# dafyomi

lvr: 25
dfh: a
trd:
<b><font>1) QUESTIONS ABOUT MEASUREMENTS</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b><font>  (R. Papa):</font></b> Do we calculate the Koseves with or without 
          its seed?
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b><font>  (R. Ashi):</font></b> Do we calculate a Se'orah (an <i>'Etzem'</i> for 
          <i>Tum'as</i> Meis) with or without its shell?
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b></b>  Also, are we speaking of a moist or dry Se'orah?
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b></b>  R. Ashi relies on 'ha'Gasah' to address the question of 
          R. Papa.
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b></b>  R. Papa relies on the word 'Se'orah' as opposed to Oshlah 
          (which is a Se'orah without its shell) and as opposed to 
          Shiboles (which is moist Se'orah) to address R. Ashi's 
          questions.
<br>
<b><font>2) THE KOSEVES IS LARGER THAN A KEBEITZAH</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b><font>  (Rabah citing R. Yehudah):</font></b> The Koseves ha'Gasah (of our 
          Mishnah) is larger than a Beitzah.
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> Chazal understood that a Koseves is the minimum 
               amount required for one to feel satisfied.
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> The violation of Yom Kipur occurs when one loses the 
               <i>Inuy</i> of not eating, not when one actually eats 
               (which would be a k'Zayis).
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b><font>  Question:</font></b> From the incident in the Mishnah in Sukah we 
          see that <i>two</i> Kosavos are <i>less</i> than a k'Beitzah, such 
          that it seems unlikely that <i>one</i>, even plump, Koseves 
          with its pit could be <i>larger</i> than a k'Beitzah!?
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> Food was brought on Sukos to R. Yochanan b. Zakai 
               and two Kosavos and a pitcher of water were brought 
               to R. Gamliel.
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> In both instances, the Tana instructed them to bring 
               the food to the Sukah.
<br>       <b>   <b><font>3.  </font></b></b> The Beraisa reports that this was not required, but 
               was their Chumrah.
<br>       <b>   <b><font>4.  </font></b></b> When R. Tzadok was given less than a k'Beitzah of 
               bread he allowed three leniencies (including eating 
               it outside the Sukah) but if it was a k'Beitzah, it 
               would require a Sukah.
<br>       <b>   <b><font>5.  </font></b></b> Thus it seems that the two Kosavos brought to R. 
               Gamliel were smaller than a k'Beitzah!
<br>

sjt:
<font><b>1) THE SIZE OF A DATE AND ITS PIT</b></font><b>
<br>QUESTION:</b> Rav Papa asks whether the size of a Koseves (date) mentioned in the Mishnah (73b) as the minimum quantity for which a person is liable for eating on Yom Kippur refers to the date with its pit or without its pit.
</p><p>
What is Rav Papa's question? The Mishnah clearly states, 'One who eats [the amount of food equal to] a fat date, <i>it and its pit</i>, is liable.'
</p><p>
<b>ANSWERS:</b>
<br>(a) <b>RASHI</b> (DH b'Gar'inisah) explains that Rav Papa's question addresses the meaning of the words in the Mishnah. Does the Mishnah mean to say that the Shi'ur is the size of a fat date <i>together with</i> its pit, or does the Mishnah mean to say that the Shi'ur is the size of a fat date <i>or</i> the size of its pit (as both are the same size)? (In many places the letter 'Vav' means 'or.') That is Rav Papa's question.
</p><p>
(b) <b>TOSFOS</b> (DH Koseves) rejects Rashi's explanation because if those were the two sides of Rav Papa's question, he would have had no such a question. He surely would have assumed that the Mishnah means the size of a date <i>together with</i> its pit. It is not reasonable to suggest that the Mishnah would say the size of a date <i>or</i> the size of its pit, because it is impossible for the two to be exactly the same size. The Mishnah would have said that whichever one is the smaller of the two is the Shi'ur for which one is liable, and we would have known that certainly one is liable if he eats the larger of the two.
</p><p>
Therefore, Tosfos suggests a different explanation for Rav Papa's question. Rav Papa is not questioning the words 'and its pit' in the Mishnah, but the word 'a fat date.' When the Mishnah says that one who eats the amount of food equal to 'a fat date... and its pit' is liable, perhaps 'it' (a fat date) <i>already</i> refers to a complete date together with its pit, and when the Mishnah says 'and its pit' it means a <i>second</i> pit, effectively making the Shi'ur <i>one Koseves and two pits</i> (its own pit plus an extra pit). The other possibility is that when the Mishnah says 'a fat date' it means the Koseves by itself, without its pit. When the Mishnah then adds 'and its pit' it means a single edible date and a single pit.
</p><p>
(c) Tosfos cites the <b>ARUCH</b> who gives another explanation in the name of <b>RABEINU NISIM GA'ON</b>, based on the Yerushalmi (this is also the preferred explanation of the <b>BACH</b> in OC 612:1). The Yerushalmi explains that when the Mishnah says that the Shi'ur of Achilah on Yom Kippur is 'like a date and its pit,' its intention is to exclude the <i>hollow space</i> in the date. Dates tend to have a hollow space between the flesh of the fruit and the pit. If that space would be included in the Shi'ur, then the Shi'ur would be larger. The Mishnah teaches a stringency: one is liable for eating the smaller Shi'ur of a date and its pit without the hollow space.
</p><p>
In the Gemara here, Rav Papa asks whether the hollow space mentioned in the Yerushalmi is included in the Shi'ur. When the Mishnah says that the Shi'ur is the size of a date and its pit, does it mean to exclude the hollow space between the date and the pit (that is, only 'the date together with its pit'), or does it mean 'without its pit' -- that is, the date <i>without being snugly attached</i> to its pit, but with a hollow space between them?
</p><p>
The <b>BA'AL HA'ITUR</b> also explains that Rav Papa was in doubt about whether the Mishnah means to include in the Shi'ur of a Koseves the hollow space in the date or not. However, he explains the wording of Rav Papa in exactly the opposite manner. When Rav Papa asks that perhaps the Shi'ur is 'a fat date <i>together with</i> its pit,' he means <i>with</i> its hollow space, because those words refer to the date the way it grows naturally. When he says that perhaps it refers to 'a fat date without its pit,' he means that the date and the pit have been separated from each other and the Shi'ur of Achilah is determined by <i>combining</i> the date with its [removed] pit -- which means that the hollow space is <i>not</i> taken into account.
</p><p>
The <b>NETZIV</b> (in <b>MEROMEI SADEH</b>) suggests that this is also the intention of Rashi. (His Girsa in the end of Rashi's comment reads, 'k'Kamoha <i>u'</i>Kegar'inasa.')
</p><p>

<b>HALACHAH:</b> None of the Poskim (with the exception of the Ba'al ha'Itur) mention either side of Rav Papa's question. They also do not mention the pit of the date. Rather, they say that the Shi'ur of Achilah on Yom Kippur is 'the size of a fat Koseves, which is a little less than a k'Beitzah' (<b>RAMBAM</b>, Hilchos Shevisas Asor 2:1; <b>TUR</b> OC 612:1 (the Tur leaves out the word 'a little'); <b>SHULCHAN ARUCH</b> OC 612:1), which is the conclusion of the Gemara (79b).
</p><p>
The <b>TAZ</b> explains that since the Gemara concludes that the Shi'ur is just less than a k'Beitzah, the size is already known and it is no longer necessary to explain whether or not the Shi'ur of a Koseves includes the pit (or the hollow space). (The reason why the Poskim mention that the Shi'ur is 'the size of a Koseves' if they also say that it is the size of just less than a k'Beitzah is merely because they want to be consistent with the terminology of the Mishnah, as the <b>LEVUSHEI SERAD</b> points out.)
</p><p>


lvr: 25
dfh: b
trd:
<p>
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b><font>  Answer (R. Yirmiyah):</font></b> Indeed, two Kosavos without their 
          pits are less than a k'Beitzah, while one plump Koseves 
          with its pit is larger (the volume of the pit is greater 
          than the meat, as R. Papa reported the common knowledge 
          that the pits comprise a bit more than 50% of the 
          bushel).
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b><font>  Answer (Rava):</font></b> Actually two Kosavos are larger than a 
          k'Beitzah, but fruit never requires Sukah, and that is 
          why they need not have brought it into the Sukah.
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b><font>  Question:</font></b> But we learned in the Beraisa that any Achilas 
          K'va requires Sukah!?
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> Rebbi reported that when learning under R. Elazar b. 
               Shamua they were brought figs and grapes and they 
               ate them Achilas Arai outside of the Sukah.
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> We may infer from this that Achilas K'va (even of 
               the fruit) would have necessitated the Sukah!
<br> <b>    <b><font>(f)</font></b><font>  Answer:</font></b> Rebbi meant that they ate even a large amount in 
          an Arai fashion outside of the Sukah.
<br> <b>    <b><font>(g)</font></b><font>  Alternate Answer:</font></b> There was a large quantity of fruit and 
          they ate bread outside of the Sukah Achilas Arai, as 
          well.
<br> <b>    <b><font>(h)</font></b></b>  The Beraisa seems to support Rava's assertion:
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> The 14 meals of Sukos may be filled in with Targima 
               (dessert).
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> If fruit could fill in, then the Beraisa should have 
               mentioned fruit (thus indicating that fruit does not 
               require Sukah).
<br> <b>    <b><font>(i)</font></b></b>  No, the word 'Targima' could also mean fruit dessert!
<br> <b>    <b><font>(j)</font></b></b>  Alternately, the Beraisa was speaking in a place where 
          fruits were not common, and thus used a dessert which 
          does not imply fruit, with no intention to exclude fruit.
<br>
<b><font>3) THE KOSEVES IS SMALLER THAN A KEBEITZAH</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b><font>  (R. Zvid):</font></b> The Koseves ha'Gasah of our Mishnah is smaller 
          than a k'Beitzah.
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b></b>  This is supported by the manner in which the position of 
          Beis Shamai is taught in the Mishnah in Beitzah:
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> Beis Shamai say that the Shiur Chiyuv of Se'or is a 
               k'Zayis and of Chametz is a ke'Koseves.
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> Their source for differentiating is the fact that 
               the Torah writes the Isur by 'Se'or', as well, even 
               though it could logically be derived from Chametz 
               (since Se'or is a more potent form of Chametz) as 
               similarly being a k'Zayis.
<br>       <b>   <b><font>3.  </font></b></b> Now if a ke'Koseves was larger than a k'Beitzah, 
               then Beis Shamai, when looking for a larger Shiur 
               for k'Zayis, would have first come upon k'Beitzah.
<br>       <b>   <b><font>4.  </font></b></b> Even if they (Koseves and Beitzah) were the same 
               size, k'Beitzah is far more familiar and would have 
               been used!
<br>       <b>   <b><font>5.  </font></b></b> We may thus infer that a ke'Koseves is smaller than 
               a k'Beitzah.
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b><font>  Question:</font></b> Perhaps a standard Koseves is indeed smaller 
          than a Beitzah, but a Koseves <i>ha'Gasah</i> is larger!?
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b><font>  Answer (still R. Z'vid):</font></b> Rather, my proof is from the 
          Mishnah in Berachos where a <i>k'Beitzah</i> is listed as 
          satisfying.
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> For Zimun the participants need to have eaten a 
               k'Zayis according to R. Meir and a k'Beitzah 
               according to R. Yehudah.
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> R. Yehudah holds that the Pasuk teaches that for 
               Birkas ha'Mazon the food must fulfil 've'Sava'ta', 
               which is a k'Beitzah.
<br>       <b>   <b><font>3.  </font></b></b> If a k'Beitzah is satisfying, surely it is enough to 
               remove the sense of <i>Inuy</i> required for the 
               prohibition on Yom Kipur!?
<br>       <b>   <b><font>4.  </font></b></b> Thus we see that a Koseves ha'Gasah must be smaller 
               than a k'Beitzah.
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b></b>  To summarize, k'Beitzah satisfies (for the purposes of 
          Birkas ha'Mazon) while a ke'Koseves settles the mind of 
          the eater, invoking the prohibition on Yom Kipur.
<br>


lvr: 25
dfh: a
trd:
<b><font>1) SHIURIM</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b></b>  All food Shi'urim are a k'Zayis except <i>Tum'as</i> Ochlin 
          (which is a k'Beitzah).
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b></b>  This exception is owing to the change of Lashon applied 
          by the Pasuk.
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> A confirmation of this may be drawn from Yom Kipur.
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b><font> Question:</font></b> What change of Lashon  does the Pasuk use 
               by Yom Kipur?
<br>       <b>   <b><font>3.  </font></b><font> Answer:</font></b> 'Asher Lo Se'uneh' in place of 'Asher 
               Tochal'.
<br>       <b>   <b><font>4.  </font></b><font> Question:</font></b> What differentiation do we make by Yom 
               Kipur?
<br>       <b>   <b><font>5.  </font></b><font> Answer:</font></b> The Shi'ur is ke'Koseves.
<br>       <b>   <b><font>6.  </font></b><font> Question:</font></b> Why do we need confirmation from Yom 
               Kipur?
<br>       <b>   <b><font>7.  </font></b><font> Answer:</font></b> We might otherwise attribute the change by 
               <i>Tum'as</i> Ochlin to usage (syntax).
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b><font>  Question:</font></b> How do we know that <i>Tum'as</i> Ochlin is a 
          k'Beitzah?
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b><font>  Answer (R. Avahu citing R. Elazar):</font></b> The Pasuk implies 
          food which derives from food, i.e. a chicken-egg.
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b><font> Question:</font></b> Perhaps it means a kid-goat?
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b><font> Answer:</font></b> A kid-goat would not be called 'Ochel', 
               since it still requires Shechitah.
<br>       <b>   <b><font>3.  </font></b><font> Question:</font></b> Perhaps the kid is a Ben Peku'ah?
<br>       <b>   <b><font>4.  </font></b><font> Answer:</font></b> It still requires Keri'ah.
<br>       <b>   <b><font>5.  </font></b><font> Question:</font></b> Perhaps the Pasuk refers to the egg of a 
               large bird.
<br>       <b>   <b><font>6.  </font></b><font> Answer:</font></b> We apply the rule of minimum Chidush 
               ('Tafasta ... ').
<br>       <b>   <b><font>7.  </font></b><font> Question:</font></b> Then we should use the egg of the smallest 
               bird!?
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b><font>  Answer (R. Avahu himself):</font></b> The Pasuk implies the most 
          food which may be swallowed at one time, which Chazal 
          assessed to be the volume of a chicken's egg.
<br>
<b><font>2) CHANGES IN SHIURIM</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b><font>  (R. Elazar):</font></b> One who eats Cheilev nowadays must record 
          for himself the amount consumed, in case a future Beis 
          Din will increase the Shiurim.
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b><font>  Question:</font></b> What is meant by 'Yarbeh be'Shiurin'?
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b><font>  Answer:</font></b> The Beis Din will obligate a Korban for a 
          <i>smaller</i> k'Zayis.
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b><font>  Question:</font></b> But then he will not have to bring a Korban, 
          given the rule that a Chatas is only brought if one 
          repents when he discovers that what he did not previously 
          know!?
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b><font>  Answer:</font></b> Rather, the Beis Din will obligate a Korban only 
          for a <i>larger</i> k'Zayis.
<br> <b>    <b><font>(f)</font></b><font>  Question:</font></b> How could we have thought (in (c) above) that 
          <i>Yarbeh</i> be'Shiurin might refer to their determining a 
          <i>smaller</i> Shiur!?
<br> <b>    <b><font>(g)</font></b><font>  Answer:</font></b> The 'Yarbeh' refers to the increased number of 
          Korbanos which he would thus be obligated to bring.
<br>
<b><font>3) SHIURIM HALACHAH L'MOSHE MISINAI</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b><font>  (R. Yochanan):</font></b> Shiurim and their Onshin are Halachah 
          le'Moshe mi'Sinai.
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b><font>  Question:</font></b> But the Onshin are written in the Torah!?
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b><font>  Answer:</font></b> We mean the Shi'urim for incurring the Onshin (as 
          supported by the Beraisa).
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b><font>  (Acheirim):</font></b> The Shiurim for Onshin were established by 
          the Beis Din of Osniel b. K'naz (Ya'avetz).
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b><font>  Question:</font></b> But no one is permitted to introduce a 
          Chidush!?
<br> <b>    <b><font>(f)</font></b><font>  Answer:</font></b> They had been forgotten and he restored them.
<br>
<b><font>4) DRINKING A M'LO LUGMAV (MOUTHFUL)</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b><font>  (R. Yehudah citing Shmuel):</font></b> We do not mean a true 
          mouthful, but rather the amount which, if placed to one 
          side of the mouth, will create the appearance of a 
          mouth-full.
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b><font>  Question:</font></b> But the Mishnah speaks of a mouthful ('M'lo 
          Lugmav' [plural]which presumably is to be understood 
          literally)!?
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b><font>  Answer:</font></b> Understand it as <i>ki'</i>M'lo Lugmav.
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b><font>  Question:</font></b> But we find the in the Beraisa the words 'M'lo 
          Lugmav' to be literally a mouthful (as distinct from the 
          opinion there 'ki'Melo Lugmav')?
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b><font>  Answer:</font></b> The Beraisa is <i>also</i> to be understood as 
          'ki'Melo Lugmav'!
<br> <b>    <b><font>(f)</font></b><font>  Question:</font></b> Then how is Beis Hillel (M'lo Lugmav) distinct 
          from R. Eliezer (ki'Melo Lugmav)?
<br> <b>    <b><font>(g)</font></b><font>  Answer:</font></b> Whether we mean the appearance of a cheekful 
          without pressure (Beis Hillel) while R. Eliezer would not 
          make the person Chayav until he drank a tight cheekful.
<br> <b>    <b><font>(h)</font></b><font>  Question:</font></b> If so, this should have been listed as one of 
          the Kulos of Beis Shamai relative to Beis Hillel (since 
          Beis Shamai obligates for a Revi'is and the relaxed 
          cheekful of Beis Hillel is smaller) in Idayos!?
<br>

sjt:
<font><b>1) HOW MANY EGGS CAN A PERSON HOLD IN HIS MOUTH AT ONCE</b></font><b>
<br>QUESTIONS:</b> The Beraisa quotes Rebbi who says that the Shi'ur for all Halachos that involve food is a k'Zayis. The only exception to this rule is the Shi'ur for Tum'as Ochlin, which is a k'Beitzah. Rebbi Avahu says that the source for the Shi'ur of a k'Beitzah for Tum'as Ochlin is the verse, 'mi'Kol ha'Ochel Asher Ye'achel' -- 'All food that is eaten... will become Tamei' (Vayikra 11:34). This verse teaches that the amount of food which can be swallowed at one time is Mekabel Tum'as Ochlin, and the Chachamim assessed this Shi'ur to be a k'Beitzah.
</p><p>
The Gemara continues and discusses the Mishnah (73b) which teaches that the amount of liquid for which a person is liable for drinking on Yom Kippur is 'Melo Lugmav,' a mouthful. Rav Yehudah in the name of Shmuel says that the Mishnah does not mean an actual mouthful of liquid. Rather, it refers to the amount which, if concentrated to one side of the mouth, would create the appearance of a full mouth.
</p><p>
The Gemara notes that the Mishnah implies that a 'Melo Lugmav' is an actual mouthful and not the amount that merely <i>appears</i> to be a mouthful. The Gemara responds that the Mishnah means 'k'Melo Lugmav,' not an actual 'Melo Lugmav.' The Gemara challenges this statement from the Beraisa, in which Beis Shamai says that one is liable for drinking a Revi'is on Yom Kippur, and Beis Hillel says that the Shi'ur is a 'Melo Lugmav.' If 'Melo Lugmav' means 'k'Melo Lugmav,' then the Shi'ur that Beis Hillel prescribes is <i>less</i> than the Shi'ur of Beis Shamai. Consequently, Beis Hillel is more stringent than Beis Shamai. If, however, Beis Hillel means literally a 'Melo Lugmav,' then his Shi'ur -- two cheeks-full -- is more than a Revi'is, and he is more lenient than Beis Shamai. The Gemara clearly implies that a person can hold more than a Revi'is in both of his cheeks at one time.
</p><p>
The Gemara here apparently contradicts the famous opinion of the Noda b'Yehudah with regard to the size of a Beitzah.
</p><p>
The <b>NODA B'YEHUDAH</b> (d. 5553/1793; see <b>TZELACH</b> to Pesachim 109a and 116b) used his thumbs (Etzba'os) to determine the volume of an egg, based on the figure that the Chachamim set for the size of an egg. The Gemara in Pesachim (109a) describes a <i>Revi'is</i> (which is a measure of liquid volume) in terms of a cubic <i>Etzba</i> (which is a measure of length). Rav Chisda there explains that a Revi'is is equal to the volume contained within a box that is 2 Etzba'os long, 2 Etzba'os wide, and 2.7 Etzba'os high (2 X 2 X 2.7 cubic Etzba'os), or 10.8 cubic Etzba'os.
</p><p>
He then measured the volume of an average egg and found that it was only <i>half</i> of the volume that he calculated with his thumbs. He deduced that either thumbs had become larger than they were in the times of the Gemara, or eggs had shrunk. He argued that it is illogical to presume that thumbs had grown larger, because it is known that each generation is weaker than the previous one. Rather, he concluded that modern-day eggs are only half as large as ancient ones. Therefore, for any Mitzvah that involves the Shi'ur of a Beitzah (or Revi'is), one should use <i>twice</i> the amount that the Gemara requires. (For example, since the Gemara says that one must eat 'one k'Beitzah' of Matzah on the first night of Pesach, today one must eat <i>two</i> k'Beitzim of Matzah, based on today's average egg size, in order to compensate for the decrease in the size of eggs.) This opinion is cited as the Halachah by the <b>CHASAM SOFER</b> (Teshuvos OC 127), the <b>VILNA GA'ON</b> (Ma'aseh Rav #105), and the <b>CHAZON ISH</b> (Kuntrus ha'Shi'urim OC 39). 
</p><p>
(a) The <b>MINCHAS BARUCH</b> challenges the Noda b'Yehudah's opinion from the Gemara's statement that 'the opening to one's esophagus (Beis ha'Beli'ah) cannot hold <i>more</i> than one Beitzah,' which implies that it <i>can</i> hold <i>exactly</i> one Beitzah. However, it is clearly impossible to fit <i>two</i> modern eggs at once into the Beis ha'Beli'ah.
</p><p>
(b) The <b>CHAFETZ CHAIM</b> in <b>BI'UR HALACHAH</b> (OC 271:13, DH Shel Revi'is) notes that the Gemara here says that a person can hold more than a Revi'is (or the volume of 1.5 eggs) in both of his cheeks at one time. The Chafetz Chaim further writes that after considerable experimentation, he observed that the average person can hold, at most, the volume of two modern eggs in his mouth at once. According to the Noda b'Yehudah, who says that a Revi'is contains twice the amount of eggs than it did in the times of the Gemara, a person should be able to hold at least <i>three</i> modern eggs in his mouth at once. No average-sized person is able to do this.
</p><p>
(The <b>TOSFOS RID</b> here preceded the Chafetz Chaim with this observation. He writes that even 1.5 eggs cannot be held in the cheeks at once unless a person holds his head in an unnatural downwards position in order to prevent himself from swallowing the liquid in his cheeks. The Tosfos Rid suggests that the words 'Im Ken' ('if so') are a mistake and should be omitted from the text of the Gemara. According to this Girsa, the Gemara would maintain that not only is a single cheek-full less than a Revi'is, but even 'Melo <i>Lugmav</i>' (two cheeks-full) is less than a Revi'is. Accordingly, the Gemara here would not contradict the Noda b'Yehudah.)
</p><p>
<b>ANSWERS:</b> The <b>CHAZON ISH</b> (Kuntrus ha'Shi'urim OC 39) addresses both questions.
</p><p>
(a) The Chazon Ish (ibid. 39:10) answers the first question with the idea that 'Beis ha'Beli'ah' refers to the area of the throat which holds all of the chewed-up food which can be swallowed in a <i>protracted</i> act of swallowing, and not only the amount that fits into the entrance to the esophagus.
</p><p>
(b) He (ibid. 39:16) answers the second question by suggestion that the Chafetz Chaim's measurement might not have been accurate. Perhaps the people whom the Chafetz Chaim asked to fill their cheeks did not stuff them to their absolute capacity. The Chazon Ish cites the <b>RAN</b> who implies that the amount which the average person can hold in his cheeks cannot be measured by experimentation. Apparently, either the amount that it takes to fully stuff a mouth is not measurable, or the definition of an average-sized person is not quantifiable.
</p><p>
(<b>RAV YOSEF BEN</b>-<b>ARZA</b> points out that the proof from the Ran that the amount the mouth can hold is not measurable may not be accurate, because the Ran refers to the <i>minimum</i> amount for which one is liable on Yom Kippur. The Ran says that the exact amount is not measurable because perhaps it is actually <i>less</i> than experimentation shows. However, the Shi'ur which the Chazon Ish says is not measurable is the <i>maximum</i> amount the cheeks can hold.) (See Insights to Pesachim 109:1.)
</p><p>


lvr: 25
dfh: b
trd:
<p>
<br> <b>    <b><font>(i)</font></b><font>  Answer:</font></b> The question was asked regarding a giant person, 
          such that Beis Shamai is Machmir there.
<br> <b>    <b><font>(j)</font></b></b>  Question (the following three exchanges are between R. 
          Zeira and Abaye): Why should we distinguish regarding 
          liquids between individuals of different sizes, where we 
          do not find such distinctions regarding food?
<br> <b>    <b><font>(k)</font></b><font>  Answer:</font></b> Chazal understood that a Koseves of food brings 
          every person to a state of calm, whereas people vary 
          regarding the amount of drink which brings calm.
<br> <b>    <b><font>(l)</font></b><font>  Question:</font></b> Could it be the <i>every</i> person is calmed with a 
          ke'Koseves, even a giant?
<br> <b>    <b><font>(m)</font></b><font>  Answer:</font></b> Everybody is eased (from a moment of <i>Inuy</i>, and 
          thus is Chayav) from a ke'Koseves, to a greater or lesser 
          degree.
<br> <b>    <b><font>(n)</font></b><font>  Question:</font></b> How can we not differentiate between a Koseves 
          of heavy, satisfying foods (meat) and foods with much 
          less nutritional value (Lulvei Gefanim)?
<br> <b>    <b><font>(o)</font></b><font>  Answer:</font></b> Again, these will bring to differing levels of 
          calm, but both will negate the <i>Inuy</i> of Yom Kipur.
<br> <b>    <b><font>(p)</font></b><font>  Question (Rava):</font></b> You have created a Kula in Yom Kipur by 
          using the time frame for a k'Zayis (bi'Chedei Achilas 
          P'ras) and applying it to a Koseves (such that a Koseves 
          eaten in slightly more than bi'Chedei Achilas P'ras would 
          be Patur)!?
<br> <b>    <b><font>(q)</font></b><font>  Answer (Abaye):</font></b> Chazal assessed that food eaten during 
          this time frame calms, whereas more time does not bring 
          calm.
<br>
<b><font>5) ACHILAS PERAS</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b><font>  Question (Rava):</font></b> Chazal have created a Kula by <i>Tum'as</i> 
          Ochlin in that a k'Zayis eaten bi'Chedei Achilas P'ras is 
          considered Achilah, and yet to create <i>Tum'ah</i> in the 
          body of the person (*Tum'as* Geviyah), it would take half 
          a P'ras eaten in the same time frame (it is thus much 
          harder to become Tamei)!
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b><font>  Answer (R. Papa):</font></b> The Kula is because <i>Tum'as</i> Geviyah is 
          de'Rabanan.
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b><font>  Question:</font></b> But we find that R. Papa holds that <i>Tum'as</i> 
          Geviyah is d'Oreisa!?
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b><font>  Answer:</font></b> It is de'Rabanan, and the Pasuk is an Asmachta.
<br>
<b><font>6) TZIRUF - FOODS COMBINING TO A SHIUR</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b><font>  (R. Papa):</font></b> Umtza and its salt combine to make up a 
          ke'Koseves.
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b></b>  This is true even though salt is not eaten, but since it 
          is normally eaten on the raw meat, it is Mitztaref.
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b><font>  (Resh Lakish):</font></b> Tzir combines with the vegetables on which 
          it is found.
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b><font>  Question:</font></b> Of course!?
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b><font>  Answer:</font></b> We might have considered the Tzir as a liquid 
          (which does not combine with food), and now we are taught 
          that anything which renders a food more edible, combines 
          with it.
<br>
<b><font>7) ACHILAH GASAH ON YOM KIPUR</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b><font>  (Resh Lakish):</font></b> One who eats Achilah Gasah is Patur.
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b><font>  Question:</font></b> Why is this so?
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b><font>  Answer:</font></b> Because one who is harming himself with his 
          eating has not negated the dictate of 'Lo Se'uneh'.
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b></b>  Similarly, a non-Kohen who eats Terumah as Achilah Gasah 
          pays the principle but not the Chomesh, since the Pasuk 
          makes one liable for eating the Terumah, not for damaging 
          oneself with it.
<br>


lvr: 25
dfh: a
trd:
<b><font>1) NON-STANDARD ACHILAH (R. Yochanan)</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b></b>  A Zar who consumes Terumah abnormally, pays the principle 
          but not the Chomesh (he has damaged the grain, not eaten 
          it).
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b></b>  Once food has been eaten (and the Zar has become liable 
          in Keren and Chomesh), subsequent consumption of that 
          food renders the user liable only to pay the firewood 
          value to the first (and nothing to the Kohen).
<br>
<b><font>2) FOOD AND DRINK DO NOT COMBINE ON YOM KIPUR</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b><font>  Question:</font></b> Who is the author of this non-Tziruf rule?
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b><font>  Answer:</font></b> (R. Chisda): It is R. Yehoshua who taught that 
          Tziruf (for Tum'ah) only occurs when two items have the 
          identical time-frame and Shi'ur (whereas according to the 
          Chachamim there is Tziruf even if there is an overlap in 
          time-frame and Shiur).
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b><font>  Answer:</font></b> (R. Nachman): Our Mishnah could even follow the 
          opinion of the Chachamim, and their view of Tziruf by 
          Tum'ah (where both items are called Tamei) may not apply 
          on Yom Kipur (where, even combined, the less-than-Shi'ur 
          amount of food and/or drink does not generate Yishuv 
          ha'Da'as).
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b></b>  Resh Lakish taught like R. Chisda and R. Yochanan taught 
          like R. Nachman.
<br>
<b><font>3) MISHNAH: COMBINING CHIYUVIM OF YOM KIPUR</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b></b>  If one ate and drank (the Shiur of each) in one He'elam, 
          he brings only one Chatas (they are both parts of one 
          Isur).
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b></b>  If one ate and did Melachah in one He'elam, he is Chayav 
          two Chataos.
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b></b>  If one ate non-edibles he is Patur.
<br>
<b><font>4) A LAAV IN THE TORAH FOR THE MITZVAH OF 'INUY'</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b><font>  (Resh Lakish):</font></b> There is no Lav in the Torah regarding 
          <i>Inuy</i> because language is lacking to express such a Lav.
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> 'Lo Yochal' would imply Achilah (bi'ke'Zayis).
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> 'Lo Se'uneh' would imply that one <i>must</i> eat.
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b><font>  Question:</font></b> The language could be 'Hishamer Pen Lo 
          Se'uneh'!?
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b><font>  Answer:</font></b> That would create <i>two</i> Lavin ('Hishamer' and 
          'Pen').
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b><font>  Question:</font></b> The wording could be 'Hishamer be'Mitzvas 
          <i>Inuy'</i>!?
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b><font>  Answer:</font></b> That would create an Asei, not a Lav.
<br> <b>    <b><font>(f)</font></b><font>  Question:</font></b> Let it say 'Al Tasur Min ha'*Inuy'*!?
<br> <b>    <b><font>(g)</font></b><font>  Answer:</font></b> Good question.
<br>
<b><font>5) DERIVING THE AZHARAH FROM THE BERAISA</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b></b>  The Beraisa derives the Azharah from 've'Inisem... '
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> The Pasuk 've'Chol ha'Nefesh' comes to restrict the 
               Kareis to the day itself, and not to any additions 
               to the day.
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> The Pasuk 've'Chol Melachah ... ' comes to restrict 
               the Torah prohibition to the day itself, and not to 
               Tosefes.
<br>       <b>   <b><font>3.  </font></b></b> Logic dictates that there would not be a Lav on 
               added <i>Inuy</i> (if Tosefes Melachah is not a Lav...).
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b></b>  The source of the Azharah regarding <i>Inuy</i> is the Torah's 
          superfluous reference to Kareis by Melachah (which could 
          have been derived logically from Melachah of Shabbos/Yom 
          Tov) which serves to link Melachah (where the Azharah is 
          explicit) to <i>Inuy</i> (where the Azharah is thus derived).
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b><font>  Question:</font></b> But the difference between Melachah and <i>Inuy</i> 
          should disrupt this connection (*Inuy* has no exceptions 
          while Melachah is excepted in the Avodah)!?
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b><font>  Answer:</font></b> Rather, the derivation is from the superfluous 
          reference to Kareis by <i>Inuy</i>, which creates the link to 
          Melachah.
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b><font>  Question:</font></b> But Melachah is more frequent than <i>Inuy</i>!?
<br> <b>    <b><font>(f)</font></b><font>  (Ravina):</font></b> The Tana of the Beraisa in fact learns the 
          Azharah from the link between Melachah and <i>Inuy</i> created 
          by '*'Etzem'*'.
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> This link is Mufneh, as analyzed below, and is hence 
               not subject to the disruptions above.
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> There are five Pesukim, one is Mufneh for the link.
<br> <b>    <b><font>(g)</font></b></b>  Another source for the Azharah by Yom Kipur is provided 
          by Tana de'Bei R. Yishmael.
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> <i>Inuy</i> is written by Yom Kipur and by Oneis (of 
               Eishes Ish).
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> Just as by Oneis there is no Onesh without an 
               Azharah, so, too, by Yom Kipur.
<br> <b>    <b><font>(h)</font></b></b>  Another source is provided by R. Acha b. Ya'akov.
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> The term 'Shabbos Shabason' links Yom Kipur to 
               Shabbos.
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> Just as there is no Onesh by Shabbos without an 
               Azharah, so, too, by Yom Kipur.
<br>

sjt:
<font><b>1) DERIVING THE LAWS OF 'INUY' FROM THE LAWS OF 'MELACHAH'</b></font><b>
<br>QUESTION:</b> The Gemara seeks a source to show that there is no Azharah ('Lo Ta'aseh') against transgressing the prohibitions of Inuy during the period of Tosefes Yom Kippur (for example, one who eats during the time added from the weekday to Yom Kippur at either the beginning or the end of the day does not transgress mid'Oraisa). The Gemara suggests the following Kal v'Chomer based on the Isur of Melachah (which is more 'Chamur,' or severe, because it is prohibited not only on Yom Kippur but also on Shabbos and Yom Tov): If there is no Azharah for Melachah done during the time of Tosefes Yom Kippur, then certainly Inuy -- which is less severe because it applies only on Yom Kippur -- is not prohibited by an Azharah during Tosefes Yom Kippur.
</p><p>
However, the basis for this Kal v'Chomer is flawed. The Gemara a few lines later says that Inuy is <i>more</i> severe than Melachah in one respect. It is not 'Hutar mi'Kelalo' (there is never an allowance to transgress the prohibitions of Inuy). Melachah, on the other hand, is 'Hutar mi'Kelalo' (for example, Melachah may be done in order to offer the Korbanos). Consequently, perhaps Tosefes Inuy <i>is</i> prohibited by an Azharah, even though Tosefes Melachah is not. (<b>TOSFOS YOM HA'KIPURIM</b> and <b>RASHASH</b>)
</p><p>
<b>ANSWERS:</b>
<br>(a) The <b>RASHASH</b> suggests that the fact that Inuy is not 'Hutar mi'Kelalo' shows that it carries a more severe punishment and is a weightier prohibition. However, with regard to the question of <i>when</i> the prohibition applies (as opposed to the question of whether an Isur exists altogether), the fact that it is prohibited on <i>fewer days</i> overrides the severity of not being 'Hutar mi'Kelalo.' As far as time is concerned (whether there is an Azharah for Inuy during the time of Tosefes Yom Kippur), the logic that Melachah applies on <i>more days</i> reveals that the prohibition of Melachah should also apply for more of the day, such as during the time of Tosefes Yom Kippur.
</p><p>
(b) The <b>KORBAN AHARON</b> cited by the <b>TOSFOS YOM HA'KIPURIM</b> says that the source that there is no Azharah for Tosefes Inuy is not really a Kal v'Chomer. The Gemara intends merely to compare Inuy to Melachah. It does not intend to make a real Kal v'Chomer. The Gemara's reasoning is as follows:
</p><p>
The Gemara concludes that the source for the Azharah of Inuy (that is, during Yom Kippur itself) is derived from a Gezeirah Shavah from Melachah ('Etzem-Etzem'), as Ravina teaches. Since the Azharah of Inuy is derived from Melachah, there cannot exist an Azharah for Tosefes Inuy if there is no such Azharah for Tosefes Melachah (as the Beraisa already proved).
</p><p>


