זה אבל אנוסים היינו קטנים היינו <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>פסולי עדות היינו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>הרי אלו נאמנים</span> ואם יש עדים שהוא כתב ידם או שהיה כתב ידם <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>יוצא ממקום אחר</span> אינן נאמנין


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף יח,ב גמרא
pgu: יח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אמר רמי בר חמא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'><span class='tlm-rsh' data-nro='13'>לא שנו</span></span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אלא שאמרו אנוסים היינו מחמת ממון</span> אבל אנוסים היינו <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מחמת נפשות</span> הרי אלו נאמנין אמר ליה רבא כל כמיניה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>כיון שהגיד שוב אינו חוזר ומגיד</span> וכי תימא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>הני מילי על פה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אבל בשטר לא</span> והא אמר ריש לקיש עדים החתומים על השטר נעשה כמי שנחקרה עדותן בב``ד אלא כי אתמר ארישא אתמר הרי אלו נאמנין אמר רמי בר חמא לא שנו אלא שאמרו אנוסין היינו מחמת נפשות אבל אמרו אנוסין היינו מחמת ממון אין נאמנין מאי טעמא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אין אדם משים עצמו רשע</span> תנו רבנן אין נאמנים לפוסלו דברי רבי מאיר וחכמים אומרים נאמנים בשלמא לרבנן כי טעמייהו שהפה שאסר הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>הפה שהתיר</span> אלא לר' מאיר מ``ט <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>בשלמא פסולי עדות</span> מלוה גופיה מעיקרא מידק דייק ומחתם קטנים נמי כדרשב``ל דאמר ריש לקי


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף יט,א גמרא
pgu: יט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  חזקה אין העדים חותמין על השטר אא``כ נעשה בגדול אלא אנוסין מ``ט אמר רב חסדא קסבר ר``מ עדים שאמרו להם חתמו שקר ואל תהרגו <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>יהרגו ואל יחתמו שקר</span> אמר ליה רבא השתא אילו אתו לקמן לאמלוכי אמרינן להו זילו חתומו ולא תתקטלון דאמר מר אין לך דבר שעומד בפני פיקוח נפש אלא <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} וגלוי עריות ושפיכות דמים בלבד השתא דחתמו אמרינן להו אמאי חתמיתו אלא טעמא דר``מ <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>כדרב הונא</span> אמר רב דא``ר הונא אמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מודה בשטר שכתבו</span> אין צריך לקיימו גופא אמר רב הונא אמר רב מודה בשטר שכתבו אין צריך לקיימו א``ל רב נחמן גנובא גנובי למה לך אי סבירא לך כר``מ אימא הלכה כר``מ אמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ומר היכי סבירא ליה</span> אמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>כי אתו לקמן</span> לדינא אמרינן להו זילו <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>קיימו שטרייכו</span> וחותו לדינא א``ר יהודה אמר רב האומר <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>שטר אמנה</span> הוא זה אינו נאמן דקאמר מאן אילימא דקאמר לוה פשיטא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>כל כמיניה</span> ואלא דקאמר מלוה תבוא עליו ברכה אלא דקאמרי עדים אי דכתב ידם יוצא ממקום אחר פשיטא דלא מהימני ואי דאין כתב ידם יוצא ממקום אחר אמאי לא מהימני <סימן בא``ש> אמר רבא לעולם דקאמר לוה וכדרב הונא דא``ר הונא אמר רב מודה בשטר שכתבו אין צריך לקיימו אביי אמר לעולם דאמר מלוה וכגון <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>שחב לאחרים</span> וכדרבי נתן דתניא רבי נתן אומר מנין לנושה בחבירו מנה וחבירו בחבירו מנין שמוציאין מזה ונותנין לזה תלמוד לומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0405' data-rgl='7'> במדבר ה </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ונתן לאשר אשם לו</span> רב אשי אמר לעולם דקאמרי עדים ודאין כתב ידם יוצא ממקום אחר ודקאמרת אמאי לא מהימני כדרב כהנא דא``ר כהנא אסור לו לאדם שישהה שטר אמנה בתוך ביתו משום שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='2711' data-rgl='14'> איוב יא </span> אל תשכן באהליך עול


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף יט,ב גמרא
pgu: יט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ואמר רב ששת</span> בריה דרב אידי ש``מ מדרב כהנא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>עדים</span> שאמרו אמנה היו דברינו <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אין נאמנין</span> מאי טעמא כיון דעולה הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אעולה לא חתמי</span> אמר רבי יהושע בן לוי אסור לו לאדם שישהה שטר פרוע בתוך ביתו משום שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='2711' data-rgl='14'> איוב יא </span> אל תשכן באהליך עולה במערבא משמיה דרב אמרי<span class='tlm-sfr' data-chp='2711' data-rgl='14'> איוב יא </span> אם און בידך הרחיקהו זה שטר אמנה ושטר פסים ואל תשכן באהלך עולה זה שטר פרוע מאן דאמר שטר פרוע כל שכן שטר אמנה ומאן דאמר שטר אמנה אבל שטר פרוע לא דזמנין דמשהי ליה אפשיטי דספרא אתמר <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ספר שאינו <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מוגה</span></span> אמר רבי אמי עד ל' יום מותר לשהותו מכאן ואילך אסור לשהותו משום שנא' אל תשכן באהליך עולה אר``נ עדים שאמרו אמנה היו דברינו אין נאמנין <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מודעא היו דברינו</span> אין נאמנין מר בר רב אשי אמר אמנה היו דברינו אין נאמנין מודעא היו דברינו נאמנין מ``ט האי ניתן ליכתב והאי לא ניתן ליכתב בעא מיניה רבא מרב נחמן <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>תנאי היו דברינו</span> מהו <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מודעא ואמנה</span> היינו טעמא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>דקא עקרי ליה לשטרא</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='20'>האי נמי</span> קא עקר לשטרא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>או דלמא</span> תנאי מילתא אחריתי היא א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>כי אתו לקמן</span> לדינא אמרינן להו זילו קיימו תנאייכו <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>וחותו לדינא</span> עד אומר תנאי ועד אומר אינו תנאי א``ר פפא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>תרוייהו בשטרא מעליא קא מסהדי</span> והאי דקאמר תנאי הוה ליה חד ואין דבריו של אחד במקום שנים מתקיף לה רב הונא בריה דרב יהושע אי הכי <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אפי' תרוייהו נמי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>אלא</span> אמרינן הני למיעקר סהדותייהו קאתו האי נמי למיעקר סהדותיה קאתי והלכתא כרב הונא בריה דרב יהושע ת``ר שנים חתומין על השטר ומתו ובאו שנים מן השוק ואמרו ידענו שכתב ידם הוא אבל אנוסים היו קטנים היו פסולי עדות היו הרי אלו נאמנים ואם יש עדים שכתב ידם הוא זה או שהיה כתב ידם יוצא ממקום אחר משטר <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>שקרא עליו ערער</span> והוחזק בב``ד אין אלו נאמנין <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>ומגבינן ביה</span> כבשטרא מעליא ואמאי <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>תרי ותרי נינהו</span> אמר רב ששת זאת אומרת הכחשה תחלת הזמה הי


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף כ,א גמרא
pgu: כ
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  וכשם שאין מזימין את העדים אלא בפניהם <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>כך אין מכחישין</span> את העדים אלא בפניהם אמר ליה רב נחמן אילו הוו קמן ומכחישין להו הוה הכחשה ולא הוה משגיחין בהו דהוי לה עדות מוכחשת <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>השתא</span> דליתנהו דאילו הוו לקמן דלמא הוו מודו להו מהימני אלא אמר רב נחמן אוקי תרי להדי תרי <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ואוקי ממונא בחזקת מריה</span> מידי דהוה אנכסי דבר שטיא דבר שטיא זבין נכסי אתו בי תרי אמרי כשהוא שוטה זבין ואתו בי תרי ואמרי כשהוא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>חלים</span> זבין אמר רב אשי אוקי תרי להדי תרי ואוקי ממונא בחזקת בר שטיא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ולא אמרן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אלא דאית ליה</span> חזקה דאבהתיה אבל לית ליה חזקה דאבהתיה אמרינן כשהוא שוטה זבן וכשהוא שוטה זבין א``ר אבהו אין מזימין את העדים אלא בפניהן ומכחישין את העדים שלא בפניהן והזמה שלא בפניהן נהי דהזמה לא הוי הכחשה מיהא הויא אמר מר אם יש עדים שכתב ידם הוא זה או שהיה כתב ידם יוצא ממקום אחר משטר שקרא עליו ערער והוחזק בב``ד אין נאמנין קרא עליו ערער אין לא קרא עליו ערער לא מסייע ליה לרבי אסי דאמר רבי אסי <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אין מקיימין את השטר</span> אלא משטר שקרא עליו ערער והוחזק בב``ד אמרי נהרדעי אין מקיימין את השטר אלא משתי כתובות [או] <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>משתי שדות</span> והוא שאכלום בעליהן ג' שנים ו<span class='tlm-rsh' data-nro='14'>בשופי</span> א``ר שימי בר אשי וביוצא מתחת יד אחר אבל מיד עצמו לא מאי שנא תחת יד עצמו דלא דלמא זיופי מזייף מתחת ידי אחר נמי דלמא אזל וחזא אתא וזייף כולי האי לא מצי <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מכוין</span> ת``ר <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>כותב אדם</span> עדותו על השטר <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>ומעיד</span> עליה אפילו לאחר כמה שנים אמר רב הונא והוא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>שזוכרה מעצמו</span> רבי יוחנן אמר אע``פ שאין זוכרה מעצמו אמר רבה ש``מ מדרבי יוחנן הני בי תרי דידעי סהדותא ומנשי חד מנייהו מדכר חד לחבריה איבעיא להו <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>עצמו מאי</span> רב חביבא אמר אפילו עצמו מר בריה דרב אשי אמר עצמו לא והלכתא עצמו ל


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף כ,ב גמרא
pgu: כ
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ואי צורבא מרבנן הוא</span> אפילו עצמו כי הא דרב אשי הוה ידיע ליה בסהדותא לרב כהנא אמר ליה מי דכיר מר האי סהדותא אמר ליה לא ולאו הכי והכי הוה א``ל לא ידענא לסוף אידכר רב אשי אסהיד ליה חזייה לרב כהנא דהוה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מחסם</span> א``ל מי סברת עלך קא סמיכנא אנא הוא דרמאי אנפשאי ואדכרי תנן התם <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>התלוליות</span> הקרובות בין לעיר ובין לדרך <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אחד חדשות</span> ואחד <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ישנות טמאות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>הרחוקות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>חדשות טהורות</span> ישנות טמאות איזוהי קרובה חמשים אמה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ואיזו היא ישנה</span> ששים שנה דברי ר``מ רבי יהודה אומר קרובה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>שאין קרובה הימנה</span> ישנה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>שאין אדם זוכרה</span> מאי עיר ומאי דרך אילימא עיר עיר ממש דרך דרך ממש מספיקא מי מחזקינן טומאה והאמר ריש לקיש <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>עילה מצאו</span> וטהרו ארץ ישראל א``ר זירא עיר עיר הסמוכה לבית הקברות ודרך דרך בית הקברות בשלמא דרך בית הקברות דזמנין <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>דמתרמי בין השמשות</span> ומקרו קברו בתל אלא עיר הסמוכה לבית הקברות כולהי לבית הקברות אזלי אמר רבי חנינא מתוך שהנשים קוברות שם נפליהן <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ומוכי שחין</span> זרועותיהם עד חמשים אמה אזלא איהי לחודה טפי דברא איניש בהדה ולבית הקברות אזלא הלכך טומאה בארץ ישראל לא מחזקינן אמר רב חסדא ש``מ מרבי מאיר האי סהדותא עד שיתין שנין מידכר טפי לא מידכר ולא היא התם הוא דלא רמיא עליה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>אבל הכא</span> כיון דרמי עליה אפילו טובא נמי


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף כ,ב משנה
pgu: כ
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  זה אומר כתב ידי וזה כתב ידו של חבירי וזה אומר זה כתב ידי וזה כתב ידו של חבירי <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>הרי אלו נאמנין</span> זה אומר זה כתב ידי וזה אומר זה כתב ידי צריכין לצרף עמהם אחר דברי רבי וחכמים אומרים אינם צריכין לצרף עמהן אחר אלא נאמן אדם לומר זה כתב ידי


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף כא,א גמרא
pgu: כא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  על כתב ידן הם מעידים <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לדברי חכמים על מנה שבשטר הם מעידים</span> פשיטא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>מהו דתימא</span> לרבי ספוקי מספקא ליה אי על כתב ידם הם מעידים <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>או על מנה שבשטר</span> הם מעידים <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ונפקא מינה</span> היכא דמית חד מינייהו לבעי שנים מן השוק להעיד עליו דאם כן קנפיק <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>נכי ריבעא</span> דממונא אפומא דחד סהדא והכא לחומרא והכא לחומרא קמ``ל דרבי מיפשט פשיטא ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>בין לקולא</span> בין לחומרא דאמר רב יהודה אמר רב שנים החתומין על השטר ומת אחד מהן צריכין שנים מן השוק להעיד עליו בזו רבי לקולא ורבנן לחומרא ואי ליכא תרי <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אלא חד</span> מאי אמר אביי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>לכתוב</span> חתימת ידיה אחספא ושדי ליה בבי דינא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ומחזקי</span> ליה בי דינא <וחזו ליה> ולא צריך איהו לאסהודי אחתימת ידיה ואזיל איהו והאי ומסהדי אאידך ודוקא אחספא אבל אמגלתא לא דלמא משכח לה איניש דלא מעלי וכתב עילויה מאי דבעי ותנן הוציא עליו כתב ידו שהוא חייב לו גובה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מנכסים בני חורין</span> א``ר יהודה אמר שמואל הלכה כדברי חכמים פשיטא יחיד ורבים הלכה כרבים מהו דתימא הלכה כרבי מחבירו ואפילו מחביריו קא משמע לן:  סימן נח נד חד:  אמר ליה רב חננא בר חייא לרב יהודה ואמרי לה רב הונא בר יהודה לרב יהודה ואמרי לה רב חייא בר יהודה לרב יהודה ומי אמר שמואל הכי והא ההוא שטרא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>דנפיק מבי דינא דמר שמואל</span> והוה כתיב ביה מדאתא רב ענן בר חייא ואסהיד אחתימות ידיה ואדחד דעמיה ומנו רב חנן בר רבה ומדאתא רב חנן בר רבה ואסהיד אחתימות ידיה ואדחד דעמיה ומנו רב ענן בר חייא אשרנוהי וקימנוהי כדחזי א``ל ההוא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>שטרא דיתמי הוה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>וחש שמואל</span> לב``ד טועין וסבר שמואל דלמא איכא דסבירא ליה הלכה כרבי מחבירו ולא מחביריו ובהא אפילו מחביריו סבר אעביד רווחא כי היכי דלא מפסדי יתמי אמר רב יהודה אמר שמואל <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>עד ודיין</span> מצטרפין אמר רמי בר חמא כמה מעליא הא שמעתא אמר רבא מאי מעליותא מאי דקא מסהיד סהדא לא קא מסהיד דיינא ומאי דקא מסהיד דיינא לא קא מסהיד סהדא אלא כי אתא רמי בר יחזקאל אמר לא תציתינהו להני כללי דכייל יהודה אחי משמיה דשמוא


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף כא,ב גמרא
pgu: כא
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  איקלע רבנאי אחוה דר' חייא בר אבא למזבן שומשמי ואמר הכי אמר שמואל עד ודיין מצטרפין אמר אמימר כמה מעליא הא שמעתא אמר ליה רב אשי לאמימר משום דקלסה אבוה דאמך את נמי מקלסת לה כבר פרכה רבא:  אמר רב ספרא אמר רבי אבא אמר רב יצחק בר שמואל בר מרתא אמר רב הונא ואמרי ליה אמר רב הונא אמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>שלשה שישבו</span> לקיים את השטר שנים מכירין חתימות ידי עדים ואחד אינו מכיר <span class='tlm-rsh' data-nro='3'><span class='tlm-rsh' data-nro='21'>עד שלא חתמו</span></span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'><span class='tlm-rsh' data-nro='22'>מעידין</span></span> בפניו <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>וחותם</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'><span class='tlm-rsh' data-nro='23'>משחתמו</span> אין מעידין</span> בפניו וחותם <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ומי כתבינן</span> והאמר רב פפי משמיה דרבא האי <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אשרתא</span> דדייני דניכתב מקמיה דניחוו סהדי אחתימת ידייהו פסולה דמתחזי כשקרא הכא נמי מתחזי כשקרא אלא אימא עד שלא כתבו מעידין בפניו וחותם משכתבו אין מעידין בפניו וחותם ש``מ תלת ש``מ <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>עד נעשה דיין</span> וש``מ דיינין המכירין חתימות ידי עדים אינן צריכין להעיד בפניהם וש``מ דיינין שאין מכירין חתימות ידי עדים <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>צריכין להעיד בפני כל אחד ואחד</span> מתקיף לה רב אשי בשלמא עד נעשה דיין שמעינן מינה אלא דיינין המכירין חתימות ידי עדים אין צריכין להעיד בפניהם דלמא לעולם אימא לך צריכין <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ושאני הכא דקא מקיימא הגדה</span> בחד ודיינין שאין מכירין חתימות ידי עדים צריכין להעיד בפני כל אחד ואחד דלמא לעולם אימא לך אין צריכין ושאני הכא דלא קא מקיימא הגדה כלל יתיב ר' אבא וקאמר לה להא שמעתא דעד נעשה דיין איתיביה רב ספרא לרבי אבא ראוהו שלשה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>והן בית דין</span> יעמדו שנים ויושיבו מחבריהם אצל היחיד ויעידו בפניהם ויאמרו מקודש החדש מקודש <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>שאין היחיד נאמן</span> על ידי עצמו ואי סלקא דעתך דעד נעשה דיין למה לי כולי האי <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>ליתבו בדוכתייהו</span> וליקדשי אמר ליה אף לדידי קשיא לי ושאילתיה לרב יצחק בר שמואל בר מרתא ורב יצחק לרב הונא ורב הונא לחייא בר רב וחייא בר רב לרב ואמר להו הנח לעדות החדש דאוריית' וקיום שטרות דרבנן אמר רבי אבא אמר רב הונא אמר רב שלשה שישבו לקיים את השטר וקרא ערער על אחד מהן עד שלא חתמו מעידין עליו וחותם משחתמו אין מעידין עליו וחותם ערער דמאי אי ערער דגזלנות


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף כב,א גמרא
pgu: כב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>תרי ותרי נינהו</span> אי ערער <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>דפגם משפחה</span> גלוי מלתא בעלמא הוא לעולם אימא לך ערער דגזלנותא וקאמרי הני ידעינן ביה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>דעבד תשובה</span> א``ר זירא הא מלתא מרבי אבא שמיע לי <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ואי לאו רבי אבא דמן עכו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>שכחתה</span> ג' שישבו לקיים את השטר ומת אחד מהם צריכין למיכתב במותב תלתא הוינא וחד ליתוהי אמר רב נחמן בר יצחק ואי כתב ביה שטרא דנן נפק לקדמנא בי דינא תו לא צריך ודלמא בית דין חצוף הוא וכדשמואל דאמר שמואל שנים שדנו דיניהם דין אלא שנקרא ב``ד חצוף דכתיב ביה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>בי דינא דרבנא אשי</span> ודלמא רבנן דבי רב אשי כדשמואל סבירא להו דכתיב ביה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ואמר לנא רבנא אשי</span>


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף כב,א משנה
pgu: כב
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  האשה שאמרה אשת איש הייתי וגרושה אני <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>נאמנת</span> שהפה שאסר הוא הפה שהתיר ואם יש עדים שהיתה אשת איש והיא אומרת גרושה אני אינה נאמנת אמרה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>נשביתי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>וטהורה אני</span> נאמנת שהפה שאסר הוא הפה שהתיר ואם יש עדים שנשבית והיא אומרת טהורה אני אינה נאמנת ואם משנשאת באו עדים הרי זו לא תצא


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף כב,א גמרא
pgu: כב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  א``ר אסי מנין להפה שאסר הוא הפה שהתיר מן התורה שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='16'> דברים כב </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>את בתי נתתי</span> לאיש הזה לאשה לאיש אסרה הזה התירה ל``ל קרא סברא היא הוא אסרה והוא שרי לה אלא כי איצטריך קרא לכדרב הונא אמר רב דא``ר הונא אמר רב מנין לאב <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>שנאמן לאסור את בתו</span> מן התורה שנאמר את בתי נתתי לאיש <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>הזה למה לי</span> מיבעי ליה לכדתני ר' יונה דתני ר' יונה את בתי נתתי לאיש הזה הזה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>ולא ליבם</span> ת``ר האשה שאמרה אשת איש אני וחזרה ואמרה פנויה אני <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>נאמנת</span> והא שוויה לנפשה חתיכה דאיסורא אמר רבא בר רב הונא כגון שנתנה אמתלא לדבריה תניא נמי הכי אמרה אשת איש אני וחזרה ואמרה פנויה אני אינה נאמנת ואם נתנה אמתלא לדבריה נאמנת ומעשה נמי באשה אחת גדולה שהיתה גדולה בנוי וקפצו עליה בני אדם לקדשה ואמרה להם מקודשת אני לימים עמדה וקידשה את עצמה אמרו לה חכמים מה ראית לעשות כן אמרה להם בתחלה שבאו עלי אנשים שאינם מהוגנים אמרתי מקודשת אני עכשיו שבאו עלי אנשים מהוגנים עמדתי וקדשתי את עצמי וזו הלכה העלה רב אחא שר הבירה לפני חכמי' באושא ואמרו אם נתנה אמתל' לדבריה נאמנת בעא מיניה שמואל מרב אמרה טמאה אני וחזרה ואמרה טהורה אני מהו אמר ליה אף בזו אם נתנ


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף כב,ב גמרא
pgu: כב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אמתלא</span> לדבריה נאמנת תנא מיניה ארבעים זימנין ואפ``ה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>לא עבד שמואל עובדא בנפשיה</span> ת``ר שנים אומרים מת ושנים אומרים לא מת שנים אומרים נתגרשה ושנים אומרים לא נתגרשה <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>הרי זו לא תנשא</span> ואם נשאת <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>לא תצא</span> רבי מנחם בר יוסי אומר תצא אמר רבי מנחם בר יוסי אימתי אני אומר תצא בזמן <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>שבאו עדים</span> ואח``כ נשאת אבל נשאת ואח``כ באו עדים לא תצא מכדי תרי ותרי נינהו הבא עליה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>באשם תלוי</span> קאי א``ר ששת כגון שנשאת <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לאחד מעדיה</span> היא גופה באשם תלוי קיימא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>באומרת ברי לי</span> אמר רבי יוחנן שנים אומרים מת ושנים אומרים לא מת הרי זו לא תנשא ואם נשאת לא תצא שנים אומרים נתגרשה ושנים אומרים לא נתגרשה הרי זו לא תנשא ואם נשאת תצא מאי שנא רישא ומאי שנא סיפא אמר אביי <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>תרגמה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>בעד אחד</span> עד אחד אומר מת הימנוהו רבנן כבי תרי וכדעולא דאמר עולא כל מקום שהאמינה תורה עד אחד הרי כאן שנים והאי דקאמר לא מת הוה ליה חד ואין דבריו של אחד במקום שנים אי הכי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אפי' לכתחלה נמי</span> משום <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>דרב אסי</span> דא``ר אסי<span class='tlm-sfr' data-chp='2804' data-rgl='25'> משלי ד </span> הסר ממך עקשות פה ולזות שפתים הרחק ממך סיפא עד אחד אומר נתגרשה ועד אחד אומר לא נתגרשה תרוייהו באשת איש קמסהדי והאי דקאמר נתגרשה הוה ליה חד ואין דבריו של אחד במקום שנים רבא אמר לעולם תרי ותרי נינהו וראה ר' יוחנן דבריו של ר' מנחם בר יוסי בגרושין ולא ראה במיתה מ``ט <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>מיתה אינה יכולה מכחשתו</span> גרושין יכולה מכחשתו ומי חציפה כולי האי והאמר רב המנונא האשה שאמרה לבעלה גרשתני נאמנת חזקה אין אשה מעיזה פניה בפני בעלה הני מילי היכא דליכא עדים דקא מסייעי לה אבל היכא דאיכא עדים דקא מסייעי לה מעיזה ומעיזה רב אסי אמר כגון דאמרי עדים <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>עכשיו מת</span> עכשיו גירשה מיתה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>ליכא לברורה</span> גירושין איכא לברורה דאמרינן לה אם איתא דהכי הוה אחזי לן גיטיך תנו רבנן שנים אומרים נתקדשה ושנים אומרים לא נתקדשה הרי זו לא תנשא ואם נשאת לא תצא שנים אומרים נתגרשה ושנים אומרים לא נתגרשה הרי זו לא תנשא ואם נשאת תצ


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף כג,א גמרא
pgu: כג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  מאי שנא רישא ומאי שנא סיפא אמר אביי תרגמה בעד אחד עד אחד אומר נתקדשה ועד אחד אומר לא נתקדשה <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>תרוייהו בפנויה קמסהדי</span> והאי דקאמר נתקדשה הוה ליה חד ואין דבריו של אחד במקום שנים סיפא עד אחד אומר נתגרשה ועד אחד אומר לא נתגרשה תרוייהו באשת איש קמסהדי והאי דקאמר נתגרשה הוה ליה חד ואין דבריו של אחד במקום שנים רב אשי אמר לעולם תרי ותרי ו<span class='tlm-rsh' data-nro='1'>איפוך</span> שנים אומרים ראינוה שנתקדשה ושנים אומרים לא ראינוה שנתקדשה הרי זו לא תנשא ואם נשאת תצא פשיטא לא ראינוה אינה ראיה לא צריכא דדיירי בחצר אחד מהו דתימא אם איתא דנתקדשה קלא אית לה למילתא קא משמע לן דעבדי אינשי דמקדשי בצנעא סיפא שנים אומרים ראינוה שנתגרשה ושנים אומרים לא ראינוה שנתגרשה הרי זו לא תנשא ואם נשאת לא תצא מאי קמ``ל אע``ג דדיירי בחצר אחד היינו הך מהו דתימא גבי קדושין הוא דעבידי אינשי דמקדשי בצנעא אבל גבי גירושין אם איתא דאיגרשא קלא אית לה למילתא קמ``ל דעבידי אינשי דמקדשי ו<span class='tlm-rsh' data-nro='2'>דמגרשי בצנעא</span>:  ואם משנשאת באו עדים לא תצא כו':  רבי אושעיא מתני לה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ארישא</span> רבה בר אבין מתני לה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אסיפא</span> מאן דמתני לה ארישא כ``ש אסיפא ד<span class='tlm-rsh' data-nro='5'>בשבויה הקילו</span> ומאן דמתני לה אסיפא אבל ארישא לא לימא ב<span class='tlm-rsh' data-nro='6'>דרב המנונא</span> קמיפלגי דמאן דמתני לה ארישא אית ליה דרב המנונא ומאן דמתני לה אסיפא לית ליה דרב המנונא לא דכולי עלמא אית להו דרב המנונא והכא בהא קמיפלגי דמר סבר כי איתמר דרב המנונא בפניו אבל שלא בפניו מעיזה ומר סבר שלא בפניו נמי אינה מעיזה:  ואם משנשאת באו עדים וכו':  אמר אבוה דשמואל לא נשאת נשאת ממש אלא כיון שהתירוה לינשא אע``פ שלא נשאת והא לא תצא קתני לא תצא מהתירה הראשון ת``ר אמרה נשביתי וטהורה אני <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ויש לי עדים</span> שטהורה אני אין אומרים נמתין עד שיבאו עדים אלא מתירין אותה מיד התירוה לינשא ואחר כך באו עדים ואמרו לא ידענו הרי זו לא תצא ואם באו עדי טומאה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אפי' יש לה כמה בנים</span> תצא הני שבוייתא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>דאתיין לנהרדעא</span> אותיב אבוה דשמואל נטורי בהדייהו א``ל שמואל ועד האידנא מאן נטרינהו א``ל אילו בנתך הווין מי הוית מזלזל בהו כולי האי הואי<span class='tlm-sfr' data-chp='3110' data-rgl='5'> קוהלת י </span> כשגגה שיוצא מלפני השליט ואישתביין בנתיה דמר שמואל ואסקינהו לארעא דישראל אוקמן לשבויינהו מאבראי ועיילי לבי מדרשא דר' חנינא הא אמרה נשביתי וטהורה אני והא אמרה נשביתי וטהורה אני שרינהו סוף עול אתו שבויינהו אמר רבי חנינא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>בנן דמוריין אינון</span> איגלאי מילתא דבנתיה דמר שמואל הווין אמר ליה רבי חנינא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>לרב שמן</span> בר אבא פוק <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>איטפל בקרובותיך</span> אמר ליה לרבי חנינא והאיכא עדים במדינת הים השתא מיהת ליתנהו קמן <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>עדים בצד אסתן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ותאסר</span> טעמא דלא אתו עדים הא אתו עדים מיתסרא והאמר אבוה דשמואל כיון שהתירוה לינשא אף על פי שלא נשאת אמר רב אשי עדי טומאה איתמר