<font><b>2) DERIVING THE PUNISHMENT FOR 'MELACHAH' FROM 'INUY'</b></font><b>
<br>QUESTION:</b> In an attempt to find the source for the Azharah of the Inuyim on Yom Kippur, the Gemara suggests that the verse which states the punishment for doing Melachah on Yom Kippur seems superfluous. This punishment could have been derived through a Kal v'Chomer: The Torah specifies that Inuy is punishable with Kares, even though Inuy applies only on Yom Kippur and not on any other day. Therefore, Melachah certainly is punishable with Kares, for Melachah is more severe than Inuy because it applies on every Shabbos and Yom Tov. Once the Gemara shows that the verse is not needed to teach the punishment for Melachah on Yom Kippur, it instead derives the Azharah for Inuy from the verse.
</p><p>
Since there is a rule that 'Ein Onshin Min ha'Din' -- a punishment for a transgression cannot be derived from a Kal v'Chomer, even a punishment like Kares (Tosfos to Chulin 115b, and as implied by the Gemara in Makos 5b), how can the Gemara suggest that the <i>punishment</i> of Kares for Melachah is derived from this Kal v'Chomer? (<b>SI'ACH YITZCHAK</b>)
</p><p>
<b>ANSWERS:</b>
<br>(a) <b>TOSFOS YOM HA'KIPURIM</b> answers that the Gemara here is in accordance with the opinion in Sanhedrin which says 'Onshin Min ha'Din' -- a punishment <i>may</i> be derived from a Kal v'Chomer.
</p><p>
(b) The <b>SI'ACH YITZCHAK</b> answers that the Gemara indeed could have asked how the opinion that maintains 'Ein Onshin Min ha'Din' would explain this Kal v'Chomer, but it had a better question to ask. It asks that the Kal v'Chomer itself is incorrect, because Inuy is actually more severe than Melachah since it is not 'Hutar mi'Kelalo.'.
</p><p>


lvr: 25
dfh: b
trd:
<p>
<br> <b>    <b><font>(i)</font></b><font>  (R. Papa):</font></b> Since Yom Kipur itself is called 'Shabbos' 
          ('Tishbesu Shabatchem'), it is like Shabbos in both Onesh 
          and Azharah!
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> He prefers learning from the Pasuk itself than from 
               a Gezeirah Shavah as did R. Acha b. Ya'akov.
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b><font> Question:</font></b> Why did R. Acha b. Ya'akov not do the 
               same?
<br>       <b>   <b><font>3.  </font></b><font> Answer:</font></b> He uses 'Tishbesu Shabatchem' to learn 
               Tosefes Shabbos and Yom Tov from Yom Kipur (as in 
               the Beraisa).
<br>       <b>   <b><font>4.  </font></b><font> Question:</font></b> What will the Tana who uses '*'Etzem'*' to 
               restrict Kareis to the day itself and not to Tosefes 
               (he must already know Tosefes as a Lav) do with 
               'be'Sish'ah la'Chodesh' (which this Beraisa uses as 
               the source for Tosefes)?
<br>       <b>   <b><font>5.  </font></b><font> Answer:</font></b> To teach that if one eats on the ninth, he 
               is considered to have fasted on both the ninth and 
               tenth.
<br>
<b><font>6) NON-NORMAL EATING</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b><font>  (Rava):</font></b> One who eats spices as though they were food 
          (pepper or ginger) on Yom Kipur is Patur.
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b><font>  Question:</font></b> But we have learned that not only the pepper, 
          but even the bush of the pepper is considered an edible 
          food!?
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b><font>  Answer:</font></b> That refers to moist pepper (edible), while Rava 
          is speaking oabout dried pepper (edible only as a 
          condiment).
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b><font>  Question:</font></b> But R. Nachman taught that ginger <i>is</i> edible!?
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b><font>  Answer:</font></b> Again, that speaks where the ginger is moist.
<br>
<b><font>7) LEAVES</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b></b>  One is Patur for consuming the leaves of trees and vines, 
          but Chayav for the leaves of a grapevine (Lulvei 
          Gefanim).
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b><font>  (R. Yitzhok Magdela'ah):</font></b> This refers to young, soft 
          leaves while leaves older than Rosh ha'Shanah would be 
          Patur.
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b><font>  (R. Kehanah):</font></b> The cutoff is 30 days.
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b></b>  A Beraisa supports R. Yitzhok Magdela'ah.
<br>
<b><font>8) DRINKING BRINE IS PATUR</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b></b>  By inference, vinegar would be Chayav.
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b><font>  Question:</font></b> Who is the Tana of our Mishnah?
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b><font>  Answer:</font></b> It is Rebbi who taught that vinegar satisfies.
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b></b>  R. Gidel b. Menashe taught that the Halachah is not like 
          Rebbi.
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> The following year people diluted vinegar and drank 
               it.
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> R. Gidel objected, stating that the discussion only 
               revolved around being Patur or Chayav, not Mutar!
<br>       <b>   <b><font>3.  </font></b></b> Further, we only spoke of a small quantity of 
               vinegar, but surely a large quantity is satisfying!
<br>       <b>   <b><font>4.  </font></b></b> Further, we only spoke of undiluted vinegar, never 
               of diluted vinegar (which certainly may satisfy)!
<br>

sjt:
<p>
<font><b>3) DERIVING THE WARNING AND PUNISHMENT FOR YOM KIPPUR FROM THE WORD 'SHABBOS'</b></font><b>
<br>QUESTION:</b> Rav Papa learns that the Azharah (warning) for Inuy is derived from the fact that Yom Kippur is referred to as 'Shabbos.' Just as the Torah gives an Azharah and a punishment for the desecration of Shabbos, so, too, the Torah gives an Azharah and a punishment for the transgression of the prohibition of Inuy on Yom Kippur.
</p><p>
According to Rav Papa, why does the verse specifically state the punishment (Kares) for one who transgresses the prohibition of Inuy? Since the Azharah for Inuy is derived from the fact that Yom Kippur is called 'Shabbos,' the punishment should also be derived from there, and there is no need for the verse to teach the punishment for Inuy on Yom Kippur.
</p><p>
Furthermore, because Yom Kippur is called 'Shabbos,' the punishment for its transgression should be <i>Sekilah</i> and not Kares. Why does the verse state that the punishment for Inuy on Yom Kippur is Kares? (This question is asked by the <b>RASHASH</b>.)
</p><p>
<b>ANSWER:</b> The second question answers the first. The Torah needs to write the punishment for transgressing the prohibition of Inuy and it cannot derive it from the fact that Yom Kippur is called 'Shabbos,' because its punishment is <i>different</i> from that of Shabbos. The Torah teaches that the punishment for Yom Kippur is Kares, while for Shabbos it is Sekilah. Had the Torah not taught that the punishment for transgressing the prohibition of Inuy on Yom Kippur is Kares, a different punishment (Sekilah) would have been derived from Shabbos.
</p><p>
(See Rashi, DH Hi Gufah, who writes that Yom Kippur is like Shabbos 'for both its punishment and its Azharah.' Why does Rashi mention that Yom Kippur is like Shabbos for 'its punishment,' if its punishment differs from that of Shabbos? Apparently Rashi means that although the punishment of Yom Kippur <i>could</i> have been derived from Shabbos, nevertheless the verse states the punishment for Inuy on Yom Kippur explicitly. This implies that the punishment should <i>not</i> be derived from Shabbos (Sekilah). Rather, the punishment is Kares.)
</p><p>


<font><b>4) AGADAH: THE OBLIGATION TO EAT ON EREV YOM KIPPUR </b></font><b>
<br>QUESTION:</b> The Gemara derives from the verses that one who eats and drinks on the ninth of Tishrei, the day before Yom Kippur, is considered as though he fasts on both the ninth and the tenth.
</p><p>
Why should eating on Erev Yom Kippur be considered like fasting?
</p><p>
(a) <b>RASHI</b> (DH Kol ha'Ochel) explains that by eating and drinking on the day before Yom Kippur one prepares himself for the fast. Since it is in <i>preparation</i> for the fast of the tenth, his eating is considered to be a part of his fasting. This is also the opinion of the <b>ROSH</b> (Yoma 8:22), and support can be found for it in the Yerushalmi.
</p><p>
(b) The <b>SHIBOLEI HA'LEKET</b>, in the name of <b>RABEINU YESHAYAH</b>, says that it is especially difficult to fast after one has eaten and drunk a lot on the day before the fast. Therefore, one is rewarded for eating on the ninth as if he lengthened his fast of the tenth. (Support for this understanding can be adduced from the Gemara in Ta'anis (26a) which says that fast-days are not established on Sundays, for it is too difficult to fast after a day of festivity. See Pardes Yosef, Vayikra.)
</p><p>
(c) The <b>TUR</b> (OC 604) quotes a story from the Midrash of a simple Jew who outbid the king's officer to buy a fish on the day before Yom Kippur. The Jew later explained to the king that he wanted the fish 'to celebrate that Hash-m is going to pardon the sins of the Jewish people' the next day. This demonstrates that eating on the day before Yom Kippur shows one's faith that the fast of the following day will earn him a complete pardon. <b>RABEINU YONAH</b> (Sha'arei Teshuvah 4:8) also suggests such an explanation.
</p><p>
(d) Since Yom Kippur is a Yom Tov, it requires a Se'udas Yom Tov, a festive meal. However, one cannot have a Se'udah on Yom Kippur because of the obligation to fast. The Se'udah, therefore, was moved to the ninth. Since the Se'udah of the ninth is part of the celebration of the tenth, one who eats on the ninth is considered to have fasted on both days. (Rabeinu Yonah, Sha'arei Teshuvah 4:9)
</p><p>
(e) The <b>ARUCH LA'NER</b> (Rosh Hashanah 9a) suggests a novel approach. During the year, a person sins with both his body and his soul. One who fasts on Yom Kippur afflicts his body in order to attain atonement for the sins he committed with his body against his soul. When he eats on the day before Yom Kippur, he afflicts his soul in order to atone for the sins he committed with his soul against his body (such as excessive fasting on days when one is not required to fast).
</p><p>
All of these reasons assume that the Mitzvah to eat on the ninth of Tishrei is related to the fast of atonement on the tenth. Consequently, one may conclude that women are also obligated to eat on the ninth of Tishrei, even though it is a time-dependent obligation from which women are normally exempt. Since women must fast on Yom Kippur, they are also required to do everything connected with that fast, which should include eating on the ninth. This is how the <b>MAHARIL</b> rules as cited by the <b>DARCHEI MOSHE</b> (OC 604:1). (See also <b>REBBI AKIVA EIGER</b>, Teshuvos 1:16, and <b>KESAV SOFER</b>, Teshuvos OC 112).
</p><p>


lvr: 25
dfh: a
trd:
<b><font>1) MISHNAH: CHILDREN FASTING</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b></b>  There is no obligation to withhold food from children on 
          Yom Kipur.
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b></b>  A year or two before their coming of age we train them to 
          fast part of the day.
<br>
<b><font>2) WHAT IS MEANT BY A YEAR OR TWO</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b><font>  Question:</font></b> If we educate children <i>two</i> years prior, then 
          need we even be told that we train them <i>one</i> year 
          prior?!
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b><font>  Answer (R. Chisda):</font></b> One year is for an ill child; two for 
          a healthy one.
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b><font>  (R. Huna):</font></b> <i>Girls</i>: Chinuch Sha'os begins at eight years 
          old for a healthy child; nine for a weak one, while a 10 
          (healthy) and 11 (weak) complete the fast Mi'd'Rabanan 
          (12 year olds complete the fast mid'Oraisa).
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b><font>  (R. Nachman):</font></b> <i>Boys</i>: Chinuch Sha'os begins at nine 
          (healthy) or 10 (weak); completing the fast Mi'd'Rabanan 
          begins at 11 (healthy) or 12 (weak) (13 year olds 
          complete the fast mid'Oraisa).
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b><font>  (R. Yochanan):</font></b> Chinuch Sha'os begins at 10 (healthy) or 
          11 (weak) (there is no completion of the fast 
          mi'de'Rabanan) and the 12 year old completes the fast 
          mid'Oraisa.
<br> <b>    <b><font>(f)</font></b><font>  Question:</font></b> How will R. Yochanan explain the year or two 
          before in the Mishnah!?
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> R. Huna and R. Nachman will explain that the Mishnah 
               is speaking only by a weak child and both 
               expressions (one year and two years) refer to the 
               self same time.
<br>             <b>  <b><font>i. </font></b></b>  One year prior uses as its reference the weak 
                    child's obligation to complete the fast 
                    mi'de'Rabanan.
<br>             <b>  <b><font>ii. </font></b></b> Two years prior is in reference to the child's 
                    Torah obligation for completing the fast.
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> However, R. Yochanan does not have Hashlamah 
               de'Rabanan, hence these expressions cannot refer to 
               the same date.
<br> <b>    <b><font>(g)</font></b><font>  Answer:</font></b> Do not use the term prior (Lifnei) in the 
          Mishnah, which means, simply, a year or two before their 
          age of majority.
<br> <b>    <b><font>(h)</font></b></b>  A Beraisa states the date as R. Yochanan would teach it, 
          that Chinuch (presumably Sha'os) begins a year or two 
          before their Perek.
<br> <b>    <b><font>(i)</font></b><font>  Question:</font></b> How will R. Huna and R. Nachman explain that 
          Beraisa?
<br> <b>    <b><font>(j)</font></b><font>  Answer:</font></b> The Chinuch in the Beraisa means Hashlamah!
<br> <b>    <b><font>(k)</font></b><font>  Question:</font></b> Since when would we refer to Hashlamah as 
          Chinuch (the Beraisa teaches that Chinuch is to delay the 
          child's meal by an hour)?
<br> <b>    <b><font>(l)</font></b><font>  Answer:</font></b> There are two types of Chinuch, Sha'os and 
          Hashlamah.
<br>
<b><font>3) MISHNAH: PREGNANT WOMEN AND THE ILL PERSON</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b></b>  A pregnant woman who develops a life-threatening craving 
          for something she smells, is fed until she is calmed.
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b></b>  An ill person is fed, based on two medical opinions.
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b></b>  In the absence of medical experts, we rely on the 
          patient, until he indicates that he has had enough.
<br>
<b><font>4) THE CARDINAL SINS</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b></b>  The Beraisa teaches that if a woman develops a life- 
          threatening craving for Kodshim or Davar Acher it is 
          permitted to feed it to her, because nothing stands 
          before saving a life, except Avodah Zarah, Arayos, and 
          Retzichah.
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> First we dip a spindle into the gravy of that 
               forbidden food and let her suck it.
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> If that does not help, we give her the gravy itself.
<br>       <b>   <b><font>3.  </font></b></b> If that does not help, we give her the forbidden 
               food.
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b><font>  Question:</font></b> What is the source for Avodah Zarah standing 
          before saving a life?
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b><font>  Answer:</font></b> From the obligation to love Hash-m with one's 
          Soul (ieone's life).
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b><font>  Question:</font></b> Whence the obligation to forfeit life and not 
          violate Arayos and Retzichah?
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b><font>  Answer:</font></b> From the fact that the Torah calls Arayos as akin 
          to an act of murder (which we shall see shortly).
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> In Arayos as in Retzichah, it is permitted to save 
               the victim at the expense of the life of the 
               pursuer.
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> In Arayos, as we know by Retzichah, one must forfeit 
               one's life in order to avoid violating the 
               prohibition.
<br>

sjt:
<font><b>1) AGADAH: THE BABY'S CRAVINGS IN THE MOTHER'S WOMB</b></font><b>
<br>QUESTIONS:</b> The Mishnah (82a) states that if a pregnant woman develops a craving for food she smells on Yom Kippur, she may eat until her spirit is revived. The Gemara relates two such incidents. In the first, Rebbi was asked what should be done for a pregnant woman who smelled food and craved it on Yom Kippur. He responded that they should whisper into her ear that it is Yom Kippur (in the hope that the fetus would hear and stop craving the food, -Rashi). They did so, and her craving subsided. Rebbi described her unborn baby with the verse, 'Before I formed you in the stomach, I recognized you, and before you left the womb I sanctified you' (Yirmeyahu 1:5). That child became the righteous and holy Rebbi Yochanan.
</p><p>
In another incident, Rebbi Chanina similarly ruled that they should whisper into the ear of a pregnant woman who craved food she had smelled that it is Yom Kippur. This time, however, her craving did not abate, and they had to feed her in order to prevent danger to her life. Rebbi Chanina referred to the unborn child with the verse, 'The wicked are estranged from the womb' (Tehilim 58:4). That child turned out to be the wicked Shabsai who hoarded produce and drove prices up and caused many people to suffer.
</p><p>
The Acharonim have several insights about the incidents recorded by the Gemara.
</p><p>
(a) Why did Rebbi apply the verse, '... before you left the womb I sanctified you,' to this child? In what way did the unborn child demonstrate 'Kedushah,' sanctity, and in what way did Rebbi Yochanan stand out as being especially holy after he was born?
</p><p>
Likewise, why did Rebbi Chanina choose the verse, 'The wicked are estranged from the womb,' to describe the fetus which did not give up its craving? What does that verse have to do with the specific act of the unborn child?
</p><p>
(b) The Gemara in Sanhedrin (91b) states that a person acquires a Yetzer ha'Ra only at the moment he exits his mother's womb (see Insights to Sanhedrin 91:3 with regard to the age at which the Yetzer ha'Ra enters a person). How could Rebbi and Rebbi Chanina declare an unborn child a Tzadik or Rasha? 
</p><p>
<b>ANSWERS:</b>
<br>(a) With regard to the righteous child, the <b>TOSFOS YOM HA'KIPURIM</b> explains that the Gemara in Ta'anis (10a) says that 'one who fasts is called Kadosh' (because he separates himself from worldly pleasures). Rebbi saw that the unborn child was Kadosh because he abandoned his craving for food. During his lifetime, Rebbi Yochanan was known for his attribute of Kedushah. The Gemara relates that he was able to sit by the Mikvah and instruct women how to immerse themselves, without fear that his Yetzer ha'Ra would be aroused (Berachos 20a). The Gemara in Yevamos (20b) teaches that one who is not attracted to sensual lusts is considered Kadosh.
</p><p>
The <b>TOSFOS YOM HA'KIPURIM</b> and the <b>VILNA GA'ON</b> point out that the verse which Rebbi Chanina quoted with regard to the second child continues, 'He does not listen to the voice of the whisperers' (Tehilim 58:6). These words allude to an unborn child who does not listen when someone whispers to him that today is Yom Kippur and he continues to crave for food. The unborn child in this incident did not listen to the whisperers and insisted on fulfilling his lustful desires. When he grew up, Shabsai was unable to curb his lust for money, and he oppressed the poor by hoarding the produce and raising the prices. 
</p><p>
(b) The <b>TOSFOS YOM HA'KIPURIM</b> explains that the Gemara in Sanhedrin means that the Yetzer ha'Ra only begins to <i>rule</i> ('Sholet') over a person after he is born. Even before he is a born he <i>has</i> a Yetzer ha'Ra, and it was the presence of that Yetzer ha'Ra which influenced the unborn child to eat.
</p><p>
Alternatively, <b>HA'GA'ON RAV SHLOMO WOLBE</b> zt'l (Alei Shur II:182) explains that the first child exhibited the ability to change his natural tendency, while the second child did not even exhibit the ability to suppress his desires. Since the essence of a Tzadik is the ability to change one's natural tendency, and a Rasha is one who gives in to his desires, the Gemara applies these appellations to the fetuses who exhibited those traits (and not because they actually were held accountable for their actions in utero).
</p><p>
(The <b>SEFER CHASIDIM</b> (#1137) describes the extremely rare occasions on which a child <i>can</i> be dominated by his Yetzer ha'Ra before he is born and be pre-inclined to do evil. The Sefer Chasidim apparently understands that some people must struggle more than others to do good, due to their innate nature. The word 'Rasha' in this context means 'a person for whom it will be very difficult to choose to do good.' See, for example, the incident recorded in Shabbos (156b) with regard to Rav Nachman and his head-covering, and see Insights to Yoma 22:3:b. See also Rashi at the beginning of Parshas Toldos, with regard to the character traits of Esav and Yakov in utero. -M. Kornfeld)
</p><p>
(c) The <b>VILNA GA'ON</b> finds an allusion in the Torah that it is possible to test whether an unborn child will be righteous or wicked based on the way he responds when he craves food on Yom Kippur and is told that the day is Yom Kippur and eating is forbidden. The last verse in Parshas Shemini says, 'To distinguish between the impure (Tamei) and the pure (Tahor), and between the creature (Chayah) that may be eaten and the creature (Chayah) that may not be eaten' (Vayikra 11:47). The Vilna Ga'on explains this verse homiletically to mean, 'In order to distinguish between the Tamei (the wicked person) and the Tahor (the righteous person), one can observe which Chayah (pregnant woman) eats [on Yom Kippur when the fetus craves food] and which Chayah does not eat.'
</p><p>


lvr: 25
dfh: b
trd:
<p>
<br> <b>    <b><font>(f)</font></b><font>  Question:</font></b> How do we know to assume that a potential 
          murderer himself must sacrifice his life?
<br> <b>    <b><font>(g)</font></b><font>  Answer:</font></b> It is logical, as in the incident brought before 
          Rava.
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> The petitioner asked Rava if he is permitted to 
               commit murder to save his own life.
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> Rava told him to allow himself to be killed, since 
               he has no basis to assume his own life to be more 
               precious (redder blood) than his neighbor's (and the 
               permission to transgress in order to save a life 
               does not apply here, since anyway someone is going 
               to die).
<br> <b>    <b><font>(h)</font></b></b>  The case of a woman who had such a craving was brought 
          before Rebbi.
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> He told them to whisper in her ear that it is Yom 
               Kipur and to see what happens.
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> They did so and her (the fetus') craving passed.
<br>       <b>   <b><font>3.  </font></b></b> Rebbi used the Pasuk to refer to this fetus as 
               destined for greatness.
<br>       <b>   <b><font>4.  </font></b></b> That child grew to become R. Yochanan.
<br> <b>    <b><font>(i)</font></b></b>  The opposite outcome occurred (the fetus did not relent) 
          in the case brought before R. Chaninah and the child 
          became a notorious price gouger.
<br>


lvr: 25
dfh: a
trd:
<b><font>1) DOCTORS' ORDERS AND PATIENT NEEDS</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b></b>  If the patient says that he needs food and the physician 
          says that he does not, we rely on the patient (proof text 
          that a heart knows its own pain).
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b><font>  Question:</font></b> That seems obvious!?
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b><font>  Answer:</font></b> We need to be taught to listen to the patient 
          given the physician's expertise.
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b></b>  If the patient says he does not need food and the 
          physician says that he does, we feed the patient, and 
          attribute the patients' feelings to delirium.
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b><font>  Question:</font></b> The Mishnah, which says that we feed the 
          patient based on the opinion of experts, contradicts both 
          of the above assertions.
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> It implies that we rely on experts (ie physicians), 
               and not on the patient.
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> It further implies that we need the opinion of  <i>at 
               least two</i> experts (the plural is used) and not on 
               one!?
<br> <b>    <b><font>(f)</font></b><font>  Answer (R. Yanai):</font></b> We are speaking of a case where the 
          patient says that he does not need food, in which case we 
          defer to two physicians.
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b><font> Question:</font></b> Let us then feed him based on <i>one</i> 
               physician!?
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b><font> Answer:</font></b> We are speaking of a case in which the 
               patient also has one physician supporting his 
               refusal to eat.
<br>       <b>   <b><font>3.  </font></b><font> Question:</font></b> Is it not obvious that we will feed a 
               patient if experts say that he should eat, given 
               that we are lenient even if the threat to life is a 
               doubt!?
<br>       <b>   <b><font>4.  </font></b><font> Answer:</font></b> We need to be taught the Din in the case 
               where two physicians support the patient, indicating 
               that he need not eat (to teach that the patient does 
               not combine with those two physicians supporting 
               him).
<br>       <b>   <b><font>5.  </font></b></b> This takes into account the view of R. Safra that in 
               matters of assessment, we rely not on two (which 
               establishes matters of testimony), but on the 
               majority of all opinions.
<br>       <b>   <b><font>6.  </font></b></b> The patient, however, does not create such a 
               majority.
<br>       <b>   <b><font>7.  </font></b></b> This is because the majority for assessment only 
               applies to monetary matters, but does not eliminate 
               Safek Nefashos.
<br> <b>    <b><font>(g)</font></b><font>  Question:</font></b> But the Seifa teaches that, in the absence of 
          experts, we feed him, based on his own sense of need 
          (indicating that the Reisha is also speaking where he 
          indicates a need to eat) not like R. Yanai asserts!?
<br> <b>    <b><font>(h)</font></b><font>  Answer:</font></b> The Mishnah is missing text which provides for 
          this shift.
<br> <b>    <b><font>(i)</font></b><font>  (Mar b. R. Ashi):</font></b> A patient indicating his need to eat 
          overrides all opinions to the contrary since a heart 
          knows its own pain.
<br> <b>    <b><font>(j)</font></b><font>  Question:</font></b> But our Mishnah indicates that we do <i>not</i> rely 
          on him against expert opinions!?
<br> <b>    <b><font>(k)</font></b><font>  Answer:</font></b> We must modify our understanding of the Mishnah 
          to permit feeding him when he says he need not eat and 
          the experts say that he does.
<br> <b>    <b><font>(l)</font></b></b>  However, when he indicates a need to eat, the opinions of 
          the experts are disregarded, as taught.
<br>
<b><font>2) MISHNAH: URGENT NEEDS TO EAT</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b></b>  One who suffers from an attack of Bulmus is fed until his 
          eyes regain their light.
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b></b>  One who has been bitten by a rabid dog may not be fed 
          from its Chatzar Kaved, since it is not an established 
          Refu'ah.
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b></b>  R. Masya b. Cheresh permits giving it, since he considers 
          it an established Refu'ah.
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b></b>  R. Masya b. Cheresh further taught that it is permitted 
          to be Mechalel Shabbos (by preparing the medicine) for 
          throat (or teeth or gums - Rosh, Bartenura) pains (Safek 
          Nefashos).
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b></b>  If there might be a Jew buried beneath a heap, we must 
          dig through the rubble, stopping only when the person is 
          saved or discovered to be dead.
<br>
<b><font>3) THE BULMUS ATTACK</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b><font>  Question:</font></b> How would we know if the light has returned to 
          his eyes?
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b><font>  Answer:</font></b> When he can differentiate between good and bad 
          (meaning its taste- Abaye).
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b></b>  In the absence of permitted food, we feed him prohibited 
          food, ha'Kal Kal (least Isur first).
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> Neveilah (Malkos) before Tevel (Misah).
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> Isur Shemitah (Asei) before Tevel.
<br>       <b>   <b><font>3.  </font></b></b> Tevel and Terumah is a Machlokes in the Beraisa.
<br>       <b>   <b><font>4.  </font></b><font> (Rabah):</font></b> If taking off the Terumos and Ma'aseros 
               will leave enough to satisfy him, then all agree to 
               do so.
<br>       <b>   <b><font>5.  </font></b></b> The Machlokes is when <i>all</i> the produce will be 
               needed.
<br>             <b>  <b><font>i. </font></b></b>  Ben Teima says Terumah before Tevel (so turn it 
                    first into Terumah).
<br>             <b>  <b><font>ii. </font></b></b> Tana Kama holds Tevel first (leave it as Tevel 
                    without turning any into Terumah).
<br>             <b>  <b><font>iii. </font></b></b>Ben Teima holds that Tevel is worse because its 
                    Isur applies to everyone (while Terumah can, at 
                    least, be eaten by a Kohen).
<br>             <b>  <b><font>iv. </font></b></b> Tana Kama holds that Terumah is worse because 
                    it is irreparable (while Tevel can be tithed).
<br>

sjt:
<font><b>1) FEEDING FORBIDDEN FOOD TO A SICK PERSON</b></font><b>
<br>OPINIONS:</b> The Mishnah states that one is permitted to feed any type of food, even forbidden food, to one who is afflicted with 'Bulmus,' a dangerous illness which results from hunger (Rashi). The Gemara cites a Beraisa which says that when there is no permitted food available, and the only foods available are a food prohibited by a very severe Isur and a food prohibited by a less severe Isur, one should feed to the sick person the less severe Isur. For example, if the only foods available are a fruit of Tevel and meat of Neveilah, one should feed the Neveilah to the sick person. Neveilah is forbidden only by a Lav and is punishable with Malkus, while Tevel is punishable with Misah b'Yedei Shamayim. This Halachah applies to any sick person in mortal danger.
</p><p>
A logical corollary to this rule should be that if the choice would be to feed a sick person Neveilah or to desecrate Shabbos (in order to slaughter an animal properly), one should choose the Neveilah because the desecration of Shabbos is punishable with Sekilah, a more severe punishment than Malkus. However, the Rishonim rule otherwise. They rule that one should desecrate Shabbos and not feed him Neveilah. (This is also implied by the Gemara in Chulin (14b) which permits one to slaughter an animal for a sick person on Shabbos and does not specifically limit that allowance to a case in which there is no Nochri available to kill the animal.) Why is Shabbos different?
</p><p>
(a) The <b>RA'AVAD</b> (cited by the <b>ROSH</b> and the <b>RAN</b>) explains that the allowance to feed an Isur to a sick person applies only to the specific Isur which prevents him from eating. On Shabbos, when a person needs to eat because of Piku'ach Nefesh, it is not the fact that a Neveilah is prohibited that prevents him from eating. Rather, it is the Isur against slaughtering an animal on Shabbos that prevents him from eating (because, if not for Shabbos, he would simply slaughter an animal and eat it). Therefore, it is the Isur against slaughtering on Shabbos which may be pushed aside for the sake of the sick person.
</p><p>
The <b>RAN</b>, however, takes issue with the Ra'avad's ruling. If the meat of Neveilah is available on Shabbos, then <i>both</i> the Isur of Neveilah <i>and</i> the Isur against slaughtering on Shabbos stand in his way of eating. Why should the Isur of Neveilah not be pushed aside? After all, it is less severe than the Isur of Melachah on Shabbos.
</p><p>
Perhaps the Ra'avad means that an Isur which applies only at certain times (or in some other limited way) is always pushed aside before an Isur that applies constantly. The limited Isur is viewed as the Isur which presently stands in his way, since, under other circumstances, it would not apply. Therefore, the Isur against slaughtering on Shabbos must be pushed aside before the Isur of Neveilah. (M. Kornfeld)
</p><p>
(b) The <b>ROSH</b>, in an entirely different approach, says that the sick person might be so disgusted by the Neveilah that he will not be able to eat it and his life will be in more danger. Therefore, it is better to slaughter an animal for him.
</p><p>
(c) The <b>RAN</b> explains that in this case, the Isur of Neveilah <i>is</i> more severe than the Isur against slaughtering on Shabbos. When the sick person eats Neveilah, each k'Zayis of meat that he eats constitutes an additional Lav. A person who performs Shechitah on Shabbos transgresses the Isur only once. Therefore, it is preferable to slaughter an animal on Shabbos for the sick person than to feed him Neveilah.
</p><p>


lvr: 25
dfh: b
trd:
<p>
<b><font>4) VIOLATING A DERABANAN FOR TEVEL DERABANAN</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b><font>  Question:</font></b> It is <i>obvious</i> that we would fix the Tevel if 
          that would suffice!?
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b><font>  Answer:</font></b> We need to be taught to do so even if it is 
          Shabbos.
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b><font>  Question:</font></b> But even on Shabbos the Isur is only 
          mi'de'Rabanan!?
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b><font>  Answer:</font></b> We are speaking of food which is only Tevel 
          de'Rabanan (and we are thus taught that they would agree 
          that an Isur de'Rabanan is to be violated in order to fix 
          an Isur de'Rabanan, lest people permit Tevel d'Oreisa). 
          [However, where all the food will need to be eaten, one 
          opinion holds that Tevel is worse, and one holds that 
          Terumah is worse.]
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b><font>  Question:</font></b> But the issue of permitting a de'Rabanan 
          (Tiltul) to fix Tevel de'Rabanan seems to be a Machlokes 
          Tanaim!?
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> If one is bitten by a snake, Melachos may be 
               performed to treat the victim.
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b><font> (Rebbi):</font></b> We need not tithe the vegetables (medicinal 
               herbs) cut on Shabbos.
<br>       <b>   <b><font>3.  </font></b><font> (R. Elazar b. R. Shimon):</font></b> They must first be tithed.
<br>       <b>   <b><font>4.  </font></b></b> It would appear that Rabah (3.c.4. above) holds like 
               R. Elazar b. R. Shimon, but not like Rebbi!
<br> <b>    <b><font>(f)</font></b><font>  Answer:</font></b> Even Rebbi would agree with Rabah that they must 
          be tithed, and he was lenient in the Beraisa because we 
          are speaking of vegetables whose obligation is 
          de'Rabanan.
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> Rebbi would agree that Tevel d'Oreisa must be fixed 
               even in a case where the Chiyuv is de'Rabanan (such 
               as in an Atzitz She'eino Nakuv).
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> This is lest people apply this Kula to an Atzitz 
               Nakuv.
<br>
<b><font>5) THE BEST FOODS FOR A BULMUS ATTACK</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b><font>  (Beraisa):</font></b> Sweet foods are best for restoring the light 
          to his eyes (alluded to in the Pasuk in Shmuel I, 14:29 
          where Yonasan reports that he his eyes lit up after 
          tasting a bit of the honey).
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b><font>  Question:</font></b> That seems like a clear proof, not just an 
          allusion!?
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b><font>  Answer:</font></b> It is not a clear proof, since Yonasan was not 
          then suffering from Bulmus.
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b><font>  (Abaye):</font></b> Sweets only restore the light to one's eyes when 
          eaten after food, but before food they only intensify the 
          hunger (proof text from Shmuel I, 30:11-12).
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b><font>  (R. Nachman citing Shmuel):</font></b> The best food for Bulmus is a 
          sheep's tail in honey.
<br> <b>    <b><font>(f)</font></b><font>  (R. Huna b. R. Yehoshua):</font></b> Also fine flour in honey.
<br> <b>    <b><font>(g)</font></b><font>  (R. Yochanan):</font></b> 'I once (during a bout of Bulmus) ate from 
          the eastern side of a fig tree' (wisely recalling the 
          teaching of R. Yosef who learned from the Pasuk that the 
          sweetest fruit is to be found on that side).
<br> <b>    <b><font>(h)</font></b></b>  R. Yehudah (while travelling with R. Yosi) was struck 
          with Bulmus and stole away the loaf of a passing 
          shepherd, raising the rebuke of R. Yosi.
<br> <b>    <b><font>(i)</font></b></b>  Upon reaching the city, R. Yosi was struck with Bulmus 
          and all the townspeople gathered to bring him sweets to 
          heal him, whereupon R. Yehudah indicated that R. Yosi 
          troubled many more people than just the shepherd.
<br>
<b><font>6) INFERRING FROM NAMES AND MAYIM ACHARONIM</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b></b>  In the reported incident, R. Meir was able to suspect the 
          innkeeper, based on the implications of his name.
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b></b>  He was not permitted, however, to report his suspicions 
          to R. Yehudah and R. Yosi, who entrusted their purses to 
          the innkeeper.
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b></b>  They were able to retrieve their purses by deceiving the 
          man's wife, pointing out that they knew what she had made 
          him for the previous meal (as evidenced on his mustache).
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b></b>  The innkeeper then killed his wife for giving back the 
          stolen purses.
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b></b>  This is the what the Beraisa means when it states that 
          someone who does not wash Mayim Rishonim may end up 
          eating forbidden food (as the innkeeper would assume him 
          not to be Jewish) and one who does not wash Mayim 
          Acharonim may end up causing bloodshed (as in the 
          reported incident).
<br> <b>    <b><font>(f)</font></b></b>  Subsequently, the Chachamim also began inferring from 
          names, and did not trust Balah (based on the Pasuk 
          've'Amar le'Balah Ne'ufim').
<br>

sjt:
<p>
<font><b>2) THE REASON FOR THE PROHIBITION AGAINST SEPARATING TERUMOS AND MA'ASEROS ON SHABBOS</b></font><b>
<br>QUESTION:</b> The Gemara says that the act of separating Terumos and Ma'aseros on Shabbos is prohibited mid'Rabanan because it involves 'Tiltul Muktzah,' handling Muktzah (produce of Tevel is Muktzah).
</p><p>
However, the Gemara in Beitzah (37a) implies that the prohibition is due to a Gezeirah to prevent one from conducting business transactions ('Mekach u'Memkar') on Shabbos. When one sanctifies an item, he transfers its ownership to Hekdesh. Similarly, when one separates Terumos and Ma'aseros, he transfers its ownership. Moreover, <b>RASHI</b> in Beitzah (9a, DH Ochel v'Holech) adds that the act of separating Terumos makes the produce edible, and thus it is prohibited because it appears as though one is fixing an item ('Metaken').
</p><p>
Why does the Gemara here say that it is prohibited because of Tiltul Muktzah? (<b>REBBI AKIVA EIGER</b> in <b>GILYON HA'SHAS</b>. Rebbi Akiva Eiger cites the Gemara in Yevamos (93a) which also prohibits separating Terumah and Ma'aser because of Tiltul.)
</p><p>
<b>ANSWER:</b> The <b>TOSFOS YOM HA'KIPURIM</b> explains that the act of separating Terumos and Ma'aseros is prohibited for more than one reason. The Isur of Metaken prohibits separating Terumos and Ma'aseros in a case in which one does not need to touch or handle the Tevel (such as when the fruit is already separated into two piles, and one merely needs to designate one of the piles as Terumah). In such a case, Tiltul Muktzah does not apply, and the act is prohibited because of Metaken.
</p><p>
Why, though, does the Gemara here mention the less common problem of Tiltul, when the reason of Metaken applies in every case?
</p><p>
The Gemara's intention is to emphasize that although the Isur d'Rabanan of Tiltul is as powerful as an Isur d'Oraisa, as the <b>TOSFOS YESHANIM</b> writes in Beitzah (3b), nevertheless it certainly is preferable to transgress the Isur of Tiltul and not to transgress an Isur d'Oraisa. It is obvious that the Isurim of Metaken and Mekach u'Memkar are pushed aside in order not to transgress an Isur d'Oraisa. The Gemara here teaches that even though Tiltul is forbidden mi'Divrei Kabalah (Shabbos 123b) and is comparable to an Isur d'Oraisa, it is pushed aside to prevent the transgression of an actual Isur d'Oraisa. (The same logic applies to the Gemara in Yevamos which Rebbi Akiva Eiger quotes, which attempts to prove that the Isur to separate Terumah is mid'Rabanan and has no source in the Torah.) (M. Kornfeld)
</p><p>