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף כג,ב משנה
pgu: כג
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>שתי נשים שנשבו</span> זאת אומרת נשביתי וטהורה אני וזאת אומרת נשביתי וטהורה אני אינן נאמנות ובזמן שהן מעידות זו את זו <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>הרי אלו נאמנות</span>


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף כג,ב גמרא
pgu: כג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ת``ר אני טמאה וחברתי טהורה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>נאמנת</span> אני טהורה וחברתי טמאה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אינה נאמנת</span> אני וחברתי טמאה נאמנת על עצמה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ואינה נאמנת על חברתה</span> אני וחברתי טהורה נאמנת על חברתה ואינה נאמנת על עצמה אמר מר אני טהורה וחברתי טמאה אינה נאמנת היכי דמי <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אי דליכא עדים</span> על עצמה אמאי לא מהימנא נשביתי וטהורה אני קאמרה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אלא פשיטא דאיכא עדים</span> אימא מציעתא אני וחברתי טמאה נאמנת על עצמה ואינה נאמנת על חברתה ואי דאיכא עדים אמאי לא מהימנא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אלא פשיטא דליכא עדים</span> אימא סיפא אני וחברתי טהורה נאמנת על חברתה ואינה נאמנת על עצמה ואי דליכא עדים אעצמה אמאי לא מהימנא אלא פשיטא דאיכא עדים רישא וסיפא דאיכא עדים מציעתא דליכא עדים אמר אביי אין רישא וסיפא דאיכא עדים מציעתא דליכא עדים רב פפא אמר כולה דאיכא עדים ואיכא עד אחד דקא אפיך אמרה אני טמאה וחברתי טהורה ואמר לה עד אחד את טהורה וחברתך טמאה איהי שויתא לנפשה חתיכה דאיסורא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>חברתה משתריא אפומא דידה</span> אני טהורה וחברתי טמאה ואמר לה עד אחד את טמאה וחברתך טהורה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>איהי כיון דאיכא עדים לאו כל כמינה</span> חברתה משתריא אפומא דעד אני וחברתי טמאה ואמר לה עד אחד את וחברתך טהורה איהי שויתא לנפשה חתיכה דאיסורא חברתא משתריא אפומא דעד הא תו למה לי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>היינו רישא</span> מהו דתימא הני תרוייהו טהורות נינהו והאי דקאמרה הכי<span class='tlm-sfr' data-chp='0716' data-rgl='30'> שופטים טז </span> תמות נפשי עם פלשתים היא דקא עבדה קמ``ל אני וחברתי טהורה ואמר לה עד אחד את וחברתך טמאה איהי כיון דאיכא עדים לאו כל כמינה חברתה משתריא אפומא דידה הא תו למה לי היינו רישא דרישא מהו דתימא כי מהימנא במקום דפסלה נפשה אבל במקום דמכשרא נפשה <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>אימא לא</span> מהימנא קא משמע לן


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף כג,ב משנה
pgu: כג
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  וכן שני אנשים זה אומר כהן אני וזה אומר כהן אני אינן נאמנין ובזמן שהן מעידין זה את זה הרי אלו נאמנין <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>רבי יהודה אומר אין <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>מעלין</span> לכהונה על פי עד אחד</span> אמר רבי אלעזר אימתי במקום שיש <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>עוררין</span> אבל במקום שאין עוררין מעלין לכהונה על פי עד אחד רשב``ג אומר משום רבי שמעון בן הסגן מעלין לכהונה על פי עד אחד


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף כג,ב גמרא
pgu: כג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>כל הני</span> למה לי צריכי דאי תנא מודה רבי יהושע <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>משום דאיכא דררא דממונא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>אבל עדים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>דליכא דררא דממונא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>אימא לא</span> ואי תנא עדים משום <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>דלעלמא</span> אבל איהו דלנפשי


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף כד,א גמרא
pgu: כד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אימא לא ואי אשמעינן הני תרתי משום דממונא אבל אשת איש דאיסורא אימא לא נשביתי וטהורה אני למה לי משום דקא בעי למיתני ואם משנשאת באו עדים הרי זו לא תצא הניחא למאן דמתני לה אסיפא אלא למאן דמתני לה ארישא מאי איכא למימר משום דקא בעי למיתני שתי נשים שנשבו ושתי נשים שנשבו למה לי מהו דתימא ניחוש לגומלין קמשמע לן וכן שני אנשים למה לי משום דקא בעי למיתני פלוגתא דרבי יהודה ורבנן ת``ר אני כהן וחברי כהן <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>נאמן להאכילו בתרומה ו<span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אינו נאמן</span> להשיאו אשה</span> עד שיהו ג' שנים מעידין על זה ושנים מעידין על זה רבי יהודה אומר אף אינו נאמן להאכילו בתרומה עד שיהו שלשה שנים מעידין על זה ושנים מעידין על זה למימרא דרבי יהודה חייש לגומלין ורבנן לא חיישי לגומלין והא איפכא שמעינן להו דתנן החמרין שנכנסו לעיר ואמר אחד מהן שלי חדש ושל חברי ישן שלי אינו מתוקן ושל חברי מתוקן אינו נאמן רבי יהודה אומר נאמן אמר רב אדא בר אהבה אמר רב מוחלפת השיטה אביי אמר לעולם לא תיפוך בדמאי הקילו רוב עמי הארץ מעשרין הן אמר רבא דרבי יהודה אדרבי יהודה קשיא דרבנן אדרבנן לא קשיא אלא דרבי יהודה אדרבי יהודה לא קשיא כדשנינן דרבנן אדרבנן לא קשיא כדאמר רבי חמא בר עוקבא בשכלי אומנותו ביד


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף כד,ב גמרא
pgu: כד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  הכא נמי <span class='tlm-rsh' data-nro='0'><span class='tlm-rsh' data-nro='3'>בשכלי אומנותו בידו</span></span> והיכא אתמר דרבי חמא בר עוקבא אהא דתנן <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>הקדר</span> שהניח קדירותיו וירד לשתות <מים מן היאור> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>הפנימיות טהורות</span> והחיצונות טמאות והתניא אלו ואלו טמאות אמר רבי חמא בר עוקבא בשכלי אומנותו בידו מפני שיד הכל <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ממשמשת בהן</span> והתניא אלו ואלו טהורות א``ר חמא בר עוקבא בשאין כלי אומנותו בידו ואלא הא דתנן הפנימיות טהורות והחיצונות טמאות היכי משכחת לה דסמיכא לרשות הרבים <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ומשום חיפופי רשות הרבים</span> ואיבעית אימא ר' יהודה ורבנן <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>במעלין מתרומה ליוחסין</span> קמיפלגי איבעיא להו מהו להעלות משטרות ליוחסין היכי דמי אילימא דכתיב ביה אני פלוני כהן חתמתי עד מאן קא מסהיד עילויה לא צריכא דכתיב ביה אני פלוני כהן לויתי מנה מפלוני וחתימו סהדי מאי אמנה שבשטר קא מסהדי או דלמא אכולה מילתא קא מסהדי רב הונא ורב חסדא חד אמר מעלין וחד אמר אין מעלין איבעיא להו מהו להעלות מנשיאות כפים ליוחסין תיבעי למ``ד מעלין מתרומה ליוחסין ותיבעי למ``ד אין מעלין תיבעי למ``ד מעלין הני מילי תרומה דעון מיתה היא אבל נשיאות כפים <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>דאיסור עשה</span> לא או דלמא לא שנא תיבעי למ``ד אין מעלין הני מילי תרומה דמיתאכלא בצנעא אבל נשיאות כפים דבפרהסיא אי לאו כהן הוא כולי האי לא מחציף אינש נפשיה או דלמא לא שנא רב חסדא ורבי אבינא חד אמר מעלין וחד אמר אין מעלין א``ל רב נחמן בר יצחק לרבא מהו להעלות מנשיאות כפים ליוחסין א``ל פלוגתא דרב חסדא ורבי אבינא הלכתא מאי א``ל אנא מתניתא ידענא דתניא ר' יוסי אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>גדולה חזקה</span> שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='35a02' data-rgl='61'> עזרא ב </span> ומבני הכהנים בני חביה בני הקוץ בני ברזילי אשר לקח מבנות ברזילי הגלעדי אשה ויקרא על שמם אלה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>בקשו כתבם המתיחשים</span> ולא נמצאו <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ויגאלו</span> מן הכהונה ויאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>התרשתא</span> להם אשר לא יאכלו מקדש הקדשים עד עמוד כהן לאורים ותומים אמר להם הרי אתם בחזקתכם במה הייתם אוכלים בגולה ב<span class='tlm-rsh' data-nro='15'>קדשי הגבול</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אף כאן בקדשי הגבול</span> ואי סלקא דעתך מעלין מנשיאות כפים ליוחסין הני כיון דפרסי ידייהו אתי לאסוקינהו <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>שאני הכא</span> דריע חזקייהו דאי לא תימא הכי למאן דאמר מעלין מתרומה ליוחסין כיון דאכלי בתרומה אתי לאסוקינהו אלא לאו משום דריע חזקייה


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף כה,א גמרא
pgu: כה
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ואלא מאי גדולה חזקה</span> מעיקרא אכול <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>בתרומה דרבנן</span> השתא אכול בתרומה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>דאורייתא</span> ואי בעית אימא השתא נמי בתרומה דרבנן אכול בתרומה דאורייתא לא אכול וכי מסקינן מתרומה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ליוחסין</span> בתרומה דאורייתא בתרומה דרבנן לא מסקינן ואלא מאי גדולה חזקה דאע``ג <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>דאיכא למיגזר משום תרומה דאורייתא</span> לא גזרינן ובתרומה דאורייתא לא אכול והא כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='35a02' data-rgl='63'> עזרא ב </span> אשר לא יאכלו מקדש הקדשים מקדש הקדשים הוא דלא אכול הא בתרומה דאורייתא אכול ה``ק לא במידי דאיקרי קדש דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0322' data-rgl=' 10, 13'> ויקרא כב </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>וכל זר לא יאכל קדש</span> ולא במידי דאיקרי קדשים דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0322' data-rgl=' 12, 13'> ויקרא כב </span> ובת כהן כי תהיה לאיש זר היא בתרומת הקדשים לא תאכל <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ואמר מר</span> במורם מן הקדשים לא תאכל ת``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>חזקה לכהונה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>נשיאות כפים בבבל</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ואכילת חלה בסוריא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>וחילוק מתנות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>בכרכין</span> קתני מיהת נשיאות כפים מאי לאו ליוחסין <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>לא לתרומה</span> והא דומיא דאכילת חלה קתני <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מה אכילת חלה</span> ליוחסין אף נשיאות כפים ליוחסין לא אכילת חלה גופה לתרומה קסבר חלה בזמן הזה דרבנן ותרומה דאורייתא ומסקינן מחלה דרבנן לתרומה דאורייתא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>וכדאפיך</span> להו רב הונא בריה דרב יהושע לרבנן ת``ש חזקה לכהונה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>נשיאות כפים וחילוק גרנות</span> בא``י ובסוריא ובכל מקום ששלוחי ראש חודש מגיעין <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>נשיאות כפים ראיה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>אבל לא חילוק גרנות</span> ובבל כסוריא רשב``ג אומר אף אלכסנדריא של מצרים בראשונה מפני שבית דין קבועין שם קתני מיהת נשיאות כפים מאי לאו ליוחסין לא לחלה הא דומיא דחילוק גרנות קתני מה חילוק גרנות ליוחסין אף נשיאות כפים ליוחסין לא חילוק גרנות גופה לחלה קסבר תרומה בזמן הזה דרבנן וחלה דאורייתא ומסקינן מתרומה דרבנן לחלה דאורייתא וכדאשכחינהו רב הונא בריה דרב יהושע לרבנן דאמר רב הונא בריה דרב יהושע אשכחתינהו לרבנן <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>בבי רב</span> דיתבי וקאמרי אפילו למאן דאמר תרומה בזמן הזה דרבנן חלה דאורייתא שהרי ז' שכיבשו וז' שחילקו <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>נתחייבו בחלה</span> ולא נתחייבו בתרומה ואמינא להו אנא אדרבה אפילו למ``ד תרומה בזמן הזה דאורייתא חלה דרבנן דתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0416' data-rgl=''> במדבר טז </span> בבואכם אל הארץ אי בבואכם יכול משנכנסו לה שנים ושלשה מרגלים ת``ל בבואכם בביאת כולכם אמרתי ולא בביאת מקצתכם וכי אסקינהו עזר


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף כה,ב גמרא
pgu: כה
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לאו כולהו סלוק</span> ת``ש חזקה לכהונה נשיאות כפים וחילוק גרנות <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ועדות</span> עדות חזקה היא אלא לאו הכי קאמר נשיאות כפים כי עדות מה עדות ליוחסין אף נשיאות כפים ליוחסין לא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>עדות הבאה מכח חזקה כחזקה</span> כי ההוא דאתא לקמיה דרבי אמי א``ל מוחזקני בזה שהוא כהן א``ל מה ראית אמר ליה שקרא ראשון בבית הכנסת בחזקת שהוא כהן <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>או בחזקת שהוא גדול</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>שקרא אחריו לוי</span> והעלהו ר' אמי לכהונה על פיו ההוא דאתא לקמיה דרבי יהושע בן לוי אמר ליה מוחזקני בזה שהוא לוי אמר ליה מה ראית אמר ליה שקרא שני בבית הכנסת בחזקת שהוא לוי או בחזקת שהוא גדול <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>שקרא לפניו כהן</span> והעלהו רבי יהושע בן לוי <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ללויה</span> על פיו ההוא דאתא לקמיה דריש לקיש אמר ליה מוחזקני בזה שהוא כהן א``ל מה ראית [א``ל] שקרא ראשון בבית הכנסת א``ל ראיתיו שחילק על הגרנות אמר לו ר' אלעזר <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ואם אין שם גורן</span> בטלה כהונה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>זימנין</span> הוו יתבי קמיה דר' יוחנן אתא כי הא מעשה לקמיה א``ל ריש לקיש ראיתיו שחילק על הגורן א``ל ר' יוחנן ואם אין שם גורן בטלה כהונה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>הדר</span> חזייה לר``א בישות אמר שמעת מילי דבר נפחא ולא אמרת לן משמיה רבי ור' חייא חד העלה בן ע``פ אביו לכהונה וחד העלה אח ע``פ אחיו ללויה תסתיים דר' העלה בן ע``פ אביו לכהונה דתניא הרי שבא ואמר בני זה וכהן הוא נאמן להאכילו בתרומה ואינו נאמן <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>להשיאו אשה</span> דברי רבי אמר לו ר' חייא אם אתה מאמינו להאכילו בתרומה תאמינו להשיאו אשה ואם אי אתה מאמינו להשיאו אשה לא תאמינו לאכול בתרומה א``ל אני מאמינו להאכילו בתרומה שבידו להאכילו בתרומה ואיני מאמינו להשיאו אשה שאין בידו להשיאו אשה תסתיים ומדרבי העלה בן ע``פ אביו לכהונה ר' חייא העלה אח ע``פ אחיו ללויה ורבי חייא מאי שנא בן דלא דקרוב הוא אצל אביו אח נמי קרוב הוא אצל אחי


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף כו,א גמרא
pgu: כו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  במסיח לפי תומו כי הא דאמר רב יהודה אמר שמואל מעשה באדם אחד שהיה מסיח לפי תומו ואמר זכורני כשאני תינוק ומורכב על כתיפו של אבא והוציאוני מבית הספר והפשיטוני את כותנתי <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>והטבילוני</span> לאכול בתרומה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לערב</span> ור' חייא מסיים בה וחבירי בדילין ממני והיו קורין אותי יוחנן אוכל חלות והעלהו רבי לכהונה על פיו תניא ר``ש בן אלעזר אומר כשם שתרומה חזקה לכהונה כך מעשר ראשון חזקה לכהונה והחולק בבית דין אינה חזקה מעשר ראשון דלוי הוא כר``א בן עזריה דתניא תרומה לכהן מעשר ראשון ללוי דברי ר``ע ר``א בן עזריה אומר מעשר ראשון אף לכהן אימור דאר``א בן עזריה אף לכהן לכהן ולא ללוי מי אמר אין <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>בתר דקנסינהו עזרא</span> ודלמא איקרו ויהבו ליה אמר רב חסדא הכא במאי עסקינן כגון דמוחזק לן באבוה דהאי דכהן הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ונפק עליה קלא</span> דבן גרושה ובן חלוצה הוא וחלקו ליה לדידיה מעשר בבית הגרנות <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>לוי דלאו לוי הוא</span> מאי איכא למימר בן גרושה או בן חלוצה הוא לא מיבעיא למאן דאמר מעשר ראשון אסור לזרים דלא הוו יהבי ליה אלא אפילו למ``ד מעשר ראשון מותר לזרים הני מילי למיספק להו אבל בתורת חלוקה לא יהבי ליה והחולק בבית דין אינה חזקה אי בבית דין לא הויא חזקה היכא הויא חזקה אמר רב ששת הכי קאמר החולק תרומה בנכסי אביו עם אחיו בבית דין אינה חזקה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>פשיטא</span> מהו דתימא מדהנך לאכילה האי נמי לאכילה קמ``ל הנך לאכילה האי לזבוני:  רבי יהודה אומר אין מעלין לכהונה על פי עד אחד וכו':  רשב``ג היינו רבי אליעזר וכי תימא ערער חד איכא בינייהו דרבי אליעזר סבר ערער חד ורשב``ג סבר ערער תרי האמר רבי יוחנן דברי הכל אין ערער פחות משנים אלא הכא במאי עסקינן דמוחזק לן באבוה דהאי דכהן הוא ונפק עליה קלא דבן גרושה או בן חלוצה הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ואחתיניה</span> ואתא עד אחד ואמר ידענא ביה דכהן הו


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף כו,ב גמרא
pgu: כו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ואסקיניה</span> ואתו בי תרי ואמרי בן גרושה ובן חלוצה הוא ואחתיניה ואתא עד אחד ואמר ידענא ביה דכהן הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ודכולי עלמא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מצטרפין</span> לעדות והכא במיחש לזילותא דבי דינא קמיפלגי תנא קמא סבר כיון דאחתיניה לא מסקינן ליה חיישינן לזילותא דבי דינא ורשב``ג סבר אנן אחתינן ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ואנן מסקינן ליה</span> ולזילותא דבי דינא לא חיישינן מתקיף לה רב אשי אי הכי אפי' תרי ותרי נמי אלא אמר רב אשי במצטרפין לעדות קמיפלגי ובפלוגתא דהני תנאי דתניא אין עדותן מצטרפת <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>עד שיראו שניהם כאחד</span> ר' יהושע בן קרחה אמר אפי' בזה אחר זה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ואין עדותן מתקיימת</span> בב``ד עד שיעידו שניהם כאחד ר' נתן אומר שומעין דבריו של זה היום וכשיבא חבירו למחר שומעין דבריו


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף כו,ב משנה
pgu: כו
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  האשה שנחבשה בידי <עובדי כוכבים> {גוים} על ידי ממון מותרת לבעלה על ידי נפשות <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אסורה לבעלה</span>


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף כו,ב גמרא
pgu: כו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אמר רב שמואל בר רב יצחק אמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>לא שנו</span> אלא שיד ישראל תקיפה על <עובדי כוכבים> {הגוים} אבל יד <עובדי כוכבים> {גוים} תקיפה על עצמן אפילו על ידי ממון <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אסורה לבעלה</span> מתיב רבא העיד רבי יוסי הכהן ור' זכריה בן הקצב על בת ישראל <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>שהורהנה</span> באשקלון וריחקוה בני משפחתה <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ועדיה</span> מעידים אותה שלא נסתרה ושלא נטמאה ואמרו להם חכמים אם אתם מאמינים שהורהנה האמינו שלא נסתרה ושלא נטמאה ואם אי אתם מאמינים שלא נסתרה ושלא נטמאה אל תאמינו שהורהנה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>והא אשקלון</span> דיד <עובדי כוכבים> {גוים} תקיפה על עצמן וקתנ


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף כז,א גמרא
pgu: כז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>הורהנה</span> אין <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>נחבשה</span> לא הוא הדין אפילו נחבשה ומעשה שהיה כך היה איכא דאמרי אמר רבא אף אנן נמי תנינא העיד רבי יוסי הכהן ורבי זכריה בן הקצב על בת ישראל שהורהנה באשקלון וריחקוה בני משפחתה ועדיה מעידים עליה שלא נסתרה ושלא נטמאה ואמרו חכמים אם אתם מאמינים שהורהנה האמינו שלא נסתרה ושלא נטמאה ואם אין אתם מאמינים שלא נסתרה ושלא נטמאה אל תאמינו שהורהנה והא אשקלון דעל ידי ממון הוה וטעמא דעדים מעידין אותה הא אין עדים מעידין אותה לא מאי לאו לא שנא הורהנה ולא שנא נחבשה לא הורהנה שאני איכא דרמי לה מירמא תנן על ידי ממון מותרת לבעלה ורמינהו העיד רבי יוסי כו' והא אשקלון דע``י ממון וקתני טעמא דעדים מעידים אותה הא אין עדים מעידין אותה לא ומשני אמר רב שמואל בר רב יצחק לא קשיא כאן שיד ישראל תקיפה על <עובדי כוכבים> {הגוים} כאן שיד <עובדי כוכבים> {הגוים} תקיפה על עצמן:  על ידי נפשות אסורה וכו':  אמר רב כגון נשי גנבי ולוי אמר כגון אשתו של <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>בן דונאי</span> אמר חזקיה והוא שנגמר דינן להריגה ורבי יוחנן אמר אע``פ שלא נגמר דינן להריגה


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף כז,א משנה
pgu: כז
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  עיר שכבשוה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>כרכום</span> כל כהנות שנמצאו בתוכה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>פסולות</span> ואם יש להן עדים אפילו עבד אפי' שפחה הרי אלו נאמנין ואין נאמן אדם על ידי עצמו


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף כז,א גמרא
pgu: כז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ורמינהו <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>בלשת</span> שבאה לעיר בשעת שלום חביות פתוחות אסורות סתומות מותרות בשעת מלחמה אלו ואלו מותרות לפי שאין פנאי לנסך אמר רב מרי <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לבעול יש פנאי</span> לנסך אין פנאי רבי יצחק בר אלעזר משמיה דחזקיה אמר כאן ב<span class='tlm-rsh' data-nro='5'>כרכום</span> של אותה מלכות כאן בכרכום של מלכות אחרת של אותה מלכות נמי אי אפשר דלא ערק חד מינייהו אמר רב יהודה אמר שמואל כש<span class='tlm-rsh' data-nro='11'>משמרות</span> רואות זו את זו אי אפשר דלא ניימא פורתא אמר רבי לוי כגון דמהדר לה למתא שושילתא וכלבא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>וגווזא</span> ואווזא אמר רבי אבא בר זבדא פליגי בה רבי יהודה נשיאה ורבנן חד אמר כאן ב<span class='tlm-rsh' data-nro='10'>כרכום של אותה מלכות</span> כאן בכרכום של מלכות אחרת ולא קשיא ליה ולא מידי וחד קשיא ליה כל הני ומשני כגון דמהדר ליה למתא שושילתא וכלבא וגווזא ואווזא אמר רב אידי בר אבין אמר ר' יצחק בר אשיאן אם יש שם מחבואה אחת מצלת על הכהנות כולן בעי רבי ירמיה אינה מחזקת אלא אחת מהו מי אמרינן כל חדא וחדא היינו הא או דלמא לא אמרינן <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ומאי שנא משני שבילין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אחד טמא</span> ואחד טהור והלך באחד מהן <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>ועשה טהרות</span> ובא חבירו והלך בשני ועשה טהרות רבי יהודה אומר אם נשאל זה בפני עצמו וזה בפני עצמו טהורות שניהם כאחת טמאות ר' יוסי אומר בין כך ובין כך <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>טמאין</span> ואמר רבא ואיתימא ר' יוחנן <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>בבת אחת</span> דברי הכל טמאין בזה אחר זה דברי הכל <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>טהורים</span> לא נחלקו אלא בבא לישאל עליו ועל חבירו מר מדמי ליה לבבת אחת ומר מדמי ליה לבזה אחר זה והכא נמי כיון דשרי להו לכולהו כבת אחת דמי הכי השתא התם ודאי איכא טומאה הכא מי יימר דאיטמי בעי רב אשי אמרה לא נחבאתי ולא נטמאתי מהו מי אמרינ


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף כז,ב גמרא
pgu: כז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מה לי לשקר</span> או דלמא לא אמרינן ומאי שנא מההוא מעשה דההוא גברא דאגר ליה חמרא לחבריה א``ל לא תיזיל באורחא דנהר פקוד דאיכא מיא זיל באורחא דנרש דליכא מיא ואזל איהו באורחא דנהר פקוד ומית חמרא אתא לקמיה דרבא א``ל אין באורחא דנהר פקוד אזלי מיהו לא הוו מיא אמר רבא מה לי לשקר אי בעי א``ל באורחא דנרש אזלי ואמר ליה אביי מה לי לשקר <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>במקום עדים</span> לא אמרינן הכי השתא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>התם</span> ודאי איכא עדים דאיכא מיא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>הכא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ודאי איטמי</span> חששא הוא ובמקום חששא אמרינן:  אם יש עדים אפילו עבד ואפילו שפחה נאמנין:  ואפילו שפחה דידה מהימנא ורמינהי <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>לא תתייחד עמו</span> אלא ע``פ עדים ואפילו ע``פ עבד וע``פ שפחה חוץ משפחתה מפני <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>שלבה גס בשפחתה</span> אמר רב פפי בשבויה הקילו רב פפא אמר הא בשפחה דידה הא בשפחה דידיה ושפחה דידה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>לא מהימנא</span> הא קתני אין אדם מעיד על עצמו הא שפחה דידה מהימנא שפחתה נמי כעצמה דמי <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>רב אשי אמר הא והא בשפחה דידה</span> ושפחה מיחזא חזיא ושתקה התם דשתיקתה מתירתה לא מהימנא הכא דשתיקתה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אוסרתה</span> מהימנא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'><span class='tlm-rsh' data-nro='21'>השתא נמי</span></span> אתיא ומשקרא תרתי לא עבדה כי הא דמרי בר איסק ואמרי לה חנא בר איסק אתא ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אחא מבי חוזאה</span> א``ל פלוג לי בנכסי דאבא א``ל לא ידענא לך אתא לקמיה דרב חסדא א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>שפיר קאמר לך</span> דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0142' data-rgl='8'> בראשית מב </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ויכר יוסף את אחיו</span> והם לא הכירהו מלמד שיצא בלא חתימת זקן ובא בחתימת זקן א``ל זיל אייתי סהדי דאחוה את א``ל אית לי סהדי ומסתפינו מיניה דגברא אלמא הוא א``ל לדידיה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>זיל אייתינהו את</span> דלאו אחוך הוא א``ל דינא הכי המוציא מחבירו עליו הראיה א``ל הכי דאיננא לך ולכולהו אלמי חברך השתא נמי אתו ומשקרי <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>תרתי לא עבדי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>לימא כתנאי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>זו עדות</span> איש ואשה תינוק ותינוקת אביה ואמה ואחיה ואחותה אבל לא בנה ובתה לא עבדה ושפחתה ותניא אידך הכל נאמנין להעיד <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>חוץ מהימנה</span> ובעלה דרב פפי ודרב אשי תנאי היא <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>דרב פפא</span> [מי] לימא תנאי היא <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>אמר לך רב פפא כי תניא ההיא</span> במסיחה לפי תומה כי הא דכי אתא רב דימי אמר רב חנן קרטיגנאה משתעי מעשה בא לפני רבי יהושע בן לוי ואמרי לה רבי יהושע בן לוי מישתעי מעשה בא לפני רבי באדם אחד שהיה מסיח לפי תומו ואמר אני ואמי נשבינו לבין <העובדי כוכבים> {הגוים} יצאתי לשאוב מים דעתי על אמי ללקט עצים דעתי על אמי והשיאה ר' לכהונה על פיו