<font><b>3) AGADAH: THE MAD DOG AND LASHON HA'RA</b></font><b>
<br></b>The Gemara quotes a Beraisa which lists five characteristics with which a person can identify a mad dog: its mouth hangs open, spittle trickles down from its open mouth, its ears hang low, its tail rests between its legs, and it walks along the far side of the road. Some add that it barks but its voice is not heard.
</p><p>
Shmuel says that the danger of a mad dog is the Ru'ach Ra'ah that rests upon it. To support Shmuel, the Gemara cites a Beraisa which states that one who attempts to kill a mad dog must do so only from afar (such as by throwing something at it), so that he not be harmed by the Ru'ach Ra'ah. The Beraisa continues and says that one who rubs against a mad dog is in danger, and the only remedy is to throw off his clothes immediately and run away. The Beraisa adds that a person who is bitten by a mad dog surely will die (Abaye, however, describes an antidote to the bite of a mad dog).
</p><p>
The <b>CHAFETZ CHAIM</b> (in <b>SHEMIRAS HA'LASHON</b>, Sha'ar ha'Zechirah, ch. 4) cites the Midrash (Yalkut Shimoni, Parshas Ki Setzei) which compares a person who speaks Lashon ha'Ra to one who is bitten by a mad dog. The Chafetz Chaim points out that just as there is no remedy for the bite of a mad dog, there is no atonement for one accustoms himself to speaking Lashon ha'Ra. The Gemara in Erchin (16b) says that one who habitually speaks Lashon ha'Ra has no atonement.
</p><p>
Why does the Midrash specifically compare a person who speaks Lashon ha'Ra to one who was bitten by a mad dog?
</p><p>
The Chafetz Chaim, based on the Gemara here, describes how a person who speaks Lashon ha'Ra has all of the attributes of a mad dog. The Ru'ach Ra'ah that rests on a mad dog causes it to have the characteristics enumerated by the Beraisa. When the dog bites, the Ru'ach Ra'ah is transmitted to the person who then develops all of the attributes of the mad dog. One who speaks Lashon ha'Ra also has these attributes, as though a Ru'ach Ra'ah rests upon him. The Chafetz Chaim elaborates:
</p><p>
1. A mad dog's mouth hangs open. Similarly, the mouth of the person who speaks Lashon ha'Ra is always open, waiting to find any listener with whom to share his gossip.
</p><p>
2. Its spittle trickles down. The mad dog is always ready to attack anyone it meets, as indicated by its constant flow of spittle. Similarly, the person who speaks Lashon ha'Ra is always eager to speak about anyone whose name comes up in conversation. In addition, the spittle of a dog is most disgusting, especially that of a mad dog. The dog leaves a path of saliva behind wherever it goes. Similarly, the disgusting speech of the person who speaks Lashon ha'Ra leaves its impact wherever he goes.
</p><p>
3. Its ears hang low. By hanging its ears, the mad dog makes itself look uninterested in attacking anyone, so that no one will be afraid to come near it. This tactic enables the dog to easily pounce on its prey.
</p><p>
4. Its tail rests between its legs. For the same reason that it keeps its ears low, the mad dog walks slowly and does not run excitedly. It gives the impression that it is harmless.
</p><p>
5. It walks along the far side of the road. The dog walks apart from the central flow of people and gives the impression that it is uninterested in attacking anyone.
</p><p>
Some add that it barks but its voice is not heard. This is another guise that it engages to give the appearance of a quiet, happy, kind-hearted canine, so that whoever sees it will assume that it is harmless and will take no measure of caution. It then is poised to viciously attack its unsuspecting victim.
</p><p>
The person who speaks Lashon ha'Ra demonstrates these attributes as well. He walks humbly, away from other people, so that they will think he is not interested in their affairs and that he does not spread gossip. When he speaks Lashon ha'Ra, he does it in such a sly way that at first it is not evident that he is speaking Lashon ha'Ra. His ears are down as though he is not listening to anyone else's private conversations, and he walks along as though he is minding his own business, so that others will be unprepared when he comes to attack with his vicious Lashon ha'Ra. Just as a mad dog barks and no voice is heard, the one who speaks Lashon ha'Ra does damage that is not noticeable right away.
</p><p>
Finally, just as one who rubs against a mad dog must throw off his clothes and run away quickly, one who comes near a person who is known to speak Lashon ha'Ra should run away immediately, even at the cost of significant embarrassment.
</p><p>


lvr: 25
dfh: a
trd:
<b><font>1) A MAD DOG</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b></b>  The Beraisa lists five attributes of a mad dog.
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b><font>  Question:</font></b> How did it become this way?
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b><font>  Answer (Rav):</font></b> Witches fun.
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b><font>  Answer (Shmuel):</font></b> Evil spirits.
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b><font>  Question:</font></b> What difference does it make how it became mad?
<br> <b>    <b><font>(f)</font></b><font>  Answer:</font></b> Whether to kill it from a distance (Shmuel, lest 
          the evil spirits attack the person) or in even from close 
          (Rav).
<br> <b>    <b><font>(g)</font></b></b>  A Beraisa supports Shmuel, indicating also that it is 
          dangerous to rub against a mad dog (and lethal to be 
          bitten by one).
<br> <b>    <b><font>(h)</font></b></b>  The Gemara describes the procedure (removing one's coat, 
          etc) for dealing with the dangers created by rubbing 
          against such a dog (and R. Huna was able to save himself 
          with this knowledge).
<br> <b>    <b><font>(i)</font></b></b>  The Gemara describes the incantation and procedure needed 
          to save one who was bitten by such a dog.
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> During the 12 months of the procedure the victim 
               should not drink from a cup in a manner which would 
               allow the image of the offending spirit to endanger 
               the victim who would see it.
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> This precaution was taken in the case of Aba b. 
               Marta. 
<br>
<b><font>2) R. YOCHANAN AND THE CURE FOR TZAFIDNA</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b></b>  When a gentile matron administered a cure for R. 
          Yochanan's Tzafidna for two consecutive days - he asked 
          her for instructions on how to prepare it himself, should 
          the need arise on Shabbos.
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b></b>  She made him swear by the G-d of Israel that he would not 
          divulge the formula; he swore and then divulged the 
          secret.
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b></b>  He did not break his promise - because when she demanded 
          that he swear by the G-d of Israel that he would not so, 
          he inverted her words, and swore that he would not 
          divulge her secret <i>to</i> the G-d of Israel.
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b></b>  Neither did he create a Chilul Hash-m by causing her to 
          <i>think</i> that he was breaking his promise - because he 
          informed her immediately as to what he had done.
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b></b>  Some say that the secret cure was yeast-water, olive oil 
          and salt.
<br> <b>    <b><font>(f)</font></b></b>  There are two other opinions:
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> The first, replaces yeast-water with ... yeast.
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> The swecond states only one ingredient - the oil 
               from one of the feathers on a goose's wing.
<br> <b>    <b><font>(g)</font></b><font>  (Abaye):</font></b> None of the above methods work, however, an Arab 
          told him to use date-stones that had not yet grown a 
          third - which he was to burn in the fire produced by 
          burning a new hoe, and to place the ashes on his teeth.
<br> <b>    <b><font>(h)</font></b><font>  Question:</font></b> How does one contract Tzafidna?
<br> <b>    <b><font>(i)</font></b><font>  Answer:</font></b> Tzafidna is caused by eating very hot bread and 
          the remnants of fish fried in flour, in their own oil. 
<br> <b>    <b><font>(j)</font></b><font>  Question:</font></b> How does one know that he has contracted it?
<br> <b>    <b><font>(k)</font></b><font>  Answer:</font></b> When his teeth bleed easily.
<br>
<b><font>3) R. YOCHANAN AND R. MASYA B. CHARASH</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b></b>  R. Yochanan permitted this cure (for Tzafidna) on 
          Shabbos.
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b><font>  Question:</font></b> In accordance with whom is this Heter?
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b><font>  Answer:</font></b> R. Masya b. Charash (who maintains in our Mishnah 
          that any illness inside the mouth is considered life- 
          threatening).
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b><font>  Question (R. Chiya b. Aba):</font></b> But the Chachamim disagree 
          (in the case of the Chatzar Kaved)!?
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b><font>  Answer (R. Yochanan):</font></b> The Chachamim argued only regarding 
          that particular procedure, not regarding other 
          medications.
<br> <b>    <b><font>(f)</font></b></b>  A Beraisa seems to support R. Yochanan's contention:
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b><font> (R. Masya b. Charash):</font></b> A person...
<br>             <b>  <b><font>i. </font></b></b>  with jaundice is permitted to eat donkey's 
                    meat.
<br>             <b>  <b><font>ii. </font></b></b> bitten by a mad dog may eat part of its liver.
<br>             <b>  <b><font>iii. </font></b></b>whose mouth hurts may take medicine. 
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b><font> (Chachamim):</font></b> '*be'Eilu* Ein Bahem Mishum Refu'ah'.
<br>       <b>   <b><font>3.  </font></b><font> Question:</font></b> What are the Chachamim specifying (and 
               excluding) with 'be'Eilu'?
<br>       <b>   <b><font>4.  </font></b><font> Answer:</font></b> The jaundice and mad dog bite are <i>not a</i> 
               Refu'ah and the throat medicine <i>is</i> (like R. 
               Yochanan).
<br>       <b>   <b><font>5.  </font></b></b> No, the Chachamim are arguing with all three 
               Refu'os, and only concede the efficacy of a fourth 
               case, letting blood for someone who has Serunchi.
<br> <b>    <b><font>(g)</font></b></b>  This seems to be supported by the Beraisa. 
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> The Chachamim (referring to three lenient rulings of 
               R. Masya b. Charash, the first of which is letting 
               blood for Serunchi) comment 'be'*Eilu* Ein Bahem 
               Mishum Refu'ah'. 
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> Presumably 'b*e'Eilu'* challenges the effectiveness 
               of the last two stated cases, and excludes the first 
               (allowing that it is effective).
<br> <b>    <b><font>(h)</font></b></b>  No, R. Yochanan may be defended, as 'be<i>'Eilu</i>' can refer 
          to the <i>first two</i> cases, and the Chachamim are allowing 
          for the effectiveness of the last case (medicine for oral 
          pain).
<br>

sjt:
<font><b>1) FOLLOWING THE MAJORITY OPINION IN MATTERS OF 'PIKU'ACH NEFESH'</b></font><b>
<br>QUESTION:</b> The Gemara quotes a Beraisa which says that one should not desecrate Shabbos or Yom Kippur for a sick person based on the opinion of women or Kusim, 'but they join to another opinion' ('Aval Mitztarfin l'Da'as Acheres'). <b>RASHI</b> explains that this means that if two men say that the sick person needs to eat and three men argue that he does not, a woman may not join the two men who rule leniently and thereby balance the opinions so that the sick person may eat (because of 'Safek Nefashos l'Hakel). One should not feed the sick person in such a case because the majority opinion (of men) says that he does not need to eat.
</p><p>
Rashi's explanation is difficult to understand. The Gemara earlier (83a) says that in matters of Piku'ach Nefesh, the number of opinions is irrelevant ('Ein Holchin Achar Rov De'os'). As long as there are two people who say that a sick person must eat, he may eat for the sake of Piku'ach Nefesh regardless of how many people say he does not need to eat. Why, then, does Rashi here say that a sick person may not eat when two men (and one woman) say that he needs to eat and three men say that he does not? A sick person may eat whenever two men say that he needs to eat.
</p><p>
<b>ANSWERS:</b>
<br>(a) <b>RASHI</b> apparently understands that according to the Gemara's conclusion (in the name of Mar bar Rav Ashi, on 83a), the Gemara does not accept the logic against following the majority opinion in matters of Piku'ach Nefesh. Rather, one <i>should</i> follow the majority opinion even in matters of Piku'ach Nefesh (<b>ROSH</b> 8:13). This is also the view of the <b>SHE'ILTOS</b>.
</p><p>
(b) In contrast, the <b>RAMBAM</b>, <b>RAMBAN</b>, and <b>ROSH</b> (8:13) maintain that the Gemara concludes that one should <i>not</i> follow the majority opinion unless the minority opinion is that of only <i>one</i> person. The Rosh therefore explains that the Gemara here must refer to a situation in which a woman supports the view of <i>one</i> doctor who says that the sick person must eat (but not two doctors, because two do not need support).
</p><p>
(c) The Rosh cites the <b>RIVA</b> who challenges the entire notion of not relying on a woman. After all, why should a medical expert who is a woman be less reliable that an expert who is a man? Rather, the Riva suggests that the word 'Lo' must be inserted into the text of the Gemara so that it reads: 'v'Ein Omrin <i>Lo</i> Ye'asu Devarim Halalu...' -- 'We do not say that these things may <i>not</i> be done based upon the opinion of women... but rather we accept theirs as a second opinion.' That is, one <i>should</i> feed a sick person based on the opinion of women, even if they contradict the opinion of the men ('Mitztarfin l'Da'as Acheres').
</p><p>
(d) The <b>RIF</b> (as cited and elucidated by the Rosh) seems to have had a similar Girsa, except that his text of the Gemara concluded, '*Mipnei* she'Mitztarfin l'Da'as Acheres.' According to his Girsa, the Gemara says that one should not accept the opinion of women who say <i>not</i> to desecrate Shabbos, 'because they are of another mind.' That is, even if women insist that refraining from food will not endanger the sick person's life, their opinion is not accepted. They are suspected of having a tendency to be extra stringent in observing the Mitzvos even at the risk of a person's life, like the approach of the Minim who reject Torah she'Ba'al Peh which teaches that one may transgress most prohibitions in order to save a life.
</p><p>


lvr: 25
dfh: b
trd:
<p>
<br> <b>    <b><font>(i)</font></b></b>  R. Yochanan may be supported from a third Beraisa.
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b><font> (R. Elazar b. R. Yosi citing R. Masya b. Charash):</font></b> 
               It is permitted to feed:
<br>             <b>  <b><font>i. </font></b></b>  a pregnant woman until she recovers;
<br>             <b>  <b><font>ii. </font></b></b> Chatzar Kaved for a mad dog bite; and,
<br>             <b>  <b><font>iii. </font></b></b>medicine on Shabbos for oral pain.
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b><font> (Chachamim):</font></b> 'be'Zu ve'Lo ba'Acheres'.
<br>       <b>   <b><font>3.  </font></b><font> Question:</font></b> To which case do the Chachamim refer?
<br>       <b>   <b><font>4.  </font></b><font> Answer:</font></b> To the pregnant woman.
<br>       <b>   <b><font>5.  </font></b><font> Question:</font></b> Their agreement to this case is obvious!
<br>       <b>   <b><font>6.  </font></b><font> Answer:</font></b> They must refer to, and agree with, the 
               medicine for oral pain (they cannot refer to the 
               Chatzar Kaved since the Chachamim explicitly argue 
               in the Mishnah on this case).
<br> <b>    <b><font>(j)</font></b></b>  This, indeed, supports R. Yochanan, and R. Ashi infers 
          this from the (manner in which the cases are listed that 
          the Chachamim are arguing in the) Mishnah itself.
<br>
<b><font>4) SAFEK NEFASHOS</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b><font>  Question:</font></b> Why does the Mishnah tell us, again (after 
          teaching that someone with mouth pains is a case of Safek 
          Nefashos), that all Safek Nefashos is Docheh Shabbos?
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b><font>  Answer (R. Yehudah citing Rav):</font></b> To permit breaking the 
          Shabbos even if he might die on a different Shabbos (but 
          would certainly survive this one).
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b><font>  Question:</font></b> What would be an example?
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b><font>  Answer:</font></b> The doctors assessed that the patient needed to 
          take cures for eight days and we might otherwise have 
          thought that we may as well wait for night-fall and begin 
          taking the medicine only <i>after</i> Shabbos, in order to 
          avoid unnecessary Chilul Shabbos.
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b></b>  This is borne out by a Beraisa, which permits breaking 
          <i>this</i> Shabbos for a Safek Piku'ach Nefesh <i>next</i> 
          Shabbos.
<br> <b>    <b><font>(f)</font></b></b>  Where it is necessary to save a Jew's life, we do not 
          rely on a gentile or a child to do so (in the most 
          effective manner) but rather an adult Jew should do the 
          Chilul Shabbos.
<br> <b>    <b><font>(g)</font></b></b>  We are not Mechalel Shabbos based only on the assessment 
          of women or gentiles, however, they combine with another 
          person to permit the patient to eat (even against two 
          others saying that he need not).
<br>
<b><font>5) PIKUACH NEFESH ON SHABBOS</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b></b>  The Beraisa teaches in four cases that one who is quick 
          to be Mechalel Shabbos and save a life is praiseworthy, 
          and then teaches that he need not obtain permission from 
          Beis Din.
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b></b>  The Gemara explains by each case why one who is 
          praiseworthy might think to nevertheless seek permission.
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> By a child who fell into the sea (even though the 
               person who saves will also catch fish for himself).
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> By a child who fell into a deep pit (even though he 
               fashions a ladder for himself).
<br>       <b>   <b><font>3.  </font></b></b> By a child on whom the door closed and locked (even 
               though he seeks to use the splinters from the door).
<br>       <b>   <b><font>4.  </font></b></b> By someone who was trapped by an oncoming fire (even 
               though he intends to preserve the coals thereby).
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b></b>  We need to be taught each of the four cases, owing to the 
          peculiarities of each case.
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> The child who fell in the sea would be swept away if 
               time were allowed for questions, unlike the child in 
               the pit.
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> The child in the pit may go into shock whereas we 
               might be able to play games with the child on the 
               other side of the door until after Shabbos.
<br>       <b>   <b><font>3.  </font></b></b> And we repeat the Heter regarding an oncoming fire 
               even if the child is in another court-yard.
<br>
<b><font>6) ROV IN PIKUACH NEFESH</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b><font>  (R. Yosef citing R. Yehudah citing Shmuel):</font></b> In matters of 
          life and death, we do not follow the majority.
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b><font>  Question:</font></b> Under what circumstances are we taught this 
          Din?
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b><font> Answer 1:</font></b> In the case of a wall which fell onto a 
               group of nine Jews and one gentile, burying one 
               beneath it, and we do not know which one.
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b><font> Question:</font></b> But there it is <i>obvious</i> that we will 
               follow the majority in order to save a life!?
<br>       <b>   <b><font>3.  </font></b><font> Answer 2:</font></b> It speaks of the case where the group 
               consists of five Jews and five gentiles.
<br>       <b>   <b><font>4.  </font></b><font> Question:</font></b> But that is a regular case of Safek 
               Nefashos Lehakel!?
<br>       <b>   <b><font>5.  </font></b><font> Answer 3:</font></b> It speaks where there are nine gentiles 
               and one Jew.
<br>       <b>   <b><font>6.  </font></b><font> Question:</font></b> But the principle of 'Kol Kavu'a' makes 
               that case obvious, as well (it is no different than 
               50-50)!?
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b><font>  Answer 4:</font></b> It speaks of the case in Answer 3, however, 
          where the wall fell on him after they had moved to 
          another court-yard.
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> We should apply the principle 'Kol de'Parish, 
               me'Rubah Parish' (making it forbidden to save him on 
               Shabbos).
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> Shmuel has thus taught that we do not follow the Rov 
               in matters of Piku'ach Nefesh.
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b><font>  Question:</font></b> But R. Yochanan has taught that in just such a 
          case of nine Gentiles and one Jew, we only save the one 
          person in <i>that</i> Chatzer, not in another Chatzer!?
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b><font>  Answer:</font></b> Shmuel speaks where they <i>all</i> moved to the other 
          Chatzer, thus we have established that a Jew is among the 
          group in the new Chatzer, while R. Yochanan forbids where 
          only <i>some</i> of the group moved to the new Chatzer.
<br>


lvr: 25
dfh: a
trd:
<b><font>1) SHMUEL ON ROV IN PIKUACH NEFESH (cont'd)</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b><font>  Question:</font></b> But Shmuel taught (on the Mishnah determining 
          the status of an abandoned child) that we only permit 
          saving the buried person when there is a Jewish 
          majority!?
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b><font>  Answer:</font></b> Shmuel was qualifying the Reisha of that Mishnah 
          (which presumes that the child is a Gentile when the 
          majority of residents are non-Jews) by saying that 
          regarding Pikuach Nefesh, we do not apply this majority 
          rule and we <i>do</i> save the person (consistent with his 
          earlier teaching).
<br>
<b><font>2) THE MISHNAH REGARDING AN ABANDONED CHILD</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b><font>  Question:</font></b> What application can be derived from assuming 
          the child to be a non-Jew if the majority are non-Jews?
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b><font>  Answer:</font></b> To permit feeding him non-kosher food.
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b><font>  Question:</font></b> And of what consequence is the teaching that he 
          is considered a Jew when surrounded by a Jewish majority 
          (since we may not feed him non-kosher food even when it 
          is 50-50)?
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b><font>  Answer:</font></b> We must return his lost articles (which we would 
          not do if it was 50-50).
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b><font>  Question:</font></b> What is the consequence of teaching that in a 
          50- 50 case we will see him as a Jew?
<br> <b>    <b><font>(f)</font></b><font>  Answer:</font></b> For the purposes of damages. 
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b><font> Question:</font></b> If a Jew's ox gored his, he should have to 
               bring proof of his Jewishness in order to collect 
               (the burden of proof is always on the claimant)!?
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b><font> Answer:</font></b> It is speaking in a case when <i>his</i> ox (a 
               Tam) gores that of a Jew, and the Jew is claiming 
               <i>full</i> damages (which a gentile would be obligated 
               to pay) and the Jew would have to prove that the 
               child is a non-Jew to collect full damages. 
<br>
<b><font>3) THE DOUBTS ARISING IN THE CASE OF THE TRAPPED PERSON</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b><font>  Question:</font></b> Why does the Mishnah list all of the possible 
          doubts?
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b><font>  Answer:</font></b> The Mishnah is built in steps of not only...
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> Not only if we are in doubt if a person is there, 
               but even if there is a doubt if he is alive;
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> And not only if we are in doubt if he is alive, but 
               even if we are in doubt if he is a Jew.
<br>
<b><font>4) SAVING THE BURIED MANNA</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b><font>  Question:</font></b> It is <i>obvious</i> that if they found the buried 
          man alive, they continue to dig!?
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b><font>  Answer:</font></b> We dig even if it would only be possible to keep 
          him alive for a short period of time (however short).
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b><font>  Question:</font></b> It is <i>obvious</i> that if he is dead we leave 
          him!?
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b><font>  Answer:</font></b> We need to be taught this Din according to R. 
          Yehudah b. Lakish.
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> R. Yehudah b. Lakish permits carrying a corpse 
               [which is Muktzeh] from a fire, into a courtyard 
               with an Eruv, lest one [out of respect for the dead 
               person] come to extinguish the fire).
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> He did not permit digging up the corpse (since there 
               no Isur d'Oraysa which he might come to transgress).
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b><font>  Question:</font></b> How far do we dig to establish if he is alive?
<br> <b>    <b><font>(f)</font></b><font>  Answer:</font></b> Until his nose and check his breathing.
<br> <b>    <b><font>(g)</font></b><font>  Answer:</font></b> Untl his heart, to check his pulse.  If Many 
          people were buried in an accident, and those above are 
          found to be dead we are obligated to continue digging to 
          check the ones below independently.
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> The incident bears this out.]
<br> <b>    <b><font>(h)</font></b><font>  Question:</font></b> Is this Machlokes hinged on the Machlokes 
          regarding the creation of a person?
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> The Tana Kama brings proofs that a baby is formed 
               from the head.
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> Aba Shaul says from the navel (since Hash-m created 
               everything from the middle).
<br> <b>    <b><font>(i)</font></b><font>  Answer:</font></b> Even Aba Shaul could agree here to check his 
          respiration since they are only discussing ther creation 
          of the person, not saving the life of the person (which, 
          the Pasuk indicates, lies in his breathing).
<br> <b>    <b><font>(j)</font></b><font>  (R. Papa):</font></b> The above Machlokes is speaking where we are 
          digging from his feet.
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> Tana Kama holds to dig all the way to his nose and 
               not to rely on the absence of pulse.
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> Yesh Omerim hold that the absence of pulse is 
               sufficient indication of the absence of respiration.
<br> <b>    <b><font>(k)</font></b></b>  A group of Tana'im were asked for the source of the 
          Halachah that saving human life (even be'Safek) takes 
          precedence over Shabbos. 
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> R. Yishmael derived it from the Pasuk 'Im 
               ba'Machteres Yimatzei ha'Ganav ... ' (If one is 
               permitted to kill [with all its implications] in 
               place of <i>Safek</i> Piku'ach Nefesh, then one should 
               certainly be permitted to break the Shabbos for 
               that).
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> R. Akiva inferred it from the Pasuk 'me'Im Mizbechi 
               Tikachenu Lamus', (If we will even interrupt the 
               Avodah (which over-rides Shabbos) to call a witness 
               (whose testimony may not be of any value), to save 
               someone's life then we should certainly break the 
               Shabbos in order to do so.
<br>

sjt:
<font><b>1) THE STATUS OF A BABY FOUND IN A CITY POPULATED MOSTLY BY GENTILES</b></font><b>
<br>QUESTION:</b> The Gemara (end of 84b) cites a Mishnah which states that if a baby is found in a city in which most of the residents are gentiles, the principle of Rov dictates that the child is not Jewish. Shmuel, however, says that one should even desecrate Shabbos in order to save the baby's life. The Gemara asks, in what way is he treated like a non-Jew? Rav Papa answers that he is treated like a non-Jew in that he may be fed Neveilah.
</p><p>
<b>RASHI</b> (DH l'Ha'achilo) writes that one may feed Neveilah to such a child until he becomes an adult (Bar Mitzvah) and accepts upon himself to become a Jew. Rashi later (DH Naisi Ra'ayah) repeats the idea that when the child comes of age he will convert.
</p><p>
Why does Rashi assume that the child will convert when he comes of age? Perhaps he will choose to remain a non-Jew.
</p><p>
<b>ANSWERS:</b>
<br>(a) The <b>NETZIV</b> (in <b>MEROMEI SADEH</b>) answers that the principle of Rov is derived from the verse, 'Acharei Rabim l'Hatos' (Shemos 23:2; see Chulin 11a), a part of Torah which a non-Jew is not entitled to follow. Therefore, the doubt about his status remains unresolved even when there is a Rov.
</p><p>
Accordingly, the question of whether or not a Jew may feed Neveilah to the child is relevant to the Jew himself, who might transgress by feeding Neveilah to the child if the child is Jewish. Since the Rov is relevant to the Jew's conduct, the Jew may follow the Rov and assume that the child is not Jewish (and he may feed Neveilah to the child). In contrast, the question of whether or not the child may feed Neveilah to himself (or transgress any other Mitzvah) when he becomes an adult is relevant only to the child himself. Therefore, he may <i>not</i> follow the Rov to decide that he is a non-Jew, because if he indeed is a non-Jew then he is not entitled to rely on the principle of Rov! He may eat Neveilah only as a child, because even if he is a Jew he is not obligated mid'Oraisa to refrain fro Neveilah until he reaches the age of Bar Mitzvah. When he reaches that age, he has no choice but to accept upon himself all of the Mitzvos.
</p><p>
(Semantically, this explanation expresses itself in a paradoxical way. There is a doubt whether this person is a Jew or a non-Jew. If he is a Jew, then the principle of Rov applies to him and determines that he is a non-Jew. If he is a non-Jew, then the principle of Rov does not apply to him; he may not rely on Rov and thus he must conduct himself as a Jew!)
</p><p>
(b) Perhaps Rashi was bothered by a question. Shmuel says that one must save the child's life even if he must desecrate Shabbos to do so. However, if the Rov states that the child is not Jewish, one should not be permitted to desecrate Shabbos to save his life. The Gemara in Sanhedrin (69a) teaches that Beis Din may even put a person to death based on a Rov. Certainly, then, one should be permitted to let the child die and not desecrate Shabbos when Rov dictates that he is not Jewish.
</p><p>
This question may have prompted Rashi to understand that Shmuel's ruling that one does not follow Rov when a question of life and death is involved is due to an enactment of the Rabanan not to follow Rov in such a case. Even though the Torah does not require one to save the life of a child who was found in a city populated mostly by non-Jews, the Rabanan require him to desecrate Shabbos in order to save the child's life. (Since there is a possibility that the child is a Jew, the principle that prohibits the Rabanan from making an enactment that one actively uproot a Torah law ('Kum Aseh'; Yevamos 90b) does not apply in this case.)
</p><p>
Accordingly, it would be illogical for the Rabanan to instruct the child to live his life as a non-Jew and eat Neveilah. It must be that the Rabanan instituted not only that he may be saved on Shabbos (due to the possibility that he is a Jew), but that he is to be encouraged to undergo a proper conversion and become a Jew when he reaches adulthood. Even though one may feed Neveilah to the child now because there is a Rov that he is not Jewish, nevertheless he is encouraged to become a Jew, and if his life is in danger on Shabbos one should desecrate Shabbos to save him.
</p><p>
<b>TOSFOS</b> (DH u'Lefake'ach) appears to have been bothered by this question as well. Tosfos explains that the requirement to save the child's life even when the majority of the city is not Jewish is indeed mid'Oraisa. The Torah says, 'v'Chai ba'Hem' -- 'You shall live in them (the Mitzvos)' (Vayikra 18:5), which teaches that even when there is a Rov that the child is not Jewish, one must save his life due to the chance that it is a Jewish life. In contrast, with regard to feeding Neveilah to the child, the rule of Rov applies as in every other area of Halachah. (When Beis Din executes a person based on a Rov, 'v'Chai ba'Hem' does not apply, apparently because the Rov states that there is reason to execute the person. In contrast, in the case of a baby found in a non-Jewish city, there certainly is no reason to take his life or allow him to die; the only doubt is whether one must desecrate Shabbos to save him or not.) (M. Kornfeld)
</p><p>


lvr: 25
dfh: b
trd:
<p>
<br>       <b>   <b><font>3.  </font></b></b> R. Elazar responded from the Mitzvah of Milah - 
               because if one may break Shabbos to rectify <i>one</i> 
               limb then one may certainly do so to rectify the 
               <i>entire body</i>.
<br>       <b>   <b><font>4.  </font></b></b> R. Yosi b. R. Yehudah learns it from the excluding 
               word 'Ach' (to teach us that there are cases where 
               one is permitted to break the Shabbos).
<br>       <b>   <b><font>5.  </font></b></b> R. Yonasan b. Yosef learns it from 'Kodesh Hi 
               Lachem' (Shabbos is handed over to <i>us</i> [to 
               observe], and not <i>us</i> to <i>it</i> [to die]).
<br>       <b>   <b><font>6.  </font></b></b> R. Shimon b. Menasyah derives it from 've'Shameru 
               B'nei Yisrael Es ha'Shabbos' (one should break one 
               Shabbos to enable the person who will otherwise die, 
               to keep many Shabbasos).
<br>       <b>   <b><font>7.  </font></b></b> Shmuel later asserted that it is best learned from 
               the Pasuk 've'Chai Bahem ('Live with the Mitzvos', 
               'and do not die with them'). 
<br> <b>    <b><font>(l)</font></b></b>  Rava found a weakness with each of the sources (each 
          could be understood to permit only Piku'ach Nefesh 
          <i>Vadai</i> not <i>Safek</i> Pikuach Nefesh which we are seeking) 
          other than that of Shmuel.
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> R. Yishmael's source may be understood (as Rava 
               understands it) to refer to a certainty that the 
               thief will kill the homeowner (given the principle 
               that a person does not stand idly by when his money 
               is being taken away).
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> R. Akiva's source may be understood (as Abaye 
               understands it) that two Talmidei-Chachamim will 
               check that his testimony is valuable, in which case, 
               it is no longer a case of Safek Piku'ach Nefesh, but 
               Vadai.
<br>       <b>   <b><font>3.  </font></b></b> Similarly with the other sources mentioned.
<br>       <b>   <b><font>4.  </font></b></b> Shmuel's source is the only one which covers <i>Safek</i> 
               Piku'ach Nefesh, because the Pasuk implies that the 
               Mitzvos must be a source of life at all costs, 
               whether one keeps them, or not.
<br> <b>    <b><font>(m)</font></b></b>  This led Ravina to praise Shmuel's teaching (one sharp 
          peppercorn is better than a basket-full of pumpkins).
<br>
<b><font>5) MISHNAH: THE ATONEMENT OF KORBANOS AND YOM KIPUR</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b></b>  Korbanos Chatas and Asham (Vadai), and Misah and Yom 
          Kipur atone, together with Teshuvah.
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b></b>  Teshuvah alone atones for Mitzvos Asei and Lo Sa'aseh.
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b></b>  Aveiros which incur Misah require Yom Kipur (to suspend 
          the afflictions) and Yom Kipur to atone, with Teshuvah.
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b></b>  One who plans to do an Aveirah and Teshuvah for it, is 
          hindered from doing Teshuvah.
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b></b>  One who does an Aveirah relying on the atonement of Yom 
          Kipur does not benefit from that atonement.
<br> <b>    <b><font>(f)</font></b></b>  Yom Kipur does not atone for sins between man and man.
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> These require reconciliation between the parties.
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> R. Elazar b. Azaryah learns this from the Pasuk 
               Lifnei Hash-m Tit'haru.
<br> <b>    <b><font>(g)</font></b></b>  R. Akiva learns from the Pasuk that Hash-m purifies us 
          from our sins just as a Mikvah purifies those who are 
          impure.
<br>
<b><font>6) ASHAM TALUI</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b><font>  Question:</font></b> Asham Taluy should be mentioned together with 
          Chatas and Asham Vadai - since the word 'Kaparah' appears 
          there, too!?
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b><font>  Answer:</font></b> An Asham Taluy, unlike an Asham Vaday, does not 
          atone completely (it only holds off the punishment until 
          he ascertains that he sinned and can bring his Chatas).
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b><font>  Alternate Answer:</font></b> The Asham Taluy is not grouped with the 
          others since Yom Kipur is a backup Kaparah for it.
<br>
<b><font>7) DEATH AND YOM KIPUR WITH OR WITHOUT TESHUVAH</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b><font>  Question:</font></b> If we infer that without Teshuvah Yom Kipur and 
          Misah do not atone, then this would not follow the 
          opinion of Rebbi (according to whom Yom Kipur atones even 
          without Teshuvah, with the exception of one who denies 
          Hash-m (Porek Ol), interprets the Torah however it suits 
          him or negates the B'ris Milah).
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b><font>  Answer:</font></b> Rebbi might agree with our Mishnah, which only 
          says that Teshuvah alone needs Yom Kipur; it does not say 
          that Yom Kipur needs Teshuvah.
<br>
<b><font>8) R. YEHUDAH ON ASEI AND LO SA'ASEI</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b><font>  Question:</font></b> If Teshuvah atones for Mitzvos Lo Sa'aseh, is 
          it not obvious that it will atone for Mitzvos Asei as 
          well!?
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b><font>  Answer:</font></b> R. Yehudah therefore amends Lo Sa'aseh to Lav 
          ha'Nitak la'Asei (which needs to be also taught as it 
          does not incur Malkos, and is not more stringent than an 
          Asei).
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b><font>  Question:</font></b> Does Teshuvah then <i>not</i> atone for a Lo 
          Sa'aseh!?
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> The Beraisa teaches that Teshuvah <i>does</i> atone for 
               Lo Sa'aseh.
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> The only exception listed in Beraisa is 'Lo Sisa' 
               (swearing falsely).
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b><font>  Answer:</font></b> The Tana means by 'Lo Sisa' to include with it 
          all comparable Lavin (which are not Nitak la'Asei).
<br>

sjt:
<p>
<font><b>2) TESHUVAH, YOM KIPPUR, AND THE KORBAN 'CHATAS' AND 'ASHAM VADAI'</b></font><b>
<br>QUESTION:</b> The Mishnah discusses the effectiveness of Teshuvah, Yom Kippur, and death in attaining atonement for various types of sins. The Mishnah begins with a statement that the 'Chatas and Asham Vadai attain atonement.'
</p><p>
These Korbanos atone for a person's sins any time he offers them (and, of course, repents). Why does the Mishnah mention them specifically in the context of the laws of Yom Kippur?
</p><p>
<b>ANSWERS:</b>
<br>(a) The <b>TOSFOS YOM HA'KIPURIM</b> answers that the Mishnah does not intend to teach anything about these Korbanos themselves. Rather, the Mishnah intends to teach that only the Asham Vadai provides complete atonement for a sin, but <i>not</i> an Asham Taluy. If a person finds out, after he has offered an Asham Taluy, that he definitely sinned, he still must bring a Korban Chatas. Moreover, if Yom Kippur arrives before one offers his Asham Taluy, it exempts him from the obligation to bring the Korban (in contrast to the Chatas and Asham Vadai). (The Tosfos Yom ha'Kipurim discusses at length why, according to this reasoning, the Mishnah mentions the Korban Chatas, if the Mishnah's intention is to teach something about the Asham Taluy, which is inferred only from the mention of Asham Vadai.)
</p><p>
(b) The Mishnah mentions the Chatas and Asham Vadai to teach a lesson about the atonement achieved by Teshuvah and Yom Kippur.
</p><p>
The Mishnah lists the sins for which Teshuvah alone atones, and the sins which need additional atonement. One who transgresses an Aseh or a Lo Ta'aseh does not need to bring a Korban; Teshuvah alone is effective for those types of sins. The Chatas and Asham are necessary for sins that carry the punishment of Kares and Misas Beis Din. These types of sins require Teshuvah <i>and</i> the extra atonement of Korbanos. Similarly, Teshuvah does not atone for them until Yom Kippur comes and provides extra atonement.
</p><p>
In addition, the Chatas and Asham atone only for sins 'Bein Adam la'Makom' (between man and G-d), but not for sins 'Bein Adam la'Chaveiro' (between man and his fellow man). Similarly, Teshuvah and Yom Kippur do not atone for sins 'Bein Adam la'Chaveiro' until one appeases his friend and asks for forgiveness.
</p><p>