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף כז,ב משנה
pgu: כז
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  אמר ר' זכריה בן הקצב <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>המעון הזה</span> לא זזה ידה מתוך ידי משעה שנכנסו <עובדי כוכבים> {גוים} לירושלים ועד שיצאו אמרו לו אין אדם מעיד על עצמו


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף כז,ב גמרא
pgu: כז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  תנא ואעפ``כ ייחד לה בית בחצרו ו<span class='tlm-rsh' data-nro='34'>כשהיא יוצאה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='35'>יוצאה בראש בניה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='36'>וכשהיא נכנסת נכנסת בסוף בניה</span> בעי אביי מהו לעשות <span class='tlm-rsh' data-nro='37'>בגרושה</span> כן <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>התם</span> הוא דבשבויה הקילו אבל <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>הכא</span> לא או דלמא לא שנא ת``ש דתניא המגרש את אשתו לא תנשא בשכונת


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף כח,א גמרא
pgu: כח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ואם היה כהן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לא תדור עמו במבוי</span> אם היה כפר קטן זה היה מעשה ואמרו כפר קטן נידון כשכונה מי נדחה מפני מי ת``ש דתניא היא נדחית מפניו ואין הוא נדחה מפניה ואם היתה חצר שלה הוא נדחה מפניה איבעיא להו היתה חצר של שניהם מהו ת``ש היא נדחית מפניו במאי עסקינן אילימא בחצר שלו פשיטא ואלא בחצר שלה והתניא אם היתה חצר שלה הוא נדחה מפניה אלא לאו כי האי גוונא דלמא דאגיר מיגר מאי הוי עלה ת``ש<span class='tlm-sfr' data-chp='1022' data-rgl='17'> ישעיהו כב </span> הנה ה' מטלטלך טלטלה גבר ואמר רב טלטולי דגברא קשין מדאיתתא ת``ר לוה הימנה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>בנכסי אביה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אינה נפרעת</span> אלא ע``י אחר אמר רב ששת ואי אתו לקמן לדינא לא מזדקקינן להו רב פפא אמר שמותי משמתינן להו רב הונא בריה דרב יהושע אמר נגודי נמי מנגדינן להו אמר רב נחמן תנא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>באבל רבתי</span> בד``א שנתגרשה מן הנשואין אבל כשנתגרשה מן האירוסין נפרעת ע``י עצמה שאין לבו גס בה ההוא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ארוס וארוסתו</span> דאתו לקמיה דרבא יתיב רב אדא בר מתנא קמיה אוקי רבא שלוחא בינתייהו א``ל רב אדא בר מתנא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>והאמר רב נחמן תנא באבל רבתי</span> כו' א``ל קא חזינן דקא גייסי בהדדי איכא דאמרי לא אוקי רבא שליח בינתייהו א``ל רב אדא בר מתנא ניקום מר שלוחא בינתייהו א``ל והא [אמר] רב נחמן תנא באבל רבתי כו' א``ל ה``מ היכא דלא גייסי בהדדי אבל הני קא חזינא להו <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>דגייסי בהדדי</span>


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף כח,א משנה
pgu: כח
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  ואלו נאמנין להעיד בגודלן מה שראו בקוטנן נאמן אדם לומר <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>זה כתב ידו של אבא</span> וזה כתב ידו של רבי וזה כתב ידו של אחי זכור הייתי בפלונית שיצאה בהינומא וראשה פרוע ושהיה איש פלוני <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>יוצא מבית הספר</span> לטבול לאכול בתרומה ושהיה חולק עמנו על הגורן והמקום הזה בית הפרס ועד כאן היינו באין בשבת אבל אין אדם נאמן לומר דרך היה לפלוני במקום הזה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מעמד ומספד</span> היה לפלוני במקום הזה


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף כח,א גמרא
pgu: כח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אמר רב הונא בריה דרב יהושע והוא שיש גדול עמו וצריכא דאי אשמעינן אביו משום <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>דשכיח גביה</span> אבל רבו לא ואי אשמעינן רבו משום דאית ליה אימתיה דרביה אבל אביו לא ואי אשמעינן הני תרתי אביו דשכיח גביה ורבו דאית ליה אימתיה אבל אחיו דלית ליה לא הא ולא הא אימא לא קמ``ל כיון ד<span class='tlm-rsh' data-nro='16'>קיום שטרות מדרבנן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>הימנוהו רבנן בדרבנן</span>:  זכור הייתי בפלונית שיצאה בהינומא וראשה פרוע:  מאי טעמא כיון דרוב נשים בתולות נישאות <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>גלוי מלתא בעלמא הוא</span>:  ושהיה איש פלוני <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>יוצא מבית הספר</span> לטבול לאכול בתרומה:  ודלמא עבד כהן הוא מסייע ליה לר' יהושע בן לוי דאמר ר' יהושע בן לוי אסור לאדם שילמד את עבדו תורה ולא והתניא לוה הימנו רבו או שעשאו רב


id: 3202
lvr: 32
prk: 02
nru: דף כח,ב גמרא
pgu: כח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אפוטרופוס</span> או שהניח תפילין בפני רבו או שקרא שלשה פסוקים בבית הכנסת <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>הרי זה לא יצא לחירות</span> התם דאיקרי עבד מדעתו כי קאמרינן דקא נהיג ביה מנהג בנים:  לטבול לאכול בתרומה:  <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>בתרומה דרבנן</span>:  ושהיה חולק עמנו על הגורן:  ודלמא עבד כהן הוא תנן כמאן דאמר אין חולקין תרומה לעבד אלא אם כן רבו עמו דתניא אין חולקין תרומה לעבד אלא אם כן רבו עמו דברי רבי יהודה רבי יוסי אומר יכול הוא שיאמר אם כהן אני תנו לי בשביל עצמי ואם עבד כהן אני תנו לי בשביל רבי במקומו של רבי יהודה היו מעלין מתרומה ליוחסין במקומו של רבי יוסי לא היו מעלין מתרומה ליוחסין תניא א``ר אלעזר ברבי יוסי מימי לא העדתי פעם אחת העדתי והעלו עבד לכהונה על פי העלו סלקא דעתך השתא ומה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>בהמתן של צדיקים</span> אין הקב``ה מביא תקלה על ידם צדיקים עצמם לא כ``ש אלא בקשו להעלות עבד לכהונה על פי <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>חזא באתריה דרבי יוסי</span> ואזל <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ואסהיד באתריה דרבי יהודה</span>:  ושהמקום הזה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>בית הפרס</span> הוא:  מ``ט בית הפרס דרבנן דאמר רב יהודה אמר שמואל <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מנפח אדם בית הפרס</span> והולך ורב יהודה בר אמי משמיה דרב יהודה אמר בית הפרס <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>שנידש</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>טהור</span> מאי טעמא אי אפשר לעצם כשעורה שלא נידש ברגל:  ועד כאן היינו באין בשבת:  קסבר תחומין דרבנן:  ואין נאמן לומר דרך היה לפלוני במקום הזה מעמד ומספד היה לפלוני במקום הזה:  מאי טעמא אפוקי ממונא לא מפקינן תנו רבנן <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>נאמן התינוק</span> לומר כך אמר לי אבא משפחה זו טהורה משפחה זו טמאה טהורה וטמאה סלקא דעתך אלא משפחה זו כשרה ומשפחה זו פסולה ושאכלנו <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>בקצצה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>של בת פלוני לפלוני</span> ושהיינו מוליכים חלה ומתנות לפלוני כהן על ידי עצמו אבל לא על ידי אחר וכולן אם היה <עובד כוכבים> {גוי} ונתגייר עבד ונשתחרר אין נאמנים ואין נאמן לומר דרך היה לפלוני במקום הזה מעמד ומספד היה לפלוני במקום הזה רבי יוחנן בן ברוקא אומר נאמנים ר' יוחנן בן ברוקא אהייא אילימא אסיפא אפוקי ממונא הוא אלא ארישא וכולם אם היה <עובד כוכבים> {גוי} ונתגייר עבד ונשתחרר אין נאמנין ר' יוחנן בן ברוקא אומר נאמנין במאי קמיפלגי ת``ק סבר כיון <דעובד כוכבים> {דגוי} הוא לא הוה דייק ורבי יוחנן בן ברוקא סבר כיון דדעתיה לאיגיורי מידק הוה דייק מאי קצצה דתנו רבנן כיצד קצצה אחד מן האחין שנשא אשה שאינה הוגנת לו באין בני משפחה ומביאין חבית מליאה פירות ושוברין אותה באמצע רחבה ואומרים אחינו בית ישראל שמעו אחינו פלוני נשא אשה שאינה הוגנת לו ומתייראים אנו שמא יתערב זרעו בזרעינו בואו וקחו לכם <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>דוגמא</span> לדורות שלא יתערב זרעו בזרעינו וזו היא קצצה שהתינוק נאמן להעיד עליה:
<BR


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף כט,א משנה
pgu: כט
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אלו נערות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>שיש להן קנס</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>הבא על הממזרת</span> ועל ה<span class='tlm-rsh' data-nro='3'>נתינה</span> ועל ה<span class='tlm-rsh' data-nro='4'>כותית</span> הבא על הגיורת <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ועל השבויה</span> ועל השפחה שנפדו ושנתגיירו ושנשתחררו פחותות מבנות שלש שנים ויום אחד הבא על אחותו ועל אחות אביו ועל אחות אמו ועל אחות אשתו <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ועל אשת אחיו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ועל אשת אחי אביו</span> ועל הנדה יש להם קנס אע``פ שהן בהכרת אין בהן מיתת בית דין


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף כט,א גמרא
pgu: כט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  הני נערות פסולות אית להו קנס כשירות לא הכי קאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אלו נערות</span> פסולות שיש להם קנס <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>הבא על הממזרת</span> ועל ה<span class='tlm-rsh' data-nro='3'>נתינה</span> ועל ה<span class='tlm-rsh' data-nro='4'>כותית</span>:  נערה אין קטנה לא מאן תנא אמר רב יהודה אמר רב רבי מאיר היא דתניא קטנה מבת יום אחד ועד שתביא שתי שערות <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>יש לה מכר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ואין לה קנס</span> ומשתביא שתי שערות ועד שתיבגר יש לה קנס <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ואין לה מכר</span> דברי רבי מאיר שהיה רבי מאיר אומר כל מקום שיש מכר אין קנס וכל מקום שיש קנס אין מכר וחכמים אומרים קטנה מבת שלש שנים ויום אחד ועד שתיבגר יש לה קנס קנס אין <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>מכר לא</span> אימ


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף כט,ב גמרא
pgu: כט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אף קנס במקום מכר</span> והני בני קנסא נינהו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ואמאי</span> איקרי כאן<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl=' 19, 29'> דברים כב </span> ולו תהיה לאשה אשה הראויה לו אמר ריש לקיש<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl=''> דברים כב </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>נערה נערה הנערה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>חד לגופיה</span> וחד לאתויי חייבי לאוין וחד לאתויי חייבי כריתות רב פפא אמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='15'> שמות כב </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>בתולה בתולות הבתולות</span> חד לגופיה וחד לאתויי חייבי לאוין וחד לאתויי חייבי כריתות ורב פפא מ``ט לא אמר כר``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ההוא מיבעי ליה</span> לכדאביי דאמר אביי בא עליה ומתה פטור שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='29'> דברים כב </span> ונתן <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>לאבי הנערה</span> לאבי נערה ולא לאבי מתה וריש לקיש מ``ט לא אמר כרב פפא ההוא מיבעי ליה לגזירה שוה דתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='16'> שמות כב </span> כסף ישקול <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>כמוהר הבתולות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>שיהא זה</span> כמוהר הבתולות <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ומוהר הבתולות</span> כזה וריש לקיש נמי מיבעי ליה לכדאביי ורב פפא נמי מיבעי ליה לגזירה שוה אלא שיתא קראי כתיבי נערה נערה הנערה בתולה בתולות הבתולות תרי לגופייהו חד לכדאביי וחד לגזירה שוה אייתרו ליה תרי חד לאתויי חייבי לאוין וחד לאתויי חייבי כריתות <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ולאפוקי מהאי תנא</span> דתניא ולו תהיה לאשה שמעון התימני אומר אשה <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>שיש בה הויה</span> רבי שמעון בן מנסיא אומר אשה הראויה לקיימה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מאי בינייהו</span> אמר ר' זירא ממזרת ונתינה איכא בינייהו למאן דאמר יש בה הויה הא נמי יש בה הויה למאן דאמר ראויה לקיימה הא אינה ראויה לקיימה ולרבי עקיבא דאמר אין קידושין תופסין בחייבי לאוין מאי בינייהו איכא בינייהו <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אלמנה לכהן גדול</span> כרבי סימאי דתניא רבי סימאי אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>מן הכל</span> עושה רבי עקיבא ממזרין חוץ מאלמנה לכהן גדול שהרי אמרה תורה<span class='tlm-sfr' data-chp='0321' data-rgl=' 14, 7'> ויקרא כא </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>לא יקח</span> ולא יחלל חילולין הוא עושה ואין עושה ממזרין ולרבי ישבב דאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>בואו ונצוח על עקיבא בן יוסף</span> שהיה אומר כל שאין לו ביאה בישראל הולד ממזר מאי בינייהו איכא בינייה


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף ל,א גמרא
pgu: ל
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>חייבי עשה מצרי ואדומי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>הניחא</span> לר' ישבב אי לאפוקי מטעמא דר' סימאי קאתי <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>שפיר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אלא</span> אי טעמא דנפשיה קאמר כל שאין לו ביאה בישראל הולד ממזר ואפי' חייבי עשה מאי בינייהו איכא בינייהו בעולה לכ``ג ומ``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>דהוה ליה עשה שאינו שוה בכל</span> אמר רב חסדא הכל מודים בבא על הנדה שמשלם קנס למ``ד יש בה הויה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>הא נמי יש בה הויה</span> למ``ד ראויה לקיימה הא נמי ראויה לקיימה ולאפוקי מדרבי נחוניא בן הקנה דתניא רבי נחוניא בן הקנה היה עושה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>את יום הכפורים כשבת</span> לתשלומין <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מה שבת</span> מתחייב בנפשו ו<span class='tlm-rsh' data-nro='11'>פטור מן התשלומין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אף יום הכפורים</span> מתחייב בנפשו ופטור מן התשלומין מ``ט דר' נחוניא בן הקנה אמר אביי נאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl=''> שמות כא </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אסון בידי אדם</span> ונאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0142' data-rgl='38'> בראשית מב </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אסון <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>בידי שמים</span></span> מה אסון האמור בידי אדם פטור מן התשלומין אף אסון האמור בידי שמים פטור מן התשלומין מתקיף לה רב אדא בר אהבה ממאי דכי קא מזהר להו יעקב לבניה על צינים ופחים דבידי שמים נינהו דלמא על אריא וגנבי ד<span class='tlm-rsh' data-nro='18'>בידי אדם נינהו</span> אטו יעקב אהא אזהר אהא לא אזהר יעקב על כל מילי אזהר ו<span class='tlm-rsh' data-nro='15'>צינים פחים</span> בידי שמים נינהו והתניא הכל בידי שמים חוץ מצינים פחים שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='2822' data-rgl='5'> משלי כב </span> צינים פחים בדרך עיקש שומר נפשו ירחק מהם ותו אריא וגנבי בידי אדם נינהו והאמר רב יוסף וכן תני רבי חייא מיום שחרב בית המקדש אף על פי שבטלו סנהדרין ארבע מיתות לא בטלו לא בטלו הא בטלו להו אל


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף ל,ב גמרא
pgu: ל
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  דין ארבע מיתות לא בטלו מי שנתחייב סקילה או <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>נופל מן הגג</span> או <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>חיה דורסתו</span> ומי שנתחייב שריפה או נופל בדליקה או <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>נחש מכישו</span> ומי שנתחייב הריגה או <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>נמסר למלכות</span> או ליסטים באין עליו ומי שנתחייב חנק או טובע בנהר או מת ב<span class='tlm-rsh' data-nro='5'>סרונכי</span> אלא איפוך אריא וגנבי בידי שמים צינים ופחים בידי אדם רבא אמר טעמא דרבי נחוניא בן הקנה מהכא<span class='tlm-sfr' data-chp='0320' data-rgl='4'> ויקרא כ </span> ואם העלם יעלימו עם הארץ את עיניהם <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מן האיש ההוא</span> בתתו מזרעו למולך ושמתי אני את פני באיש ההוא ובמשפחתו והכרתי אותו אמרה תורה כרת שלי כמיתה שלכם מה מיתה שלכם פטור מן התשלומין אף כרת שלי פטור מן התשלומין מאי איכא בין רבא לאביי איכא בינייהו <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>זר שאכל תרומה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>לאביי פטור</span> ולרבא חייב <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ולאביי פטור</span> והאמר רב חסדא מודה ר' נחוניא בן הקנה בגונב חלבו של חבירו ואכלו שהוא חייב שכבר נתחייב בגניבה קודם שבא לידי איסור חלב אלמא דמעידנא דאגביה קנייה מתחייב בנפשו לא הוה עד דאכיל ליה הכא נמי בעידנא דאגביה קנייה מתחייב בנפשו לא הוי עד דאכיל ליה הכא במאי עסקינן כגון שתחב לו חבירו לתוך פיו סוף סוף כיון דלעסיה קנייה מתחייב בנפשו לא הוי עד דבלעה כגון שתחב לו לתוך בית הבליעה היכי דמי אי דמצי לאהדורה ניהדר אי לא מצי לאהדורה אמאי חייב לא צריכא דמצי לאהדורה ע``י הדחק רב פפא אמר כגון שתחב לו חבירו <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>משקין של תרומה</span> לתוך פיו רב אשי אמר בזר שאכל תרומה משל


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף לא,א גמרא
pgu: לא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  וקרע שיראין של חבירו גופא אמר רב חסדא מודה רבי נחוניא בן הקנה בגונב חלבו של חבירו ואכלו שהוא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>חייב</span> שכבר נתחייב בגנבה קודם שיבא לידי איסור חלב לימא פליגא דרבי אבין דאמר רבי אבין הזורק חץ מתחילת ארבע לסוף ארבע וקרע שיראין בהליכתו פטור <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>שעקירה צורך הנחה היא</span> הכא נמי הגבהה צורך אכילה היא הכי השתא התם אי אפשר להנחה בלא עקירה הכא אפשר לאכילה בלא הגבהה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>דאי בעי גחין</span> ואכיל אי נמי התם אי בעי לאהדורה לא מצי מהדר לה הכא מצי מהדר לה מאי איכא בין האי לישנא להאי לישנא איכא בינייהו <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>המעביר סכין</span> ברה``ר וקרע שיראין בהליכתו להך לישנא דאמרת אי אפשר להנחה בלא עקירה הכא נמי אי אפשר להנחה בלא עקירה להך לישנא דאמרת לא מצי מהדר לה הכא מצי מהדר לה גופא אמר רבי אבין הזורק חץ מתחלת ארבע לסוף ארבע וקרע שיראין בהליכתו פטור שעקירה צורך הנחה היא מתיב רב ביבי בר אביי <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>הגונב כיס בשבת</span> חייב <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>שכבר נתחייב בגניבה</span> קודם שיבא לידי איסור סקילה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>היה מגרר ויוצא</span> מגרר ויוצא פטור שהרי איסור שבת וגניבה באין כאחד <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ואמאי</span> הכא נמי לימא הגבהה צורך הוצאה היא הכא במאי עסקינן כגון שהגביהו על מנת להצניעו ונמלך עליו והוציאו וכי האי גוונא מי חייב והאמר רב סימון אמר רבי אמי אמר רבי יוחנן המפנה חפצים מזוית לזוית ונמלך עליהם והוציאן פטור שלא היתה עקירה משעה ראשונה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>לכך</span> לא תימא ע``מ להצניעו אלא אימא ע``מ להוציאו <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>הכא במאי עסקינן כשעמד</span> עמד למאי אי לכתף <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אורחיה הוא</span> אלא בעומד לפוש אבל לכתף מא


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף לא,ב גמרא
pgu: לא
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'><span class='tlm-rsh' data-nro='6'>פטור</span></span> אדתני היה מגרר ויוצא מגרר ויוצא פטור נפלוג וניתני בדידה במה דברי' אמורים בעומד לפוש אבל לכתף פטור <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אלא</span> הא מני בן עזאי היא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>דאמר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מהלך כעומד דמי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אבל זורק מאי</span> פטור ניפלוג [וניתני] בדידה במה דברים אמורים במהלך אבל זורק פטור מגרר ויוצא איצטריכא ליה ס``ד אמינא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אין דרך הוצאה בכך</span> קמ``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ובמאי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אי ברברבי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אורחיה הוא</span> אי בזוטרי <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>לאו אורחיה הוא</span> אלא במיצעי ודאפקיה להיכא אי דאפקיה לרה``ר איסור שבת איכא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>איסור גניבה ליכא</span> אי דאפקיה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>לרשות היחיד</span> איסור גניבה איכא איסור שבת ליכא לא צריכא דאפקיה לצידי רשות הרבים וכמאן אי כר' אליעזר דאמר צידי רה``ר כרה``ר דמו איסור שבת איכא איסור גניבה ליכא אי כרבנן דאמרי צידי רה``ר לאו כרה``ר דמו איסור גניבה איכא איסור שבת ליכא לעולם כר' אליעזר וכי אמר ר``א צידי רה``ר כרה``ר דמו הני מילי לענין חיובא דשבת דזימנין דדחקי רבים ועיילי להתם אבל לענין מיקנא קני מ``ט <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>דהא לא שכיחי רבים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>רב אשי אמר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>כגון שצירף ידו</span> למטה משלשה וקיבלו <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>כדרבא דאמר רבא ידו של אדם חשובה</span> לו כארבעה על ארבעה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>רב אחא מתני הכי</span> רבינא מתני לעולם דאפקיה לרה``ר וברה``ר נמי קנה ותרוייהו בדיוקא דהא מתני' קמיפלגי דתנן <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>היה מושכו</span> ויוצא <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>ומת</span> ברשות בעלים פטור <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>הגביהו</span> או שהוציאו מרשות בעלים ומת חייב רבינא דייק מרישא רב אחא דייק מסיפא רבינא דייק מרישא היה מושכו ויוצא ומת ברשות בעלים פטור טעמא דמת ברשות בעלים <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>הא הוציאו</span> מרשות בעלים ומת חייב רב אחא דייק מסיפא הגביהו או שהוציאו הוצאה דומיא דהגבהה מה הגבהה דאתי לרשותיה אף הוצאה נמי דאתי לרשותיה לרב אחא קשיא רישא לרבינא קשיא סיפא רישא לרב אחא לא קשיא כמה דלא אתי לרשותיה רשות בעלים קרינא ביה סיפא לרבינא לא קשיא הוצאה דומיא דהגבהה לא אמרינן:  הבא על אחותו ועל אחות אביו כו':  ורמינהו <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>אלו הן הלוקין</span> הבא על אחותו ועל אחות אביו ועל אחות אמו ועל אחות אשתו ועל אשת אחיו ועל אשת אחי אביו ועל הנד


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף לב,א גמרא
pgu: לב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  וקיימא לן דאינו לוקה ומשלם אמר עולא לא קשיא כאן באחותו נערה כאן באחותו בוגרת אחותו בוגרת נמי הא איכא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>בושת <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ופגם</span></span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>בשוטה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>והא איכא צערא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>במפותה</span> השתא דאתית להכי אפי' תימא אחותו נערה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ביתומה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ומפותה</span> אלמא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>קסבר עולא</span> כל היכא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>דאיכא ממון</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ומלקות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ממונא משלם</span> מילקא לא לקי מנא ליה לעולא הא גמר מ<span class='tlm-rsh' data-nro='9'>חובל בחבירו</span> מה חובל בחבירו דאיכא ממון ומלקות ממונא משלם מילקא לא לקי אף כל היכא דאיכא ממון ומלקות ממונא משלם מילקא לא לקי <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מה לחובל בחבירו</span> שכן חייב בחמשה דברים ואי ממונא לקולא שכן הותר מכללו בבית דין אלא גמר מעדים זוממין מה עדים זוממין דאיכא ממון ומלקות ממונא משלם מילקא לא לקי אף כל היכא דאיכא ממון ומלקות ממונא משלם מילקא לא לקי מה לעדים זוממין שכן אינן צריכים התראה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ואי ממונא לקולא הוא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>שכן לא עשו מעשה</span> אלא גמר <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>מתרוייהו</span> מה הצד השוה שבהן דאיכא ממון ומלקות ממונא משלם מילקא לא לקי אף כל היכא דאיכא ממון ומלקות ממונא משלם מילקא לא לקי מה להצד השוה שבהן שכן יש בהן צד חמור ואי ממונא לקולא הוא שכן יש בהן צד הק


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף לב,ב גמרא
pgu: לב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אלא עולא <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>תחת תחת גמר</span> כתיב הכא<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='29'> דברים כב </span> תחת אשר ענה וכתיב התם<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='24'> שמות כא </span> עין תחת עין מה התם ממונא משלם מילקא לא לקי אף כל היכא דאיכא ממונא ומלקות ממונא משלם מילקא לא לקי רבי יוחנן אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אפי' תימא</span> אחותו נערה כאן שהתרו בו כאן שלא התרו בו אלמא קסבר רבי יוחנן כל היכא דאיכא ממון ומלקות ואתרו ביה מילקא לקי ממונא לא משלם מנא ליה לר' יוחנן הא אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0525' data-rgl='2'> דברים כה </span> כדי רשעתו משום רשעה אחת אתה מחייבו ואי אתה מחייבו משום שתי רשעיות <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>וסמיך ליה ארבעים יכנו</span> והרי חובל בחבירו דאיכא ממון ומלקות ממונא משלם מילקא לא לקי וכי תימא הני מילי היכא דלא אתרו ביה אבל אתרו ביה מילקא לקי ממונא לא משלם והאמר ר' אמי א``ר יוחנן הכהו הכאה שאין בה שוה פרוטה לוקה היכי דמי אי דלא אתרו ביה אמאי לוקה אלא פשיטא דאתרו ביה וטעמא דלית בה שוה פרוטה הא אית בה שוה פרוטה ממונא משלם מילקא לא לקי כדאמר רבי אילעא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>בפירוש ריבתה</span> תורה עדים זוממין לתשלומין הכא נמי בפירוש ריבתה תורה חובל בחבירו לתשלומין והיכא איתמר דר' אילעא אהא מעידין אנו את איש פלוני שחייב לחבירו מאתים זוז ונמצאו זוממין לוקין ומשלמין שלא השם המביאן לידי מכות מביאן לידי תשלומין דברי ר``מ וחכמים אומרים כל המשלם אינו לוקה ו<span class='tlm-rsh' data-nro='5'>נימא כל הלוקה אינו משלם</span> א``ר אילעא בפירוש ריבתה תורה עדים זוממין לתשלומין היכן ריבתה תורה מכדי כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0519' data-rgl='19'> דברים יט </span> ועשיתם לו כאשר זמם לעשות לאחיו<span class='tlm-sfr' data-chp='0519' data-rgl='21'> דברים יט </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>יד ביד</span> למה לי דבר הניתן מיד ליד ומאי ניהו ממון חובל בחבירו נמי מכדי כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0324' data-rgl='19'> ויקרא כד </span> כאשר עשה כן יעשה לו <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>כן ינתן</span> בו למה לי דבר שיש בו נתינה ומאי ניהו ממון ורבי יוחנן מ``ט לא אמר כעולא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אם כן</span> בטלת<span class='tlm-sfr' data-chp='0318' data-rgl='9'> ויקרא יח </span> ערות אחותך לא תגל