<font><b>3) 'DERECH ERETZ' COMES BEFORE 'TALMUD TORAH'</b></font><b>
<br>QUESTION:</b> The Mishnah states that 'death and Yom Kippur atone with repentance.' The Gemara concludes that 'Teshuvah requires Yom Kippur [to atone for one's sins], but Yom Kippur does not require Teshuvah [to atone for one's sins].' This implies that Yom Kippur is the primary form of atonement, while Teshuvah is secondary.
</p><p>
The <b>TOSFOS YESHANIM</b> (DH Teshuvah) quotes Rabeinu Tam's assertion that 'Talmud Torah is secondary to Derech Eretz.' Rabeinu Tam infers from the wording of the Mishnah in Avos (2:2), 'Yafeh Talmud Torah Im Derech Eretz' -- 'It is good to have Talmud Torah with Derech Eretz,' that Derech Eretz is primary and Talmud Torah is secondary and should accompany Derech Eretz. In any phrase in which the preposition 'with' associates two objects, the primary object is placed after the word 'with' and the secondary object is placed before the word 'with' to show that it accompanies the primary object. The Tosfos Yeshanim discusses at length the grammatical basis for this inference in light of the wording of the Mishnah here, which places Teshuvah after the word 'with' and yet the Gemara says that Yom Kippur is the primary form of atonement.
</p><p>
<b>RABEINU ELCHANAN</b> challenges Rabeinu Tam's statement that Derech Eretz, involvement in worldly pursuits in order to earn a livelihood, is more important than learning Torah. The Mishnah and Gemara clearly state in a number of places that the opposite is true. For example, the Mishnah in Avos (6:5) says, 'Torah is acquired only through minimizing Derech Eretz.' Similarly, the Gemara in Berachos (35b) states that one should make his Torah learning primary and his pursuit of a livelihood secondary. What does Rabeinu Tam mean when he says that Torah learning is secondary to Derech Eretz?
</p><p>
<b>ANSWERS:</b>
<br>(a) <b>RAV ELCHANAN WASSERMAN</b> Hy'd (in <b>CHIDUSHEI AGADOS</b>) explains that Rabeinu Tam reads the words 'Yafeh Talmud Torah Im Derech Eretz' the same way as the Midrash (Bamidbar Rabah 13:15). The Midrash says, 'Torah must be mixed with <i>good deeds</i>, as the Mishnah says, 'Yafeh Talmud Torah Im Derech Eretz.'' The phrase 'Derech Eretz' in the Mishnah does not refer to work (as in the Mishnah in Avos 6:5), but it refers to good deeds.
</p><p>
The translation of the phrase 'Derech Eretz' in the Mishnah in Avos appears to be the subject of dispute in the Midrash. Another Midrash (Koheles Rabah 7:1) quotes the Mishnah in its explanation of the verse in Koheles (7:11), 'Wisdom is good when accompanied by material possessions.' The Midrash there seems to translate 'Derech Eretz' as 'work.' Rabeinu Elchanan, as cited by the Tosfos Yeshanim, does not accept Rabeinu Tam's explanation of the Mishnah because he understands the Mishnah as the Midrash in Koheles interprets it.
</p><p>
(b) <b>RAV SIMCHA SHUSTEL</b> of Lakewood suggests that Rabeinu Tam's statement may refer only to a specific type of Torah learning. <b>RAV CHAIM</b> of Volozhen, in his commentary to the Mishnah in Avos (2:2), asserts that 'Yafeh Talmud Torah Im Derech Eretz' means that even <i>while</i> one is involved in worldly activity such as the pursuit of a livelihood, it is good to think about Torah. (See also Nefesh ha'Chayim 1:8.) This mode of conduct is mentioned in much earlier commentaries, such as <b>MISHNAS AVOS</b> (to Avos 4:10) of <b>RAV YOSEF BEN YEHUDAH IBN EKNIN</b>, a disciple of the Rambam.
</p><p>
The <b>SEFER HAFLA'AH</b> (Introduction, #35; see also his introduction to Sefer ha'Mikneh, #32) elaborates: How can a person succeed in business if his mind is always preoccupied with Torah? The answer is, 'Know Hash-m while you go about your ways, and He will make your paths straight' (Mishlei 3:6). When one thinks thoughts of Torah while he works, Hash-m will see to it that his business prospers. Similarly, 'Happy is the person... who desires Hashem's Torah and ponders His Torah day and night... he will succeed in all that he does' (Tehilim 1:1-3). A person need not be concerned that his concentration on Torah thoughts will cause him to fail in worldly endeavors. (Heard from Rav Simcha Shustel shlit'a.)
</p><p>
One of the leading Torah sages of today, <b>HA'GA'ON RAV SHLOMO FISHER</b> shlit'a of Yerushalayim, pointed out that the spiritual height to which the Hafla'ah and Rav Chaim Volozhen refer is discussed by the <b>RAMBAN</b>. When the Torah commands us to 'love Hash-m, walk in His ways and <i>cleave to Him</i>' (Devarim 11:22), the Ramban explains that one who is on a great spiritual level should dwell on the love of Hash-m even as he goes about his daily business. While he converses with his fellow man, his heart should be thinking about Hash-m and His ways. Similarly, the <b>RA'AVAD</b> (end of Hilchos Teshuvah) refers to righteous individuals who perform all of their mundane activities in a distracted manner because their mind is absorbed by their love for Hash-m. (Heard from Rav Shlomo Fisher shlit'a.)
</p><p>
Rabeinu Tam's intention may simply be to prove that the proper interpretation of the Mishnah in Avos is as Rav Chaim of Volozhen explains it. The Mishnah means that even when one's primary involvement is with Derech Eretz, it is good for him to think about Torah in his mind, because Torah is the most important pursuit in one's life.
</p><p>
(As the Ramban mentions, to cleave constantly to Hash-m is a great accomplishment which is achieved by only a few individuals in each generation. The ordinary person is certainly not expected to reach such a level. Nevertheless, he is bidden to strive for such a level by using his free moments every day for Torah study and not to waste them on insignificant matters.)
</p><p>


lvr: 25
dfh: a
trd:
<b><font>1) </font></b><font>R. YEHUDAH ON ASEI AND LO SA'ASEH (cont.)</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b><font>  Question (on R. Yehudah):</font></b> The Berasia teaches a cut-off - 
          'Lo Sisa' and those lesser are atoned through Teshuvah 
          (presumably this refers to all Lavin without 'Lo Yenakeh 
          Hash-m')!?
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b><font>  Answer:</font></b> No, those comparable to 'Lo Sisa' refers to all 
          Lo Sa'aseh with Malkos (but that those with less than 
          Malkos <i>would</i> be atoned with Teshuvah alone, as per R. 
          Yehudah).
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b><font>  Question:</font></b> The Beraisa explaining 've'Nakeh' and 'Lo 
          YeNakeh' implies that Lavin <i>are</i> atoned by Teshuvah 
          alone!?
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b><font>  Answer:</font></b> It is a Machlokes Tana'im (as cited).
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b><font>  Question:</font></b> How do we know that 'veNakeh' refers to 
          Teshuvah alone?
<br> <b>    <b><font>(f)</font></b><font>  Answer:</font></b> From the Beraisa of R. Elazar (who resolves the 
          apparent contradiction between 'veNakeh' and 'Lo Yenakeh' 
          - 've'Nakeh' refers to someone who has done Teshuvah, and 
          'Lo Yenakeh' to someone who has not).
<br><b>
<br><b><font>2) </font></b><font>TESHUVAH</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b></b>  R. Elazar b. Azaryah (citing R. Yishmael) taught there 
          are only three categories (unlike the assumption of R. 
          Masya b. Charash) as Teshuvah is not an atonement, it is 
          a prerequisite for the other three.
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> One who violates an Asei and does Teshuvah is atoned 
               at that time (proof text).
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> One who violates a Lo Sa'aseh and an Asei, Teshuvah 
               suspends the affliction and Yom Kipur atones (text).
<br>       <b>   <b><font>3.  </font></b></b> One who violates a Kareis or Misas Beis Din, his 
               Teshuvah, together with Yom Kipur, suspend the 
               sentence and affliction brings atonement (text).
<br>       <b>   <b><font>4.  </font></b></b> For Chilul Hash-m, all of the above only suspend, 
               while death is needed to atone (text).
<br><b>
<br><b><font>3) </font></b><font>CHILUL HASH-M</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b><font>  Question:</font></b> What defines Chilul Hash-m?
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b><font>  Answer (Rav):</font></b> If I were to take meat from the butcher and 
          not pay immediately (thus causing the merchant to 
          consider me a thief and will come to treat Gezel 
          lightly).
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b><font> (Abaye):</font></b> That is only a Chilul Hash-m in a locale 
               where it is customary for people to pay the 
               merchants without being billed by the merchant, but 
               if the merchant customarily collects his debts, 
               there is no problem following local custom.
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b><font> (Ravina):</font></b> My locale is one where the merchants 
               collect.
<br>       <b>   <b><font>3.  </font></b></b> Abaye, when purchasing an item from partners, would 
               give half the money to each (rather than all the 
               money to one) and call them to reckon his bill, to 
               be above the suspicion (on the part of the second) 
               that he had not paid.
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b><font>  Answer (R. Yochanan):</font></b> If I were to walk four Amos without 
          Torah and Tefilin (leading people to treat these 
          lightly).
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b><font>  Answer (Yitzhok D'Vei R. Yanai):</font></b> One whose reputation 
          causes embarrassment to his friends.
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b><font>  Answer (R. Nachman b. Yitzhok):</font></b> One whose friends must 
          add to his name, 'May Hash-m forgive him... '.
<br> <b>    <b><font>(f)</font></b><font>  Answer (Abaye):</font></b> As the Beraisa describes the fulfillment 
          of Kidush Hash-m (people praising the gentle honest 
          manner of those who study Torah) and its opposite 
          (decrying the absence of these good traits in one who 
          studies Torah).
<br><b>
<br><b><font>4) </font></b><font>TESHUVAH</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b></b>  Teshuvah causes healing in the world (proof text).
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b><font>  Question (R. Chama b'R. Chanina):</font></b> One Pasuk indicates 
          that Teshuvah causes the sinner to be viewed, 
          retroactively, as only a wild child (not a sinner) while 
          another Pasuk sees Teshuvah as healing that which was 
          ill?
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b><font>  Answer:</font></b> Teshuvah out of love brings retroactive revision, 
          while Teshuvah out of fear only heals from then on.
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b><font>  Question (R. Yehudah):</font></b> One Pasuk calls to the penitent as 
          a son; the other calls to him as a servant?
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b><font>  Answer:</font></b> Teshuvah is pleasant when it is out of love or 
          fear; while it will come about through affliction when it 
          is forced upon Yisrael by the Master, Hash-m.
<br> <b>    <b><font>(f)</font></b></b>  (R. Levi):Teshuvah reaches Hashem's Throne (proof text).
<br>

sjt:
<font><b>1) AGADAH: 'V'NAKEH' -- THE THIRTEENTH ATTRIBUTE OF MERCY</b></font><b>
<br></b>Rebbi Elazar points out a contradiction in the verse which lists the Thirteen Attributes of Mercy (Shemos 34:7). The verse describes Hash-m as 'v'Nakeh' -- 'Who cleanses [a person of his sins],' which implies that Hash-m grants atonement. However, the very next words say, 'Lo Yenakeh' -- 'He does not cleanse,' which means that He does not grant atonement. Rebbi Elazar explains that atonement depends on whether or not a person does Teshuvah. Hash-m cleanses a person of his sins only when he repents.
</p><p>
Based on this Gemara, the <b>BNEI YISASCHAR</b> demonstrates a principle taught by <b>REBBI DOV BER</b> (the 'Magid') of <b>MEZRITCH</b>, a close disciple of the Ba'al Shem Tov.
</p><p>
Rebbi Dov Ber of Mezritch proposes that the Thirteen Attributes of Mercy ('13 Midos Rachamim,' as enumerated in Rosh Hashanah 17b) correspond to the thirteen exegetical methods with which laws are derived from the Torah ('13 Midos sheha'Torah Nidreshes ba'Hen,' as listed in the beginning of Toras Kohanim, and as printed in the Sidur before the Shacharis service). (Rebbi Dov Ber's proposition is quoted by <b>MAGID DEVARAV L'YAKOV</b> #147, <b>ARVEI NACHAL</b>, Parshas Vayetzei, and by others, and is discussed at length by <b>REBBI LEVI YITZCHAK</b> of <b>BERDITCHEV</b> (Kedushas Levi, Parshas Ki Sisa).)
</p><p>
Rebbi Dov Ber of Mezritch explains that the first of the Midos with which laws are derived from the Torah is the Midah of 'Kal v'Chomer.' This corresponds to the first Midah of the Thirteen Attributes of Mercy, the word 'Kel' (Hashem's name). ('Kel' is the first of the Thirteen Attributes according to the Arizal; see Chart to Rosh Hashanah 17b. In addition, according to Kabalah, the Thirteen Attributes of Mercy are alluded to in the verses of 'Mi Kel Kamocha' (Michah 7:18-20), as discussed by the <b>TOMER DEVORAH</b>. The first Midah mentioned in those verses is 'Kel.') The Torah alludes to this correlation in the prayer of Moshe Rabeinu on behalf of his sister, Miriam, when she was smitten with Tzara'as. In order to arouse Hashem's mercy for her, Moshe prayed for her with the name, 'Kel' -- 'Kel Na Refa Na Lah' (Bamidbar 12:13). Hash-m replied with a Kal v'Chomer ('Im Aviha Yarok Yarak...,' see Bereishis Rabah 92:7 and Rashi to Bamidbar 12:14) to teach Moshe that in order to arouse the Midah of 'Kel,' one should apply the Midah of Kal v'Chomer. Similarly, Rebbi Levi Yitzchak adds that the Chachamim derive through a Kal v'Chomer that the dead will eventually be revived ('if those who never existed come to life, then certainly those who already have lived will come to life'; Sanhedrin 91a). When Miriam was afflicted with Tzara'as, Aharon said to Moshe, 'Do not let her be like a dead person...' (Bamidbar 12:12). (Kedushas Levi, Parshas Ki Sisa)
</p><p>
The second of the Thirteen Midos is 'Gezeirah Shavah,' which corresponds to 'Rachum' (according to the Arizal's count of the Midos Rachamim). A person who seeks to arouse his mercy, Rachamim, for a pauper should try to envision himself as a pauper; he should equate himself to the poor person, or make a 'Gezeirah Shavah' between himself and the poor person. (Kedushas Levi ibid.)
</p><p>
The last of the Thirteen Attributes of Mercy is 'v'Nakeh,' the subject of the Gemara here. This Midah corresponds to the last of the Thirteen Midos sheha'Torah Nidreshes ba'Hen, which is the principle of 'Shenei Kesuvim ha'Mach'chishim Zeh Es Zeh...' -- 'when two verses contradict one another, a third verse compromises between them and resolves the contradiction.' The Bnei Yisaschar (Chodesh Elul 2:8) cites his Mechutan, Rebbi Tzvi Hirsh of Ziditchev, who explains that this correlation is evident from the Gemara here. The two statements of 'v'Nakeh' and 'Lo Yenakeh' seem to contradict each other. The Gemara resolves the contradiction from a third verse, 'v'Shavta Ad Hash-m Elokecha' (Devarim 30:2), which teaches the concept of Teshuvah. Thus, the thirteenth Midah sheha'Torah Nidreshes Bah reveals the meaning of the thirteenth Midah of Rachamim. (See also Ma'amarei Rosh Chodesh 4:3, Elul 2:7, Magid Ta'alumah to Berachos 34a, and many other places in the works of the Bnei Yisaschar.)
</p><p>
<b>RAV DAVID COHEN</b>, shlit'a, in <b>MAS'AS KAPAI</b> (on Tefilah) adds that perhaps this is one reason why the Thirteen Midos sheha'Torah Nidreshes ba'Hen are recited before Pesukei d'Zimra every morning. They are recited in order to arouse Hashem's Thirteen Attributes of Mercy to which they correspond.
</p><p>


lvr: 25
dfh: b
trd:
<p>
<br> <b>    <b><font>(g)</font></b><font>  (R. Yochanan):</font></b> Teshuvah is so great that it (so to speak) 
          overrides a Lo Sa'Asei in the Torah (the Lav of taking 
          back one's divorced wife after marriage to another Manna, 
          as indicated in the proof text).
<br> <b>    <b><font>(h)</font></b><font>  (R. Yonasan):</font></b> Teshuvah brings the redemption (proof 
          text).
<br> <b>    <b><font>(i)</font></b><font>  (Resh Lakish):</font></b> Teshuvah causes Zedonos to be Shegagos 
          (text).
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b><font> Question:</font></b> But Resh Lakish has taught that Zedonos 
               become Zechuyos (proof text)!?
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b><font> Answer:</font></b> One speaks of Teshuvah miYira'ah (they 
               become Shegagos) and one speaks MiAhavah (become 
               Zechuyos).
<br> <b>    <b><font>(j)</font></b><font>  (R. Shmuel b. Nachmani):</font></b> Teshuvah lengthens one's years 
          (proof text).
<br> <b>    <b><font>(k)</font></b><font>  (R. Yitzhok):</font></b> Compare the ways of man with those of 
          Hash-m.
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> Someone who sins against his fellow must wonder if 
               the other will be appeased at all, and if so, at 
               what cost.
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> One who transgresses the Will of Hash-m need only 
               approach Him with words (which will be credited as 
               if he brought the finest Korban), and he will not 
               only be received, but appreciated!
<br> <b>    <b><font>(l)</font></b><font>  (R. Meir in the Beraisa):</font></b> Teshuvah on an individual 
          brings atonement for the entire world (proof text).
<br><b>
<br><b><font>5) </font></b><font>THE BA'AL TESHUVAH</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b><font>  Question:</font></b> What constitutes a Ba'al Teshuvah?
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b><font>  Answer (R. Yehudah):</font></b> One who avoids transgressing the 
          same sin on another two occasions (e.g. with the same 
          woman, during the same period of his life, in the same 
          location).
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b><font>  Question (R. Yehudah, citing Rav):</font></b> One Pasuk praises the 
          one who conceals his sin, and another does the opposite!?
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b><font>  Answer (Rav):</font></b> One should confess (and suffer 
          embarrassment) from public Aveiros, but should not 
          publicize private ones.
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b><font>  Answer (R. Zutra b. Tuvyah citing R. Nachman):</font></b> One should 
          openly confess his sins against his fellow, but conceal 
          those against Hash-m.
<br> <b>    <b><font>(f)</font></b><font>  (R. Yosi b. Yehudah):</font></b> Hash-m forgives the same sin 
          performed (by Klal Yisrael as well as by an individual) 
          three times, but not four (two proof texts are needed to 
          make the point by both the Klal and the Yachid).
<br><b>
<br><b><font>6) </font></b><font>VIDUI</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b><font>  (Tana Kama):</font></b> Aveiros which one confessed one Yom Kipur 
          should not be confessed on the next, (unless the Aveirah 
          was repeated) for doing so is like returning to the filth 
          which he left behind (proof text).
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b><font>  (R. Eliezer b. Ya'akov):</font></b> One should keep one's sins 
          before himself always (proof text).
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b><font> Question:</font></b> How will R. Eliezer explain the Tana 
               Kama's proof text?
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b><font> Answer:</font></b> He learns from there Rav Huna's slogan - 
               that once a person sins twice, it begins to <i>appear</i> 
               to him as if the sin was permitted.
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b><font>  (R. Yehudah b. Bava):</font></b> One must specify the Aveirah when 
          confessing (proof text).
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b><font>  (R. Akiva):</font></b> It is unnecessary to specify.
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b><font> Question:</font></b> How will R. Akiva understand the proof 
               text from Moshe (confessing the sin of the people)?
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b><font> Answer:</font></b> He learns R. Yanai's teaching, that Moshe 
               attempted to reduce the people's guilt.
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b></b>  Our faithful leaders, Moshe Rabeinu and David ha'Melech, 
          differed on their desire to have their transgression 
          mentioned.
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> David ha'Melech asked Hash-m to <i>hide</i> his sin.
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> Moshe asked Hash-m to <i>publicize</i> his.
<br>       <b>   <b><font>3.  </font></b></b> As in the Mashal cited, Moshe wanted all to know the 
               difference between the sin which prevented him from 
               entering Eretz Yisrael and that which prevented 
               Yisrael from entering (Meraglim).
<br> <b>    <b><font>(f)</font></b></b>  It is proper to publicize the identity of Chanafim (as in 
          the proof text, to prevent the Chilul Hash-m which 
          results from people learning from the actions of these 
          evildoers posing as Tzadikim and also questioning the 
          punishment which comes to them).
<br> <b>    <b><font>(g)</font></b></b>  The Teshuvah of total Resha'im delays their punishment 
          even if it has already been sealed.
<br> <b>    <b><font>(h)</font></b></b>  The tranquil life of Resha'im is an obstacle (that 
          impedes the world's progress), because it affords them 
          time to devise their evil plans.
<br> <b>    <b><font>(i)</font></b></b>  Authority buries its incumbents.
<br> <b>    <b><font>(j)</font></b></b>  One leaves the world as he came into it (were that a 
          person could leave it as free of sin).
<br> <b>    <b><font>(k)</font></b></b>  Before going out to judge, borh Rav and Rava used to say 
          'Of one's own freewill one goes to one's death (referring 
          to the heavy responsibility of judging), even though one 
          gains nothing in the process. Would that he would return 
          home (blameless) as he left.'
<br>

sjt:
<p>
<font><b>2) CONFESSING SINS FROM ONE'S PAST</b></font><b>
<br>QUESTION:</b> The Gemara cites an argument with regard to whether or not one should confess his old sins each year, even though he confessed them in previous years. According to the Tana Kama, to confess one's old sins is abhorrent, while Rebbi Eliezer ben Yakov maintains that it is praiseworthy.
</p><p>
Why does the Tana Kama say that it is abhorrent to confess one's old sins? What is the proper way to conduct oneself in practice?
</p><p>
<b>ANSWER: RABEINU YONAH</b> (end of <b>SHA'AREI TESHUVAH</b>) explains that there are three different ways in which one might confess his sins of previous years.
</p><p>
(a) One who confesses only his sins of previous years and omits mention of sins of the outgoing year certainly acts improperly. It is as if he says that he considers himself to be righteous and free of sin except for those sins which he committed in previous years. His confession lacks the element of humility needed for Teshuvah and displays a sense of arrogance.
</p><p>
(b) Similarly, one should not even mention his old sins together with his new sins, according to the Tana Kama, because doing so shows that he does not have confidence that Hash-m pardons those who do Teshuvah.
</p><p>
(c) However, requesting atonement in general is different from confessing specific sins. Part of the Mitzvah of Viduy is the sinner's iteration of each sin. This confession must be done every year for sins committed that year. On the other hand, since the penitent sinner performed the Mitzvah of Viduy last year, he should not mention any specific sins from that earlier year. Nevertheless, he should continue to request a general forgiveness for past misdeeds, just in case he did not fully repent for those sins. An additional benefit of requesting a general forgiveness for past sins is that if further afflictions have been decreed upon him because of the old sins, perhaps extra confession now will lessen the severity of his suffering. Furthermore, a request for forgiveness now will help for sins which he remembered only after last year's confession.
</p><p>


lvr: 25
dfh: a
trd:
<b><font>1) </font></b><font>THE RIGHTEOUS STRUGGLE TO MAINTAIN HUMILITY</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b></b>  When Rava saw the people following him in reverence, he 
          worried that it might go to his head, he quoted a Pasuk 
          in Iyov, which warns a person who becomes conceited that 
          in the end, he will become insignificant.
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b></b>  Mar Zutra Chasid reacted similarly when, in his old age, 
          they carried him on their shoulders (in a sedan-chair).
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b></b>  It is not good for the Resha'im when they <i>are</i> favored 
          in this world (iethey do not receive their punishment 
          here), and it is good for the Tzadikim when they are 
          <i>not</i> (Ach'av was favored, while Moshe, on the other 
          hand, was not).
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b></b>  The benefits due Tzadikim are enjoyed by their 
          descendants (for example, Aharon's two remaining sons 
          [Elazar and Isamar] did not die at the same time as their 
          brothers due to the merits of Aharon).
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b></b>  Many Cana'anites would have reached the level of Tavi 
          (worthy of being judges), but they did not, due to the 
          wickedness of their grandfather, Canaan.
<br> <b>    <b><font>(f)</font></b></b>  Someone who causes the community to do good will not be 
          tempted to sin, while one who causes the community to sin 
          will not be given the opportunity to do Teshuvah.
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> Hash-m will protect the Mezakeh in order that he 
               will not sit in Gehinom while his disciples sit in 
               Gan Eden. 
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> Hash-m makes it difficult for the Machti to do 
               Teshuvah in order not to sit in Gan Eden, whilst his 
               disciples sit in Gehinom (proof text).
<br><b>
<br><b><font>2) </font></b><font>ONE WHO SINS AND PRESUMES TESHUVAH WILL ATONE</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b><font>  Question:</font></b> Why does the Tana repeat the words 'Echta 
          ve'Ashuv'?
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b><font>  Answer:</font></b> He learns from this the teaching of Rav Huna 
          citing Rav, that one who repeats a sin views the matter 
          as permitted.
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b><font>  Question:</font></b> Our Mishnah (that Yom Kipur will not atone for 
          someone who deliberately sins, while relying on Yom Kipur 
          to atone for it) appears incompatible with Rebbi (who 
          taught that Yom Kipur atones even without Teshuvah)?
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b><font>  Answer:</font></b> Rebbi will agree in this case, since he is using 
          Yom Kipur as an excuse to sin.
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b><font>  Question:</font></b> The Pasuk (Shmuel I, 2:25) 'Im Yecheta Ish 
          le'Ish u'Filelo Elokim' seems to mean that Hash-m 
          (Elokim) will appease (Filel) even for Aveiros between 
          man and man!?
<br> <b>    <b><font>(f)</font></b><font>  Answer:</font></b> It means that he will be forgiven only if the 
          judges (Elokim) find him guilty (Filel) and make him pay. 
<br> <b>    <b><font>(g)</font></b><font>  Question:</font></b> Then how are we to understand the end of the 
          Pasuk 've'Im Lashem Yecheta Ish, Mi <i>Yispalel</i> Lo' (it 
          cannot mean 'Who will judge (Filel) him'?, since Hash-m 
          is not short of ways by which to punish someone who has 
          sinned against Him)?
<br> <b>    <b><font>(h)</font></b><font>  Answer:</font></b> 'Filel' is an expression of appeasement, meaning 
          If someone sins against his friend and appeases him, 
          Hash-m will forgive him, whereas if he sins against 
          Hash-m, who will appease Hash-m (other than Teshuvah and 
          good deeds)?
<br> <b>    <b><font>(i)</font></b></b>  One who wronged another verbally or monetarily must make 
          it up to him by appeasing him or paying him back (proof 
          text as expounded).
<br> <b>    <b><font>(j)</font></b><font>  (R. Chisda):</font></b> The sinner must attempt to appease the 
          victim three times, with three lines of three 
          representatives (proof text).
<br> <b>    <b><font>(k)</font></b><font>  (R. Yosi b. Chanina):</font></b> However, not more than three times 
          (proof text).
<br> <b>    <b><font>(l)</font></b></b>  If the victim of verbal anguish has died, the offender 
          takes ten men to his grave and begs his forgiveness.
<br><b>
<br><b><font>3) </font></b><font>INCIDENTS OF REQUESTING MECHILAH</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b></b>  R. Yirmiyah went to R. Aba to appease him for some wrong 
          that he had done him, and while he was waiting for R. Aba 
          to exit, R. Aba's maidservant inadvertently poured some 
          sewage on his head.
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b></b>  R. Yirmiyah quoted the Pasuk in Tehilim, 'me'Ashpos Yarim 
          (a play on his name, Yirmiyah) Evyon'.
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b></b>  When R. Aba heard R. Yirmiyah quoting the Pasuk, he went 
          out to see him, and easily forgave him for what he had 
          done (and begged his forgiveness for the slight).
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b></b>  When someone wronged R. Zeira verbally, he would go and 
          stand in front of him, to make it easy for him to ask him 
          for forgiveness.
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b></b>  R. Huna told his Rebbe, Rav, that he was on his way to 
          kill someone, because he knew that the butcher who had 
          wronged Rav, would not respond in a positive way, thereby 
          making his situation in Heaven worse.
<br> <b>    <b><font>(f)</font></b></b>  His prediction came true when the butcher, looking up and 
          seeing Rav standing in front of him, slighted Rav. 
<br> <b>    <b><font>(g)</font></b></b>  The butcher was killed right away (by a bone chip).
<br>

sjt:
<font><b>1) ONE WHO CAUSES MERIT FOR OTHERS WILL NOT SIN</b></font><b>
<br>QUESTION:</b> The Gemara says that 'Kol ha'Mezakeh Es ha'Rabim, Ein Chet Ba Al Yado' -- no sin will come upon the hands of a person who causes merit for other people [by teaching them Torah]. The Gemara reasons that it is not proper for the teacher to be in Gehinom while the students are in Gan Eden.
</p><p>
However, the Gemara elsewhere mentions that it is possible for a person to teach Torah to others and still be a sinner. The Gemara in Chagigah (15b) relates the story of 'Acher' (Elisha ben Avuyah) who taught Torah (even the great Rebbi Meir was his student) and yet became a notorious sinner. Similarly, the Gemara in Yevamos (109b) says that if a person thinks that even though he sins he is still entitled to reward because he taught Torah to others who then went and fulfilled Mitzvos, he is incorrect. How is the Gemara in Chagigah and Yevamos, which imply that a person who teaches Torah to others has no guarantee that he will not sin, to be reconciled with the Gemara here which says that one who causes merit for others will not sin? (<b>TOSFOS YESHANIM</b>)
</p><p>
<b>ANSWERS:</b>
<br>(a) <b>TOSFOS</b> in Yevamos (109b, DH Mahu) and the <b>TOSFOS YESHANIM</b> here answer that the guarantee that no harm will befall a teacher of Torah applies only to one who never sinned prior to teaching. The merit of causing others to fulfill Mitzvos stands in his stead to prevent him from sin. The case of Acher and the Gemara in Yevamos refer to people who were sinners before they started to teach Torah. (As the Gemara in Chagigah says, heretical books fell from Acher's lap as a youngster when he arose from the Beis Midrash, and he frequently hummed gentile tunes.)
</p><p>
(b) <b>RAV YECHEZKEL ABRAMSKY</b> zt'l in <b>CHAZON YECHEZKEL</b> (Tosefta Yoma 4:11) explains that the Gemara here does not refer to one who teaches Torah to others merely to help them increase their knowledge. Rather, it refers to one who teaches Torah in order to '*purify* their minds and thoughts through Torah. This, in turn, distances them from sin as they immerse themselves in Torah and Mitzvos.' Rav Abramsky interprets the word 'Mezakeh' not to mean 'Zikuy' (merit), but to mean 'Zikuch' (purification). Acher taught only the facts from the Torah; he did not help his students internalize what they had learned and develop into greater people through Torah. Likewise, the Gemara in Yevamos refers to a person who teaches the laws to his students but does not teach them how to become G-d-fearing individuals. (Rav S. Yudaikin, in <b>DIVREI SHALOM</b> 5:6, expands on this theme. See there (5:7) for another answer based on the <b>BEN YEHOYADA</b>.)
</p><p>


<font><b>2) STANDING FOR AN ELDER WHO IS BEING CARRIED</b></font><b>
<br>QUESTION:</b> The Gemara says that when Rav Zutra would be carried into the Beis Midrash on the Shabbos before a Yom Tov (for the public lecture prior to the Yom Tov), he would avoid any feelings of haughtiness by saying to himself the verse, 'For strength is not everlasting, and does the crown [of glory] last from generation to generation?' (Mishlei 27:24). <b>RASHI</b> (DH Mekatfi Lei) explains that since he was old, his students would carry him on their arms outstretched on each other's shoulders. In this manner, the people would not have to inconvenience themselves to stand up for him in the Beis Midrash.
</p><p>
Rashi's words are not clear. First, Rashi initially states that the reason they carried him was because he was old (and presumably unable to walk on his own). Rashi then says that he was carried so that the people would not have to inconvenience themselves to stand for him.
</p><p>
Second, why are the people exempt from standing for someone who is carried?
</p><p>
<b>ANSWER: RASHI</b> elsewhere (Beitzah 25b and Sanhedrin 7b) explains in more detail the practice of carrying a sage into the Beis Midrash. Since the sage was old, it would take him a long time to get to his seat in the Beis Midrash. The people there would have to stand for a long time as he slowly made his way to his seat. His attendants would carry him so that he would reach his seat sooner and the people would not have to stand for so long.
</p><p>
This explains why Rashi first says that they carried Rav Zutra because he was old, and then he says that they carried him so that the people would not have to stand up for him. They carried him because he was old and walked slowly, and had he walked to his place the people would have had to remain standing.
</p><p>


lvr: 25
dfh: b
trd:
<p>
<br> <b>    <b><font>(h)</font></b></b>  Rav was learning a chapter of Tanach in front of Rebbi. 
          He started again from the beginning when R. Chiya 
          arrived, and a third time for Bar Kapara. 
<br> <b>    <b><font>(i)</font></b></b>  When R. Chanina b'R. Chama joined the group, Rav declined 
          to start all over again, and he continued, slighting R. 
          Chanina.
<br> <b>    <b><font>(j)</font></b></b>  Rav went to ask him for forgiveness on thirteen 
          consecutive Arvei Yom Kipur.
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b><font> Question:</font></b> But we learned earlier that it is 
               forbidden to ask for forgiveness more than three 
               times?
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b><font> Answer:</font></b> Rav took a strict line and went beyond the 
               letter of the law. (see Rabeinu Chananel).
<br> <b>    <b><font>(k)</font></b></b>  Someone who readily forgives those who have sinned 
          against him will find that Hash-m will give him the same 
          treatment and all his sins will be forgiven.
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b><font> Question:</font></b> Why did R. Chanina not forgive Rav?
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b><font> Answer:</font></b> Because he had a dream, in which they 
               suspended Rav on a date-palm (a sign that he was 
               destined to rise to greatness).
<br>       <b>   <b><font>3.  </font></b></b> Since <i>he</i> (R.Chanina) was due to become Rebbi's 
               successor, he understood that if Rav were to remain 
               in Eretz Yisrael, and R. Chanina would become the 
               Rosh Yeshivah, it would have meant that he would 
               have to die (in order to make room for Rav).
<br>       <b>   <b><font>4.  </font></b></b> Consequently, his refusal to accept appeasement was 
               meant to force Rav to leave Eretz Yisrael, and to 
               become the Rosh Yeshivah in Bavel (which he 
               subsequently did).
<br><b>
<br><b><font>4) </font></b><font>THE MITZVAH OF VIDUY</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b></b>  The first recital of Viduy is due on Erev Yom Kipur, 
          immediately after the Se'udah ha'Mafsekes, as soon as one 
          has brought in the fast (still before nightfall).
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b></b>  Chazal instituted the recital of Viduy <i>before</i> the 
          Seudah ha'Mafsekes, in case he become unable to recite 
          Viduy after the Se'udah. 
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b></b>  One nevertheless needs to recite it again after the 
          Seudah in case one sinned in some way during the Seudah.
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b></b>  Again, Viduy is recited at Shacharis, Musaf, Minchah and 
          Ne'ilah (ten times, twice during each of the Tefilos). 
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b></b>  It is recited by the community at the <i>end</i> of each 
          Tefilah and by the Chazan in the <i>middle</i>.
<br> <b>    <b><font>(f)</font></b><font>  Question:</font></b> What Tefilos should accompany the Viduy?
<br> <b>    <b><font>(g)</font></b><font>  Answer:</font></b> (Rav): 'Atah Yode'a'; (Shmuel): 'mi'Ma'amakei 
          ha'Lev [unknown sins]'; (Levi): 'Ki Va'Yom ha'Zeh 
          Yechaper Aleichem'; (R. Yochanan): 'Ki Lo Al 
          Tzidkoseinu'; (R. Yehudah): Ki Avonoseinu; (R. Hamnuna): 
          'Elokai Ad she'Lo Notzarti'... (which was the Viduy of 
          Rava all year round).
<br> <b>    <b><font>(h)</font></b><font>  (Mar Zutra):</font></b> 'Aval Anachnu Chatanu' alone will suffice.
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> Bar Hamduri reported that when the Shatz arrived at 
               'Aval Anachnu Chatanu', Shmuel stood up.
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> We learn from this that 'Aval Anachnu Chatanu' is 
               the main Viduy.
<br><b>
<br><b><font>5) </font></b><font>NE'ILAS HASHE'ARIM</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b></b>  On three occasions the Kohanim would Duchan four times 
          (Shachris, Musaf, Minchah and Ne'ilas ha'She'arim); on a 
          Ta'anis Tzibur, on the Ma'amados and on Yom Kipur.
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b><font>  Question:</font></b> What is 'Ne'ilas ha'She'arim'?
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b><font>  Answer (Rav):</font></b> An extra Tefilah of seven Berachos.
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b><font>  Answer (Shmuel):</font></b> The Tefilah of 'Mah Anu, Mah Chayeinu 
          ...'.
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b><font>  Question:</font></b> But the Beraisa (discussing the Chasimah of the 
          middle B'rachah) clearly indicates that Ne'ilah is a full 
          Tefilah of seven Berachos!?
<br> <b>    <b><font>(f)</font></b><font>  Answer:</font></b> This is a Tiyuvta on Shmuel.
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> Rava praised Ula b'R. Nachis who began Ne'ilah with 
               'Ata Vechartanu' and concluded it with 'Mah Anu, Meh 
               Chayeinu'.
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> R. Nasan the father of R. Huna b'R. Nasan said that 
               an individual should say 'Mah Anu ... ' <i>after</i> his 
               Tefilah.
<br> <b>    <b><font>(g)</font></b></b>  Rav said that Ne'ilah exempts one from Ma'ariv.
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> This is consistent with Rav's position that Ne'ilah 
               is an extra Tefilah (unlike Shmuel whose 'Mah Anu' 
               could not replace Ma'ariv).
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b><font> Question:</font></b> But Rav holds that Ma'ariv is voluntary 
               (and may therefore be omitted anyway)!?
<br>       <b>   <b><font>3.  </font></b><font> Answer:</font></b> Rav's statement above is according to those 
               who hold that Ma'ariv is obligatory.
<br>       <b>   <b><font>4.  </font></b><font> Question:</font></b> But the Beraisa (discussing the details of 
               Ma'ariv and the Havdalah in it) teaches that we <i>do</i> 
               recite Ma'ariv after Ne'ilah!?
<br>       <b>   <b><font>5.  </font></b><font> Answer:</font></b> It is a Machlokes Tana'im (the Beraisa 
               begins the next Daf).
<br>


lvr: 25
dfh: a
trd:
<b><font>1) </font></b><font>TEVILAH ON YOM KIPUR (and Rav's position in the Machlokes)</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b><font>  (Tana Kama):</font></b> All Chayvei Tevilah should immerse on Yom 
          Kipur, in order to be able to recite Tefilah (Tevilas 
          Ezra).
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b></b>  Similarly, a Nidah and a Yoledes immerse on Yom Kipur 
          night.
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b></b>  A Ba'al Keri who became Tamei after Minchah, may not 
          immerse because, according to the Tana Kama, one recites 
          Ne'ilah <i>after</i> nightfall, in which case, someone who 
          becomes Tamei after Minchah, may immerse later, and not 
          on Yom Kipur (and then recites Ne'ilah, exempting himself 
          from Ma'ariv, like Rav).
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b><font>  (R. Yosi):</font></b> One may even immerse after Minchah, in order 
          to recite Ne'ilah since, in his opinion, the time for 
          Ne'ilah is  <i>before</i> night (not like Rav).
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b><font>  Question:</font></b> But in a second Beraisa, the Rabanan and R. 
          Yosi seem to have switched positions!?
<br> <b>    <b><font>(f)</font></b><font>  Answer:</font></b> The second Beraisa (wherein R. Yosi forbids a 
          Ba'al Keri to immerse after Minchah) speaks when the 
          Tamei man has already recited Ne'ilah.
<br> <b>    <b><font>(g)</font></b><font>  Question:</font></b> If he has already recited Ne'ilah, then why do 
          the Rabanan permit his Tevilah?
<br> <b>    <b><font>(h)</font></b><font>  Answer:</font></b> They hold that it is always a Mitzvah to immerse 
          as soon as it falls due (and for a Ba'al Keri it falls 
          due by day).
<br> <b>    <b><font>(i)</font></b><font>  Question:</font></b> Are we to then infer that R. Yosi does <i>not</i> 
          hold of such a Mitzvah!?
<br>       <b>   <b><font>1.  </font></b></b> The Beraisa discusses the case of a person with the 
               Name of Hash-m written on his skin.
<br>       <b>   <b><font>2.  </font></b></b> R. Yosi permits his immersion (even without a 
               bull-rush tied around it) - because of 'Tevilah 
               bi'Zemanah Mitzvah'.
<br> <b>    <b><font>(j)</font></b><font>  Answer:</font></b> The first R. Yosi is R. Yosi b'R. Yehudah and the 
          second one is the more commonly known R. Yosi b. 
          Chalafta.
<br> <b>    <b><font>(k)</font></b></b>  This is supported by the Beraisa in which R. Yosi b'R. 
          Yehudah expressly is lenient regarding Tevilah bi'Zeman.
<br><b>
<br><b><font>2) </font></b><font>ONE WHO SEES KERI ON YOM KIPUR</font></b>
<br> <b>    <b><font>(a)</font></b></b>  The Tana of a Beraisa permits someone who sees Keri on 
          Yom Kipur to immerse immediately (without washing off the 
          dirt), adding that he will wash it at night. 
<br> <b>    <b><font>(b)</font></b><font>  Question:</font></b> Of what value is washing at night, after 
          Tevilah!?
<br> <b>    <b><font>(c)</font></b><font>  Answer:</font></b> We amend this to teach that everyone should bathe 
          on Erev Yom Kipur, to remove any potential Chatzitzah, in 
          case he sees Keri on Yom Kipur and needs to immerse.
<br> <b>    <b><font>(d)</font></b></b>  It was taught before R. Nachman that seeing Keri on Yom 
          Kipur is a sign that all his sins are forgiven.
<br> <b>    <b><font>(e)</font></b><font>  Question:</font></b> But a Beraisa teaches that his Aveiros are 
          Sedurin (apparently meaning lined up for judgement)!?
<br> <b>    <b><font>(f)</font></b><font>  Answer:</font></b> Sedurin means arranged for forgiveness.
<br> <b>    <b><font>(g)</font></b><font>  (Tana of Bei R. Yishmael):</font></b> He should worry the entire 
          year (lest his <i>Inuy</i> is being thrown back at him).
<br> <b>    <b><font>(h)</font></b></b>  If he lives out the year, however, he is assured of going 
          to Olam ha'Ba (his great merit is protecting him). 
<br> <b>    <b><font>(i)</font></b><font>  (R. Nachman b. Yitzhok):</font></b> This is evident from the fact 
          that in spite of that, when everybody else was 'hungry', 
          he was forced to be 'satisfied', he thus survived the 
          year without affliction, which could only be said of a 
          complete Tzadik.
<br> <b>    <b><font>(j)</font></b><font>  (R. Dimi):</font></b> One who sees Keri on Yom Kipur will live long 
          and have many children and grandchildren.
<br>