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף לג,א גמרא
pgu: לג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  חובל בחבירו נמי א``כ בטלת<span class='tlm-sfr' data-chp='0525' data-rgl='3'> דברים כה </span> לא יוסיף פן יוסיף עדים זוממין נמי א``כ בטלת<span class='tlm-sfr' data-chp='0525' data-rgl='2'> דברים כה </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>והיה אם בן הכות</span> הרשע <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אלא</span> עדים זוממין אפשר לקיומה בבן גרושה ובן חלוצה חובל בחבירו נמי איכא לקיומה כגון שהכהו הכאה שאין בה שוה פרוטה אחותו נמי איכא לקיומה באחותו בוגרת אמר לך ר' יוחנן האי תחת אשר עינה מיבעי ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>לכדאביי</span> דאמר אביי אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='29'> דברים כב </span> תחת אשר עינה האי תחת אשר עינה מכלל דאיכא בושת ופגם ועולא נפקא ליה מדרבא דאמר רבא אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='29'> דברים כב </span> ונתן האיש <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>השוכב עמה</span> לאבי הנערה חמשים כסף הנאת שכיבה חמשים מכלל דאיכא בושת ופגם רבי אליעזר אומר עדים זוממין ממונא משלמי ומילקא לא לקי משום <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>דלאו בני התראה נינהו</span> אמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>תדע</span> ניתרי בהו אימת ניתרי בהו <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>מעיקרא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אמרי אישתלין</span> ניתרי בהו בשעת מעשה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>פרשי ולא מסהדי</span> ניתרי בהו <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>לבסוף</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מאי דהוה הוה</span> מתקיף לה אביי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>וניתרי בהו ב<span class='tlm-rsh' data-nro='14'>תוך כדי דבור</span></span> מתקיף לה רב אחא בריה דרב איקא וניתרי בהו מעיקרא ונרמז בהו רמוזי הדר אמר אביי <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>לאו מילתא היא דאמרי</span> אי סלקא דעתך עדים זוממין צריכין התראה כי לא מתרינן בהו לא קטלינן להו מי איכא מידי דאינהו בעו קטיל בלא התראה ואינהו בעו התראה הא בעינן ועשיתם לו כאשר זמם לעשות לאחיו וליכא מתקיף לה רב סמא בריה דרב ירמיה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אלא מעתה</span> בן גרושה ובן חלוצה דלא מכאשר זמם קא מיתרבי ליבעי התראה אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0324' data-rgl='22'> ויקרא כד </span> משפט אחד יהיה לכם <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>משפט השוה</span> לכולכם רב שישא בריה דרב אידי אמר חובל בחבירו נמי ממונא משלם ומילקא לא לקי מהכא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='22'> שמות כא </span> וכי ינצו אנשים ונגפו אשה הרה ויצאו ילדיה ואמר רבי אלעזר <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>במצות שבמיתה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>הכתוב מדבר</span> דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='23'> שמות כא </span> ואם אסון יהיה ונתת נפש תחת נפש היכי דמי <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>אי דלא אתרו ביה</span> אמאי מיקטיל אלא פשיטא דאתרו ביה ומותרה <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>לדבר חמור</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>הוי מותרה לדבר הקל</span> ואמר רחמנא ולא יהיה אסון ענוש יענש מתקיף לה רב אשי ממאי דמותרה לדבר חמור הוי מותרה לדבר הקל דלמא לא הוי אם תמצא לומר הוי ממאי דמיתה חמור


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף לג,ב גמרא
pgu: לג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  דלמא מלקות חמור דאמר רב אילמלי <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>נגדוה</span> לחנניה מישאל ועזריה פלחו לצלמא א``ל רב סמא בריה דרב אסי לרב אשי ואמרי לה רב סמא בריה דרב אשי לרב אשי ולא שני לך בין הכאה שיש לה קצבה להכאה שאין לה קצבה מתקיף לה רב יעקב מנהר פקוד <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>הניחא לרבנן דאמרי</span> נפש ממש <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אלא לרבי דאמר</span> ממון <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מאי איכא למימר</span> אלא אמר רב יעקב מנהר פקוד משמיה דרבא מהכא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='19'> שמות כא </span> אם יקום והתהלך בחוץ <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>על משענתו</span> ונקה המכה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>וכי</span> תעלה על דעתך שזה מהלך בשוק וזה נהרג <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אלא מלמד שחובשין אותו</span> ואי מית קטלינן ליה ואי לא מית שבתו יתן ורפא ירפא היכי דמי אי דלא אתרו ביה אמאי מיקטיל אלא פשיטא דאתרו ביה ומותרה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לדבר חמור</span> מותרה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>לדבר הקל</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ואמר רחמנא</span> שבתו יתן ורפא ירפא מתקיף לה רב אשי <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ממאי</span> דמותרה לדבר חמור הוי מותרה לדבר הקל דלמא לא הוי ואם תמצא לומר הוי ממאי דמיתה חמורה דלמא מלקות חמור דאמר רב אילמלי נגדוה לחנניה מישאל ועזריה פלחו לצלמא א``ל רב סמא בריה דרב אסי לרב אשי ואמרי לה רב סמא בריה דרב אשי לרב אשי ולא שני לך בין הכאה שיש לה קצבה להכאה שאין לה קצבה מתקיף לה רב מרי ממאי דבמזיד ונקה מקטלא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>דלמא בשוגג</span> ונקה מגלות קשיא:  ריש לקיש אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>הא מני</span> רבי מאיר היא דאמר לוקה ומשלם אי רבי מאיר <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אפי' בתו נמי</span> וכי תימא ר' מאיר לוקה ומשלם אית ליה מת ומשלם לית ליה ולא והתניא גנב <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>וטבח בשבת</span> גנב וטבח <לעבודת כוכבים> {לעבודה זרה} גנב <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>שור הנסקל</span> וטבחו משלם תשלומי ארבעה וחמשה דברי רבי מאיר וחכמים פוטרין הא איתמר עלה אמר רבי יעקב א``ר יוחנן ואמרי לה אמר רבי ירמיה אמר ר' שמעון בן לקיש ר' אבין ורבי אילעא וכל חבורתא משמיה דרבי יוחנן אמרי <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>בטובח על ידי אחר</span> וכי זה חוטא וזה מתחייב אמר רבא אמר רחמנא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='37'> שמות כא </span> וטבחו או מכרו מה מכירה על ידי אחר אף טביחה על ידי אחר דבי רבי ישמעאל תנא או לרבות את השליח דבי חזקיה תנא תחת לרבות את השליח מתקיף לה מר זוטרא מי איכא מידי דאילו <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>עבד איהו לא מיחייב</span> ועביד שליח ומחייב איהו לאו משום דלא מיחייב אלא משום דקם ליה בדרבה מיניה אי בטובח על ידי אחר מאי טעמייהו דרבנן דפטרי מאן חכמי


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף לד,א גמרא
pgu: לד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ר' שמעון היא דאמר שחיטה שאינה ראויה לא שמה שחיטה התינח <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} ושור הנסקל אלא שחיטת שבת שחיטה ראויה היא דתנן השוחט בשבת וביום הכפורים אע``פ שמתחייב בנפשו שחיטתו כשרה סבר לה כר' יוחנן הסנדלר דתניא המבשל בשבת <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>בשוגג יאכל</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'><span class='tlm-rsh' data-nro='5'>במזיד לא יאכל</span></span> דברי ר``מ <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ר' יהודה אומר בשוגג יאכל</span> למוצאי שבת במזיד לא יאכל עולמית רבי יוחנן הסנדלר אומר בשוגג יאכל למוצאי שבת <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>לאחרים</span> ולא לו במזיד לא יאכל עולמית <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>לא לו ולא לאחרים</span> מאי טעמא דרבי יוחנן הסנדלר כדדריש ר' חייא אפיתחא דבי נשיאה<span class='tlm-sfr' data-chp='0231' data-rgl='14'> שמות לא </span> ושמרתם את השבת כי קדש היא לכם מה קודש אסור באכילה אף <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מעשה שבת</span> אסורין באכילה אי מה קודש אסור בהנאה אף מעשה שבת אסור בהנאה ת``ל לכם שלכם יהא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>יכול אפילו בשוגג</span> ת``ל מחלליה מות יומת <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>במזיד אמרתי</span> לך ולא בשוגג פליגי בה רב אחא ורבינא חד אמר מעשה שבת דאורייתא וחד אמר דרבנן מאן דאמר דאורייתא כדאמרן מאן דאמר דרבנן אמר קרא קדש היא היא קודש ואין מעשיה קודש ולמאן דאמר דרבנן מאי טעמייהו דרבנן דפטרי כי קא פטרי רבנן <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אשארא</span> טובח <לעבודת כוכבים> {לעבודה זרה} <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>כיון דשחט ביה פורתא איתסר ליה</span> אידך כי קא טבח <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>לאו דמריה קא טבח</span> אמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>באומר בגמר זביחה הוא עובדה</span> שור הנסקל לאו דידיה הוא דקטבח אמר רבה הכא במאי עסקינן כגון שמסרו לשומר והזיק בבית שומר ונגמר דיניה בבית שומר וגנבו גנב מבית שומר ורבי מאיר סבר לה כר' יעקב וסבר לה כר``ש סבר לה כר' יעקב דאמר אף משנגמר דינו <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>החזירו שומר לבעליו מוחזר</span> וסבר לה כר``ש דאמר דבר הגורם לממון <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>כממון דמי</span> רבה אמר לעולם בטובח על ידי עצמ


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף לד,ב גמרא
pgu: לד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ור' מאיר לוקה ומשלם אית ליה מת ומשלם לית ליה ושאני הני דחידוש הוא שחידשה תורה בקנס אע``ג דמיקטיל משלם ואזדא רבה לטעמיה דאמר רבה <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>היה גדי גנוב לו</span> וטבחו בשבת <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>חייב</span> שכבר נתחייב בגניבה קודם שיבא לידי איסור שבת <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>גנב וטבח בשבת</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>פטור</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>שאם אין גניבה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אין טביחה ואין מכירה</span> ואמר רבה היה גדי גנוב לו וטבחו ב<span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מחתרת</span> חייב שכבר נתחייב בגניבה קודם שיבא לידי איסור מחתרת גנב וטבח במחתרת פטור שאם אין גניבה אין טביחה ואין מכירה וצריכא דאי אשמעינן שבת משום דאיסורה איסור עולם אבל מחתרת <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>דאיסור שעה</span> הוא אימא לא ואי אשמעינן מחתרת משום דמחתרתו זו היא התראתו אבל שבת דבעיא התראה אימא לא צריכא אמר רב פפא היתה פרה גנובה לו וטבחה בשבת חייב שכבר נתחייב בגניבה קודם שיבא לידי איסור שבת <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>היתה פרה שאולה לו וטבחה בשבת פטור</span> אמר ליה רב אחא בריה דרבא לרב אשי רב פפא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>פרה אתא לאשמועינן</span> אמר ליה רב פפא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>שאולה אתא לאשמועינן</span> סלקא דעתך אמינא הואיל ואמר רב פפא משעת משיכה הוא דאתחייב ליה במזונותיה <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>הכא נמי</span> משעת שאלה אתחייב באונסיה קא משמע לן אמר רבא הניח להן אביהן פרה שאולה משתמשין בה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>כל ימי שאלתה</span> מתה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>אין חייבין באונסה</span> כסבורין של אביהם היא וטבחוה ואכלוה משלמין <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>דמי בשר בזול</span> הניח להן אביהן <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>אחריות נכסים</span> חייבין לשלם איכא דמתני לה ארישא <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>ואיכא דמתני לה אסיפא</span> מאן דמתני לה ארישא כל שכן אסיפא <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>ופליגא דרב פפא</span> ומאן דמתני לה אסיפא <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>אבל ארישא</span> לא <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>והיינו דרב פפא</span> בשלמא ר' יוחנן <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>לא אמר כריש לקיש</span> דקא מוקים לה כרבנן אלא ריש לקיש מ``ט לא אמר כר' יוחנן אמר לך כיון דאילו אתרו ביה פטור <span class='tlm-rsh' data-nro='28'><span class='tlm-rsh' data-nro='33'>כי לא אתרו ביה נמי פטור</span></span> ואזדו לטעמייהו דכי אתא רב דימי אמר חייבי מיתות <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>שוגגין</span> וחייבי מלקיות שוגגין <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>ודבר אחר</span> ר' יוחנן אמר חייב וריש לקיש אמר פטור ר' יוחנן אמר חייב <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>דהא לא אתרו ביה</span> ר``ל אמר פטור כיון דאילו אתרו ביה פטור כי לא אתרו ביה נמי פטור איתיביה ר``ל לרבי יוחנן<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='22'> שמות כא </span> ולא יהיה אסון ענוש יענ


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף לה,א גמרא
pgu: לה
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מאי לאו אסון ממש</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לא דין אסון</span> איכא דאמרי איתיביה רבי יוחנן לר``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='22'> שמות כא </span> ולא יהיה אסון ענוש יענש מאי לאו דין אסון לא אסון ממש אמר רבא ומי איכא למ``ד חייבי מיתות שוגגין חייבים והא תנא דבי חזקיה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מכה אדם ומכה בהמה</span> מה מכה בהמה לא חילקת בו בין בשוגג בין במזיד בין מתכוין ל<span class='tlm-rsh' data-nro='3'>שאין מתכוין</span> בין דרך ירידה ל<span class='tlm-rsh' data-nro='4'>דרך עלייה</span> לפוטרו ממון אלא לחייבו ממון אף מכה אדם לא תחלוק בו בין בשוגג בין במזיד בין מתכוין לשאין מתכוין <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>בין דרך ירידה לדרך עלייה</span> לחייבו ממון אלא לפוטרו ממון אלא כי אתא רבין אמר חייבי מיתות שוגגין <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>כולי עלמא לא פליגי דפטור</span>ין כי פליגי בחייבי מלקות שוגגין ודבר אחר רבי יוחנן אמר חייב <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>חייבי מיתות איתקוש</span> חייבי מלקיות לא איתקוש ריש לקיש אמר פטור בפירוש ריבתה תורה חייבי מלקיות כחייבי מיתות היכן ריבתה תורה אמר אביי אתיא<span class='tlm-sfr' data-chp='0435' data-rgl='31'> במדבר לה </span> רשע<span class='tlm-sfr' data-chp='0525' data-rgl=''> דברים כה </span> רשע <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>רבא אמר אתיא מכה מכה</span> אמר ליה רב פפא לרבא הי מכה אילימא<span class='tlm-sfr' data-chp='0324' data-rgl='21'> ויקרא כד </span> ומכה בהמה ישלמנה ומכה אדם יומת האי בקטלא כתיב אלא האי מכה<span class='tlm-sfr' data-chp='0324' data-rgl='18'> ויקרא כד </span> מכה נפש בהמה ישלמנה נפש תחת נפש וסמיך ליה ואיש כי יתן מום בעמיתו [כאשר עשה כן יעשה לו] <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>והאי</span> לאו מכה היא אנן <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>הכאה הכאה קאמרינן</span> והא כי כתיב בחובל בחבירו הוא דכתיב <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>וחובל בחבירו בר תשלומין הוא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אם אינו ענין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>להכאה שיש בה שוה פרוטה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>תנהו ענין</span> להכאה שאין בה שוה פרוט


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף לה,ב גמרא
pgu: לה
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>סוף סוף</span> לאו בר תשלומין הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לא צריכא</span> דבהדי דמחייה קרע שיראין דיליה א``ל רב חייא לרבא ולתנא דבי חזקיה דאמר מכה אדם ומכה בהמה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ממאי דבחול כתיב</span> וליכא לאיפלוגי <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>דלמא בשבת כתיב</span> דבבהמה גופה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>איכא לאיפלוגי</span> לא ס``ד דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0324' data-rgl='21'> ויקרא כד </span> ומכה בהמה ישלמנה ומכה אדם יומת היכי דמי אי דלא אתרו ביה מכה אדם אמאי יומת אלא פשיטא דאתרו ביה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ואי בשבת מכה בהמה ישלמנה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אלא לאו בחול</span> א``ל רב פפא לאביי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>לרבה דאמר</span> חידוש הוא שחידשה תורה ב<span class='tlm-rsh' data-nro='27'>קנס</span> ואף על גב דמיקטיל משלם <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מתניתין כמאן מוקים</span> לה אי כר``מ <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>קשיא בתו</span> אי כרבי נחוניא בן הקנה <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>קשיא אחותו</span> אי כר' יצחק <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>קשיא ממזרת</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>הניחא אי סבר</span> לה כר' יוחנן הוא נמי מתרץ לה כר' יוחנן אלא אי סבר כר``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>היכי מתרץ לה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>על כרחך</span> כר' יוחנן ס``ל א``ל רב מתנא לאביי לר``ל דאמר בפירוש ריבתה תורה חייבי מלקיות כחייבי מיתות מאן תנא דפליג עליה דרבי נחוניא בן הקנה אי ר``מ <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>אי רבי יצחק</span>:  ת``ר <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>עריות ושניות</span> לעריות אין להן לא קנס ולא <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>פיתוי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>הממאנת</span> אין לה לא קנס ולא פיתוי <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>איילונית</span> אין לה לא קנס ולא פיתוי <span class='tlm-rsh' data-nro='33'>והיוצאת משום שם רע</span> אין לה לא קנס ולא פיתוי מאי עריות ומאי שניות לעריות אילימא עריו


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף לו,א גמרא
pgu: לו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>עריות ממש</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>שניות</span> מדברי סופרים כיון דמדאורייתא חזיא ליה אמאי אין להן קנס אלא עריות חייבי מיתות בית דין שניות חייבי כריתות אבל חייבי לאוין יש להן קנס ומני <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>שמעון התימני</span> היא איכא דאמרי עריות חייבי מיתות ב``ד וחייבי כריתות שניות חייבי לאוין מני ר``ש בן מנסיא היא:  הממאנת אין לה לא קנס ולא פיתוי הא קטנה בעלמא אית לה מני <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>רבנן היא</span> דאמרי קטנה יש לה קנס אימא סיפא איילונית אין לה לא קנס ולא פיתוי אתא לר``מ דאמר קטנה אין לה קנס והא מקטנותה יצתה לבגר רישא רבנן וסיפא ר``מ וכ``ת כולה ר``מ היא ובממאנת סבר לה כרבי יהודה ומי סבר לה והתניא עד מתי הבת ממאנת <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>עד שתביא שתי שערות</span> דברי ר``מ ר' יהודה אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>עד שירבה שחור על הלבן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אלא ר' יהודה היא</span> ובקטנה סבר לה כר``מ ומי סבר לה והאמר רב יהודה אמר רב זו דברי ר``מ ואם איתא זו דברי ר``מ ור' יהודה מיבעי ליה האי תנא סבר לה כר``מ בחדא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ופליג עליה</span> בחדא רפרם אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מאי ממאנת הראויה למאן</span> וליתני קטנה קשיא:  איילונית אין לה לא קנס ולא פיתוי ורמינהי החרשת והשוטה והאיילונית יש להן קנס <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ויש להן טענת בתולים</span> והא מאי רומיא הא ר``מ הא רבנן <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ודקארי לה מאי קארי לה</span> משום דאית ליה למירמא אחריתי עילויה החרשת והשוטה וה<span class='tlm-rsh' data-nro='20'>בוגרת</span> ומוכת עץ אין להן טענת בתולים הסומא ואיילונית יש להן טענת בתולים סומכוס אומר משום ר``מ סומא אין לה טענת בתולים אמר רב ששת לא קשיא <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>הא רבן גמליאל</span> והא ר' יהושע אימר דשמעת ליה לרבן גמליאל היכא דקא טענה איהי היכא דלא קא טענה איהי מי שמעת ליה אין כיון דאמר ר``ג מהימנא כגון זו<span class='tlm-sfr' data-chp='2821' data-rgl=''> משלי כא </span> פתח פיך לאלם הוא:  והבוגרת אין לה טענת בתולים:  והאמר רב בוגרת נותנין לה לילה הראשו


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף לו,ב גמרא
pgu: לו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אי דקא טעין טענת דמים הכי נמי הכא במאי עסקינן דקטעין טענת פתח פתוח:  סומכוס אומר משום ר``מ סומא אין לה טענת בתולים:  מ``ט דסומכוס א``ר זירא מפני שנחבטת על גבי קרקע כולהו נמי חבוטי מיחבטי <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>כולהו רואות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ומראות לאמן</span> זו אינה רואה ואינה מראה לאמה:  והיוצאת משום שם רע אין לה לא קנס ולא פיתוי:  היוצאת משום שם רע בת סקילה היא אמר רב ששת הכי קאמר מי שיצא עליה שם רע בילדותה אין לה לא קנס ולא פיתוי אמר רב פפא ש``מ האי שטרא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ריעא</span> לא מגבינן ביה היכי דמי אילימא דנפק קלא עליה דשטרא דזייפא הוא דכוותה הכא דנפק עלה קלא דזנאי והא אמר רבא יצא לה שם מזנה בעיר <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אין חוששין לה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'><span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אלא</span></span> דאתו בי תרי ואמרי לדידהו תבעתנהי באיסורא דכוותה הכא דאתו בי תרי ואמרי לדידהו אמר להו זייפו לי בשלמא התם שכיחי פרוצין אלא הכא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אם הוא הוחזק</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>כל ישראל מי הוחזקו</span> הכא נמי כיון דקא מהדר אזיופא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אימר זיופי זייף</span> וכתב


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף לו,ב משנה
pgu: לו
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  ואלו שאין להן קנס הבא על הגיורת ועל ה<span class='tlm-rsh' data-nro='15'>שבויה</span> ועל השפחה שנפדו ושנתגיירו ושנשתחררו <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>יתירות על בנות שלש שנים</span> ויום אחד רבי יהודה אומר שבויה שנפדית הרי היא בקדושתה אע``פ שגדולה הבא על בתו על בת בתו על בת בנו על בת אשתו על בת בנה על בת בתה אין להן קנס מפני שמתחייב בנפשו שמיתתן בידי בית דין וכל המתחייב בנפשו אין משלם ממון שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl=''> שמות כא </span> ואם לא יהיה אסון ענוש יענש


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף לו,ב גמרא
pgu: לו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  א``ר יוחנן רבי יהודה ורבי דוסא אמרו דבר אחד רבי יהודה הא דאמרן רבי דוסא דתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>שבויה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אוכלת בתרומה</span> דברי ר' דוסא אמר רבי דוסא וכי מה עשה לה ערבי הלז וכי <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מפני שמיעך לה</span> בין דדיה פסלה מן הכהונה אמר רבה דלמא לא היא עד כאן לא קאמר ר' יהודה הכא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'><span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אלא</span></span> שלא יהא חוטא נשכר אבל התם כרבנן סבירא ליה אי נמי עד כאן לא קאמר ר' דוסא התם אלא בתרומה דרבנן אבל קנס דאורייתא כרבנן סבירא ליה אמר ליה אביי וטעמיה דרבי יהודה הכא שלא יהא חוטא נשכר הוא והא תניא ר' יהודה אומר שבויה שנשבית הרי היא בקדושתה אפי' בת עשר שנים כתובתה מאתים והתם מאי שלא יהא חוטא נשכר איכא התם נמי דלמא מימנעי ולא נסבי לה וסבר ר``י בקדושתה קיימה והתניא הפודה את השבויה ישאנה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>מעיד בה</span> לא ישאנה ר' יהודה אומר בין כך ובין כך לא ישאנה הא גופה קשיא אמרת הפודה את השבויה ישאנה והדר תנא מעיד בה לא ישאנה משום דמעיד בה לא ישאנה הא לא קשיא הכי קאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>הפודה את השבויה ומעיד בה ישאנה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>מעיד בה כדי לא ישאנה</span> מ``מ קשיא לר' יהודה אמר רב פפא אימא רבי יהודה אומר בין כך ובין כך ישאנה רב הונא בריה דרב יהושע אומר לעולם כדקתני ר' יהודה לדבריהם דרבנן קאמר להו לדידי בין כך ובין כך ישאנה אלא לדידכו בין כך ובין כך לא ישאנה מבעי ליה ורבנן הפודה את השבויה ומעיד בה ישאנה לא שדי איניש זוזי בכדי מעיד בה כדי לא ישאנה שמא עיניו נתן בה רמי ליה רב פפא בר שמואל לרב יוס


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף לז,א גמרא
pgu: לז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  וסבר רבי יהודה בקדושתה קיימא והתניא הגיורת שנתגיירה <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>וראתה דם</span> ר' יהודה אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>דיה שעתה</span> ר' יוסי אומר הרי היא ככל הנשים ומטמאה מעת לעת ומפקידה לפקידה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>וצריכה להמתין ג' חדשים</span> דברי ר' יהודה ר' יוסי מתיר ליארס ולינשא מיד א``ל גיורת אשבויה קא רמית גיורת לא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מנטרא נפשה</span> שבויה מנטרא נפשה ורמי שבויה אשבויה דתניא הגיורת והשבויה והשפחה שנפדו ושנתגיירו ושנשתחררו יתירות על בנות ג' שנים ויום אחד <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>צריכות להמתין</span> ג' חדשים דברי ר' יהודה ר' יוסי מתיר ליארס ולינשא מיד אשתיק א``ל מידי שמיע לך בהא אמר ליה הכי אמר רב ששת שראוה שנבעלה א``ה מאי טעמא דר' יוסי אמר רבה קסבר ר' יוסי אשה מזנה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>משמשת במוך</span> שלא תתעבר בשלמא גיורת כיון דדעתה לאיגיורי מנטרא נפשה שבויה נמי <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>דלא ידעה היכא ממטו לה</span> שפחה נמי דשמעה מפי מרה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אלא יוצאה בשן ועין</span> מאי איכא למימר וכי תימא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>כל ממילא</span> לא א``ר יוסי הרי אנוסה ומפותה דממילא ותניא אנוסה ומפותה צריכות להמתין ג' חדשים דברי ר' יהודה ר' יוסי מתיר ליארס ולינשא מיד אלא אמר רבה קסבר ר' יוסי אשה מזנה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מתהפכת</span> כדי שלא תתעבר ואידך חיישי' שמא לא נהפכה יפה יפה:  שנא'<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='22'> שמות כא </span> ולא יהיה אסון ענוש יענש וכו':  והא מהכא נפקא מהתם נפקא<span class='tlm-sfr' data-chp='0525' data-rgl='2'> דברים כה </span> כדי רשעתו משום רשעה אחת אתה מחייבו ואי אתה מחייבו משום שתי רשעיות חדא במיתה וממון וחדא במלקות וממון וצריכא דאי אשמעינן מיתה וממון <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>משום דאיכא איבוד נשמה</span> אבל מלקות וממון דליכא איבוד נשמה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אימא לא</span> ואי אשמעינן מלקות וממון משום <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>דלא חמיר איסוריה</span> אבל מיתה וממון דחמיר איסוריה אימא לא צריכא ולרבי מאיר דאמר לוקה ומשלם תרתי למה לי חדא במיתה וממו


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף לז,ב גמרא
pgu: לז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  וחדא במיתה ומלקות וצריכא דאי אשמעינן מיתה וממון משום דחדא בגופיה וחדא בממוניה לא עבדינן אבל במיתה ומלקות דאידי ואידי בגופיה אימא מיתה אריכתא היא ונעביד ביה ואי אשמעינן מיתה ומלקות דתרתי בגופיה לא עבדינן אבל מיתה וממון דחדא בגופיה וחדא בממוניה אימא נעביד ביה צריכא<span class='tlm-sfr' data-chp='0435' data-rgl=' 31, 32'> במדבר לה </span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לא תקחו כופר</span> לנפש רוצח למה לי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>דאמר רחמנא</span> לא תשקול ממונא מיניה ותפטריה מקטלא<span class='tlm-sfr' data-chp='0435' data-rgl=' 31, 32'> במדבר לה </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>לא תקחו כופר לנוס</span> אל עיר מקלטו למה לי דאמר רחמנא לא תשקול ממונא מיניה ותפטריה מן גלות ותרי קראי למה לי חד בשוגג וחד במזיד <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>וצריכי דאי אשמעינן מזיד</span> משום דחמיר איסוריה אבל שוגג דלא חמיר איסוריה אימא לא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ואי אשמעינן שוגג</span> משום דליכא איבוד נשמה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אבל מזיד</span> דאיכא איבוד נשמה אימא לא צריכא<span class='tlm-sfr' data-chp='0435' data-rgl='33'> במדבר לה </span> ולארץ לא יכופר לדם אשר שופך בה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>כי אם בדם שופכו</span> למה לי מבעי ליה לכדתניא מנין שאם נתערפה עגלה ואח``כ נמצא ההורג מנין <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>שאין פוטרין אותו</span> שנאמר ולארץ לא יכופר לדם אשר שופך בה וגו'<span class='tlm-sfr' data-chp='0521' data-rgl='9'> דברים כא </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ואתה תבער</span> הדם הנקי מקרבך למה לי מיבעי ליה לכדתניא מנין למומתים בסייף שהוא מן הצואר ת``ל ואתה תבער הדם הנקי מקרבך הוקשו כל שופכי דמים לעגלה ערופה מה להלן מן הצואר אף שופכי דמים מן הצואר אי מה להלן בקופיץ וממול עורף אף כאן בקופיץ וממול עורף אמר רב נחמן אמר רבה בר אבוה אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0319' data-rgl='18'> ויקרא יט </span> ואהבת לרעך כמוך ברור לו <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מיתה יפה</span><span class='tlm-sfr' data-chp='0327' data-rgl='28'> ויקרא כז </span> כל חרם אשר י<span class='tlm-rsh' data-nro='15'>חרם מן האדם</span> לא יפדה למה לי מיבעי ליה לכדתניא מנין ליוצא ליהרג ואמר אחד <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ערכו עלי</span> מנין שלא אמר כלום שנאמר כל חרם אשר יחרם מן האדם לא יפדה <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>יכול אף</span> קודם שנגמר דינו כן ת``ל מן האדם ולא כל האדם ולרבי חנניא בן עקביא דאמר נערך מפני <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>שדמיו קצובין</span> האי כל חרם מאי עביד ליה מיבעי ליה לכדתניא רבי ישמעאל בנו של ר' יוחנן בן ברוקה אומר לפי שמצינו למומתים בידי שמים שנותנין ממון ומתכפר להן שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='30'> שמות כא </span> אם כופר יושת עליו יכול אף בידי אדם כן ת``ל חרם מן האדם לא יפדה ואין לי <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אלא מיתות חמורות שלא ניתנה שגגתן לכפרה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מיתות קלות</span> שניתנה שגגתן לכפרה מנין ת``ל כל חרם <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ולא ממילא</span> מלא תקחו כופר שמעת מינה לא תשקול ממונא מיניה ותיפטריה כל חרם ל``ל אמר רמי בר חמא איצטריך ס``ד אמינ


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף לח,א גמרא
pgu: לח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'><span class='tlm-rsh' data-nro='5'>הני מילי</span></span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>היכא דהרגו</span> דרך עלייה שלא ניתנה שגגתו לכפרה אבל הרגו דרך ירידה דניתנה שגגתו לכפרה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אימא</span> נישקול ממונא מיניה וניפטריה קמ``ל א``ל רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>הא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מדתנא דבי חזקיה נפקא</span> דתנא דבי חזקיה מכה אדם ומכה בהמה מה מכה בהמה לא חלקת בו בין שוגג למזיד בין מתכוין לשאין מתכוין בין דרך ירידה לדרך עלייה לפוטרו ממון אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>לחייבו ממון</span> אף מכה אדם לא תחלוק בו בין שוגג למזיד בין מתכוין לשאין מתכוין בין דרך ירידה לדרך עליה לחייבו ממון אלא לפוטרו ממון אלא אמר רמי בר חמא איצטריך ס``ד אמינא ה``מ היכא דסימא את עינו והרגו בה אבל היכא דסימא את עינו והרגו <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>בדבר אחר</span> אימא נישקול ממונא מיניה א``ל רבא הא נמי מאידך תנא דבי חזקיה נפקא דתנא דבי חזקיה<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='24'> שמות כא </span> עין תחת עין <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ולא עין ונפש תחת עין</span> אלא אמר רב אשי איצטריך ס``ד אמינא הואיל וחידוש הוא שחידשה תורה בקנס אע``ג דמיקטיל משלם קמ``ל ולרבה דאמר חידוש הוא שחידשה תורה בקנס אע``ג דמיקטיל משלם האי כל חרם מאי עביד ליה סבר לה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>כתנא קמא</span> דר' חנניא בן עקביא


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף לח,א משנה
pgu: לח
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  נערה <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>שנתארסה ונתגרשה</span> רבי יוסי הגלילי אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אין לה קנס</span> ר``ע אומר יש לה קנס וקנסה לעצמה


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף לח,א גמרא
pgu: לח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  מ``ט דר' יוסי הגלילי אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='28'> דברים כב </span> אשר לא אורשה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>הא</span> אורסה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אין לה קנס</span> ור``ע אשר לא אורשה לאביה הא אורסה לעצמה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אלא מעתה</span> נערה ולא בוגרת ה``נ דלעצמה בתולה ולא בעולה ה``נ דלעצמה אלא לגמרי הכא נמי לגמרי אמר לך ר``ע האי לא אורשה מיבעי ליה לכדתניא אשר לא אורשה פרט לנערה <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>שנתארסה ונתגרשה</span> שאין לה קנס דברי ר' יוסי הגלילי ר``ע אומר יש לה קנס <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>וקנסה לאביה</span> והדין נותן <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>הואיל ואביה זכאי בכסף קידושיה</span> ואביה זכאי בכסף קנסה מה כסף קידושיה אע``פ שנתארסה ונתגרשה לאביה אף כסף קנסה אע``פ שנתארסה ונתגרשה לאביה א``כ מה ת``ל אשר לא אורשה מופנה להקיש לו ולדון הימנו ג``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>נאמר כאן</span> אשר לא אורשה ונאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>להלן</span><span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='15'> שמות כב </span> אשר לא אורשה מה כאן נ' אף להלן נ' ו<span class='tlm-rsh' data-nro='24'>מה להלן</span> שקלים אף כאן שקלים ור``ע מאי חזית דאשר לא אורשה לג``ש ובתולה למעוטי בעול


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף לח,ב גמרא
pgu: לח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אימא בתולה לגזירה שוה</span> ואשר לא אורסה פרט לנערה שנתארסה ונתגרשה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'><span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מסתברא</span> אשר לא אורסה לגזירה שוה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>שהרי אני קורא בה נערה בתולה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אדרבה בתולה לגזירה שוה</span> שהרי אני קורא בה אשר לא אורסה מסתברא הא אישתני גופה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>והא</span> לא אישתני גופה ורבי יוסי הגלילי האי סברא מנא ליה נפקא ליה מדתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='16'> שמות כב </span> כסף ישקול <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>כמוהר הבתולות</span> שיהא זה כמוהר הבתולות <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ומוהר הבתולות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>כזה</span> קשיא דר``ע אדר' עקיבא תרי תנאי ואליבא דר``ע בשלמא ר``ע דמתני' לא אתיא ג``ש ומפקא ליה לקרא מפשטיה לגמרי אלא לר``ע דברייתא אתיא גזירה שוה ומפקא מפשטיה לגמרי אמר רב נחמן בר יצחק <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>קרי ביה</span> אשר לא ארוסה ארוסה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>בת סקילה היא</span> ס``ד אמינא הואיל וחידוש הוא שחידשה תורה בקנס אע``ג דמיקטיל משלם ולרבה דאמר חידוש הוא שחידשה תורה בקנס אע``ג דמיקטיל משלם מאי איכא למימר סבר לה כרבי עקיבא דמתניתין תנו רבנן <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>קנסה למי</span> לאביה ויש אומרים לעצמה לעצמה אמאי אמר רב חסדא הכא בנערה שנתארסה ונתגרשה עסקינן וקמיפלגי בפלוגתא דר``ע דמתניתין ורבי עקיבא דברייתא אמר אביי <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>בא עליה ומתה</span> פטור שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='29'> דברים כב </span> ונתן לאבי הנערה ולא לאבי מתה מלתא דפשיטא ליה לאביי מיבעיא ליה לרבא דבעי רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='19'><span class='tlm-rsh' data-nro='20'>יש בגר בקבר</span></span> או אין בגר בקבר יש בגר בקבר ודבנה הוי או דלמא אין בגר בקבר ודאביה הו


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף לט,א גמרא
pgu: לט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ומי מעברא</span> והתני רב ביבי קמיה דרב נחמן שלש נשים <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>משמשות במוך</span> אלו הן קטנה ומעוברת ומניקה קטנה שמא תתעבר ותמות מעוברת שמא תעשה עוברה סנדל מניקה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>שמא תגמול את בנה</span> ואיזוהי קטנה מבת אחת עשרה שנה ויום אחד עד שתים עשרה שנה ויום אחד פחות מיכן <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ויתר על כן</span> משמשת כדרכה והולכת דברי ר``מ וחכמים אומרים אחת זו ואחת זו משמשת כדרכה והולכת ומן השמים ירחמו משום שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='26b6' data-rgl='6'> תהילים קטז </span> שומר פתאים ה' <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>וכי תימא</span> דאיעברא כשהיא נערה ואולידה כשהיא נערה ובשיתא ירחי מי קא ילדה והאמר שמואל אין בין נערות לבגרות אלא ששה חדשים וכי תימא בציר הוא דליכא הא טפי איכא הא אלא קאמר אלא הכי קמיבעיא ליה יש בגר בקבר <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ופקע אב</span> או דלמא אין בגר בקבר ולא פקע אב <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מר בר רב אשי</span> בעי לה הכי <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מיתה עושה בגרות</span> או אין עושה בגרות תיקו בעי מיניה רבא מאביי <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>בא עליה</span> ונתארסה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מהו</span> א``ל מי כתיב ונתן לאבי הנערה אשר לא ארוסה ולטעמיך הא דתניא בא עליה ונשאת <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>לעצמה</span> מי כתיב ונתן לאבי הנערה אשר לא נשואה הכי השתא התם הואיל ו<span class='tlm-rsh' data-nro='12'>בגרות מוציאה מרשות אב</span> ונישואין מוציאין מרשות אב מה בגרות בא עליה ובגרה לעצמה אף נישואין בא עליה ונשאת לעצמה אלא אירוסין מי קא מפקי מרשותא דאב לגמרי הא תנן נערה המאורסה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אביה ובעלה</span> מפירין לה נדריה


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף לט,א משנה
pgu: לט
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  המפתה נותן שלשה דברים והאונס ארבעה המפתה נותן <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>בושת ופגם</span> וקנס מוסיף עליו אונס שנותן את הצער מה בין אונס למפתה האונס נותן את הצער והמפתה אינו נותן את הצער <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>האונס נותן מיד</span> והמפתה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>לכשיוציא</span> האונס <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>שותה בעציצו</span> והמפתה אם רצה להוציא מוציא כיצד שותה בעציצו אפילו היא חיגרת אפי' היא סומא ואפילו היא מוכת שחין נמצא בה דבר ערוה או שאינה ראויה לבא בישראל אינו רשאי לקיימה שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl=' 19, 29'> דברים כב </span> ולו תהיה לאשה אשה הראויה לו


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף לט,א גמרא
pgu: לט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  צער דמאי אמר אבוה דשמואל צער שחבטה על גבי קרקע מתקיף לה רבי זירא אלא מעתה חבטה על גבי שיראין הכי נמי דפטור <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>וכי תימא</span> הכי נמי והתניא ר' שמעון בן יהודה אומר משום רבי שמעון אונס אינו משלם את הצער מפנ


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף לט,ב גמרא
pgu: לט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  שסופה להצטער תחת בעלה אמרו לו אינו דומה נבעלת באונס לנבעלת ברצון אלא אמר רב נחמן אמר רבה בר אבוה צער של פיסוק הרגלים וכן הוא אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='1216' data-rgl='25'> יחזקאל טז </span> ותפשקי את רגליך לכל עובר אי הכי מפותה נמי אמר רב נחמן אמר רבה בר אבוה משל דמפותה למה הדבר דומה לאדם שאמר לחבירו קרע שיראין <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>שלי</span> והפטר שלי דאבוה נינהו אלא אמר רב נחמן אמר רבה בר אבוה פקחות שבהן אומרות מפותה אין לה צער והא קא חזינן דאית לה אמר אביי <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אמרה לי אם</span> כמיא חמימי על רישיה דקרחא רבא אמר אמרה לי <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>בת רב חסדא</span> כי <span class='tlm-rsh' data-nro='3'><span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ריבדא</span> ד<span class='tlm-rsh' data-nro='5'>כוסילתא</span></span> רב פפא אמר אמרה לי <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>בת אבא סוראה</span> כי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>נהמא אקושא בחינכי</span>:  האונס נותן מיד המפתה לכשיוציא וכו':  לכשיוציא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אשתו היא</span> אמר אביי אימא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>לכשלא יכנוס</span> תניא נמי הכי אע``פ שאמרו המפתה נותן לכשלא יכנוס בושת ופגם נותן מיד ואחד האונס ואחד המפתה בין היא ובין אביה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>יכולין לעכב</span> בשלמא מפותה כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='16'> שמות כב </span> אם מאן ימאן אביה אין לי אלא אביה היא עצמה מנין תלמוד לומר ימאן מכל מקום אלא אונס בשלמא איהי כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl=' 19, 29'> דברים כב </span> ולו <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>תהיה</span> מדעתה אלא אביה מנלן אמר אביי שלא יהא חוטא נשכר רבא אמר ק``ו ומה מפתה שלא עבר אלא על דעת אביה בלבד בין היא ובין אביה יכולין לעכב אונס שעבר על דעת אביה ועל דעת עצמה לא כל שכן רבא לא אמר כאביי כיון דקא משלם קנס לאו חוטא נשכר הוא אביי לא אמר כרבא מפתה דאיהו <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>מצי מעכב</span> אביה נמי מצי מעכב אונס דאיהו לא מצי מעכב <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אביה נמי לא מצי מעכב</span> תניא אידך אע``פ שאמרו אונס נותן מיד כשיוציא הוא אין לה עליו כלום כשיוציא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מי מצי מפיק לה</span> אימא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>כשתצא היא</span> אין לה עליו כלום מת יצא כסף קנסה בכתובתה רבי יוסי ברבי יהודה אומר יש לה כתובה מנה במאי קמיפלגי רבנן סברי <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>טעמא מאי תקינו רבנן כתובה</span> כדי שלא תהא קלה בעיניו להוציאה והא לא מצי מפיק לה ורבי יוסי ברבי יהודה סבר הא נמי מצער לה עד דאמרה היא לא בעינא לך:  אונס שותה בעציצו:  אמר ליה רבא מפרזקיא לרב אשי מכדי מיגמר גמרי מהדד


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף מ,א גמרא
pgu: מ
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>להא מילתא</span> נמי ליגמרו מהדדי אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='15'> שמות כב </span> מהר ימהרנה לו לאשה לו מדעתו:  כיצד שותה בעציצו כו':  אמר רב כהנא אמריתא לשמעתא קמיה דרב זביד מנהרדעא ניתי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>עשה</span> ונדחה ל``ת אמר לי היכא אמרינן ניתי עשה ונידחי ל``ת כגון מילה בצרעת דלא אפשר לקיומיה לעשה אבל הכא אי אמרה דלא בעינא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מי איתיה לעשה כלל</span>


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף מ,א גמרא
pgu: מ
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אמר רבה בר בר חנה אמר ר' יוחנן ר``א בשיטת ר``ע רבו אמרה דאמר יש לה קנס וקנסה לעצמה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ממאי</span> מדקתני יתומה ר``א אומר האונס חייב והמפתה פטור <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>יתומה פשיטא</span> אלא הא קמ``ל דנערה שנתארסה ונתגרשה כיתומה מה יתומה לעצמה אף נערה שנתארסה ונתגרשה לעצמה א``ר זירא אמר רבה בר שילא אמר רב המנונא סבא א``ר אדא בר אהבה אמר רב הלכה כר' אלעזר קרי רב עליה דרבי אלעזר <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>טובינא דחכימי</span>


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף מ,א משנה
pgu: מ
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  איזהו בושת <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>הכל לפי המבייש</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>והמתבייש</span> פגם רואין אותה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>כאילו היא שפחה</span> נמכרת בשוק כמה היתה יפה וכמה היא יפה קנס שוה בכל אדם וכל שיש לו קצבה מן התורה שוה בכל אדם


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף מ,א גמרא
pgu: מ
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ואימא חמשים סלעים אמר רחמנא מכל מילי א``ר זירא יאמרו בעל בת מלכים חמשים בעל בת הדיוטות חמשים א``ל אביי אי הכי <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>גבי עבד</span> נמי יאמרו עבד נוקב מרגליות שלשים עבד עוש


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף מ,ב גמרא
pgu: מ
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מעשה מחט</span> שלשים אלא א``ר זירא אילו באו עליה שנים אחד כדרכה ואחד שלא כדרכה יאמרו בעל שלימה חמשים בעל פגומה חמשים א``ל אביי אי הכי גבי עבד נמי יאמרו עבד בריא שלשים עבד מוכה שחין שלשים אלא אמר אביי אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='29'> דברים כב </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>תחת אשר עינה</span> הני תחת אשר עינה מכלל דאיכא בושת ופגם רבא אמר אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='29'> דברים כב </span> ונתן האיש השוכב עמה לאבי הנערה חמשים כסף הנאת שכיבה נ' מכלל דאיכא בושת ופגם ואימא לדידה א``ק<span class='tlm-sfr' data-chp='0430' data-rgl='17'> במדבר ל </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>בנעוריה בית אביה</span> כל שבח נעוריה לאביה ואלא הא דאמר רב הונא אמר רב מנין שמעשה הבת לאביה שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='7'> שמות כא </span> וכי ימכור איש את <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>בתו לאמה</span> מה אמה מעשה ידיה לרבה אף בת מעשה ידיה לאביה למה לי תיפוק ליה מבנעוריה בית אביה אלא ההיא בהפרת נדרים הוא דכתי' וכי תימא נילף מיניה ממונא מאיסורא לא ילפינן וכי תימא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>נילף מקנסא</span> ממונא מקנסא לא ילפינן <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אלא מסתברא</span> דאביה הוי <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>דאי בעי מסר לה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>למנוול ומוכה שחין</span>:  פגם רואין אותה כאילו היא שפחה נמכרת:  היכי שיימינן לה אמר אבוה דשמואל אומדין כמה אדם רוצה ליתן בין שפחה בתולה לשפחה בעולה לשמשו שפחה בעולה לשמשו מאי נפקא ליה מינה אלא בין שפחה בעולה לשפחה שאינה בעולה להשיאה לעבדו <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ולעבדו מאי נפקא ליה</span> מינה בעבד שיש לו לרבו <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>קורת רוח</span> הימנו


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף מ,ב משנה
pgu: מ
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  כל מקום שיש מכר אין קנס ו<span class='tlm-rsh' data-nro='17'>כל מקום שיש קנס</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אין מכר</span> קטנה יש לה מכר ואין לה קנס נערה יש לה קנס ואין לה מכר הבוגרת אין לה לא מכר ולא קנס


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף מ,ב גמרא
pgu: מ
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אמר רב יהודה אמר רב זו דברי ר``מ אבל חכמים אומרים יש לה קנס במקום מכר דתניא קטנה מבת יום אחד ועד שתביא שתי שערות יש לה מכר ואין לה קנס משתביא שתי שערות עד שתיבגר יש לה קנס ואין לה מכר דברי ר``מ שהיה ר``מ אומר כ``מ שיש מכר אין קנס וכ``מ שיש קנס <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אין מכר</span> וחכמים אומרים קטנה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>מבת ג' שנים</span> ויום אחד ועד שתיבגר יש לה קנס קנס אין <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>מכר לא</span> אימא <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>אף קנס במקום מכר</span> א``ר חסדא מ``ט דר``מ א``ק<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl=' 19, 29'> דברים כב </span> ולו תהיה לאשה <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>במהוה עצמה</span> הכתוב מדבר ורבנן אמר ר``ל א``ק נערה אפילו קטנה במשמע שמעה רב פפא בריה דרב חנן מבי כלוחית אזל אמרה קמיה דרב שימי בר אשי א``ל אתון <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>אהא מתניתו לה</span> אנן אהא מתנינן לה אמר ר``ל המוציא <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>שם רע</span> על הקטנה <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>פטור</span> שנא'<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='19'> דברים כב </span> ונתנו לאבי הנערה נערה מלא דיבר הכתוב מתקיף לה רב אדא בר אהבה טעמא דכתב רחמנא נערה הא לאו הכי הוה אמינא אפילו קטנה והא כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='20'> דברים כב </span> ואם אמת היה הדבר הזה לא נמצאו בתולים לנערה והוציאו את הנערה אל פתח בית אביה וסקלוה וקטנה לאו בת עונשין היא <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>אלא כאן נערה</span> הא כל מקום שנאמר נער אפילו קטנה במשמע


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף מא,א משנה
pgu: מא
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  האומר <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>פתיתי</span> את בתו של פלוני משלם בושת ופגם על פי עצמו ואין משלם קנס האומר גנבתי משלם את הקרן על פי עצמו ואין משלם תשלומי כפל ותשלומי ארבעה וחמשה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>המית שורי את פלוני</span> או שורו של פלוני הרי זה משלם על פי עצמו המית שורי <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>עבדו של פלוני</span> אין משלם ע``פ עצמו זה הכלל כל המשלם יתר על מה שהזיק <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אינו משלם</span> ע``פ עצמו


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף מא,א גמרא
pgu: מא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  וליתני אנסתי לא מבעיא קאמר לא מבעיא אנסתי דלא קא פגים לה דמשלם בושת ופגם על פי עצמו אבל <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>פתיתי</span> דקא פגים לה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אימא לא</span> משלם על פי עצמו קא משמע לן מתניתין דלא כי האי תנא דתניא רבי שמעון בן יהודה אומר משום ר' שמעון אף בושת ופגם <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אינו משלם</span> ע``פ עצמו <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לא כל הימנו</span> שיפגום בתו של פלוני אמר ליה רב פפא לאביי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ניחא לה לדידה</span> מאי דלמא לא ניחא ליה לאביה ניחא ליה לאביה מאי דלמא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>לא ניחא להו לבני משפחה</span> ניחא להו לבני משפחה מאי אי אפשר דליכא חד במדינת הים דלא ניחא ליה:  האומר גנבתי משלם את הקרן וכו':  איתמר <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>פלגא ניזקא</span> רב פפא אמר פלגא ניזקא ממונא רב הונא בריה דרב יהושע אמר פלגא ניזקא קנסא רב פפא אמר פלגא ניזקא ממונא קסבר סתם שוורים <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>לאו בחזקת שימור קיימי</span> ובדין הוא דמשלם כוליה ורחמנא הוא דחייס עלויה דאכתי לא איעד תורא רב הונא בריה דרב יהושע אמר פלגא ניזקא קנסא קסבר סתם שוורים בחזקת שימור קיימי ובדין הוא דלא לישלם כלל ורחמנא הוא דקנסיה <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>כי היכי דנינטריה</span> לתוריה:  סימן היזיק מה והמית כלל:  <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>תנן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>הניזק והמזיק בתשלומין</span> בשלמא למאן דאמר פלגא ניזקא ממונא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>היינו דשייך ניזק בתשלומין</span> אלא למ``ד פלגא ניזקא קנסא השתא דלאו דידיה קא שקיל <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>בתשלומין איתיה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>לא נצרכא אלא לפחת נבילה</span> פחת נבילה תנינא <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>תשלומי נזק מלמד שהבעלים מטפלין בנבילה</span> חדא בתם וחדא במועד וצריכא דאי אשמועינן תם משום דאכתי לא איעד אבל מועד דאיעד אימא לא ואי אשמועינן מועד משום <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>דקא משלם כוליה</span> אבל תם אימא לא צריכא ת``ש מה בין תם למועד שהתם משלם חצי נזק <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>מגופו</span> ומועד משלם נזק שלם <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>מן העלייה</span> ולא קתני שהתם אינו משלם ע``פ עצמו ומועד משלם ע``פ עצמו תנא ושייר מאי שייר דהאי שייר <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>שייר חצי כופר</span> אי משום חצי כופר לאו שיורא הו


id: 3203
lvr: 32
prk: 03
nru: דף מא,ב גמרא
pgu: מא
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>הא מני ר' יוסי הגלילי היא דאמר תם משלם חצי כופר</span> ת``ש המית שורי את פלוני או שורו של פלוני הרי זה משלם על פי עצמו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>מאי לאו בתם</span> לא במועד אבל בתם מאי אינו משלם על פי עצמו אדתני סיפא עבדו של פלוני אינו משלם ע``פ עצמו ניפלוג וניתני בדידה במה דברים אמורים במועד אבל תם אינו משלם על פי עצמו <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>כולה במועד קמיירי</span> ת``ש זה הכלל כל המשלם <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>יתר על מה שהזיק</span> אינו משלם ע``פ עצמו <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>הא פחות ממה שהזיק</span> משלם ע``פ עצמו לא תימא הא פחות ממה שהזיק אלא אימא הא כמה שהזיק משלם ע``פ עצמו אבל פחות מאי אינו משלם ע``פ עצמו ליתני זה הכלל כל שאינו משלם כמה שהזיק אינו משלם על פי עצמו דמשמע פחות ומשמע יתר תיובתא והלכתא פלגא ניזקא קנסא תיובתא והלכתא אין <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>טעמא מאי איתותב</span> משום דלא קתני כמה שהזיק לא פסיקא ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>כיון דאיכא חצי נזק</span> צרורות דהלכתא גמירי לה דממונא הוא משום הכי לא קתני והשתא דאמרת פלגא ניזקא קנסא האי כלבא דאכל אימרי ושונרא דאכיל תרנגולי רברבי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>משונה הוא</span> ולא מגבינן בבבל אבל זוטרי <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אורחיה הוא</span> ומגבינן <span class='tlm-rsh' data-nro='15'><span class='tlm-rsh' data-nro='17'>ואי</span> תפס</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>לא מפקינן מיניה</span> ואי אמר אקבעו לי זימנא לארץ ישראל מקבעינן ליה ואי לא אזיל <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>משמתינן ליה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>בין כך ובין כך</span> משמתינן ליה דאמרינן ליה סליק הזיקך מדרבי נתן דתניא ר' נתן אומר מנין שלא יגדל אדם כלב רע בתוך ביתו ולא יעמיד סולם רעוע בתוך ביתו שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='8'> דברים כב </span> ולא תשים דמים בביתך:
<BR


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף מא,ב משנה
pgu: מא
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  נערה שנתפתתה בושתה ופגמה וקנסה של אביה והצער בתפוסה עמדה בדין עד שלא <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>מת האב</span> הרי הן של אב מת האב <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>הרי הן של אחין</span> לא הספיקה לעמוד בדין עד שמת האב הרי הן של עצמה עמדה בדין עד שלא בגרה הרי הן של אב מת האב הרי הן של אחין לא הספיקה לעמוד בדין עד שבגרה הרי הן של עצמה רבי שמעון אומר אם לא הספיקה לגבות עד שמת האב הרי הן של עצמ


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף מב,א משנה
pgu: מב
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מעשה ידיה</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מציאתה</span> אע``פ שלא גבתה מת האב הרי הן של אחין


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף מב,א גמרא
pgu: מב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  מאי קמ``ל תנינא המפתה נותן שלשה דברים והאונס ארבעה המפתה נותן בושת ופגם וקנס מוסיף עליו אונס שנותן את הצער לאביה איצטריך ליה לאביה נמי פשיטא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מדקא יהיב מפתה</span> דאי לעצמה אמאי יהיב מפתה מדעתה עבד עמדה בדין איצטריכא ליה פלוגתא דר``ש ורבנן תנן התם <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אנסת ופיתית</span> את בתי והוא אומר לא אנסתי ולא פיתיתי משביעך אני ואמר אמן ואח``כ הודה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>חייב</span> ר``ש פוטר שאינו משלם קנס ע``פ עצמו אמרו לו אע``פ שאינו משלם קנס ע``פ עצמו <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אבל משלם בושת ופגם</span> ע``פ עצמו <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>בעא מיניה אביי מרבה</span> האומר לחבירו אנסת ופיתית את בתי והעמדתיך בדין ונתחייבת לי ממון והוא אומר לא אנסתי ולא פיתיתי ולא העמדתני בדין ולא נתחייבתי לך ממון ונשבע והודה לר' שמעון מאי <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>כיון דעמד בדין</span> ממונא הואי ומיחייב עליה קרבן שבועה או דלמא אע``ג דעמד בדין קנס הוי א``ל ממונא הוי ומיחייב עליה קרבן שבועה איתיביה ר``ש אומר יכול האומר לחבירו אנסת ופיתית את בתי והוא אומר לא אנסתי ולא פיתיתי המית שורך את עבדי והוא אומר לא המית או שאמר לו עבדו <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>הפלת את שיני</span> וסימית את עיני והוא אומר לא הפלתי ולא סימיתי ונשבע והודה יכול יהא חייב ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl='21'> ויקרא ה </span> וכחש בעמיתו בפקדון או בתשומת יד או בגזל או עשק את עמיתו או מצא אבידה וכחש בה ונשבע על שקר מה אלו מיוחדין שהן ממון אף כל שהן ממון יצאו אלו שהן קנ