sjt:
<font><b>1) WHEN IS NE'ILAH RECITED ON YOM KIPPUR</b></font><b>
<br>QUESTION:</b> Rav maintains that Ne'ilah is recited at night, and it replaces the Tefilah of Ma'ariv. The Gemara shows that the Tana of a Beraisa disagrees with Rav and says that Ne'ilah is recited <i>before</i> nightfall and does not replace Ma'ariv. The Gemara defends Rav's opinion and says that the time at which Ne'ilah is recited is the subject of a Machlokes Tana'im, and Rav follows the Tana who rules that Ne'ilah is recited at night.
</p><p>
Which Tana rules that Ne'ilah is recited at night? The Gemara cites a Beraisa in which the Rabanan and Rebbi Yosi disagree about the Tevilah of one who became a Ba'al Keri on Yom Kippur. The Rabanan maintain that he may immerse himself in a Mikvah only until Minchah, but after Minchah has passed he may not immerse. Rebbi Yosi argues that he may immerse at any time during the day. The Gemara understands the argument to be based on whether Ne'ilah may be said at night (after Yom Kippur) or whether it must be said during the day. The Rabanan maintain that Ne'ilah is recited at night (like Rav). Therefore, once a person has recited Minchah there is no need for him to immerse on Yom Kippur in order to pray. Rebbi Yosi says that Ne'ilah must be recited during the day, and therefore even if one has recited Minchah he may still immerse during the day in order to recite Ne'ilah.
</p><p>
The Gemara later cites a different Beraisa which discusses the case of a person who wants to immerse in a Mikvah but he has the name of Hash-m written on his skin. In that case, the Rabanan and Rebbi Yosi argue with regard to a different issue -- whether Tevilah at the prescribed time is a Mitzvah or not ('Tevilah b'Zemanah Mitzvah'). According to Rebbi Yosi, Tevilah b'Zemanah is a Mitzvah, while according to the Rabanan it is not.
</p><p>
If the Rabanan maintain that it is not necessary to perform Tevilah in its proper time, perhaps that is why they say that one may not immerse in a Mikvah during the day on Yom Kippur but must wait until the night (and not because they maintain that Ne'ilah may be recited at night). Perhaps both Rebbi Yosi and the Rabanan agree that Ne'ilah must be recited during the day, and they argue only about a situation in which the person who needs to immerse has already recited Ne'ilah (the Gemara suggests this possibility later). The Rabanan do not allow him to immerse in a Mikvah because he already said Ne'ilah and Tevilah b'Zemanah is not a Mitzvah, while Rebbi Yosi allows him to immerse because Tevilah b'Zemanah <i>is</i> a Mitzvah. Accordingly, there is no Tana who agrees with Rav's ruling that Ne'ilah is recited at night. On what grounds, then, does Rav argue with the Beraisa that says that one may recite Ne'ilah only during the day and that it does not exempt him from Ma'ariv? (<b>TOSFOS YESHANIM</b> DH Michlal)
</p><p>
<b>ANSWERS:</b>
<br>(a) A simple suggestion would be that the Gemara's conclusion (that the Rabanan maintain Tevilah b'Zemanah Mitzvah) relies on the principle of 'Rav Tana Hu u'Palig' -- Rav is a considered a Tana and is entitled to disagree with a Mishnah or Beraisa. 
</p><p>
The <b>TOSFOS YOM HA'KIPURIM</b>, however, suggests that it is not necessary to invoke this principle in this case. The <b>MAHARI BEN LEV</b> (Teshuvos 1:13 and 48) infers from the words of <b>TOSFOS</b> in Kidushin (60b, DH Aval) that <i>any</i> Amora may disagree with a Tana -- under one condition. If it is <i>at all possible</i> to interpret the words of another Tana as disagreeing with the first Tana, the Amora may assert that he maintains the issue to be a Machlokes Tana'im. He may rule contrary to the first Tana who clearly contradicts his ruling, even though he cannot conclusively prove that the two Tana'im indeed argue. Accordingly, Rav may assert that he interprets the argument between the Tana Kama and Rebbi Yosi to be whether Ne'ilah may be recited at the night or only during the day (and they discuss a situation in which the person who saw Keri did <i>not</i> yet recite Ne'ilah), and he rules like the Tana Kama who says that it is recited at night.
</p><p>
(b) The <b>TOSFOS YESHANIM</b> and <b>TOSFOS HA'ROSH</b> suggest that Rav may have understood that 'Rebbi Yosi' cited in the first Beraisa is not Rebbi Yosi ben Chalafta (the Tana usually referred to as Rebbi Yosi, who maintains that Tevilah b'Zemanah is a Mitzvah), but rather Rebbi Yosi b'Rebbi Yehudah -- who maintains that Tevilah b'Zemanah is <i>not</i> a Mitzvah in another Beraisa cited by the Gemara here. Although the first Beraisa does not clarify which Rebbi Yosi it quotes (which normally is an indication that it is quoting Rebbi Yosi <i>ben Chalafta</i>), nevertheless Rav assumes that it must be referring to Rebbi Yosi <i>b'Rebbi Yehudah</i>, since its wording is so similar to the wording in the second Beraisa which quotes Rebbi Yosi ben Yehudah. Rav did not accept the possibility that the two 'Rebbi Yosi's in the two Beraisos were two different Tana'im.
</p><p>
(c) The <b>TOSFOS HA'ROSH</b> cites the <b>MAHARAM MI'ROTENBURG</b> who suggests that Rav maintained that it is illogical to suggest that the dispute between Rebbi Yosi and the Rabanan involves a person who already recited Ne'ilah. If that would have been the subject of their dispute, the Rabanan would not have said that one may immerse in a Mikvah 'until Minchah.' They would have said 'until Minchah or Ne'ilah, whichever is said later.' It must be that they are referring to a person who did not yet recite Ne'ilah, and they do not allow him to immerse on Yom Kippur because Ne'ilah may be said at night. Accordingly, the wording of the Rabanan, 'until Minchah,' is appropriate: Ne'ilah is not recited during the day and Tevilah is never permitted on Yom Kippur after Minchah.
</p><p>
(It is true that the Gemara suggests at one point that the Beraisa discusses one who already recited Ne'ilah. However, Rav does not accept this possibility as viable unless there is absolutely no other way to understand the Beraisa.)
</p><p>


lvr: 25
dfh: b
sjt:
<p>
<font><b>2) WAITING UNTIL THE KODESH HA'KODASHIM FILLS WITH SMOKE</b></font><b>
<br>QUESTION:</b> The Mishnah states that when the Kohen Gadol would pile the Ketores on top of the coals inside the Kodesh ha'Kodashim, the smoke would rise and fill the entire Kodesh ha'Kodashim, at which point the Kohen Gadol would leave. The Mishnah implies that the Kohen Gadol is required to wait there until the Kodesh ha'Kodashim becomes filled with smoke. The <b>RAMBAM</b> (Hilchos Avodas Yom ha'Kipurim 4:1) writes explicitly that the Kohen Gadol must wait until the Kodesh ha'Kodashim is filled with smoke. (The <b>RAMBAN</b> (Vayikra 16:23) apparently disagrees and does not require the Kohen Gadol to wait in the Kodesh ha'Kodashim until the smoke of the Ketores has risen.)
</p><p>
Why is the Kohen Gadol required to wait until the Kodesh ha'Kodashim becomes filled with smoke?
</p><p>
<b>ANSWER:</b> The <b>KIRYAS SEFER</b> (Hilchos Yom ha'Kipurim 4:1) writes that this requirement is derived from the order of the verses that describe the Kohen Gadol's Avodah on Yom Kippur. The verse that describes the smoke of the Ketores as it spreads in the Kodesh ha'Kodashim (Vayikra 16:13) is followed by the verse that commands the Kohen Gadol to take the blood of the Par and sprinkle it towards the Kapores (16:14). The order of the verses implies that the Kohen Gadol must wait for the smoke to spread before he continues with the next Avodah.
</p><p>
Some Acharonim write that the Torah's requirement that the Kohen Gadol wait is not a unique part of the Avodah of Yom Kippur. Rather, it is a general rule that applies to all of the Avodos in the Beis ha'Mikdash.
</p><p>
(a) The <b>BRISKER RAV</b> (in a letter to his nephew, Rav Yosef Dov Soloveitchik, printed in the end of Chidushei ha'Griz) writes that the Kohen Gadol's task in the Kodesh ha'Kodashim was not merely to burn the Ketores there, but to fill the Kodesh ha'Kodashim with the smoke of the Ketores. The Torah commands him to ensure that the 'cloud of smoke of the Ketores shall cover the Kapores.' Consequently, the Kohen Gadol is required to stay there and wait until his Avodah is completed, until the Kodesh ha'Kodashim fills with smoke. This is because of a general rule that when one performs an Avodah, he must wait in his place until the Avodah is completed.
</p><p>
This rule is reflected in the Mishnah later (68b) which says that when the Kohen Gadol sent the Sa'ir ha'Mishtale'ach to the mountainside, he was not permitted to begin the next Avodah (to go to the Ezras Nashim and read the Torah to the people) until he was informed that the Sa'ir had reached the wilderness (Rashi to 68b, DH Amru Lo and DH Na'asis). Since the Kohen Gadol's Avodah at that moment was to send the Sa'ir to the wilderness, his Avodah was not completed until the Sa'ir actually reached the wilderness. Therefore, he was required to wait in his place until he heard that the Sa'ir reached the wilderness, and only then was he permitted to continue with the next part of the Avodah.
</p><p>
(b) <b>RAV YOSEF DOV SOLOVEITCHIK</b> (in the above-mentioned letter, and in his Kuntrus Avodas Yom ha'Kipurim) suggests another reason for why the Kohen Gadol must wait until the Kodesh ha'Kodashim fills with smoke. He writes that when the Kohen Gadol enters the Kodesh ha'Kodashim, his entry is not merely a means to perform the Avodah inside. Rather, the act of entering and the act of exiting themselves are forms of Avodah. Similarly, when the Torah teaches that the Kohen Gadol must wait there, it means that his act of waiting is part of the Avodah. His act of waiting is an independent act, and it is not merely an auxiliary part of the burning of the Ketores. Nevertheless, the time span which he must wait is determined by the time it takes for the Kodesh ha'Kodashim to fill with smoke.
</p><p>
This approach answers another question. The Mishnah (Tamid 6:3) teaches that during the rest of the year, when the Kohen offers the Ketores in the Heichal he bows down before he leaves. On Yom Kippur, however, the Kohen Gadol does not bow down after he offers the Ketores in the Kodesh ha'Kodashim. Why does he not bow down on Yom Kippur? The reason why he does not bow down is because a position of prostration is not a standing position. A Kohen must stand while he performs an Avodah. Accordingly, the Kohen Gadol may not bow in the Kodesh ha'Kodashim after he offers the Ketores, because the requirement to wait until the room fills with smoke is considered an Avodah.
</p><p>
This approach also explains the Gemara in Chulin (10b) which proves that walking backwards is considered a valid act of 'Yetzi'ah' (exiting from a place in a normal manner) from the fact that the Kohen Gadol walked backwards out of the Kodesh ha'Kodashim in deference to the Shechinah. Why is the Kohen Gadol's manner of exiting the Kodesh ha'Kodashim proof that walking backwards is considered a proper 'Yetzi'ah'? Perhaps the Kohen Gadol merely needs to leave the Kodesh ha'Kodashim in any way he can, and he does not have to go out with a formal act of 'Yetzi'ah.' It must be that he <i>is</i> required to enter and exit in a normal manner, because his entry to and exit from the Kodesh ha'Kodashim is considered an Avodah. If walking backwards would not be considered a proper 'Yetzi'ah,' the Kohen Gadol would not be permitted to exit in that manner.
</p><p>


# rshbvl

lvr: 25
pgn: 2
dfh: a
trm: שבעת ימים קודם יוה'כ מפרישין כ'ג
txt:
<span class='five'>שבעת ימים קודם יוה'כ מפרישין כ'ג. </span>שכל עבודת יוה'כ אינה כשירה אלא בו כדיליף בהוריות בפרק בתרא <span class='mareimakom'>(דף יב:)</span> דכתיב גבי יום הכפורים וכפר הכהן אשר ימשח אותו ובגמרא <span class='mareimakom'>(דף ו.)</span> מפרש למה מפרישין: 


lvr: 25
pgn: 2
dfh: a
trm: ומתקינין לו
txt:
<span class='five'>ומתקינין לו. </span>ומזמינין כהן אחר להיות כהן גדול תחתיו אם יארע בו פסול קרי או שאר טומאה המעכבין מלבוא למקדש: 


lvr: 25
pgn: 2
dfh: a
trm: כלי גללים
txt:
<span class='five'>כלי גללים. </span> צפיעי בקר מפרש להו במנחות בפ' ר' ישמעאל <span class='mareimakom'>(דף סט:)</span>: 


lvr: 25
pgn: 2
dfh: a
trm: כלי אדמה
txt:
<span class='five'>כלי אדמה. </span>שאין עשויין ככלי חרס בכבשן אלא מן האדמה היא שהוא כאבן רכה וחוקקין ממנה כלים: 


lvr: 25
pgn: 2
dfh: a
trm: דטבול יום
txt:
<span class='five'>דטבול יום. </span>לקמן יליף בפרק טרף בקלפי <span class='mareimakom'>(דף מג:)</span> והזה הטהור כו': 


lvr: 25
pgn: 2
dfh: a
trm: כי היכי דלא ליזלזלו בה
txt:
<span class='five'>כי היכי דלא ליזלזלו בה. </span>לומר הואיל וטבול יום כשר בפרה אין צריך להיות זריזין בה בשמירת טהרה לכך עשו בה מעלות הרבה לטהרה וזו אחת מהן: 


lvr: 25
pgn: 2
dfh: a
trm: כיון דחטאת היא
txt:
<span class='five'>כיון דחטאת היא. </span>חטאת נקראת שנאמר <span class='mareimakom'>(במדבר יט)</span> למי נדה חטאת היא: 


lvr: 25
pgn: 2
dfh: a
trm: וחטאת טעונה צפון
txt:
<span class='five'>וחטאת טעונה צפון. </span>חטאות הקריבות במזבח נשחטות בצפון ולא שזו טעונה צפון שהרי היא נשחטת בהר המשחה: 


lvr: 25
pgn: 2
dfh: a
trm: וכתיב
txt:
<span class='five'>וכתיב. </span>בפרה <span class='mareimakom'>(שם)</span> אל נוכח פני אהל מועד בהזאת דמה שהוא עומד בהר המשחה ומתכוין ורואה פתחו של היכל שהוא בכותל מזרחי: 


lvr: 25
pgn: 2
dfh: a
trm: כי היכי דליהוי היכירא
txt:
<span class='five'>כי היכי דליהוי היכירא. </span>לדעת שהופרש שם כדי להטיל עליו עבודת פרה הקרויה חטאת וטעונה מזרח וישים לב להיות זריז במעשיה וסדר עבודותיה: 


lvr: 25
pgn: 2
dfh: a
trm: הבירה אשר הכינותי
txt:
<span class='five'>הבירה אשר הכינותי. </span>אשר זימנתי לה מקום גורן ארונה לבנותה בו ודוד קאמר ליה להאי קרא בדברי הימים: 


lvr: 25
pgn: 2
dfh: a
trm: כאשר עשה
txt:
<span class='five'>כאשר עשה. </span>במלואים שצוה אותם לפרוש מביתם ז' ימים שנאמר <span class='mareimakom'>(ויקרא ח)</span>  ופתח אהל מועד תשבו יומם ולילה וגו' ובשמיני עבדו שנאמר <span class='mareimakom'>(שם ט)</span>  ויהי ביום השמיני קרא וגו' וכתיב קרב אל המזבח וגו' כאשר וגו' צוה לעשות לדורות לפרוש ז' לפני עבודת יום אחד: 


lvr: 25
pgn: 2
dfh: b
trm: זו היא שיבה וזו היא ביאה
txt:
<span class='five'>זו היא שיבה וזו היא ביאה. </span>לדון גזירה שוה זה מזה מה שיבה חולץ וקוצה וטח אף ביאה חולץ וקוצה וטח: 


lvr: 25
pgn: 2
dfh: b
trm: ואימא כפרה דקרבנות
txt:
<span class='five'>ואימא כפרה דקרבנות. </span>כגון קרבנות יחיד דכתיב בהן בכמה מקומות וכפר עליו הכהן: 


lvr: 25
pgn: 2
dfh: b
trm: מי ידעינן הי מתרמי
txt:
<span class='five'>מי ידעינן הי מתרמי. </span>והלא ע'י פייס היו עובדין כדאמרינן לקמן <span class='mareimakom'>(דף כב.)</span>: הכי גרסינן 


lvr: 25
pgn: 2
dfh: b
trm: אמרי אלמה לא ניבעי פרישה לכולה משמרת בית אב
txt:
<span class='five'>אמרי אלמה לא ניבעי פרישה לכולה משמרת בית אב. </span>אלמה לא בתמיה אינך יכול לומר בהן פרישה הרי יש לומר על כל בית אב של משמרת החלוקין לימי שבת לשמש איש יומו שיפרשו כל בית אב שבעת ימים קודם היום הקבוע לו: 


lvr: 25
pgn: 2
dfh: b
trm: דבר הקבוע לו זמן
txt:
<span class='five'>דבר הקבוע לו זמן. </span>יוה'כ מדבר הקבוע לו זמן המלואים שנאמר: <span class='mareimakom'>(שמות מ)</span> ביום החדש הראשון באחד לחדש תקים וגו' והוא היה שמיני למילואים: 


lvr: 25
pgn: 2
dfh: b
trm: אי חג המצות
txt:
<span class='five'>אי חג המצות. </span>כלומר יש לך לומר שעל חג המצות נאמר הואיל ופתח בו תחילה בכל מקום או על חג הסוכות הואיל ומרובה מצותו בסוכה ולולב וערבה וניסוך המים: 


lvr: 25
pgn: 3
dfh: a
trm: לענין פז'ר קש'ב
txt:
<span class='five'>לענין פז'ר קש'ב. </span>פייס לעצמו שאין פייס בפרי החג אצל המשמרות שכל המשמרות שונות ומשלשות בהן לפי חשבון סדרן כמו ששנינו במסכת סוכה <span class='mareimakom'>(דף נה:)</span> אבל פר של שמיני בתחילה מפיסין עליו: 


lvr: 25
pgn: 3
dfh: a
trm: קרבן לעצמו
txt:
<span class='five'>קרבן לעצמו. </span>שאין קרבנו שוה לכל שאר ימות החג שכולם פרים מרובים ואילים שנים וי'ד כבשים וכאן פר אחד איל אחד ושבעה כבשים: 


lvr: 25
pgn: 3
dfh: a
trm: שיר לעצמו
txt:
<span class='five'>שיר לעצמו. </span>שאין שירו שוה לכל שאר שירות ימי החג כל שיר ימי החג מדבר מעין גזל מתנות עניים ואותן של חול המועד מפורש <span class='mareimakom'>(שם.)</span> במס' סוכה הומ'בהי ושל שמיני עצרת אינו מעין אסיף ולא פירשו לנו איזהו שירו : 


lvr: 25
pgn: 3
dfh: a
trm: ברכה לעצמו
txt:
<span class='five'>ברכה לעצמו. </span>ברכה שהיו מברכין לתפלת חיי המלך כדמפורש בתוספ' <span class='mareimakom'>[פ'ד]</span> דסוכה על שם ביום השמיני שלח את העם ויברכו את המלך <span class='mareimakom'>(מ'א ח)</span> : 


lvr: 25
pgn: 3
dfh: a
trm: דנין פר אחד ואיל אחד
txt:
<span class='five'>דנין פר אחד ואיל אחד. </span>עבודת מוסף יום הכפורים פר אחד ואיל אחד ועבודת שמיני למלואים פר אחד ואיל אחד דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ט)</span>  קח לך עגל בן בקר לחטאת וגו': 


lvr: 25
pgn: 3
dfh: a
trm: איל אחד הוא
txt:
<span class='five'>איל אחד הוא. </span>שהיה קרבן ציבור ביוה'כ הוא האמור כאן באחרי מות ומאת עדת בני ישראל יקח שני שעירי עזים לחטאת ואיל אחד לעולה הוא האמור בפינחס למוספין: 


lvr: 25
pgn: 3
dfh: a
trm: התם חד לחובת היום
txt:
<span class='five'>התם חד לחובת היום. </span>ההוא דאחרי מות חובת היום ואינו קרוי מוסף ולא כתיב התם מלבד עולת הבקר כדכתיב בכל המוספין מלבד עולת הבקר דמשמע זה מוסיף על דבר יום ביומו: 


lvr: 25
pgn: 3
dfh: a
trm: לאפוקי עצרת דתרווייהו חובת היום נינהו
txt:
<span class='five'>לאפוקי עצרת דתרווייהו חובת היום נינהו. </span>לחובת שתי הלחם כתיב <span class='mareimakom'>(שם כג)</span>  והקרבתם על הלחם וגו' ואילים שנים ובחובת היום דמלואים איל אחד הוא דהוה: 


lvr: 25
pgn: 3
dfh: a
trm: דנין פר שלו
txt:
<span class='five'>דנין פר שלו. </span>דמלואים משלו הוא דכתיב קח לך עגל וביוה'כ נמי איכא פר ואיל משלו בזאת יבא אהרן אל הקדש בפר בן בקר וגו' לאפוקי עצרת וראש השנה דציבור נינהו:  ועשה


lvr: 25
pgn: 3
dfh: b
trm: כביכול
txt:
<span class='five'>כביכול. </span>אני שמעתי אם היה ציבור יכול להתכפר בשל יחיד הייתי רוצה ואני אומר לפי שדבר קשה הוא לומר שהקב'ה קץ בישראל אומר כביכול כלומר על כרחינו יאמר כן כאילו (אי) אפשר לומר כן וכן כל כביכול שבהש'ס: 


lvr: 25
pgn: 3
dfh: b
trm: דנין פר לחטאת ואיל לעולה
txt:
<span class='five'>דנין פר לחטאת ואיל לעולה. </span>ביוה'כ יש פר לחטאת ואיל לעולה בקרבן יחיד דכהן גדול בזאת יבא אהרן וגו' ודשמיני למלואים נמי עגל לחטאת ואיל לעולה: 


lvr: 25
pgn: 3
dfh: b
trm: עבודה בכהן גדול
txt:
<span class='five'>עבודה בכהן גדול. </span>ביום הכפורים מעבודה בכ'ג במלואים דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ט)</span> ויקרב אהרן אל המזבח: 


lvr: 25
pgn: 3
dfh: b
trm: אילימא תחלה בכהן גדול
txt:
<span class='five'>אילימא תחלה בכהן גדול. </span>דנין יום הכפורים שהיא עבודה ראשונה שהוטלה בכהן גדול בקרבנות צבור ביוה'כ הראשון מעבודת שמיני למלואים שהיא עבודה ראשונה שנעשית על ידי כהן גדול מעולם: 


lvr: 25
pgn: 3
dfh: b
trm: תחלה במקום
txt:
<span class='five'>תחלה במקום. </span>יום הכיפורים יש  לו עבודה לפני לפנים שביום הכיפורים הראשון היתה תחלה במקום שקודם לכן לא נכנס אדם שם לעבודה ויום שמיני למלואים היתה עבודה תחלה במזבח החיצון ואם בשביל ששימש משה כל שבעת ימי המלואים אין קרויה עבודה אצל עבודת כהנים שהוא בלבוש בגדי כהונה ושל משה בחלוק לבן שלא הוכשר אלא לשעה: 


lvr: 25
pgn: 3
dfh: b
trm: אי מה מלואים כל הכתוב מעכב בהן
txt:
<span class='five'>אי מה מלואים כל הכתוב מעכב בהן. </span>כדילפינן לקמן בשמעתין <span class='mareimakom'>(דף ה.)</span>: 


lvr: 25
pgn: 3
dfh: b
trm: אלא מר מהיכא יליף אמר ליה מסיני
txt:
<span class='five'>אלא מר מהיכא יליף אמר ליה מסיני. </span>שמצינו שפירש משה קודם כניסתו למחנה השכינה: 


lvr: 25
pgn: 3
dfh: b
trm: ר' יהודה בן בתירא
txt:
<span class='five'>ר' יהודה בן בתירא. </span>לקמן בפרקין <span class='mareimakom'>(דף ו.)</span>:  לטומאת


lvr: 25
pgn: 4
dfh: a
trm: לטומאת ביתו
txt:
<span class='five'>לטומאת ביתו. </span>שמא אם יזקק לאשתו ותראה דם בשעת ביאה ונמצא טמא שבעת ימים כמשפט בועל נדה ולא יכול לעבוד ביום הכפורים: 


lvr: 25
pgn: 4
dfh: a
trm: מכל חטאות שהיו שם
txt:
<span class='five'>מכל חטאות שהיו שם. </span>מכל פרה ופרה היו נותנין קצת למשמרת מן האפר בחיל כך שנינו במסכת פרה <span class='mareimakom'>(פ'ג משנה יא)</span> ואני שמעתי אפר פרה של משה לא כלה: 


lvr: 25
pgn: 4
dfh: a
trm: דהואי נמי הזאה
txt:
<span class='five'>דהואי נמי הזאה. </span>בפרישה דמלואים כל ז' דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ח)</span> ויז על אהרן וגו' וכתיב שבעת ימים ימלא את ידם כל ז' עשה להם כחוק יום הראשון: 


lvr: 25
pgn: 4
dfh: a
trm: בזאת
txt:
<span class='five'>בזאת. </span>קרא יתירא הוא כדלקמן למדרש ביה ודרוש ביה הכי בזאת התורה האמורה בענין במקום אחר יבא אהרן אל הקדש: 


lvr: 25
pgn: 4
dfh: a
trm: ושימש יום אחד
txt:
<span class='five'>ושימש יום אחד. </span>עבודת שמיני הוטלה עליו שנאמר <span class='mareimakom'>(ויקרא ט)</span> קרב אל המזבח: 


lvr: 25
pgn: 4
dfh: a
trm: לאפוקי צדוקים
txt:
<span class='five'>לאפוקי צדוקים. </span>שהיו משנין עבודת קטורת יוה'כ כדלקמן בהוציאו לו <span class='mareimakom'>(דף נג.)</span> שהיו נותנין הקטורת על האש בחוץ ואחר כך מכניסים: 


lvr: 25
pgn: 4
dfh: a
trm: כהן גדול קמא
txt:
<span class='five'>כהן גדול קמא. </span>אהרן לבדו כל ימיו אבל דורות הבאים לא תנהוג שלא נאמר אלא אהרן: 


lvr: 25
pgn: 4
dfh: a
trm: זה מעשה כו'
txt:
<span class='five'>זה מעשה כו'. </span>כלומר אי אתה יכול לומר ויכסהו להר ולא למשה ואלו ששה ימים הן שהיו מראש חדש שבאו לסיני עד יום מתן תורה ואין כאן פרישה כלל למשה שהרי אותן ששה ימים עלה וירד בהשכמה להזהירן על פרישתן מן האשה ומצות הגבלה זאת לא תאמר לפי שזה מעשה היה אחר עשרת הדברות בתחילת ארבעים יום שנכנס למחנה שכינה להיות שם עם ה' לקבל הלוחות ולקמן מפרש מהיכא פשיטא ליה דאחר עשרת הדברות היה ששה ימים הללו: 


lvr: 25
pgn: 4
dfh: a
trm: ר'ע אומר
txt:
<span class='five'>ר'ע אומר. </span>קודם עשרת הדברות היה וששה ימים הללו הם ששה ימים שמראש חדש עד יום מתן תורה ובשביעי קבלום ומשה וכל ישראל עומדים לקבל עשרת הדברות כדאמרינן <span class='mareimakom'>(מכות דף כד.)</span> אנכי ולא יהיה לך מפי הגבורה שמענום ואחר כך עלה כדי לקבל את הלוחות ולא היה שם פרישה כלל:  ויכסהו


lvr: 25
pgn: 4
dfh: b
trm: ויכסהו הענן להר
txt:
<span class='five'>ויכסהו הענן להר. </span>ולא למשה שהרי כל אותן ששת ימים עלה וירד בהשכמה לומר להם אתם ראיתם אשר עשיתי למצרים <span class='mareimakom'>(שמות יט)</span>  וישב משה את דברי העם אל ה' ולמחר נאמר לו לך אל העם וקדשתם ולמחר לך רד העד בעם: 


lvr: 25
pgn: 4
dfh: b
trm: למרק אכילה ושתיה
txt:
<span class='five'>למרק אכילה ושתיה. </span>ר' נתן סבר לה כר' יוסי הגלילי דפרישה למשה הואי אך לא ללמוד מכאן לשאר הנכנסין למחנה שכינה פרישה שלא היתה פרישה זו אלא שבששה ימים הללו נתמרקה אכילה שבמעיים להיות כמלאכי השרת אבל בעלמא לא בעינן מירוק: 


lvr: 25
pgn: 4
dfh: b
trm: לאיים עליו
txt:
<span class='five'>לאיים עליו. </span>הוא נמי סבר לה כר' יוסי הגלילי דפרישה למשה ולהבדילו מבני אדם שתחול עליו אימה בהיותו לבדו יבין וישים לבבו ליכנס למחנה שכינה באימה: 


lvr: 25
pgn: 4
dfh: b
trm: במקום גילה
txt:
<span class='five'>במקום גילה. </span>מתן תורה של לוחות דכתיב <span class='mareimakom'>(תהלים יט)</span>  פקודי ה' ישרים משמחי לב: 


lvr: 25
pgn: 4
dfh: b
trm: ניתנה תורה
txt:
<span class='five'>ניתנה תורה. </span>עשרת הדברות ומקראי ילפי טעמייהו תנא קמא ורבי יוסי במסכת שבת פרק רבי עקיבא: 


lvr: 25
pgn: 4
dfh: b
trm: מ'ד בששה כו'
txt:
<span class='five'>מ'ד בששה כו'. </span>כדי נסבא הכא ופירוש היה בספרים כי היכי דלא תיקשי לך לקמן היאך שלמו ארבעים בי'ז בתמוז שנשתברו הלוחות: 


lvr: 25
pgn: 4
dfh: b
trm: ר' יוסי הגלילי סבר לה כתנא קמא
txt:
<span class='five'>ר' יוסי הגלילי סבר לה כתנא קמא. </span>הלכך על כרחך ששה ימים ויום השביעי על כרחך אחר עשרת הדברות היו ופירש משה ששה ימים ובשביעי נכנס לקבל הלוחות: 


lvr: 25
pgn: 4
dfh: b
trm: בשלמא לר'ע
txt:
<span class='five'>בשלמא לר'ע. </span>דאמר לא הוי פרישה התם מ' יום הוא ולא יותר ושלמו בי'ז בתמוז כ'ד בסיון שהרי ו' ימים עברו ממנו ובשביעי עלה וכמה שנכנס בתוך השביעי כשעלה נתעכב לירד בתוך י'ז בתמוז שהוא מ' שלימין: 


lvr: 25
pgn: 4
dfh: b
trm: קול לו קול אליו
txt:
<span class='five'>קול לו קול אליו. </span>וישמע את הקול מדבר אליו <span class='mareimakom'>(במדבר ז)</span>  לו היה יכול לומר וכתב מדבר אליו  ללמדך שאליו לבדו היה נמשך הקול באהל מועד משהוקם המשכן ונדבר עמו מעל הכפורת לא היה הקול נשמע לישראל דהאי קרא דוישמע את הקול באהל מועד כתיב רישיה דקרא ובבא משה אל אהל מועד וגו': 


lvr: 25
pgn: 4
dfh: b
trm: שהוא בבל יאמר כו'
txt:
<span class='five'>שהוא בבל יאמר כו'. </span>תלמוד לומר לאמר לא אמור הדברים אלא אם כן נותן לו רשות: 


lvr: 25
pgn: 4
dfh: b
trm: מכלל דתרוייהו וכו'
txt:
<span class='five'>מכלל דתרוייהו וכו'. </span>מהדר לעיל מדאמר ליה ריש לקיש לר' יוחנן אי מה מלואים כל הכתוב בהן וכו' ואודי ליה מכלל דתרוייהו כו': 


lvr: 25
pgn: 4
dfh: b
trm: ותסתיים
txt:
<span class='five'>ותסתיים. </span>פלוגתא דרבי יוחנן ורבי חנינא דפליגי בהא מילתא בעלמא תסתיים מהכא דרבי יוחנן הוא דאמר כל הכתוב בהן מעכבא בהן:  דבר


lvr: 25
pgn: 5
dfh: a
trm: וכיפר
txt:
<span class='five'>וכיפר. </span>(דאין כפרה אלא בדם) כדאמרינן בזבחים <span class='mareimakom'>(דף ו.)</span> כיפר לגברא דעיקר כפרה בדם אבל לא כיפר נמי (שלא קיים) מצות קונו מן המובחר: 


lvr: 25
pgn: 5
dfh: a
trm: ולא קתני מפרישין
txt:
<span class='five'>ולא קתני מפרישין. </span>ואע'פ שלא הופרש אם יארע פסול בראשון יעבוד זה השני שמע מינה פרישה לא מעכבא (בה) עבודה: 


lvr: 25
pgn: 5
dfh: a
trm: ריבוי שבעה
txt:
<span class='five'>ריבוי שבעה. </span>שישמש כ'ג שבעה ימים רצופים כשממנין אותו בכהונה גדולה וילבש שמונה בגדים בשעת עבודה וריבוי לשון מרבה מרובה בגדים שהוא משמש בשמונה וההדיוט בארבעה: 


lvr: 25
pgn: 5
dfh: a
trm: כל הכתוב בהן
txt:
<span class='five'>כל הכתוב בהן. </span>ז' ימים ימלא וגו' <span class='mareimakom'>(ויקרא ח)</span>  וכל מילוי ידים האמור שם לבישת בגדים הוא שנאמר <span class='mareimakom'>(שמות כט)</span> ובגדי הקודש אשר לאהרן יהיו לבניו אחריו למשחה בהם וגו' ומשיחה נמי כל שבעה מדאיתקש משיחה לריבוי: 


lvr: 25
pgn: 5
dfh: a
trm: מה תלמוד לומר
txt:
<span class='five'>מה תלמוד לומר. </span>אם ללמד שתהיה עבודה בכ'ג והלא כל הפרשה באהרן נאמרה בזאת יבא אהרן ונתן אהרן והקריב אהרן ובא אהרן <span class='mareimakom'>(ויקרא טז)</span> : 


lvr: 25
pgn: 5
dfh: a
trm: לפי שנאמר
txt:
<span class='five'>לפי שנאמר. </span>בפרשת ואתה תצוה שבעת ימים ילבשם הכהן תחתיו מבניו העומד תחת אהרן בכהונה גדולה אשר יבא ביום הכפורים אל אהל מועד לשרת בקדש: 


lvr: 25
pgn: 5
dfh: a
trm: אין לי אלא
txt:
<span class='five'>אין לי אלא. </span>שיהא כשר לבא אל אהל מועד ביום הכפורים אלא מי שנתרבה שבעה ונמשח שבעה כשנתמנה ולקמיה בעי משיחה שבעה היכא כתיבא: אפילו שעה אחת. לא גרסינן:  מילתא


lvr: 25
pgn: 5
dfh: b
trm: דלא כתיב
txt:
<span class='five'>דלא כתיב. </span>בפרשת המלואים בזה הדבר אשר תעשה וגו' לא כתיב שיתן אל החושן אורים ותומים כשהלבישן אבל בפרשת צו את אהרן שנאמרה שם עשיית המלואים כתיב ויתן עליו את החשן ויתן אל החשן את האורים ואת התומים וא'ת אף בואתה תצוה נאמר ונתת אל חשן המשפט את האורים ואת התומים אין זו מפרשת המלואים אלא עשיית הבגדים ובההוא ענינא לא כתיב ככה לעיכובא: 


lvr: 25
pgn: 5
dfh: b
trm: פתח פתח
txt:
<span class='five'>פתח פתח. </span>בצוואה כתיב <span class='mareimakom'>(שמות כט)</span> אל פתח אהל מועד [יתירא] וכן בעשייה [בצוואה כתיב] תקריב פתח אהל מועד ואכל אהרן ובניו את בשר האיל ואת הלחם אשר בסל פתח אהל מועד וכן בעשייה ואת כל העדה הקהילו אל פתח אהל מועד בשלו את הבשר פתח אהל מועד: 


lvr: 25
pgn: 5
dfh: b
trm: ורב משרשיא אמר
txt:
<span class='five'>ורב משרשיא אמר. </span>בפרשת עשייתן נמי עיכובא כתיבא ושמרתם משמרת משמע תשמור ככל הכתוב ולא צריך גזירה שוה: 


lvr: 25
pgn: 5
dfh: b
trm: ת'ר כי כן צויתי וכו'
txt:
<span class='five'>ת'ר כי כן צויתי וכו'. </span>איידי דנקט הכא למידרש כי כן צויתי לענינא דמלואים דלעיכובא אתא קבעה לה ברייתא הכא למדרש כי כן צויתי דשמיני למאי אתא ולאו ניהו ההוא קרא דענינא דמלואים דצו את אהרן אלא דיום השמיני דכתיב במנחה <span class='mareimakom'>(ויקרא י)</span>  קחו את המנחה הנותרת מאשי ה' ואכלוה מצות אצל המזבח כי כן צויתי:  


lvr: 25
pgn: 5
dfh: b
trm: כאשר צויתי
txt:
<span class='five'>כאשר צויתי. </span>גבי שעיר חטאת אשר דרש משה והנה שורף כתיב אכל תאכלו אותה במקום קדוש כאשר צויתי <span class='mareimakom'>(שם)</span> : 