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף מב,ב גמרא
pgu: מב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מאי לאו בשעמד בדין</span> לא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>בשלא עמד בדין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>והא מדרישא</span> בשעמד בדין סיפא נמי בשעמד בדין דקתני רישא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אין לי</span> אלא דברים שמשלמין עליהם את הקרן תשלומי כפל תשלומי ארבעה וחמשה והאונס והמפתה ומוציא שם רע מנין ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0305' data-rgl='21'> ויקרא ה </span> ומעלה מעל ריבה היכי דמי אי דלא עמד בדין <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>כפילא מי איכא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אלא פשיטא בשעמד בדין</span> ומדרישא בשעמד בדין סיפא נמי בשעמד בדין א``ל יכילנא לשנויי לך רישא בשעמד בדין וסיפא בשלא עמד בדין וכולה ר``ש היא ושינויי דחיקי לא משנינן לך דא``כ אמרת לי ליתני רישא ר``ש אומר או ליתני סיפא דברי ר``ש אלא כולה בשעמד בדין ורישא רבנן וסיפא ר``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ומודינא לך לענין קרבן שבועה</span> דרחמנא פטריה מוכחש וכי קאמינא ממון הוי <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>להורישו לבניו</span> איתיביה ר``ש אומר אם לא הספיקה לגבות עד שמת האב הרי הן של עצמה ואי אמרת ממון הוי להורישו לבניו לעצמה אמאי דאחין בעי מיהוי אמר רבא האי מילתא קשאי בה רבה ורב יוסף <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>עשרין ותרתין שנין</span> ולא איפרק עד דיתיב רב יוסף ברישא ופירקה שאני התם דאמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='29'> דברים כב </span> ונתן האיש השוכב עמה לאבי הנערה חמשים כסף לא זיכתה תורה לאב אלא משעת נתינה וכי קאמר רבה ממונא הוי להורישו לבניו בשאר קנסות אלא מעתה גבי עבד דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='32'> שמות כא </span> כסף שלשים שקלים יתן לאדוניו הכי נמי לא זיכתה תורה לאדון אלא משעת נתינה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>יתן לחוד ונתן לחוד</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'><span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אי הכי</span></span> ת``ל וכחש ת``ל ונתן מיבעי ליה אמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>כי איצטריך וכחש</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>כגון שעמדה בדין ובגרה</span> ומתה דהתם כי קא ירית אביה מינה דידה קא ירית אי הכי יצאו אלו שהן קנס ממון הוא אמר רב נחמן בר יצחק יצאו אלו שעיקרן קנס איתיביה ר``ש פוטר שאינו משלם קנס על פי עצמו טעמא דלא עמד בדין הא עמד בדין דמשלם על פי עצמו קרבן שבועה נמי מיחייב רבי שמעון לדבריהם דרבנן קאמר להו לדידי אע``ג דעמד בדין רחמנא פטריה מוכחש אלא לדידכו אודו לי מיהת היכא דלא עמד בדין דכי קא תבע קנסא קא תב


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף מג,א גמרא
pgu: מג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ומודה בקנס פטור</span> ורבנן סברי כי קא תבע בושת ופגם קא תבע במאי קא מיפלגי א``ר פפא ר``ש סבר לא שביק איניש מידי דקיץ ותבע מידי דלא קיץ ורבנן סברי לא שביק איניש מידי דכי מודי ביה לא מיפטר ותבע מידי דכי מודה ביה מיפטר בעא מיניה רבי אבינא מרב ששת בת הניזונת מן האחין מעשה ידיה למי במקום אב קיימי מה התם מעשה ידיה לאב ה``נ מעשה ידיה לאחין או דלמא לא דמי לאב התם מדידיה מיתזנא הכא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>לאו מדידהו</span> מיתזנא א``ל תניתוה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אלמנה ניזונת מנכסי יתומים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ומעשה ידיה שלהן</span> מי דמי אלמנתו לא ניחא ליה בהרווחה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>בתו ניחא ליה בהרווחה</span> למימרא דבתו עדיפא ליה מאלמנתו והאמר רבי אבא א``ר יוסי עשו <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אלמנה אצל הבת</span> כבת אצל אחין בנכסין מועטין מה הבת אצל אחין הבת ניזונת והאחין ישאלו על הפתחים אף אלמנה אצל הבת אלמנה ניזונת והבת תשאל על הפתחים לענין זילותא אלמנתו עדיפא ליה לענין הרווחה בתו עדיפא ליה מתיב רב יוסף מעשה ידיה ומציאתה אע``פ שלא גבתה מת האב הרי הן של אחין <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>טעמא דבחיי האב</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>הא לאחר מיתת האב</span> לעצמה מאי לאו בניזונת <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>לא בשאינה ניזונת</span> אי בשאינה ניזונת <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מאי למימרא</span> אפילו למ``ד יכול הרב לומר לעבד עשה עמי ואיני זנך ה``מ בעבד כנעני דלא כתיב ביה עמך אבל עבד עברי דכתיב ביה<span class='tlm-sfr' data-chp='0515' data-rgl='13'> דברים טו </span> עמך לא כל שכן בתו אמר רבה בר עולא לא נצרכה אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>להעדפה</span> אמר רבא גברא רבה כרב יוסף לא ידע דאיכא העדפה וקמותיב תיובתא אלא אמר רבא רב יוסף מתני' גופא קשיא ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>דקתני</span> מעשה ידיה ומציאתה אע``פ שלא גבתה מציאתה ממאן גביא אלא לאו הכי קאמר מעשה ידיה כמציאתה מה מציאתה בחיי האב לאב לאחר מיתת האב לעצמה אף מעשה ידיה נמי בחיי האב לאב לאחר מיתת האב לעצמה ש``מ איתמר נמי א``ר יהודה אמר רב בת הניזונת מן האחין מעשה ידיה לעצמה אמר רב כהנא מ``ט דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0325' data-rgl='46'> ויקרא כה </span> והתנחלתם אותם לבניכם אחריכם אותם לבניכם ולא בנותיכם לבניכם מגיד שאין אדם מוריש <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>זכות בתו</span> לבנו מתקיף לה רבה ואימא בפיתוי הבת וקנסות וחבלות הכתוב מדבר וכן תנא רב חנינא בפתוי הבת וקנסות וחבלות הכתוב מדבר חבלות צערא דגופא נינהו אמר רבי יוסי בר חנינ


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף מג,ב גמרא
pgu: מג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>שפצעה בפניה</span> אמר רב זירא אמר רב מתנה אמר רב ואמרי לה אמר רבי זירא א``ר מתנה אמר רב בת הניזונת מן האחין מעשה ידיה לעצמה דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0325' data-rgl='46'> ויקרא כה </span> והתנחלתם אותם לבניכם אחריכם אותם לבניכם ולא בנותיכם לבניכם מגיד שאין אדם מוריש זכות בתו לבנו א``ל אבימי בר פפי שקוד אמרה שקוד מנו <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>שמואל</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>הא רב אמרה</span> אימא אף שקוד אמרה אמר מר בר אמימר לרב אשי הכי אמרי נהרדעי הלכתא כוותיה דרב ששת רב אשי אמר הלכתא כוותיה דרב והלכתא כוותיה דרב


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף מג,ב משנה
pgu: מג
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  המארס את בתו וגרשה אירסה ונתארמלה כתובתה שלו השיאה וגרשה השיאה ונתארמלה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>כתובתה שלה</span> ר' יהודה אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>הראשונה של אב</span> אמרו לו <אם> משהשיאה אין לאביה רשות בה


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף מג,ב גמרא
pgu: מג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  טעמא דהשיאה וגרשה השיאה ונתארמלה אבל נתארמלה תרי זמני <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>תו לא חזיא לאינסובי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ואגב אורחיה</span> קא סתים לן תנא כרבי דאמר בתרי זמני הויא חזקה:  רבי יהודה אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>הראשונה של אב</span>:  מ``ט דרבי יהודה רבה ורב יוסף דאמרי תרוייהו הואיל ומשעת אירוסין זכה בהן האב מתיב רבא רבי יהודה אומר הראשונה של אב ומודה רבי יהודה במארס את בתו כשהיא קטנה ובגרה ואח``כ נשאת שאין לאביה רשות בה אמאי ה``נ לימא הואיל ומשעת אירוסין זכה בהן האב אלא אי אתמר הכי אתמר רבה ורב יוסף דאמרי תרוייהו <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>הואיל וברשותו נכתבין</span> ומיגבא מאימת גביא אמר רב הונא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מנה מאתים</span> מן האירוסין <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ותוספת</span> מן הנשואין ורב אסי אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אחד זה ואחד זה מן הנשואין</span> ומי אמר רב הונא הכי והאתמר הוציאה עליו שתי כתובות <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אחת של מאתים</span> ואחת של שלש מאות ואמר רב הונא באתה לגבות מאתים <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>גובה</span> מזמן ראשון שלש מאות גובה מזמן שני <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>ואם איתא</span> תיגבי מאתים מזמן ראשון ומאה מזמן שני ולטעמיך תיגבי חמש מאות כולם מאתים מזמן ראשון תלת מאה מזמן שני אלא חמש מאות מ``ט לא גביא כיון דלא כתב לה <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>צביתי ואוסיפית לך תלת מאה אמאתים</span> הכי קאמר לה אי מזמן ראשון גביאת גביא מאתים אי מזמן שני גביאת גביא תלת מא


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף מד,א גמרא
pgu: מד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>הכא נמי</span> היינו טעמא דלא גביא מדלא כתב לה אוסיפית לך מאה אמאתים אחולי אחילתיה לשעבודא קמא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אמר מר</span> אי בעיא בהאי גביא אי בעיא בהאי גביא לימא פליגא דרב נחמן דאמר רב נחמן <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>שני שטרות</span> היוצאין בזה אחר זה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ביטל שני את הראשון</span> לאו מי איתמר עלה אמר רב פפא ומודה ר``נ דאי אוסיף ביה דיקלא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>לתוספת כתביה</span> הכא נמי הא אוסיף לה מידי גופא אמר רב נחמן שני שטרות היוצאין בזה אחר זה ביטל שני את הראשון אמר רב פפא ומודה רב נחמן דאי אוסיף ביה דיקלא לתוספת כתביה פשיטא ראשון במכר ושני במתנה ליפות כחו הוא דכתב ליה משום דינא דבר מצרא וכל שכן ראשון במתנה ושני במכר דאמרינן משום <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>דינא דבעל חוב</span> הוא דכתב כן אלא אי שניהם במכר שניהם במתנה ביטל שני את הראשון <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מאי טעמא</span> רפרם אמר אימר אודויי <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אודי ליה</span> רב אחא אמר אימר אחולי אחליה לשיעבודיה מאי בינייהו איכא בינייהו <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אורועי סהדי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ולשלומי פירי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ולטסקא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>מאי הוי עלה דכתובה</span> ת``ש דאמר רב יהודה אמר שמואל משום ר``א בר``ש מנה מאתים מן האירוסין ותוספת מן הנישואין וחכ``א אחד זה ואחד זה מן הנישואין והלכתא אחד זה ואחד זה מן הנישואין


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף מד,א משנה
pgu: מד
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  הגיורת שנתגיירה בתה עמה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>וזינתה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>הרי זו בחנק</span> אין לה לא פתח בית האב <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ולא מאה סלע</span> היתה הורתה שלא בקדושה ולידתה בקדושה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>הרי זו בסקילה</span> ואין לה לא פתח בית האב ולא מאה סלע היתה הורתה ולידתה בקדושה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>הרי היא כבת ישראל לכל דבריה</span> יש לה אב ואין לה פתח בית האב יש לה פתח בית האב ואין לה אב הרי זו בסקילה לא נאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0523' data-rgl=''> דברים כג </span> פתח בית אב אלא למצוה


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף מד,ב גמרא
pgu: מד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מנא הני מילי</span> אמר ר``ל דאמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='21'> דברים כב </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ומתה</span> לרבות הורתה שלא בקדושה ולידתה בקדושה אי הכי מילקא נמי נילקי ומאה סלע נמי לשלם אמר קרא ומתה למיתה נתרבתה ולא לקנס ואימא לרבות הורתה ולידתה בקדושה ההיא ישראלית מעלייתא היא ואימא לרבות הורתה ולידתה שלא בקדושה א``כ <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>בישראל</span> מאי אהני ליה אמר ר' יוסי בר חנינא המוציא שם רע על היתומה פטור שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='19'> דברים כב </span> ונתנו לאבי הנערה פרט לזו שאין לה אב מתיב ר' יוסי בר אבין ואיתימא ר' יוסי בר זבידא<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='11'> שמות כב </span> ואם <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מאן ימאן</span> אביה לרבות יתומה לקנס דברי ר' יוסי הגלילי הוא מותיב לה והוא מפרק לה בבא עליה ואח``כ נתיתמה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>רבא אמר חייב</span> ממאי מדתני אמי בתולת ישראל ולא בתולת גרים אי אמרת בשלמא כי האי גוונא בישראל מיחייב היינו דאיצטריך קרא למעוטי גרים אלא אי אמרת בישראל כה``ג פטור השתא בישראל פטור בגרים מיבעיא אמר ריש לקיש המוציא שם רע על הקטנה פטור שנאמר ונתנו לאבי הנערה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>נערה מלא דבר הכתוב</span> מתקיף לה רב אחא בר אבא טעמא דכתיב בה הנערה הא לאו הכי הוה אמינא אפילו קטנה הא כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='20'> דברים כב </span> ואם אמת היה הדבר הזה לא נמצאו בתולים לנערה והוציאו את הנערה אל פתח בית אביה וסקלוה וקטנה לאו בת עונשין היא אלא כאן נערה הא כל מקום שנאמר נער אפילו קטנה במשמע תני שילא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>שלש מדות</span> בנערה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>באו לה עדים בבית חמיה</span> שזינתה בבית אבי


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף מה,א גמרא
pgu: מה
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>סוקלין אותה על פתח בית אביה</span> כלומר <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ראו גידולים שגידלתם</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>באו לה עדים בבית אביה</span> שזינתה בבית אביה סוקלין אותה על פתח שער העיר סרחה ולבסוף בגרה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>תידון בחנק</span> למימרא דכל היכא דאישתני גופא אישתני קטלא ורמינהי נערה המאורסה שזינתה ומשבגרה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>הוציא עליה שם רע</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>הוא אינו לוקה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ואינו נותן מאה סלע</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>היא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>וזוממיה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מקדימין <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>לבית הסקילה</span></span> היא וזוממיה ס``ד <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אלא או היא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>או זוממיה</span> מקדימין לבית הסקילה אמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מוציא שם רע קאמרת</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>שאני</span> מוציא שם רע <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>דחידוש הוא</span> דהא נכנסה לחופה ולא נבעלה בעלמא וזינתה בחנק <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>ואילו מוציא שם רע</span> בסקילה אמר ליה רב הונא בריה דרב יהושע לרבא דלמא כי חדית רחמנא היכא דלא אישתני גופא אבל היכא דאישתני גופא לא חדית רחמנא <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>אלא אמר רב נחמן בר יצחק</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>אישתני ולא אישתני</span> תנאי היא דתנן <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>חטאו עד שלא נתמנו</span> ונתמנו <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>הרי הן כהדיוטות</span> רבי שמעון אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>אם נודע להם עד שלא נתמנו</span> חייבים <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>משנתמנו</span> פטורי


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף מה,ב גמרא
pgu: מה
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אימור דשמעינן ליה לר``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>דאזיל אף בתר ידיעה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>דאזיל בתר ידיעה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ולא אזיל בתר חטאה</span> מי שמעת ליה א``כ לייתי קרבן כי דהשתא משוח פר ונשיא שעיר האמר ליה ר' יוחנן <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>לתנא</span> תני תידון בסקילה ואמאי נערה המאורסה אמר רחמנא והא בוגרת היא א``ר אילעא אמר קרא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>הנערה</span> הנערה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>שהיתה כבר</span> א``ל רבי חנניא לרבי אילעא אי הכי מילקא נמי לילקי ומאה סלע נמי לישלם א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>רחמנא ניצלן מהאי דעתא</span> אדרבה רחמנא ניצלן מדעתא דידך וטעמא מאי אמר רבי יצחק בר אבין ואיתימא רבי יצחק בר אבא זו מעשיה גרמו לה וזה עקימת שפתיו גרמו לו זו מעשיה גרמו לה כשהיא זנאי נערה זנאי וזה עקימת שפתיו גרמו לו אימת קא מיחייב ההיא שעתא וההיא שעתא בוגרת הואי ת``ר נערה המאורסה שזינתה סוקלין אותה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>על פתח בית אביה</span> אין לה פתח בית האב סוקלין אותה על פתח שער העיר ההיא ובעיר שרובה <עובדי כוכבים> {גוים} סוקלין אותה על פתח בית דין כיוצא בדבר אתה אומר העובד <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} סוקלין אותו על שער שעבד בו ובעיר שרובה <עובדי כוכבים> {גוים} סוקלין אותו על פתח בית דין מנא הני מילי דתנו רבנן <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>שעריך</span> זה שער שעבד בו אתה אומר שער שעבד בו או אינו אלא שער שנידון בו נאמר שעריך למטה ונאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>שעריך למעלה</span> מה שעריך האמור למעלה שער שעבד בו אף שעריך האמור למטה שער שעבד בו דבר אחר שעריך ולא שערי <עובדי כוכבים> {גוים} האי שעריך הא אפיקתיה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אם כן</span> לימא קרא שער מאי שעריך שמע מינה תרתי אשכחן <עבודת כוכבים> {עבודה זרה} נערה המאורסה מנא לן א``ר אבהו <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>גמר פתח מפתח ופתח משער</span> ושער משעריך תנו רבנן המוציא שם רע לוקה ונותן מאה סלע רבי יהודה אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ללקות</span> לוקה מכל מקום מאה סלע בעל נותן לא בעל אינו נותן קא מיפלגי ב<span class='tlm-rsh' data-nro='18'>פלוגתא דרבי אליעזר בן יעקב ורבנן</span> והכי קאמר המוציא שם רע לוקה ונותן מאה סלע בין בעל בין שלא בעל <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>כרבנן</span> ר' יהודה אומר ללקות לוקה מ``מ מאה סלע בעל נותן לא בעל אינו נותן כר``א בן יעקב איכא דאמרי כולה כרבי אליעזר בן יעקב והכי קאמר המוציא שם רע לוקה ונותן מאה סלע <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>והוא שבעל</span> רבי יהודה אומר ללקות לוקה מ``מ וסבר רבי יהודה ללקות לוקה מ``מ והתניא רבי יהודה אומר בעל לוקה לא בעל אינו לוקה <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>אמר רב נחמן בר יצחק</span> לוקה מכת מרדות מדרבנ


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף מו,א גמרא
pgu: מו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>רב פפא אמר</span> מאי בעל לוקה דקתני התם ממון וקרי ליה לממון מלקות אין והא תנן האומר חצי ערכי עלי נותן <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>חצי ערכו</span> רבי יוסי בר' יהודה אומר לוקה ונותן ערך שלם לוקה אמאי אמר רב פפא לוקה בערך שלם מאי טעמא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>גזירה חצי ערכו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אטו ערך חציו</span> וערך חציו הוי ליה אבר שהנשמה תלויה בו ת``ר<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='19'> דברים כב </span> וענשו אותו זה ממון<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl=''> דברים כב </span> ויסרו זה מלקות בשלמא וענשו זה ממון דכתיב וענשו אותו מאה כסף ונתנו לאבי הנערה אלא ויסרו זה מלקות מנלן א``ר אבהו למדנו יסרו מיסרו ויסרו מבן ובן מבן<span class='tlm-sfr' data-chp='0525' data-rgl='2'> דברים כה </span> והיה אם בן הכות הרשע אזהרה למוציא שם רע מנלן ר' אלעזר אמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0319' data-rgl='29'> ויקרא יט </span> מלא תלך רכיל רבי נתן אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0523' data-rgl=''> דברים כג </span> מ<span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ונשמרת מכל דבר רע</span> ורבי אלעזר מאי טעמא לא אמר מהאי ההוא מיבעי ליה לכדר' פנחס בן יאיר ונשמרת מכל דבר רע מכאן אמר ר' פנחס בן יאיר אל יהרהר אדם ביום ויבא לידי טומאה בלילה ור' נתן מאי טעמא לא אמר מהאי ההוא אזהרה לב``ד שלא יהא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>רך לזה</span> וקשה לזה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>לא אמר לעדים</span> בואו והעידוני והן מעידים אותו מאליהן הוא אינו לוקה ואינו נותן מאה סלעים היא וזוממיה מקדימין לבית הסקילה היא וזוממיה סלקא דעתך אלא או היא או זוממיה מקדימין לבית הסקילה טעמא דלא אמר להו הא אמר להו אע``ג דלא אגרינהו לאפוקי מדר' יהודה דתניא רבי יהודה אומר אינו חייב עד שישכור עדים מ``ט דר' יהודה אמר ר' אבהו אתיא שימה שימה כתיב הכא<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='14'> דברים כב </span> ושם לה עלילות דברים וכתיב התם<span class='tlm-sfr' data-chp='0222' data-rgl='24'> שמות כב </span> לא תשימון עליו נשך מה להלן ממון אף כאן ממון אמר רב נחמן בר יצחק וכן תני רב יוסף צידוני בי רבי שמעון בן יוחאי אתיא שימה שימה בעי רבי ירמיה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>שכרן בקרקע</span> מהו בפחות משוה פרוטה מהו שניהם בפרוטה מהו בעי רב אשי הוציא שם רע על הנישואין הראשונים מהו על נשואי אחיו מהו פשוט מיהא חדא דתני ר' יונה<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='16'> דברים כב </span> את בתי נתתי לאיש הזה לזה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ולא ליבם</span> מאי רבנן ומאי ר' אליעזר בן יעקב דתניא כיצד הוצאת שם רע בא לבית דין ואמר פלוני לא מצאתי לבתך בתולים אם יש עדים שזינתה תחתיו יש לה כתובה מנה אם יש עדים שזינתה תחתיו יש לה כתובה מנה בת סקילה היא הכי קאמר אם יש עדים שזינתה תחתיו בסקילה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>זינתה מעיקרא יש לה כתובה מנה</span> נמצא ששם רע אינו שם רע הוא לוקה ונותן מאה סלע בין בעל ובין לא בעל רבי אליעזר בן יעקב אומר לא נאמרו דברים הללו אלא כשבעל בשלמא לרבי אליעזר בן יעקב היינו דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='13'> דברים כב </span> ובא אליה ואקרב אליה אלא לרבנן מאי ובא אליה ואקרב אליה ובא אליה בעלילות ואקרב אליה בדברים בשלמא לרבי אליעזר בן יעקב היינו דכתיב לא מצאתי לבתך בתולים אלא לרבנן מאי לא מצאתי לבתך בתולים לא מצאתי לבתך <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>כשרי בתולים</span> בשלמא לרבי אליעזר בן יעקב היינו דכתיב ואלה בתולי בתי אלא לרבנן מאי ואלה בתולי בתי ואלה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>כשרי בתולי בתי</span> בשלמא לר``א בן יעקב היינו דכתיב ופרשו השמלה אלא לרבנן מאי ופרשו השמלה אמר רבי אבהו פרשו מה ששם לה כדתניא ופרשו השמלה מלמד שבאין עדים של זה ועדים של זה ובוררין את הדבר כשמלה חדשה רבי אליעזר בן יעקב אומר דברים ככתבן שמלה ממש שלח רבי יצחק בר רב יעקב בר גיורי משמיה דרבי יוחנן אע``ג שלא מצינו בכל התורה כולה שחלק הכתוב בין ביאה כדרכה לביאה שלא כדרכה למכות ולעונשין אבל מוציא שם רע חלק אינו חייב עד שיבעול שלא כדרכה ויוציא שם רע כדרכה כמאן אי כרבנן אף על גב דלא בעל אי כר' אליעזר בן יעק


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף מו,ב גמרא
pgu: מו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אידי ואידי כדרכה בעינן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>אלא</span> שלח רב כהנא משמיה דרבי יוחנן אינו חייב עד שיבעול כדרכה ויוציא שם רע בכדרכה


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף מו,ב משנה
pgu: מו
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>האב זכאי בבתו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>בקידושיה בכסף</span> בשטר ו<span class='tlm-rsh' data-nro='4'>בביאה</span> זכאי במציאתה ובמעשה ידיה ובהפרת נדריה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ומקבל את גיטה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ואינו אוכל פירות <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>בחייה</span></span> נשאת <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>יתר עליו הבעל</span> שאוכל פירות בחייה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>וחייב במזונותיה ובפרקונה</span> וקבורתה רבי יהודה אומר אפי' עני שבישראל לא יפחות <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>משני חלילין</span> ומקוננת


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף מו,ב גמרא
pgu: מו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>בכסף מנלן</span> אמר רב יהודה אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='11'> שמות כא </span> ויצאה חנם <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אין כסף</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אין כסף לאדון זה</span> ויש כסף לאדון אחר <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ומנו אב</span>יה ואימא לדידה השתא אביה מקבל קידושיה דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='16'> דברים כב </span> את בתי נתתי לאיש הזה איהי שקלא כספא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ואימא הני מילי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>קטנה דלית לה יד</span> אבל נערה דאית לה יד איהי תקדש נפשה ואיהי תשקול כספא אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0430' data-rgl='17'> במדבר ל </span> בנעוריה בית אביה כל שבח נעורים לאביה ו<span class='tlm-rsh' data-nro='24'>אלא</span> הא דא``ר הונא אמר רב מנין שמעשה הבת לאביה שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='7'> שמות כא </span> וכי ימכור איש את בתו לאמה מה אמה מעשה ידיה לרבה אף בת מעשה ידיה לאביה למה לי תיפוק ליה מבנעוריה בית אביה אלא ההוא בהפרת נדרים הוא דכתיב וכ``ת נילף מינה ממונא מאיסורא לא ילפינן וכ``ת נילף מקנסא ממונא מקנסא לא ילפינן וכ``ת נילף <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>מבושת ופגם</span> שאני בושת ופגם דאביה נמי שייך ביה אלא מסתברא דכי ממעט רחמנא <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>יציאה דכוותה קא ממעט</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>והא לא דמיא</span> הא יציאה להא יציאה התם גבי אדון <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>נפקא לה מרשותיה</span> לגמרי יציאה דאב אכתי מחסרא מסירה לחופה מהפרת נדרים מיהא נפקא לה מרשותיה דתנן נערה המאורסה אביה ובעלה מפירין לה נדריה:  שטר וביאה:  מנא לן אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0524' data-rgl='2'> דברים כד </span> והיתה לאיש אחר <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>איתקוש הוויות להדדי</span>:  זכאי במציאתה


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף מז,א גמרא
pgu: מז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>משום איבה</span>:  במעשה ידיה:  מנלן דאמר רב הונא אמר רב מנין שמעשה הבת לאב שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='7'> שמות כא </span> וכי ימכור איש את בתו לאמה מה אמה מעשה ידיה לרבה אף בת מעשה ידיה לאביה ואימא הני מילי קטנה דמצי מזבן לה אבל נערה דלא מצי מזבן לה מעשה ידיה דידה הוו מסתברא דאביה הוו דאי ס``ד מעשה ידיה לאו דאביה אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>הא דזכי ליה רחמנא לאב למימסרה לחופה</span> היכי מצי מסר לה הא קמבטל לה ממעשה ידיה פריך רב אחאי אימא דיהיב לה שכר <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>פקעתה</span> אי נמי דמסר לה בליליא אי נמי דמסר לה בשבתות וימים טובים <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אלא קטנה לא צריכא קרא</span> השתא זבוני מזבין לה מעשה ידיה מיבעי [אלא] <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>כי איצטריך קרא לנערה</span>:  בהפרת נדריה:  מנלן דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0430' data-rgl='17'> במדבר ל </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>בנעוריה</span> בית אביה:  ומקבל את גיטה:  מנלן דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0524' data-rgl='2'> דברים כד </span> ויצאה והיתה איתקוש יציאה להוייה:  ואינו אוכל פירות בחייה:  ת``ר האב אינו אוכל פירות בחיי בתו רבי יוסי ברבי יהודה אומר האב אוכל פירות בחיי בתו במאי קמיפלגי ת``ק סבר בשלמא בעל תקינו ליה רבנן פירי דא``כ מימנע ולא פריק אלא אב מאי איכא למימר דמימנע ולא פריק בלאו הכי פריק לה ור' יוסי בר' יהודה סבר אב נמי מימנע ולא פריק סבר <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>כיסא נקיטא</span> עילוה תיזיל ותפרוק נפשה:  ניסת יתר עליו הבעל שהוא אוכל כו':  ת``ר <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>כתב לה פירות כסות וכלים</span> שיבואו עמה מבית אביה לבית בעלה מתה לא זכה הבעל בדברים הללו משום רבי נתן אמרו זכה הבעל בדברים הללו לימא בפלוגתא דרבי אלעזר בן עזריה ורבנן קמיפלגי דתנן נתארמלה או נתגרשה בין מן הנשואין בין מן האירוסין גובה את הכל ר``א ב``ע אומר מן הנשואין גובה את הכל ומן האירוסין בתולה גובה מאתים ואלמנה מנ