lvr: 25
pgn: 5
dfh: b
trm: כאשר צוה ה'
txt:
<span class='five'>כאשר צוה ה'. </span>גבי שוק התרומה וחזה התנופה כתיב תאכלו במקום טהור וגו' כאשר צוה ה' <span class='mareimakom'>(שם)</span> ולמה לי חד מכל הני כו' וכי כל הדברים שנאמרו למשה לומר לישראל חזר ואמר כי כן צויתי: 


lvr: 25
pgn: 5
dfh: b
trm: אוננין
txt:
<span class='five'>אוננין. </span>על נדב ואביהוא וקדשים אסורין לאונן מקל וחומר ממעשר הקל דכתיב גבי מעשר <span class='mareimakom'>(דברים כו)</span> לא אכלתי באוני ממנו והוא אמר להן לאכול המנחה הוזקק לומר כי כן צויתי באנינות תאכלוה: 


lvr: 25
pgn: 5
dfh: b
trm: כאשר צויתי בשעת מעשה אמר להם
txt:
<span class='five'>כאשר צויתי בשעת מעשה אמר להם. </span>כשמצא מה שעשו ששרפו שעיר החטאת והוא שעיר של ר'ח אמר להם הן לא הובא את דמה וגו' הלא לא אירע בו פסול היה לכם לאוכלו בקודש כאשר צויתי אתכם במנחה שאמרתי לכם בה שמפי הקב'ה נצטויתי: 


lvr: 25
pgn: 5
dfh: b
trm: כאשר צוה ה' ולא מאלי אני אומר
txt:
<span class='five'>כאשר צוה ה' ולא מאלי אני אומר. </span>היו סומכין ע'פ הדיבור ואכלו אותו אוננין ולא תעשו כאשר עשיתם בחטאת ומשה טעה בדבר שלא נאמר לו אלא במנחה ובחזה ושוק ושעיר שמיני ובשעיר נחשון שהיו קדשי שעה אבל שעיר ר'ח שהוא קדשי דורות לא הותר לאונן ושלשה שעירים קרבו בו ביום ולא נשרף אלא של ר'ח בלבד שנאמר <span class='mareimakom'>(ויקרא י)</span>  ואותה נתן לכם לשאת את עון העדה זהו של ר'ח הבא על טומאת מקדש וקדשיו כמו ששנינו במסכת שבועות <span class='mareimakom'>(דף ט:)</span>: 


lvr: 25
pgn: 5
dfh: b
trm: כשהוא אומר וזה הדבר אשר תעשה להם
txt:
<span class='five'>כשהוא אומר וזה הדבר אשר תעשה להם. </span>וי'ו מוסיף על ענין ראשון המדבר בצוואת עשיית הבגדים ושם כתיב ועשה להם מכנסי בד: 


lvr: 25
pgn: 5
dfh: b
trm: ועשירית האיפה
txt:
<span class='five'>ועשירית האיפה. </span>שהכהנים צריכים להביא ביום חינוכם ואפילו ההדיוט כדאמרינן במנחות <span class='mareimakom'>(דף נא:)</span>: 


lvr: 25
pgn: 5
dfh: b
trm: בשלמא מכנסים כתיבי בעניינא דבגדים
txt:
<span class='five'>בשלמא מכנסים כתיבי בעניינא דבגדים. </span>דלעיל מיניה דההיא פרשתא איכא לרבויינהו וי'ו מוסיף על ענין ראשון: 


lvr: 25
pgn: 5
dfh: b
trm: זה קרבן אהרן ובניו
txt:
<span class='five'>זה קרבן אהרן ובניו. </span>בעשירית האיפה כתיב שההדיוט מביא ביום חינוכו וכהן גדול בכל יום: 


lvr: 25
pgn: 5
dfh: b
trm: מקרא
txt:
<span class='five'>מקרא. </span>פרשת מלואים שנצטווה בואתה תצוה אמר להם לציבור בעשרים ושלשה באדר כשהתחילו המלואים והקהיל את העדה אל פתח אהל מועד שנאמר ותקהל העדה וגו' ויאמר משה אל העדה זה הדבר אשר צוה ה' לעשות ומקראות הללו בעשיית המלואים בצו את אהרן: 


lvr: 25
pgn: 5
dfh: b
trm: למסבר קראי
txt:
<span class='five'>למסבר קראי. </span>דלא לירמו אהדדי דבצוואה כתיב <span class='mareimakom'>(שמות כט)</span> וחגרת אותם אבנט אהרן ובניו משמע חגירתם של אב ובנים בסדר אחד ולא הפסיק לבישת בגד אחר בינתיים ובעשייה כתיב באהרן <span class='mareimakom'>(ויקרא ח)</span> ויחגור אותו באבנט בסדר לבישת בגדים וגו' והלבישו כל המלבושין ואח'כ הקריב בניו והלבישם [ולא] חגר אהרן ובניו בבת אחת: אביי מפרש לה למילתייהו בכתונת ומצנפת להכי נקט כתונת ומצנפת ששוין בגדול ובהדיוט ומכנסים לא הוצרך לומר שהרי הן קודמין לכל כדאמרינן לקמן מניין שלא יהא דבר קודם למכנסים כו': 


lvr: 25
pgn: 5
dfh: b
trm: כולי עלמא לא פליגי דאהרן ואח'כ בניו
txt:
<span class='five'>כולי עלמא לא פליגי דאהרן ואח'כ בניו. </span>לאהרן הלביש תחילה כל שאר בגדיו חוץ מאבנט ואחר כך התחיל להלביש את בניו: 


lvr: 25
pgn: 5
dfh: b
trm: כי פליגי באבנט
txt:
<span class='five'>כי פליגי באבנט. </span>שבצוואה נאמר חגירתם כאחת וחגרת אותם אבנט אהרן ובניו ולא נאמרה חגירה באהרן כסדר לבישת בגדים ובעשייה נאמרה חגירתו כסדר שאר בגדיו וחגירת בניו לעצמן בסדר בגדיהם: 


lvr: 25
pgn: 5
dfh: b
trm: מאן דאמר אהרן ובניו בבת אחת
txt:
<span class='five'>מאן דאמר אהרן ובניו בבת אחת. </span>אזל בתר צוואה ולקמיה מפרש בבת אחת מי משכחת לה:  אמר


lvr: 25
pgn: 6
dfh: a
trm: אמר לך ההוא אבנטו של כהן גדול לא זהו אבנטו וכו'
txt:
<span class='five'>אמר לך ההוא אבנטו של כהן גדול לא זהו אבנטו וכו'. </span>כלומר לעולם קרא דצוואה דווקא בבת אחת ובעשייה דפלגינהו ללמדנו בא שאין האבנטים שוין שנאמר במעשה האבנט של כהן גדול <span class='mareimakom'>(שמות לט)</span> ואת האבנט שש משזר תכלת וארגמן למדנו שהוא של כלאים דשש כיתנא ותכלת עמרא ואבנט הבנים לא פירש הכתוב ממה היו ואשמועינן הכא דאבנטו של כהן גדול לא זהו אבנטו של כהן הדיוט שזה של כלאים וזה של בוץ: 


lvr: 25
pgn: 6
dfh: a
trm: לא צריכא דאקדים
txt:
<span class='five'>לא צריכא דאקדים. </span>לא בבת אחת ממש קאמר אלא זה אחר זה אבל בסדר אחד היו ולא הפסיק בגד אחר בנתיים הלביש לאהרן כל בגדיו ולא חגר אותו אבנט ואח'כ הלביש את בניו מכנסים כתונת ומצנפת ואח'כ נטל את האבנטים וחגר את אהרן ואח'כ בניו ולמאן דאמר אהרן ואח'כ בניו ככתבו האמור בעשייה ויתן עליו את הכתונת ויחגור אותו באבנט וילבש אותו את המעיל ואח'כ ויקרב את בני אהרן וילבישם כתנות ויחגור אותם באבנט ודברי הכל לאהרן תחילה קודם שהתחיל לבניו: 


lvr: 25
pgn: 6
dfh: a
trm: מביתו למה פירש
txt:
<span class='five'>מביתו למה פירש. </span>מאשתו למה פירש תבא אשתו עמו שם שהרי על כרחך לשכת פרהדרין לא היתה קדושה שאין ישיבה בעזרה אלא למלכי בית דוד כ'ש שכיבה: הכי גרסינן 


lvr: 25
pgn: 6
dfh: a
trm: תניא רבי יהודה בן בתירה אומר שמא תמצא אשתו וכו' </span>: <span class='five'>ברשיעי עסקינן
txt:
<span class='five'>תניא רבי יהודה בן בתירה אומר שמא תמצא אשתו וכו' </span>: <span class='five'>ברשיעי עסקינן. </span>שיבא על ספק נדה: 


lvr: 25
pgn: 6
dfh: a
trm: אלא שמא יבא על אשתו ואח'כ תמצא ספק נדה
txt:
<span class='five'>אלא שמא יבא על אשתו ואח'כ תמצא ספק נדה. </span>שתמצא דם על הסדין שקנחה בו ואין ידוע אם בשעת ביאה היה בה דם זה או לאחר ביאה ובועל נדה טמא שבעת ימים ויהא אסור לבוא במקדש ביום הכפורים: 


lvr: 25
pgn: 6
dfh: a
trm: כמאן כרבי עקיבא דאמר הרואה דם מטמאה את בועלה
txt:
<span class='five'>כמאן כרבי עקיבא דאמר הרואה דם מטמאה את בועלה. </span>למפרע כל מעת לעת כשם שגזרו שמטמאה טהרות מעת לעת למפרע ופלוגתייהו במסכת נדה בפרק כל היד <span class='mareimakom'>(דף יד.)</span> והכי תנן דרך בנות ישראל משמשות בשני עדים אחד לו ואחד לה נמצא על שלו טמאין שניהן כל שבעה דודאי היה דם בשעת ביאה שאין דרך האיש לצאת ממנו דם נמצא על שלה אותיום והוא לשון מיד בלשון יוני שקנחה בפרישת יציאת השמש מיד טמאים ודאי נמצא לאחר זמן כלומר שהרחיקה בדיקה טמאים מספק ואיזהו אחר זמן כדי שתרד מן המטה ותדיח את פניה של מטה ואח'כ מטמאה מעת לעת ואינה מטמאה את בועלה והכי פירושה ואם יותר מכאן שהתה לבדוק ואח'כ בדקה ומצאה הרי היא כשאר נשים לטמא למפרע טהרות של מעת לעת ואינה מטמאה את בועלה שלא גזרו טומאת מעת לעת לענין טומאת בועלה ר'ע אומר אף מטמאה בועלה: 


lvr: 25
pgn: 6
dfh: a
trm: אלא באחר אחר
txt:
<span class='five'>אלא באחר אחר. </span>ששהתה יותר מאחר זמן שהזמן אותיום ואחר זמן לאחר אותיום בתוך כדי שתרד ותדיח כדקתני איזהו אחר זמן והתם קתני טמאים מספק ולא פליגי עם ר'ע ובאחר אחר זמן פליגי כדקתני ואח'כ מטמאה את בועלה א] מעת לעת אבל בחד אחר בתוך אחר זמן דהיינו בתוך כדי שתרד מודו: 


lvr: 25
pgn: 6
dfh: a
trm: בועל נדה אינו כנדה
txt:
<span class='five'>בועל נדה אינו כנדה. </span>שאסורה לטבול בשביעי עד הלילה אלא טובל בשביעי ביום הלכך לא בעי פרישה אלא שבעת ימים ואם בא על ספק נדה ביום הפרישה מונה מקצת היום ככולו כנדה וטובל ערב יוה'כ שהוא שביעי ביום ומעריב שמשו ונכנס במקדש ביוה'כ: 


lvr: 25
pgn: 6
dfh: a
trm: דאי ס'ד בועל נדה כנדה אימת טבל
txt:
<span class='five'>דאי ס'ד בועל נדה כנדה אימת טבל. </span>זה אם בא על נדה ביום פרישתו בלילה דיוה'כ למחר היכי עביד עבודה: 


lvr: 25
pgn: 6
dfh: a
trm: סמוך לשקיעת החמה
txt:
<span class='five'>סמוך לשקיעת החמה. </span>שמונה ימים לפני יוה'כ והאי דקרי ליה שבעה דמשום ההוא פורתא לא חשיב ליה וטביל אור של ערב יוה'כ ועביד למחר של ערב יוה'כ הערב שמשו: 


lvr: 25
pgn: 6
dfh: a
trm: כל חייבי טבילות טבילתן ביום
txt:
<span class='five'>כל חייבי טבילות טבילתן ביום. </span>כדיליף במסכת מגילה <span class='mareimakom'>(דף כ.)</span> מוחטאו ביום השביעי ורחץ במים וגו' <span class='mareimakom'>(במדבר יט)</span> : 


lvr: 25
pgn: 6
dfh: a
trm: נדה ויולדת טבילתן בלילה
txt:
<span class='five'>נדה ויולדת טבילתן בלילה. </span>נדה דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא טו)</span>  שבעת ימים תהא בנדתה כל שבעה ויולדת כימי נדת דוותה תטמא <span class='mareimakom'>(שם יב)</span> : 


lvr: 25
pgn: 6
dfh: a
trm: בעל קרי כמגע שרץ
txt:
<span class='five'>בעל קרי כמגע שרץ. </span>לטבול ביום טומאתו כדאמרינן בפרק אלו דברים בפסחים <span class='mareimakom'>[דף סז:]</span> ובועל נדה כטמא מת לטבול ביום שביעי אלמא טובל ביום: 


lvr: 25
pgn: 6
dfh: a
trm: לא לטומאתן
txt:
<span class='five'>לא לטומאתן. </span>בעל קרי כמגע שרץ לטומאת ערב וראשון לטומאה בועל נדה טומאת שבעה ואב הטומאה כטמא מת: 


lvr: 25
pgn: 6
dfh: a
trm: האי טומאת שבעה כתיב ביה
txt:
<span class='five'>האי טומאת שבעה כתיב ביה. </span>ותהי נדתה עליו וטמא שבעת ימים <span class='mareimakom'>(שם טו)</span> :  שמטמא


lvr: 25
pgn: 6
dfh: b
trm: שמטמא משכב ומושב
txt:
<span class='five'>שמטמא משכב ומושב. </span>אפילו עשר מצעות זו על גב זו וטמא מת אינו מטמא אלא מגעו: 


lvr: 25
pgn: 6
dfh: b
trm: לטמא אוכלין ומשקין
txt:
<span class='five'>לטמא אוכלין ומשקין. </span>ולא לטמא אדם וכלים כשאר כל עושה משכב ומושב כגון זב וזבה ונדה ומצורע שטומאתן אב הטומאה לטמא אדם וכלים אבל בועל נדה כתיב ביה <span class='mareimakom'>(ויקרא טו)</span>  כל המשכב אשר ישכב עליו יטמא נתקו הכתוב מטומאה חמורה דמשכב נדה עצמה שמטמא אדם כדכתיב <span class='mareimakom'>(שם)</span> וכל אשר יגע במשכבה וגו' והביאו לטומאה קלה לטמא אוכלין ומשקין דאי לטומאה חמורה לישתוק קרא מיניה ואנא ידענא דמשכבה טמא כמשכב נדה דהא כתיב ותהי נדתה עליו <span class='mareimakom'>(שם)</span> : 


lvr: 25
pgn: 6
dfh: b
trm: ועד שאתה מפרישו מטומאת ביתו
txt:
<span class='five'>ועד שאתה מפרישו מטומאת ביתו. </span>ושאר כל אדם נכנסין ויוצאין אצלו הפרישו מטומאת מת ולא יהיו כל אדם נכנסין ויוצאין אצלו שמא ימות מת עליו: 


lvr: 25
pgn: 6
dfh: b
trm: הותרה היא בציבור
txt:
<span class='five'>הותרה היא בציבור. </span>כדכתיב איש נדחה ואין ציבור נדחין וביום הכפורים כוליה קרבן ציבור ואף קרבן שלו דוחה את הטומאה שהרי זמנו קבוע וקרבנו תלוי בו: 


lvr: 25
pgn: 6
dfh: b
trm: דחויה היא בציבור
txt:
<span class='five'>דחויה היא בציבור. </span>אף על פי שהקרבן ציבור דוחה אותה בקושי הותרה ולא היתר גמור וכל מה דמצינו להדורי מהדרינן שיעשה בטהרה: 


lvr: 25
pgn: 6
dfh: b
trm: בההוא בית אב
txt:
<span class='five'>בההוא בית אב. </span>שעובד באותו יום דכולי עלמא טהורין עבדי תמידים דההוא יומא אע'פ שקרבן ציבור הן:  כל


lvr: 25
pgn: 7
dfh: a
trm: כל טומאת מת בצבור שרייה רחמנא
txt:
<span class='five'>כל טומאת מת בצבור שרייה רחמנא. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>[במדבר ט]</span> איש כי יהיה טמא לנפש יעשה פסח שני איש נדחה לפסח שני ואין צבור נדחין אבל זבין ומצורעין נדות ויולדות שטומאתו יוצא עליו מגופו לא הותרה ובועל נדה כנדה: 


lvr: 25
pgn: 7
dfh: a
trm: מודינא היכא דאיכא שיריים לאכילה
txt:
<span class='five'>מודינא היכא דאיכא שיריים לאכילה. </span>דאע'ג דקרבן צבור קרב בטומאה אינו נאכל בטומאה כדאמרי' בכיצד צולין <span class='mareimakom'>(פסחים דף עז:)</span> ובמנחה הנקמצת מודינא דמהדרינן לעשות בטהרה שיהיו שיריים נאכלין: 


lvr: 25
pgn: 7
dfh: a
trm: מאי לאו פרים ואילים דחג
txt:
<span class='five'>מאי לאו פרים ואילים דחג. </span>שהן קרבן צבור וזמנו קבוע ומנחת נסכים דוחה טומאה וקתני אומר ומביאין אחרת תחתיה אלמא דחוייה היא בצבור: 


lvr: 25
pgn: 7
dfh: a
trm: בכבש הבא עם העומר
txt:
<span class='five'>בכבש הבא עם העומר. </span>כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כג)</span> ועשיתם ביום הניפכם את העומר וההיא מנחת כבשים דקתני לאו במנחת נסכים קאמר דכליל היא אלא במנחת העומר עצמו הבאה עמו והיא נקמצת ושיריה נאכלין: 


lvr: 25
pgn: 7
dfh: a
trm: במזיד לא הורצה
txt:
<span class='five'>במזיד לא הורצה. </span>ואע'פ שהציץ מרצה קנסוהו רבנן שלא יהא בשר נאכל אבל בעלים מיהו נתכפרו דלא ניתו חולין לעזרה דהא מדאורייתא חזי ומיהו שמעינן מיניה דלאו היתר היא: 


lvr: 25
pgn: 7
dfh: a
trm: בין בצבור
txt:
<span class='five'>בין בצבור. </span>ומדבעי ציץ לרצויי שמע מינה לאו היתר הוא ומה בין יחיד לצבור שהיחיד אין טומאת הגוף נדחה אצלו שאין הציץ מרצה על טומאת הגוף ושל צבור נדחית טומאת הגוף אצלם ולא על ידי ציץ מיהו שמעינן מינה מדבעי טומאת בשר ועולין בצבור ציץ (מרצה) לרצויי שמע מינה טומאת הגוף שנדחית אצלם בקושי נדחית וכל כמה דמצינן לאהדורי אטהרה מהדרינן: 


lvr: 25
pgn: 7
dfh: a
trm: כי קתני הציץ מרצה אדיחיד קתני
txt:
<span class='five'>כי קתני הציץ מרצה אדיחיד קתני. </span>וצבור אהכשירה קתני שאף של צבור כשר ולא על ידי ציץ אלא היתר הוא אצלו: 


lvr: 25
pgn: 7
dfh: a
trm: ואי בעית אימא אצבור
txt:
<span class='five'>ואי בעית אימא אצבור. </span>נמי קאי ובהנך קרבנות דלא קבע להו זמן שלא נדחית טומאה אצלו קאמר דציץ מרצה עליהן: ה'ג <span class='five'>אם עון פיגול הרי כבר נאמר לא ירצה ואם עון נותר הרי כבר נאמר לא יחשב והכי פירושו איזה עון יארע בקרבן שיהא הציץ מרצה עליו שיהא כשר אם עון מחשבת חוץ למקומו הקרויה פיגול כדאמרינן בזבחים <span class='mareimakom'>(דף כח.)</span> שלישי זה חוץ למקומו הרי כבר נאמר בקדושים תהיו פיגול הוא לא ירצה ואוקימנא בחוץ למקומו במסכת זבחים ואם עון מחשבת נותר שחישב בשחיטה על מנת לאוכלו חוץ לזמנו הרי כבר נאמר המקריב אותו לא יחשב ואוקמינן במחשבת חוץ לזמנו:  הא                     </span>


lvr: 25
pgn: 7
dfh: b
trm: הא אינו נושא וכו'
txt:
<span class='five'>הא אינו נושא וכו'. </span>הא לשון מעתה הוא מעתה אי אתה מוצא שיהא נושא אלא עון קרבן טומאה ומאי שנא דשדינן ליה לקולא הואיל ומצינו בה קל אחר שהותרה לצבור מכלל איסור שביחיד הלכך שדי ביה נמי לקולא שיהא הציץ מרצה אותה בקרבן יחיד קתני מיהא שהותרה בצבור אלמא היתר היא בצבור: 


lvr: 25
pgn: 7
dfh: b
trm: על מצח ונשא
txt:
<span class='five'>על מצח ונשא. </span>והיה על מצח אהרן ונשא אהרן את עון הקדשים <span class='mareimakom'>(שמות כח)</span> :  אחד


lvr: 25
pgn: 8
dfh: a
trm: דרבי מאיר סבר דחויה היא בציבור
txt:
<span class='five'>דרבי מאיר סבר דחויה היא בציבור. </span>ובעינן טהרה מעלייתא והזאה בזמנה וכל יומא איכא לספוקי שמא היום יום שלישי הוא לטומאתו בשלשה ראשונים ובשלשה האחרונים כל יומא ויומא איכא לספוקי מספיקא שהוא שביעי: 


lvr: 25
pgn: 8
dfh: a
trm: ור' יוסי סבר היתר היא בציבור
txt:
<span class='five'>ור' יוסי סבר היתר היא בציבור. </span>דלא מחמרי בה אלא למעלה בעלמא דילפינן ממלואים: 


lvr: 25
pgn: 8
dfh: a
trm: טבילה בזמנה מצוה
txt:
<span class='five'>טבילה בזמנה מצוה. </span>דכתי' <span class='mareimakom'>[במדבר יט]</span> וחטאו ביום השביעי וכבס בגדיו ורחץ לא בא זה אלא ללמד על הטבילה שתהא ביום השביעי והזאה נמי מקשינן לטבילה להיות מצוה בזמנה הלכך כל יומא מזינן עליה שמא היום זמנה: 


lvr: 25
pgn: 8
dfh: a
trm: לא אמרינן טבילה בזמנה מצוה
txt:
<span class='five'>לא אמרינן טבילה בזמנה מצוה. </span>והאי וחטאו דרשינן ליה במסכת קדושין בפ'ג <span class='mareimakom'>(דף סב.)</span>: 


lvr: 25
pgn: 8
dfh: a
trm: לא ירחץ
txt:
<span class='five'>לא ירחץ. </span>שלא ימחקנו ואזהרה למוחק את השם ואבדתם את שמם <span class='mareimakom'>(דברים יב)</span> וסמיך ליה לא תעשון כן וגו': 


lvr: 25
pgn: 8
dfh: a
trm: וקיימא לן
txt:
<span class='five'>וקיימא לן. </span>במסכת שבת <span class='mareimakom'>(דף קכ:)</span> דבטבילה בזמנה מצוה פליגי ר' יוסי סבר מצוה הלכך דלמא לא משכח גמי וישהה טבילתו ליום אחר: 


lvr: 25
pgn: 8
dfh: a
trm: לא מקשינן
txt:
<span class='five'>לא מקשינן. </span>הזאה בזמנה לאו מצוה היא וכי כתיב שלישי ושביעי שלא יקדים וישהה בין הזאה להזאה ארבעה ימים אבל אם השהה הזאתו לזמן מרובה לית לן בה:  שזה


lvr: 25
pgn: 8
dfh: b
trm: שזה פרישתו לקדושה
txt:
<span class='five'>שזה פרישתו לקדושה. </span>ליכנס למחנה שכינה ולא יהא לבו זחה עליו ויהא נבדל מכל קלות ראש שחלה עליו אימה בהבדלתו מן הבריות: 


lvr: 25
pgn: 8
dfh: b
trm: וזה פרישתו לטהרה
txt:
<span class='five'>וזה פרישתו לטהרה. </span>להחמיר בטהרתו מפני קל שעושין בו לטמאו בו ביום להטבילו להוציא מלבן של צדוקים לכך החמירו בטהרתו שלא יהא אדם נוגע בו: 


lvr: 25
pgn: 8
dfh: b
trm: בשלמא
txt:
<span class='five'>בשלמא. </span>יום ראשון מזין עליו שמא היום יום שלישי לטומאתו וכן שני וכן שלישי שמא שעה אחת קודם פרישתו נטמא: 


lvr: 25
pgn: 8
dfh: b
trm: חמישי שמא שביעי
txt:
<span class='five'>חמישי שמא שביעי. </span>שאם היה הראשון לפרישה שלישי לטומאה נמצא החמישי שביעי וכן ששי וכן שביעי: 


lvr: 25
pgn: 8
dfh: b
trm: אלא רביעי
txt:
<span class='five'>אלא רביעי. </span>אמאי מזינן עליה לא בשלישי איכא לספוקי דהא משפירש לא נטמא במת ולא בשביעי איכא לספוקי שאם היה שביעי לטומאתו הרי יום אחד לפני פרישתו שלישי לטומאה נמצא שלא הזה בשלישי והזאת שביעי בלא שלישי אינו כלום: 


lvr: 25
pgn: 8
dfh: b
trm: וכל אימת דמתרמי מפרשינן ליה
txt:
<span class='five'>וכל אימת דמתרמי מפרשינן ליה. </span>ואע'ג דלא הוי רביעי שלו בשבת ונמצאת הזאתו בטלה שני ימים: 


lvr: 25
pgn: 8
dfh: b
trm: מתוך שנותנין ממון לכהונה
txt:
<span class='five'>מתוך שנותנין ממון לכהונה. </span>מתוך שכהני בית שני היו עומדין ע'י ממון שנותנין על כהונה גדולה למלכי בית חשמונאי: 


lvr: 25
pgn: 8
dfh: b
trm: מחליפין אותה כל י'ב חדש
txt:
<span class='five'>מחליפין אותה כל י'ב חדש. </span>כלומר שרשעים היו ולא היו מוציאין שנתן ומעמידים אחר תחתיו וכל כהן המתחדש בה סותר אותה ובונה בנין נאה מן הראשון שתהא קרויה על שמו ונמצא מתחלפת כל שנה ושנה: 


lvr: 25
pgn: 8
dfh: b
trm: הנחתומין
txt:
<span class='five'>הנחתומין. </span>הלוקחין תבואה מעם הארץ למכור פת לשוק לא חייבו עליהן להעלות מעשר שני של דמאי לירושלים אלא תרומת מעשר שהוא אחד ממאה וחלה יתן לכהן אבל שאר כל אדם הטילו עליו להעלות מעשר שני של דמאי לירושלים ומעשר ראשון ומעשר עני מפרישין אותן ואין נותנים ובנחתום חבר עסקינן ומתוך שהוא רגיל למכור כל שעה הקילו עליו שאינו צריך להפריש עליו מעשר שני של דמאי לעלות לירושלים [או] לפדות:  לפי


lvr: 25
pgn: 9
dfh: a
trm: לפי ששלח
txt:
<span class='five'>לפי ששלח. </span>יוחנן כהן גדול שגזר על הדמאי בסוטה בפרק עגלה ערופה <span class='mareimakom'>(דף מח.)</span>: 


lvr: 25
pgn: 9
dfh: a
trm: המוציא מחבירו עליו הראייה
txt:
<span class='five'>המוציא מחבירו עליו הראייה. </span>מכי אפרשיה ואפקעיה משום טבל אין בו אלא ספק גזל לויים ועניים חוץ מתרומת מעשר שבתוך מעשר ראשון אותה יתן לכהן שיש איסור ועון מיתה באכילתה וללוי ועני יאמר הביאו ראיה שלא עישר עם הארץ שלקחתי ממנו: 


lvr: 25
pgn: 9
dfh: a
trm: נפרשו ונסקו
txt:
<span class='five'>נפרשו ונסקו. </span>שהרי יש בו איסור לא תוכל לאכול בשעריך יפרישו כדי לתקן טבלו הואיל ולא פסדי ביה מידי דהא אינהו נפשייהו הדר קא אכלי ליה בירושלים: 


lvr: 25
pgn: 9
dfh: a
trm: חובטין אותן
txt:
<span class='five'>חובטין אותן. </span>(מן) הנחתומין כל י'ב חודש משנה לשנה הממונים מתחדשין ומכבידין למצוא עלילות לגבות ממון כשהן מתחדשין: 


lvr: 25
pgn: 9
dfh: b
trm: שני ריעים
txt:
<span class='five'>שני ריעים. </span> צלם שהעמיד מנשה בהיכל צרה לשון ריעות כשתי נשים לאיש אחד וכעסתה צרתה <span class='mareimakom'>(שמואל א א)</span>  ואשה אל אחותה לא תקח לצרור <span class='mareimakom'>(ויקרא יח)</span> : 


lvr: 25
pgn: 9
dfh: b
trm: ושלש גזירות
txt:
<span class='five'>ושלש גזירות. </span>שדה עיין ובמות יער ועיין חורבא במטאטא השמד <span class='mareimakom'>(ישעיה יד)</span> כמו ויעה ברד מחסה כזב <span class='mareimakom'>(שם כח)</span> : 


lvr: 25
pgn: 9
dfh: b
trm: נתגלה קצם
txt:
<span class='five'>נתגלה קצם. </span>לפי מלאות לבבל שבעים שנה אפקוד אתכם <span class='mareimakom'>(ירמיה כט)</span> : 


lvr: 25
pgn: 9
dfh: b
trm: סנינא לכו
txt:
<span class='five'>סנינא לכו. </span>לכל בני בבל שלא עלו בימי עזרא ומנעו שכינה מלבוא מלשוב לשרות בבית שני: 


lvr: 25
pgn: 9
dfh: b
trm: שהרקב שולט בו
txt:
<span class='five'>שהרקב שולט בו. </span>מקצתו תולעת אוכלתו מתוכו ומקצתו קיים כך קצת חזון שכינה היה שם וכלו לא היה: 


lvr: 25
pgn: 9
dfh: b
trm: שדי גברא בינייהו
txt:
<span class='five'>שדי גברא בינייהו. </span>או הרוחץ תחליף או הפושט היד אי ר'ש בן לקיש הוה הרוחץ זעירי פשט לו היד או רבה בר בר חנה פשט לו היד ור'א היה הרוחץ: 


lvr: 25
pgn: 10
dfh: a
trm: אעפ'י שיפת אלהים ליפת
txt:
<span class='five'>אעפ'י שיפת אלהים ליפת. </span>שזכו פרסיים לבנות בית שני אין שכינה שורה אלא במקדש ראשון שבנה שלמה שבא מזרעו של שם: 


lvr: 25
pgn: 10
dfh: a
trm: סקיסתן גווייתא וסקיסתן ברייתא
txt:
<span class='five'>סקיסתן גווייתא וסקיסתן ברייתא. </span>אסבתה וסבתכא קאי ששמן שוה והם מחוז מוקף הרים והחיצונה מקפת את הפנימית ורחוקה פנימית חוץ מן היקף חיצונה לכל צד מאה פרסי והיקף החיצונה אלפא פרסי: 


lvr: 25
pgn: 10
dfh: a
trm: וששי
txt:
<span class='five'>וששי. </span>לשון השאת והשבר <span class='mareimakom'>(איכה ג)</span> והשי'ן אחד לבדו שורש בתיבה: 


lvr: 25
pgn: 10
dfh: a
trm: אמר ר' יהושע בן לוי אמר רבי </span>גרסינן: <span class='five'>אמרה קמיה ההוא מרבנן
txt:
<span class='five'>אמר ר' יהושע בן לוי אמר רבי </span>גרסינן: <span class='five'>אמרה קמיה ההוא מרבנן. </span>להא אתקפתא דרבה בר עולא: 


lvr: 25
pgn: 10
dfh: a
trm: רבי יהודה מחייב
txt:
<span class='five'>רבי יהודה מחייב. </span>לענין מעשר דקיימא לן אין הטבל מתחייב במעשר מלאכול ממנו אכילת עראי עד שיראה פני הבית שנאמר בערתי הקודש מן הבית: 


lvr: 25
pgn: 10
dfh: a
trm: בעירוב
txt:
<span class='five'>בעירוב. </span>אם פתוחה לחצר שיש בה שאר דירות אוסרת על (בני) כולם אם לא עירבה עמהן: 


lvr: 25
pgn: 10
dfh: b
trm: אלא אמר אביי
txt:
<span class='five'>אלא אמר אביי. </span>בשבעת ימים של פרישה לא פליג ר' יהודה דודאי מיחייב דומיא דסוכה: 


lvr: 25
pgn: 10
dfh: b
trm: כי פליגי בשאר ימות השנה
txt:
<span class='five'>כי פליגי בשאר ימות השנה. </span>רבנן סברי גזרינן שאר ימות השנה אטו שבעה ור' יהודה סבר לא גזרינן אלא לשכת פרהדרין בשאר ימות השנה היה לה מזוזה כדי שתהא מוחזקת לכל יודעיה כבית דירה גמורה שלא יאמרו על הכהן בשבעת ימי הפרישה בבית האסורין חבוש: 


lvr: 25
pgn: 10
dfh: b
trm: וסוכה טעמא לחוד כו'
txt:
<span class='five'>וסוכה טעמא לחוד כו'. </span>ר' יהודה לטעמיה דאמר במסכת סוכה <span class='mareimakom'>(דף ז:)</span> דירת קבע היא והכשיר סוכה גבוה מעשרים אמה שאינה ראויה ליעשות אלא במחיצת קבע הלכך בית חשיבא נמי לענין מזוזה:  כל


lvr: 25
pgn: 11
dfh: a
trm: אחד שערי מדינות
txt:
<span class='five'>אחד שערי מדינות. </span>יש מדינה מוקפת הרים ויערים בכמה פרסאות ואין יוצאין ממנה אלא דרך שערים כגון ארץ הגר: 


lvr: 25
pgn: 11
dfh: a
trm: לאקרא דכובי
txt:
<span class='five'>לאקרא דכובי. </span>בנין בנוי עליהן ונקרא כובי והשערים תחתיו עשויין ככיפה ובניין הבנוי על גבי כיפין חזק יותר: 


lvr: 25
pgn: 11
dfh: a
trm: ואקרא דכובי גופה
txt:
<span class='five'>ואקרא דכובי גופה. </span>משום אותו בנין עצמו תבעי השער מזוזה שדרך אותו השער נכנסין לו: 


lvr: 25
pgn: 11
dfh: a
trm: פעמים ביובל
txt:
<span class='five'>פעמים ביובל. </span>כל דבר שהוא של רבים אין להטריח עליו הרבה שאם תטרח יהא כל אחד אומר יעשו חביריי: 


lvr: 25
pgn: 11
dfh: a
trm: מאי נאותות רוחצות
txt:
<span class='five'>מאי נאותות רוחצות. </span>נאותות לשון הנאה ומשום דמקום גנאי הוא שעומדות שם ערומות אין כבוד שמים להיות שם מזוזה: 


lvr: 25
pgn: 11
dfh: a
trm: אע'פ שהנשים מתקשטות
txt:
<span class='five'>אע'פ שהנשים מתקשטות. </span>שם בבשמים וס'ד אמינא דירה היא אשמעינן דלאו דירה היא: 


lvr: 25
pgn: 11
dfh: a
trm: אלא מאי אית לך למימר
txt:
<span class='five'>אלא מאי אית לך למימר. </span>כי פרשת נאותות מתקשטות שם ותיקשי מתני' אמתני' ונימא תנאי היא: 


lvr: 25
pgn: 11
dfh: a
trm: ויש מחייבין
txt:
<span class='five'>ויש מחייבין. </span>והיינו תנאי וכל חד מן אמוראי מתרץ לטעמיה רב כהנא מתרץ דבסתמא פליגי אבל מתקשטות דכ'ע חייבין ורב יהודה מתרץ דבמתקשטות פליגי אבל סתמא דכולי עלמא פטור: 


lvr: 25
pgn: 11
dfh: a
trm: ושהנשים נאותות בהן
txt:
<span class='five'>ושהנשים נאותות בהן. </span>כלומר בית התבן ובית הבקר ובית העצים ושהנשים רוחצות בהן ובית הטביל' אע'ג דאשמעי' מרחץ איצטריך לאשמועינן בית הטבילה אע'ג דליכא זוהמא: 


lvr: 25
pgn: 11
dfh: b
trm: ושוין שאם יש ברגליה י'
txt:
<span class='five'>ושוין שאם יש ברגליה י'. </span>קודם שיתחיל העיגול ותתמעט רחבה שחייבת שאפי' שהכל סתום מי' ולמעלה יש שיעור פתח בגובהה י' ברוחב ד': 


lvr: 25
pgn: 11
dfh: b
trm: ולאו כלום היא
txt:
<span class='five'>ולאו כלום היא. </span>דכל פחות מג' גובה ארעא סמיכתא היא ואין כאן צד שם פתח של ד' ואפי' ר'מ מודה שאין כאן התחלה לומר חקוק והשלם: 


lvr: 25
pgn: 11
dfh: b
trm: א'נ יש ברגלה ג'
txt:
<span class='five'>א'נ יש ברגלה ג'. </span>קודם שנתמעט רחבה מד' ואינה גבוהה יו'ד בין הכל ולאו כלום היא: 


lvr: 25
pgn: 11
dfh: b
trm: ויש ברגלה ג'
txt:
<span class='five'>ויש ברגלה ג'. </span>ברוחב ד' ואינה רחבה ד' בגובהה י' שקודם שהגביהה י' נתמעט רחבה מד' ויש בה לחוק ולהרחיב החלל למעלה כמדה של מטה שאין החומה הולכת וכלה מבחוץ לפי החלל הפנימי כזה  אלא החומה ארוכה למעלה מבחוץ לחלל כמשפט כזה : 


lvr: 25
pgn: 11
dfh: b
trm: ר'מ סבר
txt:
<span class='five'>ר'מ סבר. </span>הואיל והתחיל בה ג' ברוחב ד' שם פתח עליו ורואין כאילו הוא חקוק למעלה להרחיב כמדתו שלמטה: 


lvr: 25
pgn: 11
dfh: b
trm: למי שמייחד ביתו לו
txt:
<span class='five'>למי שמייחד ביתו לו. </span>שכלי תשמישו מיוחדין לו ואינו משאילן לשכניו כלומר שהנגעים באים על צרות העין:  דכרכים


lvr: 25
pgn: 12
dfh: a
trm: דכרכים
txt:
<span class='five'>דכרכים. </span>שהוא מקום שווקים ומתקבצים שם ממקומות הרבה והיא עשויה לכל הבא להתפלל ואין לה בעלים מיוחדים: 


lvr: 25
pgn: 12
dfh: a
trm: ואין ירושלים מטמאה בנגעים
txt:
<span class='five'>ואין ירושלים מטמאה בנגעים. </span>שאין אחוזה להם קסבר לא נתחלקה לשבט יהודה ובנימין אלא כל השבטים שוין בה: 


lvr: 25
pgn: 12
dfh: a
trm: אלא מקום מקדש בלבד
txt:
<span class='five'>אלא מקום מקדש בלבד. </span>שכשקנה דוד את גורן מארונה היבוסי גבה הכסף מכל שבט ושבט כדאמרינן בספרי ובשחיטת קדשים <span class='mareimakom'>[זבחים קטז:]</span>: 


lvr: 25
pgn: 12
dfh: a
trm: הר הבית והלשכות והעזרות
txt:
<span class='five'>הר הבית והלשכות והעזרות. </span>צד המזרחי רוחב הר הבית עזרת נשים כולה ועזרת ישראל כולה י'א אמה של מקום רגלי דריסת הכהנים להלן מרגלי ישראל ושם המזבח מתחיל משם ולמערב בחלקו של בנימין אלא שבמקום מושב המזבח יוצאה רצועה מחלקו של יהודה ונכנסה לקרן מזרחית דרומית: 


lvr: 25
pgn: 12
dfh: a
trm: חופף
txt:
<span class='five'>חופף. </span>כאדם המתחכך מחמת שאינו משיג תאותו לשון נזיר (לא יחוף ראשו) <span class='mareimakom'>(נזיר דף מב.)</span>: 


lvr: 25
pgn: 12
dfh: a
trm: לאחוזה
txt:
<span class='five'>לאחוזה. </span>גבי נגעים כתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יד)</span>  אשר אני נותן לכם לאחוזה לבית אחוזה: 


lvr: 25
pgn: 12
dfh: a
trm: פשיטא אירע
txt:
<span class='five'>פשיטא אירע. </span>בכהן גדול פסול ביוה'כ קודם תמיד של שחר מחנכין אותו לזה המשמש תחתיו בתמיד של שחר שיעשה הוא תמיד של שחר בשמונה בגדים ויהא מחונך לכהונה גדולה קודם שיגיע עבודת יום הכפורים: 


lvr: 25
pgn: 12
dfh: a
trm: במה מחנכין אותו
txt:
<span class='five'>במה מחנכין אותו. </span>הרי עבודת יום הכפורים שאחר התמיד בארבעה בגדים היא ובמה הוא ניכר שהוא כהן גדול מעולם והיכן יצא מהדיוטות שתהא עבודת היום נעשית בכהן גדול: 


lvr: 25
pgn: 12
dfh: a
trm: באבנט
txt:
<span class='five'>באבנט. </span>באותן ד' בגדים עצמן יש היכר לכהונה גדולה שאבנטו של כהן גדול בעבודת יוה'כ של בוץ הוא כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא טז)</span> ובאבנט בד יחגור וזה עד עכשיו היה רגיל לעבוד בשל כלאים: 


lvr: 25
pgn: 12
dfh: a
trm: הניחא למ'ד אבנטו של כהן גדול
txt:
<span class='five'>הניחא למ'ד אבנטו של כהן גדול. </span>של כל ימות השנה היה של כלאים כדכתיב ואת האבנט שש משזר ותכלת: 


lvr: 25
pgn: 12
dfh: a
trm: זהו אבנטו של כהן הדיוט
txt:
<span class='five'>זהו אבנטו של כהן הדיוט. </span>שאין חילוק באבנטיהם איכא היכירא ביום הכפורים באבנט לפי שאבנטו של כהן גדול משתנה ביום הכפורים להיות של בוץ: 


lvr: 25
pgn: 12
dfh: a
trm: אלא למאן דאמר
txt:
<span class='five'>אלא למאן דאמר. </span>לקמן אבנטו של כהן גדול בכל השנה לא זהו של הדיוט שההדיוט של בוץ נמצאו אבנטיהם שוין ביום הכפורים ומאי היכירא כהונה גדולה איכא להאי: 


lvr: 25
pgn: 12
dfh: a
trm: אמר אביי
txt:
<span class='five'>אמר אביי. </span>קודם שיתחיל עבודת היום שהוא בבגדים השוין בהדיוט לובש שמונה בגדים ויהפוך במזבח החיצון אחד מאיברי התמיד במזלג של ברזל דקירוב עבודה היא שממהר להתעכל מחמת הפיכה זו ועבודה היא כדרב הונא ונמצא שנתחנך לכהונה גדולה קודם לכן: 


lvr: 25
pgn: 12
dfh: a
trm: חייב מיתה
txt:
<span class='five'>חייב מיתה. </span>משום והזר הקרב יומת <span class='mareimakom'>(במדבר יח)</span> אלמא קרובי עבודה הוי עבודה:  עבודתו


lvr: 25
pgn: 12
dfh: b
trm: עבודתו מחנכתו
txt:
<span class='five'>עבודתו מחנכתו. </span>עבודת יוה'כ עצמה שאינה כשירה אלא בכהן גדול וזה עובדה מחנכתו לכהונה גדולה: 


lvr: 25
pgn: 12
dfh: b
trm: משיחתן מקדשתן
txt:
<span class='five'>משיחתן מקדשתן. </span>כדכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר ז)</span> וימשחם ויקדש אותם מכאן ואילך לא נמשחו כלים חדשים שנעשים שם כדאמרינן במסכת שבועות <span class='mareimakom'>(דף טו.)</span> אותם במשיחה: הכי גרסינן 


lvr: 25
pgn: 12
dfh: b
trm:
כי אתא רב דימי אמר אבנטו של כהן הדיוט רבי ור' אליעזר ברבי שמעון כו' </span>ולא גרסינן ביום הכפורים דהא בכהן הדיוט אין חילוק ביוה'כ לשאר ימים: <span class='five'>אימת אילימא בשאר ימות השנה

txt:
<span class='five'>כי אתא רב דימי אמר אבנטו של כהן הדיוט רבי ור' אליעזר ברבי שמעון כו' </span>ולא גרסינן ביום הכפורים דהא בכהן הדיוט אין חילוק ביוה'כ לשאר ימים: <span class='five'>אימת אילימא בשאר ימות השנה. </span>שכהן גדול משמש בשל כלאים וקאמר דחלוקין באבנטיהן דשל הדיוט דבוץ טובא איכא: 


lvr: 25
pgn: 12
dfh: b
trm: אלא לאו ביום הכפורים
txt:
<span class='five'>אלא לאו ביום הכפורים. </span>דשל כהן גדול דבוץ  ואשמועינן דשל הדיוט דכלאים והוא הדין להדיוט דכל ימות השנה: 


lvr: 25
pgn: 12
dfh: b
trm: לעולם בשאר ימות השנה
txt:
<span class='five'>לעולם בשאר ימות השנה. </span>דכהן גדול בשל כלאים ואשמעינן דשל הדיוט דבוץ ודקאמרת טובא איכא: 


lvr: 25
pgn: 12
dfh: b
trm: בהנך דשוין
txt:
<span class='five'>בהנך דשוין. </span>באותן בגדים ששניהם שוין בהם דהיינו כתונת ומכנסים ומצנפת ואבנט אין ביניהם אלא אבנט: 


lvr: 25
pgn: 12
dfh: b
trm: כי אתא רבין כו'
txt:
<span class='five'>כי אתא רבין כו'. </span>בין רבין לרב דימי ליכא מידי אלא דרב דימי לא פירש הי מינייהו דאמר של כלאים והי מינייהו דאמר של בוץ ורבין פירש בהדיא רבי אומר של כלאים: 


lvr: 25
pgn: 12
dfh: b
trm: על בשרו
txt:
<span class='five'>על בשרו. </span>גבי תרומת הדשן כתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ו)</span> ולבש הכהן מדו בד ומכנסי בד ילבש על בשרו וגו' והוה ליה למיכתב ומכנסי בד על בשרו דהא כתיב ברישיה דקרא ולבש: 


lvr: 25
pgn: 12
dfh: b
trm: ומה ת'ל ילבש להביא מצנפת ואבנט
txt:
<span class='five'>ומה ת'ל ילבש להביא מצנפת ואבנט. </span>משום דלא כתיב אלא מדו בד ובמכנסים כתב ילבש ללמדך שהיא עבודה גמורה וצריכה ארבעה כלים: 


lvr: 25
pgn: 12
dfh: b
trm: ר' דוסא אומר להביא
txt:
<span class='five'>ר' דוסא אומר להביא. </span>ארבעה בגדי כהן גדול ששימש בהן לפנים ביום הכפורים שכשרים להדיוט כל ימות השנה שלא תאמר והניחם שם שיהו טעונין גניזה אלא שלא ישתמש בהן ליום הכפורים אחר: 


lvr: 25
pgn: 12
dfh: b
trm: אבנטו של כהן גדול ביום הכפורים לא זהו אבנטו הכשר להדיוט
txt:
<span class='five'>אבנטו של כהן גדול ביום הכפורים לא זהו אבנטו הכשר להדיוט. </span>שהרי הוא של בוץ ודכהן הדיוט כל הימים דכלאים: 


lvr: 25
pgn: 12
dfh: b
trm: את השחקין
txt:
<span class='five'>את השחקין. </span>שאף השחקין כשרים לעבודה ואני שמעתי להביא שחקים דוקא משום בגדים שבשל בהן קדרה לרבו לא ימזוג בהן כוס לרבו ואין נראה בעיני דבשלמא גבי הוצאת הדשן אמרינן לקמן <span class='mareimakom'>(דף כג:)</span> הכי מפני שהבגדים מתבזים ומתלכלכין בהן אבל תרומת הדשן שאינו אלא מלא מחתה ליום כדאמרינן במסכת תמיד <span class='mareimakom'>(ד' ד.)</span> ואין שם לכלוך בגדים: הכי גרסינן 


lvr: 25
pgn: 12
dfh: b
trm: ואזדא רבי דוסא לטעמיה דתניא והניחם שם וכו'
txt:
<span class='five'>ואזדא רבי דוסא לטעמיה דתניא והניחם שם וכו'. </span>גבי בגדי יום הכפורים כתיב ופשט את בגדי הבד אשר לבש בבואו אל הקודש והניחם שם: 


lvr: 25
pgn: 12
dfh: b
trm: כל מצות כהונה גדולה עליו
txt:
<span class='five'>כל מצות כהונה גדולה עליו. </span>לא פורע ולא פורם ואינו מטמא לקרובים ומוזהר על האלמנה ומשמש בשמונה בגדים: 


lvr: 25
pgn: 12
dfh: b
trm: אינו ראוי וכו'
txt:
<span class='five'>אינו ראוי וכו'. </span>כלומר אינו משמש במקדש לא בשמנה ככהן גדול ולא בארבעה ככהן הדיוט: 


lvr: 25
pgn: 12
dfh: b
trm: שאם עבר ועבד
txt:
<span class='five'>שאם עבר ועבד. </span>בשמונה בגדים ככהן גדול עבודתו כשירה דהא כה'ג הוא אלא דאמרו רבנן לא לישתמש משום איבה אבל בארבעה ודאי פסולה דהוה ליה חסר בגדים: 


lvr: 25
pgn: 12
dfh: b
trm: מהו דתימא
txt:
<span class='five'>מהו דתימא. </span>משום איבה נפסיל אף לאחר מיתת ראשון דאי אמרת ישמש אחריו הויא ליה צרה מחיים כאשה שהיא צרה לחבירתה דאמר זה מצפה מתי ימות וישמש הוא קא משמע לן דלא חיישינן: 


lvr: 25
pgn: 12
dfh: b
trm: טומאה שכיחא
txt:
<span class='five'>טומאה שכיחא. </span>על ידי קרי או על ידי התזת צנורא מפי עם הארץ: <span class='five'>נימרו אינהו לנפשייהו.  כיון                     </span>


lvr: 25
pgn: 13
dfh: a
trm: על מנת שתמותי
txt:
<span class='five'>על מנת שתמותי. </span>ביוה'כ ואם מתה בו ביום נמצא גט למפרע ואין כאן אלא בית אחד ואם לא מתה היא ומתה חבירתה נשארה לו זאת שאין הגט גט וכל סוגיא זאת אין תירוצין שבה יכולין לעמוד כי יש להן תשובות רבות ואינו אלא כי מלמדין אותנו ואם תאמר כן יש להשיב כן ואינו משיב כל תשובות שיש להשיב כי באחת הוא מסלקו לתרץ בענין אחר עד שהעמידה על מכונה: 


lvr: 25
pgn: 13
dfh: a
trm: כל ימי חיי פלוני הרי זה כריתות
txt:
<span class='five'>כל ימי חיי פלוני הרי זה כריתות. </span>ותינשא לאחר מיתת פלוני וגם מהיום הוא גט שאם קלקלה אין כאן חיוב אשת איש שאינו אלא כחשש שמא תשתה יין בחיי פלוני: 


lvr: 25
pgn: 13
dfh: a
trm: שלא תמות חברתיך
txt:
<span class='five'>שלא תמות חברתיך. </span>ואי לא מתה חבירתה הוה לה גט למפרע ואין כאן אלא בית אחד:  אם


lvr: 25
pgn: 13
dfh: b
trm: שתי יבמות הבאות מאדם אחד
txt:
<span class='five'>שתי יבמות הבאות מאדם אחד. </span>שהיה לו שתי נשים לא תתייבם אפילו אחת מהן דהא בית אחד כתיב: 


lvr: 25
pgn: 13
dfh: b
trm: ארוסה לא תתייבם
txt:
<span class='five'>ארוסה לא תתייבם. </span>דהא בית כתיב ואת אמרת לעיל כל כמה דלא כניס לה לאו ביתו היא: 


lvr: 25
pgn: 13
dfh: b
trm: מקריב אונן
txt:
<span class='five'>מקריב אונן. </span>דרחמנא שרייה דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כא)</span> לאביו ולאמו לא יטמא ומן המקדש לא יצא ולא יחלל וגו' ודרשינן לה בשחיטת קדשים <span class='mareimakom'>(זבחים טז.)</span> במת אביו ואמו ואינו צריך לצאת מקדושתו כלל להיות עומד ומקריב כי לא חילל עבודתו בכך ומינה ילפינן הא כהן הדיוט שלא יצא חילל: 


lvr: 25
pgn: 13
dfh: b
trm: ואינו אוכל
txt:
<span class='five'>ואינו אוכל. </span>שלא הותרה כאן אלא עבודה וקדשים אסורין לאונן קל וחומר ממעשר הקל שאמרה תורה <span class='mareimakom'>(דברים כו)</span> לא אכלתי באוני ממנו: 


lvr: 25
pgn: 13
dfh: b
trm: להביאו מתוך ביתו
txt:
<span class='five'>להביאו מתוך ביתו. </span>מצוה הוא שיביאוהו למקדש לעבוד כל היום כדי לפכח צערו וה'ק ר' יהודה כל היום יהא עסוק בהקרבה: 


lvr: 25
pgn: 13
dfh: b
trm: השתא לרבי יהודה אפוקי מפקינן ליה
txt:
<span class='five'>השתא לרבי יהודה אפוקי מפקינן ליה. </span>להדיוט אונן אפילו התחיל בעבודה אלמא ר' יהודה בהקרבת אנינות לחומרא ורבנן לקולא וגבי כהן גדול החליפו שיטתן: 


lvr: 25
pgn: 14
dfh: a
trm: לומר שאינו עובד כל היום
txt:
<span class='five'>לומר שאינו עובד כל היום. </span>עד הלילה אבל בלילה אם בא להקטיר חלבים ואימורים יקטיר: 


lvr: 25
pgn: 14
dfh: a
trm: גזירה שמא יאכל
txt:
<span class='five'>גזירה שמא יאכל. </span>כל היום אסור באכילת קדשים מן התורה אבל באנינות הלילה משנקבר המת ביום אינה מדברי תורה אלא מדברי סופרים והכי שמעינן ליה לר' יהודה במסכת זבחים <span class='mareimakom'>(דף צט:)</span> והכי קאמר רבי יהודה כל היום הוא באנינות ולא יקריב: 


lvr: 25
pgn: 14
dfh: a
trm: והא מיגרשא
txt:
<span class='five'>והא מיגרשא. </span>דהכי אוקימנא דאי חזי לה דמתה קדים ועייל לבית הכנסת ומשוי ליה לגיטא דההיא דמתה גיטא למפרע: 


lvr: 25
pgn: 14
dfh: a
trm: מי לא מיטרד
txt:
<span class='five'>מי לא מיטרד. </span>ובקדשים בעינן שמחה וגדולה דכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר יח)</span> לך נתתים למשחה כדרך שהמלכים אוכלים <span class='mareimakom'>(חולין קלב:)</span>: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 25
pgn: 14
dfh: a
trm: ומטיב את הנרות
txt:
<span class='five'>ומטיב את הנרות. </span> מדשן מן אפר הפתילות שכבו וכן כל יום ויום מטיבן בבקר שנאמר בבקר בבקר בהטיבו את הנרות וכל יום מקטירין קטורת בהיכל פרס בשחרית ופרס בין הערבים: 


lvr: 25
pgn: 14
dfh: a
trm: ושאר כל הימים אם רצה
txt:
<span class='five'>ושאר כל הימים אם רצה. </span>להיטיב ולהקריב את כל קרבן שירצה מקריב ואין המשמר יכול לעכב על ידו: 


lvr: 25
pgn: 14
dfh: a
trm: על הטמא טהור ועל הטהור טמא
txt:
<span class='five'>על הטמא טהור ועל הטהור טמא. </span>אם הזה על הטמא נעשה טהור ואם הזה על הטהור נעשה טמא ויליף טעמא מעל הטמא יתירא כדמפרש לקמן: 


lvr: 25
pgn: 14
dfh: a
trm: וחכמים אומרים
txt:
<span class='five'>וחכמים אומרים. </span>על הטמא לדרשא אתא לומר שאין דברי הזאה אמורים אלא בדברים המקבלים טומאה אבל בדברים שאין מקבלים טומאה אין הזאה הניתזת עליהן קרויה הזיה ונפקא מינה שהשיריים שיש באזוב שירי פסולי הן ואין להכשירן להזות: 


lvr: 25
pgn: 14
dfh: a
trm: כדתנן נתכוון וכו' אם יש באזוב ישנה
txt:
<span class='five'>כדתנן נתכוון וכו' אם יש באזוב ישנה. </span>כלומר ראויין השיריים להזות על אדם שצריך הזאה דלא נתכוון (לו) וחוזר ושונה ואין צריך לחזור ולהטביל: 


lvr: 25
pgn: 14
dfh: a
trm: לא ישנה
txt:
<span class='five'>לא ישנה. </span>דנפסלו במלאכה דהזאה של בהמה אין [שם] הזאה עליה והוו להו כמים שנעשית בהן מלאכה: 


lvr: 25
pgn: 14
dfh: a
trm: הניחא למאן דאמר כו'
txt:
<span class='five'>הניחא למאן דאמר כו'. </span>פלוגתא היא בזבחים בפרק התערובת <span class='mareimakom'>(דף פ.)</span>: 


lvr: 25
pgn: 14
dfh: b
trm: שיטביל ראשי גבעולין ויזה
txt:
<span class='five'>שיטביל ראשי גבעולין ויזה. </span>כלומר כדי שיטבילם בהן טבילה שיהא בה להתיז ממנה: 


lvr: 25
pgn: 14
dfh: b
trm: כל מי שזכה כו'
txt:
<span class='five'>כל מי שזכה כו'. </span>שלש משניות הן בסדר התמיד סדורות זו אחר זו כסדר עבודתו מי שזכה לפייס בדישון מזבח הפנימי נוטל את וכו' וכשסיים סדר מעשה הדישון נקט בתריה מי שזכה במנורה נוטל את הטני כו' ומפרש מעשה הטבת נרות וחוזר ושונה מי שזכה בקטורת ומפרש הלכותיו אלמא כך סידרן: 


lvr: 25
pgn: 14
dfh: b
trm: מאן תנא תמיד רבי שמעון איש המצפה הוא
txt:
<span class='five'>מאן תנא תמיד רבי שמעון איש המצפה הוא. </span>דשמעינן ליה בברייתא דאיירי בהלכות סדר התמיד: 


lvr: 25
pgn: 14
dfh: b
trm: והא איפכא שמעינן ליה
txt:
<span class='five'>והא איפכא שמעינן ליה. </span> דבר פלוגתייהו הוא דשמעינן ליה דפליג אסתמיה דמסכת תמיד ולא מיתוקמי סתמיה דתמיד כוותיה: 


lvr: 25
pgn: 14
dfh: b
trm: דתנן
txt:
<span class='five'>דתנן. </span>במסכת תמיד בא לו כהן הזורק את הדם לקרן מזרחית צפונית של מזבח נותן מתנה ראשונה מזרחה צפונה מתנה אחת כמין גאם יונית ניכרת למזרח ולצפון ומשם מקיף והולך ובא לו לקרן מערבית דרומית ונותן מערבה דרומה שהעולה טעונה שתי מתנות שהן ארבע בשתי קרנות זו כנגד אלכסונה של זו כדי שיהא מן הדם בארבע רוחות המזבח כארבע מתנות ולקמיה <span class='mareimakom'>(טו:)</span> מפרש מאי שנא הני תרתי קרנות: 


lvr: 25
pgn: 14
dfh: b
trm: ותני עלה ר' שמעון איש המצפה משנה בתמיד
txt:
<span class='five'>ותני עלה ר' שמעון איש המצפה משנה בתמיד. </span>במתן דם התמיד ממתן דמי כל שאר עולות לתת ממנו מתנה ראשונה אחת שהיא שתים כמו שאמרנו כמין גאם יונית ובשניה שתים שהן שתים להפסיקה ולתת מערבה תחילה ואח'כ דרומה כדרך ביאתו שהוא מקיף ובא מן המערב לדרום וכשמגיע לקרן נותן שתי מתנות בפיסוק וטעמא מפרש לקמיה <span class='mareimakom'>(שם ע'א)</span>: 


lvr: 25
pgn: 14
dfh: b
trm: מאן תנא סדר יומא
txt:
<span class='five'>מאן תנא סדר יומא. </span>מאן תנא לסדר תמיד דהך מס' דמיירי בסדר יום הכפורים דפליג אמשניות דסדר התמיד רבי שמעון איש המצפה הוא דשמעינן ליה דפליג אסתמיה דתמיד: 


lvr: 25
pgn: 14
dfh: b
trm: הפייס השני
txt:
<span class='five'>הפייס השני. </span>בפירקין דלקמן <span class='mareimakom'>(כה.)</span> איירי בסדר ארבע פייסות שהיו שם בכל יום וקתני באסיפת קיבוץ פייס שני היו מפייסין שלש עשרה עבודות: 


lvr: 25
pgn: 14
dfh: b
trm: מי שוחט ומי זורק
txt:
<span class='five'>מי שוחט ומי זורק. </span>את דמו ומי מדשן מזבח הפנימי ומי מעלה אברי תמיד לכבש וסודרן אותן עליו ואחר כך מעלן משם למזבח משום ברוב עם הדרת מלך ומונה והולך שלש עשרה ומתפרדין וחוזרין ונאספין לאחר שעה ומכריזין לפייס שלישי כלומר באסיפה שלישית ולקמן <span class='mareimakom'>(דף כד:)</span> מפרש למה מתפרדין וחוזרין ונאספין כדי שתהא הרגש קול בעזרה שנאמר <span class='mareimakom'>(תהלים נה)</span> בבית אלהים נהלך ברגש: 


lvr: 25
pgn: 14
dfh: b
trm: חדשים
txt:
<span class='five'>חדשים. </span>כהנים שלא הקטירו קטרת מימיהם יתקבצו כולן לכאן לגורל הקטרת אבל לא ישנים דאמר לקמן <span class='mareimakom'>(דף כו.)</span> מעולם לא שנה בה אדם לפי שהיתה מעשרת שנאמר ישימו קטורה באפך <span class='mareimakom'>(דברים לג)</span> וכתיב בתריה ברך ה' חילו מ'מ שמעינן מינה הטבת הנרות קודמת לקטורת: 


lvr: 25
pgn: 14
dfh: b
trm: כאן בהטבת שתי נרות וכו'
txt:
<span class='five'>כאן בהטבת שתי נרות וכו'. </span>לקמן בפ' שלישי <span class='mareimakom'>(דף לג.)</span> אמרינן שמפסיק בהטבת הנרות משהטיב חמש פוסק וממתין עד שנעשה עבודה אחרת בנתים וחוזר ומטיב שתים ופליגא אבא שאול ורבנן איכא למאן דאמר בקטורת מפסיק להו ואיכא למ'ד בשחיטת התמיד וזריקת דמו מפסיק להו ולקמן <span class='mareimakom'>(שם:)</span> מפרש טעמא דהפסקה ותנא דידן סבירא ליה בקטרת מפסיק להו הלכך הא דקתני קטרת ברישא בהטבת שתי נרות קאמר והא דתנן הטבה ברישא בהטבת חמש ראשונות קאמר: 


lvr: 25
pgn: 14
dfh: b
trm: והא אביי
txt:
<span class='five'>והא אביי. </span>לקמן בפ' שלישי <span class='mareimakom'>(שם.)</span> מסדר בגירסי דסדר מערכה עבודת כל יום ויום: 


lvr: 25
pgn: 14
dfh: b
trm: לא ייטיב
txt:
<span class='five'>לא ייטיב. </span>שבעתן ואחר כך יקטיר אלא יקטיר באמצע ואח'כ יגמור הטבת שתים והא ליכא למימר יקטיר תחלה ואח'כ יתחיל להיטיב קאמרי רבנן דהא קיי'ל דבעי הפסקה וכל עבודות סדורות זו אחר זו על פי הכתובים לקמן במילתא דאביי ואי אפשר להקטיר עד לאחר זריקת דם התמיד ואי אמרת קטרת קודמת להטבת הנרות אין לך עוד עבודה להפסיקן בה: 


lvr: 25
pgn: 15
dfh: a
trm: תן לה
txt:
<span class='five'>תן לה. </span>למנורה מדת שמן כדי שתהא דולקת כל הלילה ושיערו חכמים חצי לוג לכל נר ונר ויש בו כדי להדליק כל הלילה של תקופת טבת ואם יותיר בקצרה יותיר: 


lvr: 25
pgn: 15
dfh: a
trm: אין לך עבודה שכשירה
txt:
<span class='five'>אין לך עבודה שכשירה. </span>כלומר אין לך עבודת יום כשירה אחר הדלקתן דדריש הכי אותו מערב ועד בקר ולא אחר מערב עד בקר: 


lvr: 25
pgn: 15
dfh: a
trm: דכתיב אותו
txt:
<span class='five'>דכתיב אותו. </span>כדפרישית ועל כרחך בעידן הדלקה תהא מיקטרא קטורת קאמר אבל שחרית בסדר משמעו של מקרא סדר העבודה בהיטיבו והדר יקטירנה: 


lvr: 25
pgn: 15
dfh: a
trm: רב פפא אמר לא קשיא
txt:
<span class='five'>רב פפא אמר לא קשיא. </span>סדר יומא אסדר יומא וכו' א] בהטבת שתי נרות הא דתנן קטרת ברישא רבנן והא דתנן נרות ברישא אבא שאול: 


lvr: 25
pgn: 15
dfh: a
trm: פייס
txt:
<span class='five'>פייס. </span>דמתניתין דפייסות השנויה בפ' שני <span class='mareimakom'>(דף כה.)</span> דקתני קטרת לבסוף כאבא שאול: 


lvr: 25
pgn: 15
dfh: a
trm: אימא סיפא
txt:
<span class='five'>אימא סיפא. </span>דסדר יומא קתני בפ' שלישי <span class='mareimakom'>(דף לא:)</span> הביאו לו את התמיד לכהן גדול ביום הכפורים: 


lvr: 25
pgn: 15
dfh: a
trm: קרצו
txt:
<span class='five'>קרצו. </span>חתכו חתך בו הכשר שחיטה ברוב שנים ולא כולן לפי שצריך הוא עצמו למהר וליטול מזרק לקבל הדם שכל עבודת יום הכפורים אינה כשירה אלא בו: 


lvr: 25
pgn: 15
dfh: a
trm: להיטיב את הנרות
txt:
<span class='five'>להיטיב את הנרות. </span>ועל כרחך בשתים האחרונות קאמר דליכא למ'ד קטורת קודמת לחמש הנרות: 


lvr: 25
pgn: 15
dfh: a
trm: רישא וסיפא
txt:
<span class='five'>רישא וסיפא. </span>דסדר יומא רבנן וכו' בתמיה [דכל מסכת זו כמשנה אחת שעסוקה כולה בסדר כמות שהן הפסוקים סדורין והולכין]: 


lvr: 25
pgn: 15
dfh: a
trm: תנא ברישא וכו'
txt:
<span class='five'>תנא ברישא וכו'. </span>[בתמיה] דאוקי אביי מתניתין דפ'ק בהטבת שתי נרות ודפרק שני בהטבת ה' נרות: 


lvr: 25
pgn: 15
dfh: a
trm: ואביי אמר לך
txt:
<span class='five'>ואביי אמר לך. </span>האי דפ'ק דקתני כל שבעת הימים הוא זורק כו' לאו ביום הכפורים קאי ולא קפיד אסידרא אלא אורויי בעלמא מיירי ומלמדנו שצריך כהן גדול להיות עסוק בעבודה כל שבעה כדי שיהא רגיל ומזומן בה ביום הכפורים וסדרא דיומא הדר תני לה לכך שנה בפרק שני הטבת חמש ובפ'ג שנה הטבת שתים: 


lvr: 25
pgn: 15
dfh: a
trm: לחטאת לה' על עולת התמיד
txt:
<span class='five'>לחטאת לה' על עולת התמיד. </span>מעשה חטאת על עולת התמיד והחטאת טעונה פיסוק מתנות שהרי דמה ניתן על ארבע קרנות אף עולת התמיד יש בה פיסוק מתנות לא שביטלו ממנו מעשה עולה שהרי עולה היא אלא שניהן נוהגין בה: 


lvr: 25
pgn: 15
dfh: a
trm: וניתיב אחת וכו'
txt:
<span class='five'>וניתיב אחת וכו'. </span>דם עולה ניתן למטה מחוט הסיקרא ודם החטאת למעלה וכיון דהך מתנה בתרייתא המפסקת משום מעשה חטאת עבידא תהוי למעלה כחטאת: 


lvr: 25
pgn: 15
dfh: a
trm: הזה ממנו כו'
txt:
<span class='five'>הזה ממנו כו'. </span>לקמן בפרק חמישי <span class='mareimakom'>[דף נג:]</span> כשהוא מזה מדם הפר כנגד עובי של כפורת וקא ס'ד אחת מאמצע עוביה למעלה ושבע מאמצעיתה ולמטה: 


lvr: 25
pgn: 15
dfh: a
trm: ומשני כמצליף
txt:
<span class='five'>ומשני כמצליף. </span>האי למטה ולמעלה דתני לא אאמצעית קאי אלא ראשונה נתן תחילה כלפי מעלה והשבע תחתיה זו למטה מזו כמצליף: 


lvr: 25
pgn: 15
dfh: a
trm: כמנגדנא
txt:
<span class='five'>כמנגדנא. </span>כשליח ב'ד המכה ברצועה זו למטה מזו שאינו מכה במקום אחד ולשון מצליף לא נודע לי: 


lvr: 25
pgn: 15
dfh: a
trm: טיהרא
txt:
<span class='five'>טיהרא. </span>צהרים פלגא דיומא וכיון דשבע הזאות הזה המזה אי אפשר לצמצם שלא יהא מהן לא למעלה ולא למטה:  אגופיה


lvr: 25
pgn: 15
dfh: b
trm: אגופיה דמזבח
txt:
<span class='five'>אגופיה דמזבח. </span>על גגו ומאי לשון טהרו על שם שמטהר ומפנה הקטורת שנשרף עליו בבקר וחותיהו אילך ואילך ומזה על מקום הגילוי כדכתיב וכעצם השמים לטוהר כמו לטהר: 


lvr: 25
pgn: 15
dfh: b
trm: עולה טעונה יסוד
txt:
<span class='five'>עולה טעונה יסוד. </span>שיהא דמה ניתן במקום שיהא יסוד למטה הימנו דהכי אמרינן בזבחים <span class='mareimakom'>(דף נא.)</span> אל יסוד מזבח העולה לזבחה של עולה יהא יסוד למטה הימנו: 


lvr: 25
pgn: 15
dfh: b
trm: קרן מזרחית דרומית לא היה לה יסוד
txt:
<span class='five'>קרן מזרחית דרומית לא היה לה יסוד. </span>כדאמרינן במסכת מדות <span class='mareimakom'>(פ'ג משנה א')</span> היסוד היה מהלך על פני כל הצפון ועל פני כל המערב אוכל במזרח אמה אחת כשהצפון כלה למזרח ובדרום אמה אחת כשהמערב כלה לדרום אלמא לא היה יסוד למזרחית דרומית ואמרינן בזבחים <span class='mareimakom'>(דף נג:)</span> לפי שלא היתה אמה היסוד של כל המזרח ושל כל דרום בחלקו של בנימין כדמתרגמינן באחסנתיה יתבני  מדבחא <span class='mareimakom'>(בראשית מט)</span> לפיכך לא היה יסוד לה: 


lvr: 25
pgn: 15
dfh: b
trm: כיון דאמר מר כו'
txt:
<span class='five'>כיון דאמר מר כו'. </span>ממתניתין דרמי בר יחזקאל היא לקמן <span class='mareimakom'>(דף נח:)</span>: 


lvr: 25
pgn: 15
dfh: b
trm: לא יהו אלא דרך ימין למזרח
txt:
<span class='five'>לא יהו אלא דרך ימין למזרח. </span>הכא לא שייך למזרח אבל בזבחים שייך למיתנייה דאיירי התם בנתינת כבש המזבח לדרום ויליף לה מן ומעלותיהו פונות קדים תן מעלותיו לדרום כדי שתהא תחילת פינותיו לקדים כשתפנה לדרך ימין דכל פינות דרך ימין הן דתני רמי בר יחזקאל עומד על שנים עשר בקר וגו' ואגב ההיא גירסא נקט בכל דוכתי למזרח ולא שייך למימר אלא דרך ימין ותו לא: 


lvr: 25
pgn: 15
dfh: b
trm: ברישא בההוא פגע
txt:
<span class='five'>ברישא בההוא פגע. </span>כשעלה בכבש ופונה לימין פוגע בקרן מזרחית דרומית תחילה ושם אי אפשר ליתן משום דאין לה יסוד ומקיף ובא עד מזרחית צפונית ונותן ואע'ג דמתן דם אינו עולה בכבש דהא על הרצפה עומד והכלי בידו וזורק למרחוק דכתיב וזרקו דהא למטה מן החוט הוא נותן אפילו הכי כיון שבחטאת שניתנה בעליונה של קרן צריך לעלות בכבש דרך הדרום ופונה למזרח ה'נ בכל הדמים אע'פ שנותנן למטה מתחיל להקיף מדרך הדרום שהוא פניו של מזבח כפתח כניסת הבית ומשם פונה לימין: 


lvr: 25
pgn: 15
dfh: b
trm: תנן התם
txt:
<span class='five'>תנן התם. </span>במסכת תמיד ולא שייך למיקבעיה בגמרא דיומא אלא משום דמיירי לעיל בשינוי כהאי גוונא מאן תנא סדר יומא ר'ש איש המצפה היא לא שמעינן ליה דאמר הכי אלא משום דשמעינן ליה דפליג אסדר תמיד מוקמי לסתמיה דפליגי אתמיד אליביה ואין שיטה כזאת מצויה בגמרא קבעה נמי להך גביה דמתוקמא נמי בהך שיטתא: 


lvr: 25
pgn: 15
dfh: b
trm: מלשכת הטלאים
txt:
<span class='five'>מלשכת הטלאים. </span>שהיו הטלאים שם מבוקרין כדתנן <span class='mareimakom'>(ערכין דף יג.)</span> אין פוחתין מששה טלאים המבוקרין בלשכת הטלאים: 


lvr: 25
pgn: 15
dfh: b
trm: במקצוע צפונית מערבית
txt:
<span class='five'>במקצוע צפונית מערבית. </span>של בית המוקד שהיה טרקלין גדול והיו מסיקין בו מדורות גדולות להתחמם שם הכהנים שהולכים יחפים על רצפת עזרה שהיא של שיש והיו במקצעותיה לשכות פתוחות כקטוניות פתוחות לטרקלין כדקתני לקמן וארבע לשכות היו שם בד' המקצועות אחת לשכת הטלאים וכו': 


lvr: 25
pgn: 15
dfh: b
trm: לשכת החותמות
txt:
<span class='five'>לשכת החותמות. </span>שמניחין שם חותמות של לוקח סלתות ונסכים מן ההקדש בדמים כדתנן במסכת שקלים <span class='mareimakom'>(דף ז:)</span> ד' חותמות היו במקדש והיה כתוב עליהן עגל גדי זכר חוטא והן סימני כבש ואיל ופר ושלש בהמות של מצורע כל מי שמבקש נסכים בא לו אצל הממונה על החותמות ונותן לו מעות כפי נסכים שהוא צריך ומקבל ממנו חותם של אותם נסכים ובא לו אצל הממונה על הנסכים ומראה לו החותם ומקבל ממנו נסכים וכו' כדמפרש התם: 


lvr: 25
pgn: 15
dfh: b
trm: שתים בקודש ושתים בחול
txt:
<span class='five'>שתים בקודש ושתים בחול. </span>של בית המוקד מקצתה בנויה בתוך עזרה מקודשת ומקצתה בחול: 


lvr: 25
pgn: 15
dfh: b
trm: וראשי פספסין
txt:
<span class='five'>וראשי פספסין. </span>חתיכות עצים מבדילין לסימן במקום המפסיק בין קודש לחול:  ששיקצום


lvr: 25
pgn: 16
dfh: a
trm: ששיקצום מלכי עובדי כוכבים
txt:
<span class='five'>ששיקצום מלכי עובדי כוכבים. </span>שהקטירו עליה לעבודת כוכבים במקדש קתני בלשכת הטלאים שהוא במערבית דרומית: 


lvr: 25
pgn: 16
dfh: a
trm: ומשלחין תחת הדוד
txt:
<span class='five'>ומשלחין תחת הדוד. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר ו)</span> ונתן על האש אשר תחת זבח השלמים: 