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף מז,ב גמרא
pgu: מז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  שלא כתב לה אלא על מנת לכונסה למאן דאמר לא זכה כרבי אלעזר בן עזריה ומאן דאמר זכה כרבנן לא דכולי עלמא כרבי אלעזר בן עזריה מאן דאמר לא זכה כרבי אלעזר בן עזריה ומאן דאמר זכה עד כאן לא קאמר רבי אלעזר בן עזריה אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מדידיה לדידה</span> שלא כתב לה אלא על מנת לכונסה אבל מדידה לדידיה אפילו ר' אלעזר בן עזריה מודי דמשום איחתוני הוא והא איחתני להו:  חייב במזונותיה וכו':  תנו רבנן תיקנו מזונותיה תחת מעשה ידיה וקבורתה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>תחת כתובתה</span> לפיכך בעל אוכל פירות פירות מאן דכר שמייהו חסורי מחסרא והכי קתני תיקנו מזונותיה תחת מעשה ידיה ופירקונה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>תחת פירות</span> וקבורתה תחת כתובתה לפיכך בעל אוכל פירות מאי לפיכך מהו דתימא מיכל לא נכלינהו אנוחי ננחינהו דאם כן מימנע ולא פריק קמ``ל דהא עדיפא זימנין <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>דלא מלו</span> ופריק לה מדידיה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ואיפוך אנא</span> אמר אביי תיקנו מצוי למצוי ושאינו מצוי לשאינו מצוי אמר רבא האי תנא סבר מזונות מדאורייתא דתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0221' data-rgl='10'> שמות כא </span> שארה אלו מזונות וכן הוא אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='1803' data-rgl='3'> מיכה ג </span> ואשר אכלו שאר עמי כסותה כמשמעו עונתה זו עונה האמורה בתורה וכן הוא אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0131' data-rgl='50'> בראשית לא </span> אם תענה את בנותי רבי אלעזר אומר שארה זו עונה וכן הוא אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0318' data-rgl='6'> ויקרא יח </span> איש איש אל כל שאר בשרו לא תקרבו לגלות ערוה כסותה כמשמעו עונתה אלו מזונות וכן הוא אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0508' data-rgl='3'> דברים ח </span> ויענך וירעיב


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף מח,א גמרא
pgu: מח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  רבי אליעזר בן יעקב אומר שארה כסותה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לפום שארה</span> תן כסותה שלא יתן לה לא של ילדה לזקינה ולא של זקינה לילדה כסותה ועונתה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>לפום עונתה</span> תן כסותה שלא יתן <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>חדשים</span> בימות החמה ולא שחקים בימות הגשמים:  תני רב יוסף שארה זו קרוב בשר שלא ינהג בה מנהג פרסיים שמשמשין מטותיהן בלבושיהן מסייע ליה לרב הונא דאמר רב הונא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>האומר</span> אי אפשי אלא אני בבגדי והיא בבגדה יוציא ונותן כתובה:  רבי יהודה אומר אפילו עני שבישראל וכו':  מכלל דת``ק סבר הני לא היכי דמי אי <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>דאורחה</span> מ``ט דת``ק דאמר לא ואי דלאו אורחה מ``ט דר``י לא צריכא כגון ד<span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אורחיה</span> דידיה ולאו אורחה דידה ת``ק סבר כי אמרינן <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>עולה עמו ואינה יורדת עמו</span> הני מילי מחיים אבל לאחר מיתה לא ורבי יהודה סבר אפילו לאחר מיתה אמר רב חסדא אמר מר עוקבא הלכה כרבי יהודה ואמר רב חסדא אמר מר עוקבא מי שנשתטה בית דין יורדין לנכסיו ו<span class='tlm-rsh' data-nro='10'>זנין</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מפרנסין</span> את אשתו ובניו ובנותיו <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ודבר אחר</span> א``ל רבינא לרב אשי מ``ש מהא דתניא מי שהלך למדינת הים ואשתו תובעת מזונות בית דין יורדין לנכסיו וזנין ומפרנסין את אשתו <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אבל לא בניו ובנותיו</span> ולא דבר אחר א``ל ולא שאני לך בין יוצא לדעת ליוצא שלא לדעת מאי דבר אחר רב חסדא אמר זה <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>תכשיט</span> רב יוסף אמר צדקה מ``ד תכשיט כ``ש צדקה מ``ד צדקה אבל תכשיט יהבינן לה ד<span class='tlm-rsh' data-nro='16'>לא ניחא ליה דתינוול</span> אמר רב חייא בר אבין אמר רב הונא מי שהלך למדינת הים ומתה אשתו ב``ד יורדין לנכסיו וקוברין אותה לפי כבודו <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>לפי כבודו ולא לפי כבודה</span> אימא אף לפי כבודו הא קמ``ל עולה עמו ואינה יורדת עמו ואפילו לאחר מיתה אמר רב מתנה האומר אם מתה לא תקברוה מנכסיו שומעין לו מ``ש כי אמר דנפלי נכסי קמי יתמי כי לא אמר נמי <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>נכסי קמי יתמי רמו</span> אלא האומר אם מת הוא לא תקברוהו מנכסיו אין שומעין לו לאו כל הימנו שיעשיר את בניו ויפיל עצמו על הציבור


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף מח,ב משנה
pgu: מח
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לרשות הבעל לנשואין</span> מסר האב לשלוחי הבעל הרי היא ברשות הבעל הלך האב עם שלוחי הבעל או שהלכו שלוחי האב עם שלוחי הבעל הרי היא ברשות האב <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>מסרו שלוחי האב</span> לשלוחי הבעל הרי היא ברשות הבעל


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף מח,ב גמרא
pgu: מח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  מאי לעולם לאפוקי <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ממשנה ראשונה</span> דתנן <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>הגיע זמן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ולא נישאו</span> אוכלות משלו <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ואוכלות בתרומה</span> קמ``ל לעולם:  מסר האב לשלוחי הבעל הרי היא ברשות הבעל וכו':  אמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מסירתה לכל</span> חוץ מתרומה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ורב אסי אמר אף לתרומה</span> איתיביה רב הונא לרב אסי ואמרי לה חייא בר רב לרב אסי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>לעולם היא ברשות האב</span> עד שתכנס ל<span class='tlm-rsh' data-nro='26'>חופה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אמר להו רב</span> לאו אמינא לכו <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>לא תיזלו בתר איפכא</span> יכול לשנויי לכו מסירתה זו היא כניסתה לחופה ו<span class='tlm-rsh' data-nro='12'>שמואל אמר לירושתה</span> ר``ל אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>לכתובתה</span> כתובתה מאי היא דאי מתה ירית לה היינו דשמואל אמר רבינא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>לומר כתובתה מאחר מנה</span> רבי יוחנן ורבי חנינא דאמרי תרוייהו מסירתה לכל אף לתרומה מיתיבי הלך האב עם שלוחי הבעל או שהלכו שלוחי האב עם שלוחי הבעל או שהיתה לה חצר בדרך <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>ונכנסה עמו</span> ללין אע``פ <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>שכתובתה</span> בבית בעלה מתה אביה יורשה מסר האב לשלוחי הבעל או ש<span class='tlm-rsh' data-nro='1'>מסרו שלוחי האב</span> לשלוחי הבעל או שהיתה לו חצר בדרך ונכנסה עמו לשום נישואין אע``פ שכתובתה בבית אביה מתה בעלה יורשה בד``א לירושתה אבל לתרומה אין אשה אוכלת בתרומה עד שתכנס לחופה <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>תיובתא דכולהו</span> תיובתא הא גופא קשיא אמרת נכנסה עמו ללין טעמא דללין <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>הא סתמא</span> לשם נישואין אימא סיפא נכנסה עמו לשם נישואין הא סתמא ללין אמר רב אשי <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>סתמי סתמי קתני</span> סתם חצר דידה ללין סתם חצר דידיה לנשואין תנא מסר האב לשלוחי הבעל וזינתה <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>הרי זו בחנק</span> מנה``מ א``ר אמי בר חמא אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='21'> דברים כב </span> לזנות בית אביה פרט לשמסר האב לשלוחי הבעל ואימא פרט שנכנסה לחופה ולא נבעלה אמר רבא אמר לי אמי חופה בהדיא כתיבא<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='23'> דברים כב </span> כי יהיה נערה בתולה מאורשה לאיש נערה ולא בוגרת בתולה ולא בעולה מאורשה ולא נשואה מאי נשואה <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>אילימא נשואה ממש</span> היינו בתולה ולא בעולה אלא לאו שנכנסה לחופה ולא נבעל


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף מט,א גמרא
pgu: מט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ואימא היכא דהדרא לבי נשא הדרא למילתא קמייתא אמר רבא ההוא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>כבר פסקה תנא דבי רבי ישמעאל</span> דתנא דבי רבי ישמעאל<span class='tlm-sfr' data-chp='0430' data-rgl='10'> במדבר ל </span> ונדר אלמנה וגרושה כל אשר אסרה על נפשה יקום עליה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מה תלמוד לומר</span> והלא מוצאת מכלל אב ומוצאת מכלל בעל אלא הרי שמסר האב לשלוחי הבעל או שמסרו שלוחי האב לשלוחי הבעל ונתארמלה בדרך או נתגרשה היאך אני קורא בה בית אביה של זו או בית בעלה של זו אלא לומר לך כיון שיצאה שעה אחת מרשות האב שוב אינו יכול להפר אמר רב פפא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אף אנן נמי תנינא</span> הבא על נערה המאורסה אינו חייב עד שתהא נערה בתולה מאורסה והיא בבית אביה בשלמא נערה ולא בוגרת בתולה ולא בעולה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מאורסה ולא נשואה</span> בבית אביה למעוטי מאי לאו למעוטי מסר האב לשלוחי הבעל אמר רב נחמן בר יצחק אף אנן נמי תנינא הבא על אשת איש כיון שנכנסה לרשות הבעל לנשואין אף על פי שלא נבעלה הבא עליה הרי זה בחנק <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>נכנסה לרשות הבעל בעלמא</span> שמע מינה


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף מט,א משנה
pgu: מט
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>האב אינו חייב במזונות בתו</span> זה מדרש דרש רבי אלעזר בן עזריה לפני חכמים <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>בכרם ביבנה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>הבנים יירשו <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>והבנות יזונו</span></span> מה הבנים אינן יורשין אלא לאחר מיתת האב אף הבנות אין ניזונות אלא לאחר מיתת אביהן


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף מט,א גמרא
pgu: מט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  במזונות בתו הוא דאינו חייב הא במזונות בנו חייב בתו נמי חובה הוא דליכא הא מצוה איכא מני מתניתין לא רבי מאיר לא רבי יהודה ולא רבי יוחנן בן ברוקא דתניא מצוה לזון את הבנות קל וחומר לבנים דעסקי בתורה דברי רבי מאיר רבי יהודה אומר מצוה לזון את הבנים וקל וחומר לבנות משום זילותא ר' יוחנן בן ברוקא אומר חובה לזון את הבנות לאחר מיתת אביהן אבל בחיי אביהן אלו ואלו אינן ניזונין מני מתניתין אי רבי מאיר הא אמר בנים מצוה אי רבי יהודה הא אמר בנים נמי מצוה אי רבי יוחנן בן ברוקא אפי' מצוה נמי ליכא איבעית אימא רבי מאיר איבעית אימא ר' יהודה איבעית אימא רבי יוחנן בן ברוקא איבעית אימא ר' מאיר והכי קאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>האב אינו חייב במזונות בתו</span> והוא הדין לבנו הא מצוה בבתו איכא קל וחומר לבנים והאי דקתני בתו הא קמ``


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף מט,ב גמרא
pgu: מט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  דאפילו בתו חובה הוא דליכא הא מצוה איכא ואיבעית אימא ר' יהודה והכי קאמר האב אינו חייב במזונות בתו וכל שכן לבנו הא מצוה בבנו איכא וקל וחומר לבנות והא דקתני בתו הא קא משמע לן דאפילו בתו חובה ליכא ואיבעית אימא ר' יוחנן בן ברוקא והכי קאמר אינו חייב במזונות בתו והוא הדין לבנו והוא הדין דאפילו מצוה נמי ליכא ואיידי דבנות לאחר מיתת אביהן חובה תנא נמי אינו חייב אמר רבי אילעא אמר ריש לקיש משום רבי יהודה בר חנינא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>באושא התקינו</span> שיהא אדם זן את בניו ואת בנותיו <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>כשהן קטנים</span> איבעיא להו <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>הלכתא כוותיה</span> או אין הלכתא כוותיה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>תא שמע</span> כי הוה אתו לקמיה דרב יהודה אמר להו <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>יארוד</span> ילדה ואבני מתא שדיא כי הוה אתו לקמיה דרב חסדא אמר להו <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>כפו ליה אסיתא</span> בצבורא וליקום ולימא עורבא בעי בניה וההוא גברא לא בעי בניה ועורבא בעי בניה והכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='26e7' data-rgl='9'> תהילים קמז </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לבני עורב אשר יקראו</span> לא קשיא הא בחיורי הא ב<span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אוכמי</span> כי הוה אתי לקמיה דרבא אמר ליה ניחא לך דמיתזני בניך מצדקה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ולא אמרן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אלא דלא אמיד</span> אבל אמיד כפינן ליה על כרחיה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>כי הא דרבא כפייה</span> לרב נתן בר אמי ואפיק מיניה ד' מאה זוזי לצדקה אמר רבי אילעא אמר ריש לקיש באושא התקינו הכותב כל נכסיו לבניו <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>הוא ואשתו</span> נזונים מהם מתקיף לה רבי זירא ואיתימא רבי שמואל בר נחמני <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>גדולה מזו אמרו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>אלמנתו</span> נזונת מנכסיו הוא ואשתו <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>מיבעיא</span> דשלח רבין באיגרתיה מי שמת והניח אלמנה ובת אלמנתו <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>ניזונת מנכסיו</span> נישאת הבת אלמנתו ניזונת מנכסיו <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>מתה הבת</span> אמר רבי יהודה בן אחותו של רבי יוסי בר חנינא על ידי היה מעשה ואמרו אלמנתו ניזונת מנכסיו הוא ואשתו מיבעיא מהו דתימא התם הוא דליכא דטרח <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>אבל הכא</span> נטרח לדידיה ולדידה קא משמע לן איבעיא להו הלכתא כוותיה או לית הלכתא כוותיה ת``ש דרבי חנינא ור' יונתן הוו קיימי אתא ההוא גברא גחין ונשקיה לר' יונתן <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>אכרעיה</span> אמר ליה ר' חנינא מאי האי א``ל כותב נכסיו לבניו הו


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף נ,א גמרא
pgu: נ
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ועשיתינהו</span> לזניה אי אמרת בשלמא לאו דינא משום הכי עשיינהו אלא אי אמרת דינא עשיינהו בעי א``ר אילעא באושא התקינו <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>המבזבז</span> אל יבזבז יותר <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מחומש</span> תניא נמי הכי המבזבז אל יבזבז יותר מחומש שמא יצטרך לבריות ומעשה באחד שבקש לבזבז [יותר מחומש] ולא הניח לו חבירו ומנו רבי ישבב ואמרי לה רבי ישבב ולא הניחו חבירו ומנו רבי עקיבא אמר רב נחמן ואיתימא רב אחא בר יעקב מאי קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0128' data-rgl='22'> בראשית כח </span> וכל אשר תתן לי <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>עשר <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אעשרנו</span></span> לך והא לא דמי עישורא בתרא לעישורא קמא אמר רב אשי אעשרנו לבתרא כי קמא אמר רב שימי בר אשי ו<span class='tlm-rsh' data-nro='7'>שמועות הללו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>מתמעטות והולכות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>וסימניך</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>קטנים כתבו ובזבזו</span> אמר רב יצחק באושא התקינו שיהא אדם מתגלגל עם בנו עד שתים עשרה שנה מכאן ואילך <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>יורד עמו לחייו</span> איני והא אמר ליה רב ל<span class='tlm-rsh' data-nro='13'>רב שמואל בר שילת</span> בציר מבר שית לא תקביל בר שית קביל וספי ליה כתורא אין ספי ליה כתורא מיהו אינו יורד עמו לחייו עד לאחר שתים עשרה שנה ואב``א לא קשיא הא למקרא הא למשנה דאמר אביי אמרה לי אם בר שית למקרא בר עשר למשנה בר תליסר <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>לתעניתא מעת לעת</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ובתינוקת</span> בת תריסר אמר אביי אמרה לי אם האי בר שית דטרקא ליה עקרבא ביומא דמישלם שית <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>לא חיי</span> מאי אסותיה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>מררתא דדיה</span> חיורתא בשיכרא <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>נשפייה ונשקייה</span> האי בר שתא דטריק ליה זיבורא ביומא דמישלם שתא לא חיי מאי אסותיה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>אצותא דדיקלא</span> במיא נשפייה ונשקייה אמר רב קטינא כל <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>המכניס את בנו</span> פחות מבן שש <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>רץ אחריו</span> ואינו מגיעו איכא דאמרי <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>חביריו רצין אחריו</span> ואין מגיעין אותו ותרוייהו איתנהו חליש וגמיר איבעית אימא <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>הא דכחיש</span> הא <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>דבריא</span> אמר רבי יוסי בר חנינא באושא התקינו האשה <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>שמכרה בנכסי מלוג</span> בחיי בעלה ומתה <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>הבעל מוציא</span> מיד הלקוחות אשכחיה רב יצחק בר יוסף לר' אבהו דהוה קאי באוכלוסא דאושא אמר ליה מאן מרה דשמעתא דאושא אמר ליה רבי יוסי בר חנינא <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>תנא מיניה</span> ארבעין זימנין ודמי ליה כמאן דמנחא ליה בכיסתיה<span class='tlm-sfr' data-chp='26a6' data-rgl='3'> תהילים קו </span> אשרי שומרי משפט עושה צדקה בכל עת וכי אפשר לעשות צדקה בכל עת דרשו רבותינו שביבנה ואמרי לה רבי אליעזר זה הזן בניו ובנותיו כשהן קטנים רבי שמואל בר נחמני אמר זה המגדל יתום ויתומה בתוך ביתו ומשיאן<span class='tlm-sfr' data-chp='26b2' data-rgl='3'> תהילים קיב </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>הון ועושר בביתו</span> וצדקתו עומדת לעד רב הונא ורב חסדא חד אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='33'>זה הלומד תורה ומלמדה</span> וחד אמר זה הכותב תורה נביאים וכתובים ומשאילן לאחרים<span class='tlm-sfr' data-chp='26c8' data-rgl='6'> תהילים קכח </span> וראה בנים לבניך שלום על ישראל אמר רבי יהושע בן לוי כיון שבנים לבניך שלום על ישראל דלא אתי לידי חליצה ויבום רבי שמואל בר נחמני אמר כיון שבנים לבניך שלום על דייני ישראל דלא אתי <span class='tlm-rsh' data-nro='35'>לאינצויי</span>:  זה מדרש דרש ר``א לפני חכמים כו'


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף נ,ב גמרא
pgu: נ
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  יתיב רב יוסף קמיה דרב המנונא ויתיב רב המנונא וקאמר כשם שאין הבנים יורשין אלא מן הקרקע כך אין הבנות ניזונות אלא מן הקרקע <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אווש עליה כולי עלמא</span> דשביק ארעא הוא דירתי ליה בניה דלא שביק ארעא לא ירתי ליה בניה אמר ליה רב יוסף ודלמא כתובת בנין דכרין קאמר מר אמר ליה מר דגברא רבא הוא ידע מאי קאמינא אמר רבי חייא בר יוסף <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>רב זן מחיטי דעלייה</span> איבעיא להו פרנסה הויא ומאי עלייה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מעילוייא דאב</span> וכדשמואל דאמר שמואל לפרנסה שמין באב <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>או דלמא מזוני ממש</span> הוה ומאי עלייה מדברים טובים שנאמרו בעלייה דאמר רב יצחק בר יוסף בעלייה התקינו שיהו בנות ניזונות מן המטלטלין תא שמע בידיה דרבי בנאי אחוה דרבי חייא בר אבא הוו מטלטלין דיתמי אתו לקמיה דשמואל א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>זיל זון</span> מאי לאו למזוני וכדרב יצחק בר יוסף סבירא ליה לא התם ל<span class='tlm-rsh' data-nro='4'>פרנסה הואי</span> ושמואל לטעמיה דאמר שמואל לפרנסה שמין באב הוה עובדא בנהרדעא ודון דייני דנהרדעא בפומבדיתא ואגבי רב חנא בר ביזנא אמר להו רב נחמן זילו אהדרו ואי לא מגבינא לכו לאפדנייכו מינייכו רבי אמי ורבי אסי סבור למיזן ממטלטלי אמר להו רבי יעקב בר אידי מילתא דר' יוחנן ור``ל לא עבדו בה עובדא אתון עבדין בה עובדא רבי אלעזר סבר למיזן ממטלטלין אמר לפניו רבי שמעון בן אליקים רבי יודע אני בך שאין מדת הדין אתה עושה אלא מדת רחמנות אלא שמא יראו התלמידים ויקבעו הלכה לדורות ההוא דאתא לקמיה דרב יוסף אמר להו הבו לה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מתמרי דעל <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>בודיא</span></span> אמר ליה אביי <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אילו בעל חוב הוה</span> כי האי גוונא מי הוה יהיב ליה מר אמר ליה דחזייא לבודיא קאמינ


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף נא,א גמרא
pgu: נא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  סוף סוף כל העומד לגזוז כגזוז דמי דצריכא לדיקלא קאמינא:  ההוא <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>יתום ויתומה</span> דאתו לקמיה דרבא אמר להו רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>העלו ליתום בשביל יתומה</span> אמרי ליה רבנן לרבא והא מר הוא דאמר ממקרקעי ולא ממטלטלי בין למזוני בין לכתובה ובין <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לפרנסה</span> אמר להו אילו רצה שפחה לשמשו מי לא יהבינן ליה כל שכן הכא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>דאיכא תרתי</span>:  תנו רבנן אחד נכסים שיש להן אחריות ואחד נכסים שאין להן אחריות <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מוציאין</span> למזון אשה ולבנות דברי רבי רבי שמעון בן אלעזר אומר נכסים שיש להן אחריות <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מוציאין לבנות מן הבנים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ולבנות מן הבנות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ולבנים מן הבנים</span> ולבנים מן הבנות בנכסים מרובין <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אבל לא לבנים מן הבנות בנכסים מועטין</span> נכסים שאין להן אחריות מוציאין לבנים מן הבנים ולבנות מן הבנות ולבנים מן הבנות אבל לא לבנות מן הבנים אע``ג דקיימא לן הלכה כרבי מחבירו הכא הלכה כרבי שמעון בן אלעזר דאמר רבא הלכתא ממקרקעי ולא ממטלטלי בין לכתובה בין למזוני בין לפרנסה


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף נא,א משנה
pgu: נא
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  לא כתב לה כתובה בתולה גובה מאתים ואלמנה מנה מפני שהוא תנאי בית דין כתב לה שדה שוה מנה תחת מאתים זוז ולא כתב לה כל נכסים דאית לי <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אחראין לכתובתיך חייב</span> שהוא תנאי בית דין לא כתב לה אם תשתבאי אפרקינך ואותבינך לי לאינתו <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ובכהנת</span> אהדרינך למדינתך חייב שהוא תנאי בית דין נשבית חייב לפדותה ואם אמר הרי גיטה וכתובתה ותפדה את עצמה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אינו <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>רשאי</span></span> לקתה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>חייב לרפאותה</span> אמר הרי גיטה וכתובתה תרפא את עצמה רשאי


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף נא,א גמרא
pgu: נא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  מני רבי מאיר היא דאמר כל הפוחת לבתולה ממאתים ולאלמנה ממנה הרי זו בעילת זנות דאי רבי יהודה האמר רצה כותב לבתולה שטר של מאתים והיא כותבת התקבלתי ממך מנה ולאלמנה מנה והיא כותבת התקבלתי ממך חמשים זוז אימא סיפא כתב לה שדה שוה מנה תחת מאתים זוז ולא כתב לה כל נכסים דאית לי <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אחראין לכתובתיך חייב</span> שהוא תנאי בית דין אתאן לר``י דאמר אחריות טעות סופר הוא דאי רבי מאיר האמר אחריות לאו טעות סופר הוא דתנן מצא שטרי חוב א


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף נא,ב גמרא
pgu: נא
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>יש בהן אחריות נכסים</span> לא יחזיר שבית דין נפרעין מהן אין בהן אחריות נכסים יחזיר שאין בית דין נפרעין מהן דברי רבי מאיר וחכמים אומרים אחד זה ואחד זה לא יחזיר שבית דין נפרעין מהן רישא ר``מ וסיפא ר' יהודה וכי תימא כולה ר' מאיר היא ושאני ליה לר``מ בין כתובה לשטרי ומי שאני ליה והתניא חמשה גובין <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מן המחוררין</span> ואלו הן <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>פירות ושבח פירות</span> והמקבל עליו לזון את בן אשתו ובת אשתו <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>וגט חוב</span> שאין בו אחריות וכתובת אשה שאין בה אחריות מאן שמעת ליה דאמר אחריות לאו טעות סופר הוא רבי מאיר וקתני כתובת אשה איבעית אימא ר' מאיר ואיבעית אימא ר' יהודה איבעית אימא ר' יהודה התם כתבה ליה התקבלתי <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>הכא לא כתבה ליה התקבלתי</span> איבעית אימא ר' מאיר מאי חייב דקתני מן המחוררין:  לא כתב לה וכו':  אמר אבוה דשמואל אשת ישראל שנאנסה אסורה לבעלה חיישינן שמא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>תחלתה באונס</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>וסופה</span> ברצון איתיביה רב לאבוה דשמואל אם תשתבאי אפרקינך ואותבינך לי לאינתו אישתיק קרי רב עליה דאבוה דשמואל<span class='tlm-sfr' data-chp='2729' data-rgl='9'> איוב כט </span> שרים עצרו במלים וכף ישימו לפיהם מאי אית ליה למימר <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>בשבויה הקילו</span> ולאבוה דשמואל אונס דשריא רחמנא היכי משכחת לה כגון דקאמרי עדים שצווחה מתחלה ועד סוף ופליגא דרבא דאמר רבא כל שתחלתה באונס וסוף ברצון אפי' היא אומרת הניחו לו שאלמלא <לא> נזקק לה היא שוכרתו מותרת מ``ט <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>יצר אלבשה</span> תניא כוותיה דרבא<span class='tlm-sfr' data-chp='0405' data-rgl='13'> במדבר ה </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>והיא</span> לא נתפשה אסורה הא נתפשה מותרת ויש לך אחרת שאע``פ שלא נתפשה מותרת ואיזו זו כל שתחלתה באונס וסופה ברצון תניא אידך והיא לא נתפשה אסורה הא נתפשה מותרת ויש לך אחרת שאע``פ שנתפשה אסורה ואיזו זו אשת כהן אמר רב יהודה אמר שמואל משום רבי ישמעאל והיא לא נתפשה אסורה הא נתפשה מותרת ויש לה אחרת שאע``פ שלא נתפשה מותרת ואיזו זו שקידושיה קדושי טעות שאפי' בנה מורכב על כתיפה ממאנת והולכת לה אמר רב יהודה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>הני נשי דגנבו גנבי</span> שריין לגוברייהו אמרי ליה רבנן לרב יהודה והא קא ממטיאן להו נהמא מחמת יראה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>והא קא משלחן להו גירי</span> מחמת יראה ודאי שבקינהו ואזלן מנפשייהו אסירן ת``ר <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>שבויי מלכות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>הרי הן כשבויין</span> גנובי ליסטות אינן כשבויין והתניא איפכא מלכות אמלכות לא קשיא הא <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>במלכות אחשורוש</span> הא במלכות <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>בן נצר</span> ליסטות אליסטות לא קשיא הא בבן נצר הא ב<span class='tlm-rsh' data-nro='25'>ליסטים דעלמא</span> ובן נצר התם קרי ליה מלך והכא קרי ליה לסטים אין גבי אחשורוש לסטים הוא גבי לסטים דעלמא מלך הוא:  ובכהנת אהדרינך למדינתך וכו':  אמר אביי אלמנה לכ``ג חייב לפדותה שאני קורא בה ובכהנת אהדרינך למדינת


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף נב,א גמרא
pgu: נב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ממזרת ונתינה לישראל</span> אינו חייב לפדותה שאין אני קורא בה ואותבינך לי לאנתו רבא אמר כל שאיסור שבייה גורם לה חייב לפדותה איסור דבר אחר גורם לה אינו חייב לפדותה לימא כתנאי <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>המדיר את אשתו</span> ונשבית רבי אליעזר אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>פודה</span> ונותן לה כתובתה רבי יהושע אומר נותן לה כתובתה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ואינו פודה</span> אמר רבי נתן שאלתי את סומכוס כשאמר רבי יהושע נותן לה כתובתה ואינו פודה כשהדירה ולבסוף נשבית <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>או בנשבית ולבסוף הדירה</span> ואמר לי לא שמעתי ונראין דברים שהדירה ולבסוף נשבית דאי אמרת נשבית ולבסוף הדירה אתי לאיערומי <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מאי לאו במדיר אשת כהן</span> קמיפלגי ואביי דאמר כרבי אליעזר ורבא דאמר כרבי יהושע לא הכא במאי עסקינן כגון שנדרה איהי וקיים לה הוא ר' אליעזר סבר הוא נותן אצבע בין שיניה ורבי יהושע סבר היא נתנה אצבע בין שיניה אי היא נתנה אצבע בין שיניה כתובה מאי עבידתה ותו אמר ר' נתן שאלתי את סומכוס כשאמר רבי יהושע נותן לה כתובתה ואינו פודה כשהדירה ולבסוף נשבית או בשנשבית ולבסוף הדירה ואמר לא שמעתי ואי דנדרה איהי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מה לי הדירה ולבסוף נשבית</span> מה לי נשבית ולבסוף הדירה אלא לעולם דאדרה איהו <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ואביי מתרץ לטעמיה</span> ורבא מתרץ לטעמיה אביי מתרץ לטעמיה אלמנה לכהן גדול כולי עלמא לא פליגי <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>דחייב לפדותה</span> ממזרת ונתינה לישראל כולי עלמא לא פליגי <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>דאינו חייב לפדותה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מדיר אשת כהן נמי</span> כולי עלמא לא פליגי דחייב לפדותה דהיינו אלמנה [לכ``ג] כי פליגי במדיר אשת ישראל רבי אליעזר אזיל בתר מעיקרא ורבי יהושע אזיל בתר בסוף רבא מתרץ לטעמיה אלמנה לכ``ג ממזרת ונתינה לישראל כולי עלמא לא פליגי דאינו חייב לפדותה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>כי פליגי במדיר בין אשת כהן</span> ובין אשת ישראל רבי אליעזר אזיל בתר מעיקרא ורבי יהושע אזיל בתר בסוף:  נשבית חייב לפדותה וכו':  ת``ר נשבית בחיי בעלה ואח``כ מת בעלה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>הכיר בה בעלה</span> יורשין חייבין לפדותה לא הכיר בה בעלה אין יורשין חייבין לפדותה לוי סבר למיעבד עובדא כי הא מתניתא א``ל רב הכי אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>חביבי</span> לית הלכתא כי הא מתניתא אלא כי הא דתניא נשבית לאחר מיתת בעלה אין היתומין חייבין לפדותה ולא עוד אלא אפילו נשבית בחיי בעלה ואחר כך מת בעלה אין היתומין חייבין לפדותה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>שאין אני קורא בה ואותבינך לאינתו</span> תנו רבנן נשבית והיו מבקשין ממנו עד עשרה בדמיה פעם ראשונה פודה מכאן ואילך רצה פודה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>רצה אינו פודה</span> רבן שמעון בן גמליאל אומ


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף נב,ב גמרא
pgu: נב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אין פודין את השבויין יותר על כדי דמיהם מפני תקון העולם הא בכדי דמיהן פודין אע``ג דפרקונה יותר על כתובתה ורמינהי נשבית והיו מבקשין ממנו עד עשרה בכתובתה פעם ראשונה פודה מכאן ואילך רצה פודה רצה אינו פודה ר``ש בן גמליאל אומר אם היה פרקונה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>כנגד כתובתה</span> פודה אם לאו אינו פודה רבן שמעון בן גמליאל <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>תרי קולי</span> אית ליה:  לקתה חייב לרפאותה:  תנו רבנן אלמנה ניזונת מנכסי יתומין <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>וצריכה רפואה הרי היא כמזונות</span> רבן שמעון בן גמליאל אומר רפואה שיש לה קצבה נתרפאת מכתובתה שאין לה קצבה הרי היא כמזונות אמר רבי יוחנן עשו הקזת דם בארץ ישראל כרפואה שאין לה קצבה קריביה דרבי יוחנן הוה להו איתת אבא דהות צריכה רפואה כל יומא אתו לקמיה דר' יוחנן אמר להו איזילו <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>קוצו ליה מידי לרופא</span> אמר רבי יוחנן עשינו עצמינו <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>כעורכי הדיינין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מעיקרא</span> מאי סבר <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ולבסוף</span> מאי סבר מעיקרא סבר<span class='tlm-sfr' data-chp='1058' data-rgl='7'> ישעיהו נח </span> ומבשרך לא תתעלם ולבסוף סבר אדם חשוב שאני


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף נב,ב משנה
pgu: נב
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  לא כתב לה בנין דכרין דיהוו ליכי מינאי אינון ירתון כסף כתובתיך <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>יתר על חולקהון דעם אחוהון</span> חייב שהוא תנאי ב``ד בנן נוקבן דיהוין ליכי מינאי יהוין יתבן בביתי ומיתזנן מנכסי עד דתלקחון לגוברין חייב שהוא תנאי בית דין את תהא יתבא בביתי ומיתזנא מנכסי כל ימי מיגר אלמנותיך בביתי חייב שהוא תנאי בית דין כך היו אנשי ירושלים כותבין אנשי גליל היו כותבין כאנשי ירושלים אנשי יהודה היו כותבין עד שירצו היורשין ליתן לך כתובתיך לפיכך אם רצו יורשין נותנין לה כתובתה ופוטרין אותה


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף נב,ב גמרא
pgu: נב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אמר רבי יוחנן משום רבי שמעון בן יוחאי מפני מה התקינו כתובת בנין דכרין כדי שיקפוץ אדם ויכתוב לבתו כבנו ומי איכא מידי <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>דרחמנא אמר ברא לירות</span> ברתא לא תירות ואתו רבנן ומתקני דתירות ברתא הא נמי דאורייתא הוא דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='1129' data-rgl='6'> ירמיהו כט </span> קחו נשים והולידו בנים ובנות וקחו לבניכם נשים ואת בנותיכם תנו לאנשים בשלמא בנים בידיה קיימי אלא בנתיה מי קיימן בידיה הא קא משמע לן דנלבשה וניכסה וניתיב לה מידי כי היכי דקפצי עלה ואתו נסבי לה ועד כמה אביי ורבא דאמרי תרוייהו עד לעישור נכסי <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ואימא דאב לירות דבעל לא לירות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>אם כן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אב נמי מימנע ולא כתב</span> ואימא היכא דכתב אב לכתוב בעל היכא דלא כתב אב לא לכתוב בעל <span class='tlm-rsh' data-nro='20'><span class='tlm-rsh' data-nro='24'>לא פלוג רבנן</span></span> בת בין הבנים נמי תירות <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>כנחלה שויוה רבנן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>בת בין הבנות תירות</span> לא פלוג רבנן ותיגבי ממטלטלי <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>ככתובה שויוה רבנן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>תטרוף ממשעבדי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>ירתון תנן</span> ואימא אף על גב דליכא מותר דינר במקום דקא מיעקרא נחלה דאורייתא לא תקינו רבנן רב פפא איעסק ליה לבריה <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>בי אבא סוראה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='33'>אזיל</span> למיכתב לה כתובתה שמע יהודה בר מרימר נפק אתא איתחזי ליה כי מטו לפיתחא הוה קא מפטר מיניה אמר ליה ניעול מר בהדא


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף נג,א גמרא
pgu: נג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  חזייה דלא הוה ניחא ליה אמר ליה מאי דעתיך משום דאמר ליה שמואל לרב יהודה שיננא לא תיהוי בעבורי אחסנתא אפילו מברא בישא לברא טבא דלא ידיעא מאי זרעא נפיק מיניה וכל שכן מברא לברתא האי נמי תקנתא דרבנן היא דאמר רבי יוחנן משום ר' שמעון בן יוחי אמר ליה ה``מ מדעתיה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>לעשוייה נמי</span> א``ל אטו מי קאמינא לך דעול ועשייה עול ולא תעשייה קאמינא אמר ליה מעלאי דידי היינו עשייה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אכפייה</span> ועול אישתיק ויתיב סבר ההוא מירתח רתח כתביה לכל מאי דהוה ליה לסוף אמר ליה השתא נמי לא מישתעי מר חיי דמר לא שביקי מידי לנפשאי אמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אי מינאי דידי</span> אפי' האי נמי דכתבת לא ניחא לי א``ל השתא נמי אהדר בי א``ל שוייה נפשך הדרנא לא קאמינא בעא מיניה רב יימר סבא מרב נחמן מכרה כתובתה לבעלה יש לה כתובת בנין דכרין <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>או אין לה</span> כתובת בנין דכרין א``ל רבא ותבעי לך מוחלת אמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>השתא מוכרת</span> קמיבעיא לי דאע``ג דאיכא למימר זוזי אנסוה דאמינא כמאן דקא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מחו לה מאה עוכלי בעוכלא</span> מוחלת מיבעיא אמר רבא פשיטא לי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מוכרת כתובתה לאחרים</span> יש לה כתובת בנין דכרין <span class='tlm-rsh' data-nro='34'>מאי טעמא</span> זוזי אנסוה מוחלת כתובתה לבעלה אין לה כתובת בנין דכרין מאי טעמא אחולי אחילתא בעי רבא מוכרת כתובתה לבעלה כמוכרת לאחרים דמי <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>או כמוחלת לבעלה דמי</span> בתר דבעיא הדר פשטא מוכרת כתובה לבעלה כמוכרת לאחרים דמי מתיב רב אידי בר אבין מתה אין יורשין של זה ואין יורשין של זה יורשין כתובתה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>והוינן בה כתובתה מאי עבידתה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>ואמר רב פפא כתובת בנין דכרין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>ואמאי</span> הכא נמי לימא יצר אנסה התם <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>קנסא</span> הוא דקנסוה רבנן יתיב רבין בר חנינא קמיה דרב חסדא ויתיב וקאמר משמיה דרבי אלעזר מוחלת כתובתה לבעלה <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>אין לה מזונות</span> אמר ליה אי לאו דקאמרת לי משמיה דגברא רבא הוה אמינא לך<span class='tlm-sfr' data-chp='2817' data-rgl='13'> משלי יז </span> משיב רעה תחת טובה לא תמוש רעה מביתו יתיב ר``נ ועולא ואבימי בר רב פפי ויתיב רב חייא בר אמי גבייהו אתא ההוא גברא דשכיבא ארוסתו אמרי ליה זיל קבר או הב לה כתובתה אמר להו רב חייא <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>תנינא</span> אשתו ארוסה <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>לא אונן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>ולא מיטמא לה</span> וכן היא לא אוננת <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>ולא מיטמאה לו</span> מתה <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>אינו יורשה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>מת הוא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>גובה כתובתה</span> טעמא דמת הוא הא מתה היא <span class='tlm-rsh' data-nro='33'>אין לה כתובה</span> מאי טעמא אמר רב הושעיא שאין אני קורא בה לכשתנשאי לאחר תטלי מה שכתוב ליכי כי אתא רבין אמר ריש לקיש ארוסה שמתה אין לה כתובה אמר להו אביי זילו אמרי לי


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף נג,ב גמרא
pgu: נג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  שקילא טיבותך שדיא אחיזרי כבר תרגמא רב הושעיא לשמעתי' בבבל:  בנן נוקבן דיהויין ליכי מינאי וכו':  רב תני עד דתלקחן לגוברין ולוי תני עד דתבגרן לרב אע``ג דבגר ולוי אע``ג דאינסיב אלא בגר ולא אינסיב אינסיב ולא בגר דכולי עלמא לא פליגי <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>כי פליגי בארוסה</span> ולא בגר <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>וכן תני לוי במתניתיה</span> עד דתבגרן וימטי זמניהון דאינסבן <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>תרתי</span> אלא או תבגרן או ימטי זמניהון לאיתנסבא כתנאי עד מתי הבת נזונית עד שתארס משום רבי אלעזר אמרו עד שתבגר תני רב יוסף עד דיהוויין איבעיא להו הויה דאירוסין או הויה דנישואין תיקו אמר ליה רב חסדא לרב יוסף מי שמיע לך מיניה דרב יהודה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ארוסה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'><span class='tlm-rsh' data-nro='20'>יש לה מזונות</span></span></span> או אין לה מזונות אמר ליה משמע לא שמיע לי אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מסברא לית לה כיון דאירסה לא ניחא ליה דתיתזיל</span> אמר ליה אם משמע לא שמיע לך <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מסברא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>אית לה</span></span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>כיון דלא קים ליה בגוה</span> לא שדי זוזי בכדי ואיכא דאמרי אמר ליה משמע לא שמיע לי מסברא אית לה כיון דלא קים ליה בגוה לא שדי זוזי בכדי <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אמר ליה אי משמע לא שמיע לך</span> מסברא לית לה כיון דאירסה לא ניחא ליה דתיתזיל:  סימן דגברי שק זרף מאנה ויבמה שניה ארוסה ואנסה:  בעו מיניה מרב ששת <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ממאנת</span> יש לה מזונות או אין לה מזונות אמר להו רב ששת תניתוה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אלמנה בבית אביה</span> וגרושה בבית אביה ושומרת יבם בבית אביה יש לה מזונות רבי יהודה אומר עודה בבית אביה יש לה מזונות אינה בבית אביה אין לה מזונות רבי יהודה היינו ת``ק אלא לאו ממאנת איכא בינייהו דתנא קמא סבר אית לה ורבי יהודה סבר לית לה בעי ריש לקיש <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>בת יבמה</span> יש לה מזונות או אין לה מזונות <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>כיון דאמר מר</span> כתובתה על נכסי בעלה הראשון לית לה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>או דלמא</span> כיון דאי לית לה מראשון תקינו לה רבנן משני אית לה תיקו:  בעי רבי אלעזר <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>בת שניה</span> יש לה מזונות או אין לה מזונו


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף נד,א גמרא
pgu: נד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>כיון דלית לה כתובה</span> לית לה מזוני או דלמא אמה דעבדא איסורא קנסוה רבנן איהי דלא עבדא איסורא לא קנסוה רבנן תיקו בעי רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>בת ארוסה</span> יש לה מזונות או אין לה מזונות <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>כיון דאית לה כתובה</span> אית לה או דלמא כיון דלא תקינו רבנן כתובה עד שעת נישואין לית לה תיקו:  בעי רב פפא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>בת אנוסה</span> יש לה מזונות או אין לה מזונות אליבא דרבי יוסי ברבי יהודה לא תיבעי לך דאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>יש לה כתובה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מנה</span> כי תיבעי לך אליבא דרבנן דאמרי <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>יצא כסף קנסה בכתובתה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>מאי</span> כיון דלית לה כתובה לית לה מזוני או דלמא כתובה טעמא מאי כדי שלא תהא קלה בעיניו להוציאה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>והא לא מצי מפיק</span> לה תיקו:  את תהא יתבא בביתי וכו':  תני רב יוסף <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>בביתי ולא בביקתי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אבל מזוני אית לה</span> מר בר רב אשי אמר אפילו מזוני נמי לית לה ולית הלכתא כמר בר רב אשי אמר רב נחמן אמר שמואל תבעוה להנשא ונתפייסה אין לה מזונות <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>הא לא נתפייסה יש לה</span> מזונות אמר רב ענן לדידי מפרשא לי מיניה דמר שמואל אמרה מחמת פלוני בעלי יש לה מזונות מחמת בני אדם שאינן מהוגנין לה אין לה מזונות אמר רב חסדא זינתה אין לה מזונות אמר רב יוסף <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>כיחלה ופירכסה</span> אין לה מזונות מאן דאמר זינתה כל שכן כיחלה ופירכסה מאן דאמר כיחלה ופירכסה אבל זינתה אית לה מאי טעמא יצר אנסה ולית הלכתא ככל הני שמעתתא אלא כי הא דאמר רב יהודה אמר שמואל התובעת כתובתה בבית דין אין לה מזונות ולא והתניא מכרה כתובתה ומשכנה כתובתה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>עשתה כתובתה אפותיקי</span> לאחר אין לה מזונות <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>הני אין</span> אבל תובעת לא הני בין בבית דין בין שלא בבית דין תובעת בבית דין אין שלא בב``ד לא:  וכך היו אנשי ירושלים וכו':  אתמר רב אמר הלכה כאנשי יהודה ושמואל אמר הלכה כאנשי גליל בבל וכל <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>פרוודהא</span> נהוג כרב נהרדעא וכל פרוודהא נהוג כשמואל ההיא בת <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>מחוזא</span> דהות נסיבא לנהרדעא אתו לקמיה דרב נחמן שמעה לקלה דבת מחוזא היא אמר להו בבל וכל פרוודהא נהוג כרב אמרו ליה והא לנהרדעא נסיבא אמר להו אי הכי נהרדעא וכל פרוודהא נהוג כשמואל ועד היכא נהרדעא עד היכא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>דסגי קבא דנהרדעא</span> איתמר אלמנה רב אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>שמין מה שעליה</span> ושמואל אמר אין שמין מה שעליה אמר רב חייא בר אבין וחילופה <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>בלקיט</span> רב כהנא מתני <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>וכן בלקיט</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>ומנח בה</span> סימנא <span class='tlm-rsh' data-nro='25'><span class='tlm-rsh' data-nro='26'>יתמא</span> וארמלתא שלח ופוק</span> אמר רב נחמן אע``ג <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>דתנן במתניתין</span> כוותיה דשמואל הלכתא כוותיה דרב דתנן אחד המקדיש נכסיו ואחד המעריך את עצמו אין לו לא בכסות אשתו ולא בכסות בניו ולא בצבע שצבע <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>לשמן</span> ולא בסנדלים חדשים שלקח לשמן אמר ליה רבא לרב נחמן וכי מאחר דתנן מתניתין כוותיה דשמואל אמאי הלכתא כוותיה דרב אמר ליה לכאורה כשמואל רהיטא כי מעיינת בה הלכתא כוותיה דרב מאי טעמא כי אקני לה אדעתא למיקם קמיה אדעתא למשקל ולמיפק לא אקני לה:  כלתא דבי בר אלישיב הוה קא תבעה כתובתה מיתמי הוה קא ממטי להו לבי דינא אמרי זילא לן מילתא דתיזלי הכי אזלא לבישתינהו ואיכסתינהו לכוליה מנא אתו לקמיה דרבינא אמר להו הלכתא כוותיה דרב דאמר אלמנה שמין מה שעליה <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>ההוא דאמר להו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>נדוניא לברת</span> זל נדוניא א``ר אידי בר אבין <span class='tlm-rsh' data-nro='33'>פורנא ליתמי</span> ההוא דאמר לה


id: 3204
lvr: 32
prk: 04
nru: דף נד,ב גמרא
pgu: נד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ארבע מאה זוזי מן חמרא</span> לברת אייקר חמרא אמר רב יוסף רווחא ליתמי קריביה דרבי יוחנן הוה להו איתת אבא דהוה ק<span class='tlm-rsh' data-nro='1'>מפסדה מזוני</span> אתו לקמיה דרבי יוחנן אמר להו איזילו ואמרו ליה לאבוכון <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>דנייחד לה</span> ארעא למזונה אתו לקמיה דריש לקיש אמר להו <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>כל שכן שריבה לה מזונות</span> אמרו ליה והא רבי יוחנן לא אמר הכי אמר להו זילו הבו לה ואי לא מפיקנא לכו רבי יוחנן מאונייכו אתו לקמיה דרבי יוחנן אמר להו מה אעשה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>שכנגדי</span> חלוק עלי אמר רבי אבהו לדידי מפרשא לי מיניה דרבי יוחנן אמר למזונות ריבה לה מזונות אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>במזונות</span> קצץ לה מזונות:
<BR


id: 3205
lvr: 32
prk: 05
nru: דף נד,ב משנה
pgu: נד
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  אף על פי שאמרו בתולה גובה מאתים ואלמנה מנה אם רצה להוסיף אפי' מאה מנה יוסיף נתארמלה או נתגרשה בין מן הארוסין בין מן הנשואין גובה את הכל רבי אלעזר בן עזריה אומר מן הנשואין גובה את הכל מן האירוסין בתולה גובה מאתים ואלמנה מנה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>שלא כתב לה</span> אלא על מנת לכונסה רבי יהודה אומר אם רצה כותב לבתולה שטר של מאתים <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>והיא כותבת</span> התקבלתי ממך מנה ולאלמנה מנה והיא כותבת התקבלתי ממך חמשים זוז רבי מאיר אומר כל הפוחת לבתולה ממאתים ולאלמנה ממנה הרי זו בעילת זנות


id: 3205
lvr: 32
prk: 05
nru: דף נד,ב גמרא
pgu: נד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  פשיטא מהו דתימא קיצותא עבדו רבנן שלא לבייש את מי שאין לו קמ``ל:  [אם רצה להוסיף כו']:  רצה לכתוב לה לא קתני אלא רצה להוסיף מסייע ליה לר' איבו אמר רבי ינאי דאמר ר' איבו אמר רבי ינאי <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>תנאי כתובה</span> ככתובה דמי נפקא מינה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>למוכרת ולמוחלת</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>למורדת</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ולפוגמת</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>לתובעת</span> ולעוברת על ד


id: 3205
lvr: 32
prk: 05
nru: דף נה,א גמרא
pgu: נה
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לשבח</span> לשבועה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ולשביעית</span> ולכותב כל נכסיו לבניו לגבות מן הקרקע ומן הזיבורית ו<span class='tlm-rsh' data-nro='4'>כל זמן שהיא בבית אביה</span> ול<span class='tlm-rsh' data-nro='5'>כתובת בנין דכרין</span> איתמר כתובת בנין דכרין פומבדיתא אמרי לא טרפא ממשעבדי ירתון תנן בני מתא מחסיא אמרי טרפא ממשעבדי <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>יסבון תנן</span> והלכתא לא טרפא ממשעבדי ירתון תנן <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>מטלטלי ואיתנהו בעינייהו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>בלא שבועה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ליתנהו בעינייהו</span> פומבדיתא אמרי בלא שבועה בני מתא מחסיא אמרי <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>בשבועה</span> והלכתא בלא שבועה ייחד לה ארעא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>בארבעה מצרנהא</span> בלא שבועה בחד מצרא פומבדיתא אמרי בלא שבועה בני מתא מחסיא אמרי בשבועה והלכתא בלא שבועה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אמר לעדים כתבו וחתמו</span> והבו ליה קנו מיניה לא צריך אימלוכי ביה לא קנו מיניה פומבדיתא אמרי לא צריך אימלוכי ביה בני מתא מחסיא אמרי צריך אימלוכי ביה והלכתא צריך אימלוכי ביה:  ר' אלעזר בן עזריה וכו':  איתמר רב ורבי נתן חד אמר הלכה כרבי אלעזר בן עזריה וחד אמר אין הלכה כר' אלעזר בן עזריה תסתיים דר' נתן הוא דאמר הלכה כר' אלעזר בן עזריה דשמעי' ליה לרבי נתן דאזיל <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>בתר אומדנא</span> דאמר רבי נתן הלכה כרבי שמעון שזורי במסוכ


id: 3205
lvr: 32
prk: 05
nru: דף נה,ב גמרא
pgu: נה
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ובתרומת מעשר של דמאי</span> ורב לא אזיל בתר אומדנא והא איתמר <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>מתנת שכיב מרע</span> שכתוב בה קנין בבי רב משמיה דרב אמרי ארכביה אתרי רכשי ושמואל אמר לא ידענא מאי אידון בה בבי רב משמיה דרב אמרי ארכביה אתרי רכשי הרי היא כמתנת בריא והרי היא כמתנת שכיב מרע הרי היא כמתנת בריא דאם עמד אינו יכול לחזור בו הרי היא כמתנת שכיב מרע שאם אמר הלואתי לפלוני הלואתו לפלוני ושמואל אמר לא ידענא מאי אידון בה שמא לא גמר להקנותו אלא בשטר ואין שטר לאחר מית


id: 3205
lvr: 32
prk: 05
nru: דף נו,א גמרא
pgu: נו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אלא תרוייהו</span> אזלי בתר אומדנא מאן דאמר הלכה שפיר מאן דאמר אין הלכה הכא נמי אומדן דעתא הוא משום איקרובי דעתא הוא והא איקרבא ליה דעתא יתיב רב חנינא קמיה דרבי ינאי וקאמר הלכה כרבי אלעזר בן עזריה אמר ליה פוק קרי קראך לברא אין הלכה כרבי אלעזר בן עזריה אמר רב יצחק בר אבדימי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>משום רבינו</span> הלכה כרבי אלעזר בן עזריה אמר רב נחמן אמר שמואל הלכה כרבי אלעזר בן עזריה ורב נחמן דידיה אמר אין הלכה כרבי אלעזר בן עזריה ונהרדעי משמיה דרב נחמן אמרי הלכה כרבי אלעזר בן עזריה ואע``ג דלט רב נחמן ואמר כל דיינא דדאין כרבי אלעזר בן עזריה הכי והכי תיהוי אפילו הכי הלכה כרבי אלעזר בן עזריה והלכה למעשה כרבי אלעזר בן עזריה:  בעי רבין נכנסה לחופה ולא נבעלה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מהו</span> חיבת חופה קונה או חיבת ביאה קונה תא שמע דתני רב יוסף שלא כתב לה אלא על חיבת לילה הראשון אי אמרת בשלמא חיבת חופה קונה היינו דאמר לילה הראשון אלא אי אמרת חיבת ביאה קונה ביאה בלילה הראשון איתא מכאן ואילך ליתא ואלא מאי חופה חופה בלילה איתא ביממא ליתא ולטעמיך ביאה בלילה איתא ביממא ליתא הא אמר רבא אם היה בבית אפל מותר הא לא קשיא אורח ארעא קא משמע לן דביאה בלילה אלא חופה קשיא חופה נמי לא קשיא כיון דסתם חופה לביאה קיימא אורח ארעא קא משמע לן דבלילה בעי רב אשי נכנסה לחופה ופירסה נידה מהו אם תימצי לומר חיבת חופה קונה חופה דחזיא לביאה אבל חופה דלא חזיא לביאה לא או דלמא לא שנא תיקו:  רבי יהודה אומר רצה כותב לבתולה וכו':  וסבר רבי יהודה דכותבין שובר והתנן מי שפרע מקצת חובו רבי יהודה אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>יחליף</span> רבי יוסי אומר יכתוב לו שובר אמר רבי ירמיה כששוברתה מתוכה אביי אמר אפילו תימא בשאין שוברתה מתוכה בשלמא התם ודאי פרעיה דלמא מירכס תברתא ומפיק ליה לשטרא והדר גבי זימנא אחרינא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>הכא ודאי יהב לה</span> מילתא בעלמא היא דאמרה ליה אי נטריה נטריה אי לא נטריה איהו הוא דאפסיד אנפשיה בשלמא אביי לא אמר כרבי ירמיה לא קתני שוברתה מתוכה אלא ר' ירמיה מ``ט לא אמר כאביי גזירה שובר דהכא אטו שובר דעלמא טעמא דכתבה ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אבל על פה</span> לא אמאי דבר שבממון הוא ושמעינן ליה לר' יהודה דאמר דבר שבממון תנאו קיים דתניא האומר לאשה הרי את מקודשת לי על מנת שאין ליך עלי שאר כסות ועונה הרי זו מקודשת ותנאו בטל דברי רבי מאיר ר' יהודה אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>בדבר שבממון</span> תנאו קיים קסבר רבי יהודה כתובה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>דרבנן</span> וחכמים עשו חיזוק לדבריהם יותר משל תורה הרי פירות דרבנן ולא עבדו להו רבנן חיזוק דתנן רבי יהודה אומר לעולם הוא אוכל <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>פירי פירות</span> עד שיכתוב לה דין ודברים אין לי בנכסיך ובפירותיהן ובפירות פירותיהן עד עול