lvr: 25
pgn: 16
dfh: a
trm: לשכת המצורעין
txt:
<span class='five'>לשכת המצורעין. </span>מפרש בפירקין דלקמן ששם המצורעין טובלין בשמיני לטהרתן כשבאין להכניס ידיהן לבהונות אע'פ שטבל מבערב: 


lvr: 25
pgn: 16
dfh: a
trm: כל הכתלים שהיו שם
txt:
<span class='five'>כל הכתלים שהיו שם. </span>בכל בניני הר הבית היו גבוהין הרבה מאד עד שהיו כל פתחים שבהן גבוהין כ' אמה לבד ממה שעל הפתחים הרבה מאד: 


lvr: 25
pgn: 16
dfh: a
trm: חוץ מכותל מזרחית
txt:
<span class='five'>חוץ מכותל מזרחית. </span>הוא התחתון לרגלי הר הבית שבו נכנסין לחיל שלפני עזרת נשים ומן החיל נכנסין לעזרת נשים ומעזרת נשים לעזרה הגדולה: 


lvr: 25
pgn: 16
dfh: a
trm: שכהן השורף את הפרה עומד בהר המשחה
txt:
<span class='five'>שכהן השורף את הפרה עומד בהר המשחה. </span>הוא הר הזיתים אשר על פני ירושלים מקדם ופני הכהן למערב: 


lvr: 25
pgn: 16
dfh: a
trm: ומתכוין ורואה
txt:
<span class='five'>ומתכוין ורואה. </span>מעל גובה ראש הכותל דרך השערים שלפנים הימנו פתחו של היכל כשהוא מזה בדם כדכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר יט)</span> והזה אל נוכח פני אהל מועד וגו' ואם היתה הכותל גבוה אע'פ שהשערים מכוונים זה כנגד זה שער הר הבית כנגד שער עזרת נשים ושער עזרת נשים כנגד שער העזרה הגדולה ושער העזרה כנגד פתח ההיכל לא היה יכול לראות את פתח ההיכל דרך פתחים לפי שההר הולך ומגביה ועולה עד שקרקע פתח ההיכל גבוה כ' אמות יותר מקרקעי רגלי הר הבית ונמצאת איסקופת ההיכל גבוהה ממשקוף פתח הר הבית ולא יוכל לראות חלל פתח היכל דרך אותו פתח: 


lvr: 25
pgn: 16
dfh: a
trm: ותנן כל הפתחים וכו' ותנן לפנים הימנו וכו'
txt:
<span class='five'>ותנן כל הפתחים וכו' ותנן לפנים הימנו וכו'. </span>כל הני תנן ותנן דקא מייתי הכא לפרושי אתי דלא משכחת דאיכסי פיתחא תתאה במעלות הר הבית אלא לר' אליעזר בן יעקב: 


lvr: 25
pgn: 16
dfh: a
trm: גבוהין עשרים אמה
txt:
<span class='five'>גבוהין עשרים אמה. </span>כיון דגבוהין עשרים אמה לא משכחת שנסתם במעלות ההר לרבנן: 


lvr: 25
pgn: 16
dfh: a
trm: לפנים ממנו סורג
txt:
<span class='five'>לפנים ממנו סורג. </span>היה שם לפנים מכותל מזרחי והיא מחיצה העשויה נקבים נקבים כסירוגי מטה של חבלים ועושין אותה בדפי עץ ארוכים וקצרים שקורין לט'ש ומרכיבין אותן זו על גב זו באלכסון וקורין אותן בלע'ז פרודנ'י: 


lvr: 25
pgn: 16
dfh: a
trm: ושתים עשרה מעלות היו
txt:
<span class='five'>ושתים עשרה מעלות היו. </span>באותן י' אמות שההר מגביה מן הסורג עד שער עזרת נשים רום כל מעלה ומעלה חצי אמה הרי שעלה קרקע עזרת נשים ו' אמות: 


lvr: 25
pgn: 16
dfh: a
trm: ותנן בין האולם למזבח י'ב מעלות
txt:
<span class='five'>ותנן בין האולם למזבח י'ב מעלות. </span>הרי שגבה קרקע היכל מקרקע הר הבית התחתון תשע עשרה אמה וחצי עדיין נשאר מן הפתח התחתון חצי אמה עליונה לראות דרך שם חצי אמה התחתונה של חלל פתח ההיכל: 


lvr: 25
pgn: 16
dfh: a
trm: ותנן ר'א בן יעקב אומר מעלה היתה
txt:
<span class='five'>ותנן ר'א בן יעקב אומר מעלה היתה. </span>עוד בעזרת ישראל וגבוהה אמה ואורכה ברוחב כל העזרה: 


lvr: 25
pgn: 16
dfh: a
trm: אי אמרת בשלמא
txt:
<span class='five'>אי אמרת בשלמא. </span>סתמא דקתני דכותל מזרחי נמוך כדי לראות ממעל לו דרך שערי עזרת נשים ועזרת ישראל את חלל פתח ההיכל: 


lvr: 25
pgn: 16
dfh: a
trm: אלא אי אמרת רבנן
txt:
<span class='five'>אלא אי אמרת רבנן. </span>הרי לא עלו המעלות אלא י'ט אמה וחצי ופש ליה פלגא אמתא דמיתחזי ליה פתח ההיכל בגוויה לכהן שבהר הזיתים: 


lvr: 25
pgn: 16
dfh: a
trm: רב אדא בר אהבה אמר הא מני
txt:
<span class='five'>רב אדא בר אהבה אמר הא מני. </span>דקתני דכותל מזרחי הוצרך להיות נמוך ר' יהודה היא דאמר המזבח עומד באמצע העזרה כנגד הפתחים ונמצא גובהו סותם את הפתח התחתון שהרי עלה קרקע עזרת ישראל מקרקע התחתון י'ג אמה וחצי אמה קודם שהגיע למזבח והמזבח גובהו תשע הרי עשרים ושתים וחצי:  עשר


lvr: 25
pgn: 16
dfh: b
trm: אחת עשרה לצפון
txt:
<span class='five'>אחת עשרה לצפון. </span>כנגד ה' אמות הנותרים לחלל ההיכל מן המזוזה ולצפון שהרי חלל ההיכל כ' אמה רחב וכנגד ו' של עובי כותל צפונית של היכל וכן לדרום נמצא רוחבו של מזבח מצומצם כנגד היכל וכותליו: 


lvr: 25
pgn: 16
dfh: b
trm: ואי סלקא דעתך מדות רבי יהודה היא וכו'
txt:
<span class='five'>ואי סלקא דעתך מדות רבי יהודה היא וכו'. </span>פרכא היא דקא פריך הש'ס לרב אדא דאוקמי כרבי יהודה ואי סתמי מדות רבי יהודה נינהו מזבח דאתא באמצע עזרה אליבא דסתמא דמדות מי משכחת לה: 


lvr: 25
pgn: 16
dfh: b
trm: כל היקף העזרה
txt:
<span class='five'>כל היקף העזרה. </span>הגדולה אורך קפ'ז ובתוך אותו היקף נבנה הבית לצד מערבי והחצר והמזבח במזרחו היכל מאה אורך עם כותל אולם וחללו וכותל היכל וחללו ואמה טרקסין וחלל בית קדשי הקדשים ועובי כותל מערבי וחלל התא אחריו ועובי כותל חיצון הכי מיפרשא במסכת מדות ולקמן מייתי לה בפרק הוציאו לו <span class='mareimakom'>(דף נב:)</span>: 


lvr: 25
pgn: 16
dfh: b
trm: הכבש והמזבח כו'
txt:
<span class='five'>הכבש והמזבח כו'. </span>ולא פירש עכשיו מקום פנוי שבין כבש לכותל דרומי של עזרה ובסיפא קתני לה ועכשיו מונה והולך מן הדרום לצפון: 


lvr: 25
pgn: 16
dfh: b
trm: מן המזבח ולטבעות
txt:
<span class='five'>מן המזבח ולטבעות. </span> קבועים בקרקע בבית המטבחים שבצפון המזבח שנותנים בהן צוארי בהמות כששוחטין קדשי קדשים ששחיטתן בצפון: 


lvr: 25
pgn: 16
dfh: b
trm: ננסין
txt:
<span class='five'>ננסין. </span>עמודים נמוכין התקועין בקרקע ואונקלאות של ברזל קבועין בהן שבהן תולין את הבהמה להפשיט: 


lvr: 25
pgn: 16
dfh: b
trm: והמותר
txt:
<span class='five'>והמותר. </span>ממאה ושלשים וחמש שלא נמנה כאן ומקום השלחנות שלא הוצרך לפרש שרחבו מפורש בספר יחזקאל <span class='mareimakom'>(מ)</span> אותו העודף חלקהו חציו לדרום בין כבש לכותל וחציה למקום הננסין: 


lvr: 25
pgn: 16
dfh: b
trm: רובא דמזבח בדרום קאי
txt:
<span class='five'>רובא דמזבח בדרום קאי. </span>לפי מנין זה שהרי חצי רוחב העזרה ששים ושבעה וחצי וכשתתן מהם מכותל צפונית לננסין שמונה ומן הננסין לשולחנות ד' הרי י'ב ומקום ד' שולחנות זו אצל זו אינו פחות מד' והן היו ח' שלחנות כדתנן בשקלים <span class='mareimakom'>(דף ט:)</span> נתונות ד' בראש ארבע נמצאו ד' זו אצל זו ברוחב הרי ט'ז ומשם לטבעות ארבע הרי כ' ומקום הטבעות כ'ד הרי מ'ד ומן הטבעות ולמזבח ח' הרי נ'ב ומקום הננסין י' אמות ומחצה שהוא חצי העודף הנשאר מהנותר שלא מנה במשנה שהרי מאה ועשר אמות מנה מן הכבש לצפון נשארו ממאה ושלשים וחמשה של רוחב העזרה כ'ה ונתנו לשלחנות ד' ונשאר כ'א אותן תחלוק למקום הננסין חציין וחציין [השניה] בין כבש לכותל הרי מן המזבח לצפון ס'ב ומחצה כשתתן חמש אמות הצפונית של מזבח עליהם הרי חצי רוחב העזרה שהוא ס'ז ומחצה נמצא כ'ז אמות מן דרומית של מזבח כלין בחצי דרומי של העזרה ונמצא צפונו של מזבח כלה לסוף צפוני של חלל הפתח אצל המזוזה צא ממקום המזבח ב' אמות של כניסת היסוד והסובב נמצא צפון חלל הפתח מגולה למעלה מכניסת הסובב ב' אמות ויכול לראות כהן שבראש הר המשחה דרך אותן ב' אמות את פתח ההיכל דרך פתח התחתון ואם תאמר גובה שש אמות שגבה המזבח עד כניסת הסובב סותם את פתח התחתון אינו כן שהרי קרקע העזרה לא עלה מקרקע הר הבית אלא י'ג ומחצה ושש של גובה הסובב הרי תשע עשרה ומחצה אכתי פש ליה פלגא דאמתא בגובה פתח התחתון אלא לאו ר'א היא ואיכסי ליה במעלה יתירה שמע מינה ולבי מגמגם ביה דיש לומר הואיל ולא פירשה המשנה מקום השלחנות שמא עם מקום הננסין הוא כלול באותו חלק שאתה חולק כ'ה אמות העודפים ברוחב העזרה על מאה ועשר המפורשין נמצא מן הכבש לכותל דרומי י'ב ומחצה והכבש והמזבח ס'ב הרי ע'ד ומחצה צא מהן ב' אמות של כניסת היסוד והסובב לצפון נשארו ע'ב ומחצה ולא נתגלה מחלל הפתח מלא החוט שהרי אמצעו של פתח באמצע רוחב עזרה שהיא לסוף ששים ושבע ומחצה הוסיף עליהן חמש אמות שיהיו שבעים ושתים ומחצה כללתה כאן חמש אמות של חצי הפתח הצפוני ואני כך שמעתי שמקום השלחנות כלול עם מקום הננסין אבל מה ששנינו כאן והמותר בין כבש לכותל ומקום הננסין פירש לי מורי צדק רבינו יצחק בר יהודה ז'ל שנים עשר מן העשרים וחמש בין כבש לכותל ושלש עשרה למקום הננסין והשלחנות ונתן טעם לדבריו לפי שבין כבש לכותל מקום פנוי וכאן יש צורך תשמיש של שלחנות וננסין ונמצא מחלל הפתח מגולה חצי אמה ולבי מגמגם לפי שהיה לתנא לפרש וכיון שלא פירש צריך אתה לחלקו לחצאין ואם באת להרבות כאן ולמעט כאן יכול אתה לגלות הפתח כמה שתחפוץ או לכסות כמה שתחפוץ לפיכך טוב לי כמו שפירשתי (מלומר כן שבשפת חצי רוחב היכל דרומי כלה המזבח והוא כנגד חלל הפתח):  אלא


lvr: 25
pgn: 17
dfh: a
trm: אלא לאו שמע מינה ראב'י היא
txt:
<span class='five'>אלא לאו שמע מינה ראב'י היא. </span>ואיכסי ליה במעלה יתירה ולא במזבח דשמעינן ליה לראב'י בפ' שלישי <span class='mareimakom'>(לקמן דף לז.)</span> דאמר כוליה מזבח בדרום קאי וכל חצי חלל הפתח מגולה ואי קשיא היכי מתוקמא סתמא מדות אליביה הא שמעינן מהא סתמא שאוכל המזבח שבע אמות בצפון על כרחיך הכי מפרשי' הני עשרים וחמשה אמות שאתה נותן שאין בין כבש לכותל אלא חמשה אמות ומחצה והכבש והמזבח ששים ושתים הרי המזבח כולו בדרום קאי וכולו כנגד אמצע עזרה והמותר כולו למקום הננסין וא'ת אם כן שלא דקדק התנא לחלקו לחצאין ויש לך להרבות ולמעט להיכן שתרצה כר'י נמי מצית מוקמת לה ויהא מזבח ממוצע באמצע עזרה כיצד תן עשרים ואחד ומחצה מהם בין כבש לכותל והכבש שלשים וחצי המזבח ששה עשר נמצא אמצעו של מזבח לסוף ס'ז ומחצה שהוא אמצע עזרה הא לא מצית אמרת שלא יהו מקום השולחנות והננסין אלא שלש ומחצה ובעיני נראה לפרש הא דרב אדא בר אהבה וכל הסוגיא בלשון אחר רב אדא בר אהבה אמר הא מני אמתניתין דתמיד אמר להם הממונה קאי דרמיא מדות עילויה מתניתין דתמיד דפליגי אסתמא דמדות ר'י היא דשמעינן ליה דפליג אסתמא דמדות דתניא ר'י אומר מזבח ממוצע וכו' ואי ס'ד מדות ר'י היא מי משכחת לה והא תנן כו' אלמא רוביה דמזבח בדרום קאי שמע מינה ולא גרסינן אלא לאו שמע מינה ר'א היא והכי פירושו שמע מינה מדות לאו ר' יהודה היא: 


lvr: 25
pgn: 17
dfh: a
trm: רב אדא בר יצחק אמר הא לשכת הטלאים אקצויי מקציא
txt:
<span class='five'>רב אדא בר יצחק אמר הא לשכת הטלאים אקצויי מקציא. </span>בשתי המקצועות נראית שארוכה היא ועומדת במערב ומארכת לצד הצפון ודרום עד קרוב למקצועות שמכאן ומכאן: 


lvr: 25
pgn: 17
dfh: a
trm: מסתברא דבמערבית דרומית הוה
txt:
<span class='five'>מסתברא דבמערבית דרומית הוה. </span>טפי ומודי בה תנא דתמיד אלא דנקיט סידרא מדרום לצפון מיתחזי ליה דרך הילוכו כאילו הוא בצפון: 


lvr: 25
pgn: 17
dfh: a
trm: מדרמינן לחם הפנים
txt:
<span class='five'>מדרמינן לחם הפנים. </span>דהוה סלקא דעתיה שהוא מונה והולך דרך ימין מצפון למערב וממערב לדרום ומדרום למזרח לשכת הטלאים בצפונית מערבית לשכת החותמות במערבית דרומית לשכת בית המוקד בדרומית מזרחית לשכת לחם הפנים במזרחית צפונית והוה רמינן עלה מתני' דמדות דקתני דרומית מזרחית היא היתה לשכת לחם הפנים: 


lvr: 25
pgn: 17
dfh: a
trm: ומשנינן אמר רב הונא בריה דרב יהושע
txt:
<span class='five'>ומשנינן אמר רב הונא בריה דרב יהושע. </span>תנא דמדות קא חשיב דרך ימין כדמפרש בהדיא דקאזיל ומני מדרום למזרח וממזרח לצפון ומצפון למערב וממערב לדרום והבא להקיף סביב כל הבית ומקיף דרך ימין מבחוץ זהו סדר הקפתו ומתניתין דתמיד דלא פירש מידי איכא למימר דדרך שמאל מנה ותו לא תיקשי מידי מהשתא:  אי


lvr: 25
pgn: 17
dfh: b
trm: אי אמרת בשלמא
txt:
<span class='five'>אי אמרת בשלמא. </span>תנא דתמיד גופיה דתני לשכת הטלאים בצפונית מערבית מודי הוא דלצד מערבית דרומית הואי טפי אלא לפי מראית עינו שנה משנתו ודאתי מדרום מיתחזיא ליה מצפון ולעולם מקרן [דרומית] מערבית בא להתחיל למנות היינו דמתרץ לחם הפנים אלחם הפנים להיות בדרומית מזרחית כדקתני במדות דלא ליקשי אהדדי כיצד לשכת הטלאים בדרומית מערבית לשכת החותמות כי אזלת דרך שמאל במערבית צפונית לשכת בית המוקד צפונית מזרחית לשכת לחם הפנים במזרחית דרומית: 


lvr: 25
pgn: 17
dfh: b
trm: אלא אי אמרת
txt:
<span class='five'>אלא אי אמרת. </span>דוקא תנא לשכת הטלאים במקצוע צפונית מערבית סוף סוף מאי תרצתא לחם הפנים כי מני דרך שמאל הוה לשכת לחם הפנים בדרומית מערבית לפי מניינו: 


lvr: 25
pgn: 17
dfh: b
trm: מחצה לאהרן כו'
txt:
<span class='five'>מחצה לאהרן כו'. </span>ואף על פי שהן שנים עשר יש בהן שתי חלות שאינן מתחלקות כדמפרש ואזיל: 


lvr: 25
pgn: 17
dfh: b
trm: רישא ומציעתא רבנן
txt:
<span class='five'>רישא ומציעתא רבנן. </span>דאמרי לא שקיל פלגא אלא בציר מפלגא ודקשיא לך חלה דשתי לחם דשקיל לה כולה מודו רבנן דלאו אורח ארעא למיפרסיה ולמיתב פרוסה לכ'ג:  ומאי


lvr: 25
pgn: 18
dfh: a
trm: לרבנן
txt:
<span class='five'>לרבנן. </span>דפליגי עליה דר' יהודה בפרק החליל <span class='mareimakom'>(סוכה דף נו.)</span> ואמרי משמר היוצא נוטל שש ומשמר הנכנס נוטל שש חלות ושכר הגפת דלתות לא שקיל משמר הנכנס נמצאו כולן באות ומחלקות וכהן גדול חולק עם שתיהן ומשנים עשר בעי מיפלג ומחצה שלם אינו נוטל בציר חדא מפלגא חמש שקיל: 


lvr: 25
pgn: 18
dfh: a
trm: לר' יהודה דאמר נכנס נוטל שתים
txt:
<span class='five'>לר' יהודה דאמר נכנס נוטל שתים. </span>בלא מחלוקת בשכר שהוא מגיף למוצאי שבת דלתות העזרה וחיל והיכל ולשכות שפתחו שחרית משמר שיצא לו מעשר בעי מיפלג שאין השתים באות במחלוקת כי שכרם הם: 


lvr: 25
pgn: 18
dfh: a
trm: אלא מאי ארבע הא חמש בעי למישקל לא קשיא הא דאיכא משמר המתעכב וכו'
txt:
<span class='five'>אלא מאי ארבע הא חמש בעי למישקל לא קשיא הא דאיכא משמר המתעכב וכו'. </span>פעמים שיום טוב חל בשני בשבת ויש משמר מקדים ובא מערב שבת ומתעכב עד הרגל שכל המשמרות באות ברגל או פעמים שמוצאי יום טוב ערב שבת והמשמרות הולכות למקומם בערב שבת ויש משמר שמתעכב שם עד מוצאי שבת ותנן במסכת סוכה <span class='mareimakom'>(דף נה:)</span> שבת שבתוך הרגל היו כל המשמרות שוות בחילוק לחם הפנים וכן י'ט הסמוך לשבת בין מלפניה שאין יכולין לשוב בשבת למקומן בין מלאחריה שעל כרחן הן מקדימין לבא מע'ש היו כל המשמרות שוות בחילוק לחם הפנים שהרי על כרחן שוהין שם והרי היא כשבת שבתוך הרגל חל יום אחד להפסיק בינתים או מלפניה כגון שכלה המועד בחמישי בשבת או מאחריה שהתחיל המועד בשני בשבת לא היה להם להקדים לבא מלפני השבת אינן שוות אלא משמר המתעכב בשבת בין שהוא משמר אחד בין שהוא משמרות הרבה נוטל שתי חלות והשאר מתחלקות למשמר היוצא ונכנס שזמנו קבוע לאותה שבת: 


lvr: 25
pgn: 18
dfh: a
trm: אי הכי
txt:
<span class='five'>אי הכי. </span>דמציעתא רבי היא מאי לעולם חמש: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 25
pgn: 18
dfh: a
trm: שיהא מכיר
txt:
<span class='five'>שיהא מכיר. </span>מתבונן בבהמות העוברות לפניו לתת אל לבו בהלכות סדר היום: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 25
pgn: 18
dfh: a
trm: מרתא בת בייתוס
txt:
<span class='five'>מרתא בת בייתוס. </span>אלמנה עשירה היתה וקידשה יהושע בן גמלא ונתנה ממון לינאי המלך ומינהו להיות כהן גדול: 


lvr: 25
pgn: 18
dfh: a
trm: בשוקא קמיה לא תחליף
txt:
<span class='five'>בשוקא קמיה לא תחליף. </span>מתוך שהיה מכירך מתחילה בקי הוא בעושרך ובמעשיך למצוא עלילה לגבות ממך ממון: 


lvr: 25
pgn: 18
dfh: a
trm: מאכילין אותו
txt:
<span class='five'>מאכילין אותו. </span>ערב יום הכפורים שחרית סלתות וביצים כדי למסמס אכילה שבמעיו לשלשלו שלא יצטרך לנקביו למחרת: 


lvr: 25
pgn: 18
dfh: a
trm: זב תולין לו במאכל
txt:
<span class='five'>זב תולין לו במאכל. </span>אם אכל מאכל הרבה מכל מין שהוא תולין לומר שמחמת רוב מאכל ראה ואינו זב לטומאת שבעה ולקרבן דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא טו)</span>  בשרו ולא מחמת אונסו אבל בעל קרי טמא באונס דאין קרי וזוב באים ממקום אחד ואין מראיהם שוה שהזוב דומה למי בצק של שעורין ואינו קשור אלא כלובן ביצה המוזרת ושכבת זרע קשור כלובן ביצה שאינה מוזרת: 


lvr: 25
pgn: 18
dfh: b
trm: יחודי בעלמא
txt:
<span class='five'>יחודי בעלמא. </span>ואין נזקקין להן אלא שהנשוי אשה אין מתאוה כמי שאין לו אשה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 25
pgn: 18
dfh: b
trm: לזקני כהונה
txt:
<span class='five'>לזקני כהונה. </span>ללמדו חפינת הקטורת המוטלת עליו ביום הכפורים שנאמר <span class='mareimakom'>(ויקרא טז)</span> ומלא חפניו קטורת סמים וגו' ועבודה קשה היא כדלקמן <span class='mareimakom'>(דף מז:)</span>: 


lvr: 25
pgn: 18
dfh: b
trm: והשביעוהו
txt:
<span class='five'>והשביעוהו. </span>שלא יהא צדוקי לתקן מבחוץ ולהכניס בפנים כדאמרינן בגמרא <span class='mareimakom'>(לקמן דף יט:)</span>: 


lvr: 25
pgn: 18
dfh: b
trm: ואם לאו
txt:
<span class='five'>ואם לאו. </span>חכם הוא ויודע להבין ולשמוע דבר הלכה ואינו יודע לדרוש דורשין לפניו: 


lvr: 25
pgn: 19
dfh: a
trm: שער המים
txt:
<span class='five'>שער המים. </span>שבו מכניסין צלוחית של מים של ניסוך בחג כך מפרש בשקלים <span class='mareimakom'>(דף ט:)</span>: 


lvr: 25
pgn: 19
dfh: a
trm: בו ביום
txt:
<span class='five'>בו ביום. </span>ביוה'כ ולקמן <span class='mareimakom'>(דף לב.)</span> יליף להו מקראי וכולן בקדש כדמפרש: 


lvr: 25
pgn: 19
dfh: a
trm: חוץ מזו
txt:
<span class='five'>חוץ מזו. </span>טבילה ראשונה שאינה באה בשביל יוה'כ שאף כל ימות השנה שנינו בפ'ג <span class='mareimakom'>(דף ל:)</span> אין אדם נכנס לעזרה אפילו טהור עד שיטבול אבל טבילות הבאות מחמת יוה'כ בעינן מקום קדוש דהכי כתיב בהו ורחץ את בשרו במים במקום קדוש <span class='mareimakom'>(ויקרא טז)</span> : 


lvr: 25
pgn: 19
dfh: a
trm: ומיסך רגליו וטובל
txt:
<span class='five'>ומיסך רגליו וטובל. </span>התם על גב שער המים שהיא על גבה בעובי החומה מתוקן בית טבילת חול ומעיין משוך שם באמה מעין עיטם כדלקמן <span class='mareimakom'>(דף כח.)</span> וכל המיסך רגליו טעון טבילה ליכנס בעזרה ואזיל לצפון ללשכתו השניה ללמוד חפינה ואתי לבית המקדש ועביד עבודה כוליה יומא כדתנן <span class='mareimakom'>(לעיל דף יד.)</span> כל שבעת הימים הוא זורק את הדם וכו': 


lvr: 25
pgn: 19
dfh: a
trm: ואזיל לדרום וטבל
txt:
<span class='five'>ואזיל לדרום וטבל. </span>על שער המים כר'ע דאמר <span class='mareimakom'>(שם)</span> טהור שנפל עליו הזאה טמאתו: 


lvr: 25
pgn: 19
dfh: a
trm: דאי אמרת לשכת פרהדרין
txt:
<span class='five'>דאי אמרת לשכת פרהדרין. </span>שהוא ישן בה הויא בצפון ורחוקה מבית הטבילה הטרחתו כל העמל הזה: 


lvr: 25
pgn: 19
dfh: a
trm: אלמה לא
txt:
<span class='five'>אלמה לא. </span>קושיא היא כלומר וכי לא טוב לך להטריחו מטרחינן ליה מדעת דאי צדוקי הוא ואינו ירא שמים לקבל עליו טורח המקדש ליפרוש מן הכהונה גדולה ולא יקבלנה מתחילה וטוב לנו שהרי הן משנין את עבודה כדלקמן בשמעתין: 


lvr: 25
pgn: 19
dfh: a
trm: א'נ
txt:
<span class='five'>א'נ. </span>אפילו אדם כשר הוא טוב לנו להטריחו כדי שלא תזוח דעתו עליו להתגאות בכתר כהונה: 


lvr: 25
pgn: 19
dfh: a
trm: הני כהני
txt:
<span class='five'>הני כהני. </span>בהקרבת קרבנותיו שלוחי דרחמנא נינהו ולא שלוחינו ונפקא מינה דאם הוא מודר הנאה ממנו מותר לו שיקריב עליו קרבנותיו כדתנן בנדרים <span class='mareimakom'>(דף לה:)</span>:  הכי


lvr: 25
pgn: 19
dfh: b
trm: הכי קאמרי ליה
txt:
<span class='five'>הכי קאמרי ליה. </span>האי דקאמרי ליה אתה שלוחנו לאו בעבודה קאמרי ליה אלא לענין קבלת שבועה כלומר לא לפי מחשבה שבלבך אם באת להערים בקבלת השבועה אנו משביעין אותך לפי דעתינו ודעת ב'ד: 


lvr: 25
pgn: 19
dfh: b
trm: שחשדוהו צדוקי
txt:
<span class='five'>שחשדוהו צדוקי. </span>לתקן הקטורת ולתת אותה על מחתת האש בהיכל ולהכניסה אחרי כן לבית קדשי הקדשים שכן אומרים הצדוקים כדלקמן: 


lvr: 25
pgn: 19
dfh: b
trm: החושד בכשרים לוקה בגופו
txt:
<span class='five'>החושד בכשרים לוקה בגופו. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(שמות ד)</span> הן לא יאמינו לי וגו' וכתיב והנה ידו מצורעת כשלג: 


lvr: 25
pgn: 19
dfh: b
trm: שלא יתקן
txt:
<span class='five'>שלא יתקן. </span>הקטורת מלא חפנים הניתנת ביה'כ על המחתה כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא טז)</span>  ומלא חפניו וגו' ונתן את הקטורת על האש וגו': 


lvr: 25
pgn: 19
dfh: b
trm: מבחוץ
txt:
<span class='five'>מבחוץ. </span>בהיכל היו נותנין אותה צדוקין על האש ואח'כ מכניסין שהיו דורשין אל יבא כי אם בענן כי בענן אראה <span class='mareimakom'>(שם)</span> וכתיב ברישא דקרא ואל יבא בכל עת אל הקדש ומשמע כי בענן עשן הקטרת יבא ואז אראה על הכפורת: 


lvr: 25
pgn: 19
dfh: b
trm: מחוטמו
txt:
<span class='five'>מחוטמו. </span>שהוא ראשון לאברים ליכנס לבית לפי שהוא בולט לפניו כדאמר נמי במס' שבועות <span class='mareimakom'>(דף יז:)</span> הנכנס לבית המנוגע דרך אחוריו ואפילו נכנס כולו חוץ מחוטמו טהור אלמא הבא דרך אחוריו נכנס חוטמו אחרון: 


lvr: 25
pgn: 19
dfh: b
trm: מתני ליה לחייא בר רב א'ר זכריה בן קפוטל
txt:
<span class='five'>מתני ליה לחייא בר רב א'ר זכריה בן קפוטל. </span>בפ'א ומחוי ליה רב בבי'ת עשה לו סימן שהוא קבוטל בבי'ת: 


lvr: 25
pgn: 19
dfh: b
trm: ירמוז יקרוץ יורה
txt:
<span class='five'>ירמוז יקרוץ יורה. </span>כולן לשון אחד הן אלא שזה נופל על העינים וזה נופל על האצבעות שנאמר <span class='mareimakom'>(משלי ו)</span>  קורץ בעיניו מולל ברגליו מורה באצבעותיו: 


lvr: 25
pgn: 19
dfh: b
trm: בפרק ראשון
txt:
<span class='five'>בפרק ראשון. </span>צריך בו כוונה שנאמר בו <span class='mareimakom'>(דברים ו)</span> והיו הדברים האלה על לבבך: 


lvr: 25
pgn: 19
dfh: b
trm: ולא בתפלה
txt:
<span class='five'>ולא בתפלה. </span>שהתפלה בלחש שנאמר <span class='mareimakom'>(ש'א א)</span> וקולה לא ישמע כך מצאתי בשאלתות דרב אחאי גאון : 


lvr: 25
pgn: 19
dfh: b
trm: והפג
txt:
<span class='five'>והפג. </span>טייל להפיג שינה מעיניך עמוד והפג אחת שחוק לנו פעם אחת על הרצפה להפיג שינתך ובגמרא מפרש מאי היא: 


lvr: 25
pgn: 19
dfh: b
trm: ומעסיקין אותו
txt:
<span class='five'>ומעסיקין אותו. </span>בהפיגותם ובטיוליהם שלא יישן עד שמגיע זמן שחיטת תמיד של שחרית שהוא בהאיר המזרח: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 25
pgn: 19
dfh: b
trm: צרתה דדא
txt:
<span class='five'>צרתה דדא. </span>צרתה של זו אצבע תהי צרה לזו ומאי היא זו גודל באצבע הסמוכה לגודל היה מחברו לאגודל בחזקה ושומטה ומכה על כפו ונשמע הקול: 


lvr: 25
pgn: 19
dfh: b
trm: אחוי קידה
txt:
<span class='five'>אחוי קידה. </span>נועץ גודליו בארץ ושוחה ונושק את הרצפה ועומד כך מפורש במס' סוכה <span class='mareimakom'>(דף נג.)</span>: 


lvr: 25
pgn: 19
dfh: b
trm: אם ה' לא יבנה בית וגו'
txt:
<span class='five'>אם ה' לא יבנה בית וגו'. </span>כלומר הזהר בעבודתך שתהא לשם שמים שתהא לרצות שאם אינה רצויה אין טורחך עולה לכלום: 


lvr: 25
pgn: 20
dfh: a
trm: לפתח חטאת רובץ
txt:
<span class='five'>לפתח חטאת רובץ. </span>יצה'ר מחטיאו בעל כרחו: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 25
pgn: 20
dfh: a
trm: תורמין את המזבח
txt:
<span class='five'>תורמין את המזבח. </span>הדשן שהוא חותה מן הדשן במחתה פעם אחת בין רב למעט ובלבד שלא יפחות ממלא קומץ ונותנו במזרחו של כבש ונבלע במקומו שנאמר <span class='mareimakom'>(ויקרא ו)</span> והרים את הדשן וגו' ושמו אצל המזבח וילפינן לקמן מוהרים ממנו בקומצו והיא היתה תחילת עבודת שחרית בהשכמה: 


lvr: 25
pgn: 20
dfh: a
trm: וברגלים מאשמורה הראשונה
txt:
<span class='five'>וברגלים מאשמורה הראשונה. </span>שהיא בשלישית הלילה כדאמר במסכת ברכות <span class='mareimakom'>(דף ג.)</span> ג' משמרות הוי הלילה ובגמרא מפרש טעמא דכולהו: 


lvr: 25
pgn: 20
dfh: a
trm: ולא היתה קריאת הגבר מגעת
txt:
<span class='five'>ולא היתה קריאת הגבר מגעת. </span>ברגלים עד שהיתה העזרה מלאה מישראל המביאין קרבנותיהן להיות מזומנים להקריבן אחר התמיד מיד: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 25
pgn: 20
dfh: a
trm: אהיכא קיימי'
txt:
<span class='five'>אהיכא קיימי'. </span>איני יודע לפרשה ונ'ל דה'ג תנן התם אברים שפקעו כו' והיא משנה במסכת זבחים <span class='mareimakom'>(דף פו.)</span> ומתוך פקיעותן קופצין ונופלין מן המערכה: 


lvr: 25
pgn: 20
dfh: a
trm: ומועלין בהן
txt:
<span class='five'>ומועלין בהן. </span>וקודם חצות אינו חשוב עיכול באבר שיש בו עדיין ממש לפיכך צריך להחזירו למערכה וכיון שלא נעשית כל מצותן קדשי ה' קרינן ביה ואית ביה מעילה לנהנין ממנו: 


lvr: 25
pgn: 20
dfh: a
trm: אחר חצות
txt:
<span class='five'>אחר חצות. </span>אין צריך להחזיר (בו) שהחצות עושה עיכול באברים שמשלה בו האור ואע'פ שיש בו ממש כדיליף לה לקמיה: 


lvr: 25
pgn: 20
dfh: a
trm: ואין מועלין בהן
txt:
<span class='five'>ואין מועלין בהן. </span>כדקיי'ל <span class='mareimakom'>(פסחים דף כו.)</span> שנעשית מצותו אין מועלין בו כיון דלית בה צורך גבוה לא קרינן ביה קדשי ה' ובמעילה כתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ה)</span> וחטאה בשגגה מקדשי ה': 


lvr: 25
pgn: 20
dfh: a
trm: כל הלילה והקטיר
txt:
<span class='five'>כל הלילה והקטיר. </span>היא העולה על מוקדה כל הלילה אלמא כל הלילה מצוה להיות על מוקדה אלמא כל ליליא הויא הקטרת אברים ואפי' מה שעל המוקד אם פקע: 


lvr: 25
pgn: 20
dfh: a
trm: וכתוב אחד אומר כל הלילה והרים
txt:
<span class='five'>וכתוב אחד אומר כל הלילה והרים. </span>דסמיך ליה לההוא קרא ולבש הכהן מדו בד והרים הדשן אלמא כל הלילה הוא חשיב כעיכול וקרי בשר העולה דשן משמשלה בו האור וכשר להרימו: 


lvr: 25
pgn: 20
dfh: a
trm: חציו להקטרה
txt:
<span class='five'>חציו להקטרה. </span>שאינו עיכול ואם פקעו צריך להחזיר להקטיר וחציו להרמה מחצות ולהלן קרוי דשן אלמא חצות משויא ליה עיכול:  ואי


lvr: 25
pgn: 20
dfh: b
trm: ואי דאורייתא הוא היכי מקדמינן
txt:
<span class='five'>ואי דאורייתא הוא היכי מקדמינן. </span>גרסינן ולא גרסינן היכי מאחרינן הלא כל חציו ראוי להרמה ומה לנו אם יאחר: 


lvr: 25
pgn: 20
dfh: b
trm: היכי מקדמינן
txt:
<span class='five'>היכי מקדמינן. </span>אפילו דשן המעוכל יפה והא אמרת חציו להרמה אלמא אין חצי הראשון כשר לכך: 


lvr: 25
pgn: 20
dfh: b
trm: אלא א'ר יוחנן
txt:
<span class='five'>אלא א'ר יוחנן. </span>לא תימא חציו לכך וחציו לכך אלא הכי דריש הכתוב הכשר כל הלילה בין להקטרה שאין מעוכלין בין להרמה אם יש דשן מעוכל וחצות דעושה עיכול באברים שמשלה בהן האור מהכא נפקא ממשמע שנאמר בהקטרה כל הלילה על מוקדה איני יודע שעד הבקר קרוי לילה: 


lvr: 25
pgn: 20
dfh: b
trm: ומה ת'ל עד בקר תן השכמה אחרת לבקרו של לילה
txt:
<span class='five'>ומה ת'ל עד בקר תן השכמה אחרת לבקרו של לילה. </span>בוקרו של לילה הוא עלות השחר ונתן לך הכתוב בו בקר אחר לומר שאין צריך להקטיר מן השכמה ואילך וכיון שלא נתן זמן באותו בקר על כרחך הוא חצות לילה הלכך הואיל וכל הלילה כשר להרמה קבעו חכמים זמנה הכל לפי שעה בכל יום דלא נפישי קרבנות ורב להם היום בקרות הגבר סגי: 


lvr: 25
pgn: 20
dfh: b
trm: דנפישי קרבנות
txt:
<span class='five'>דנפישי קרבנות. </span>ורב הדשן במקום המערכה וצריך להעלות את הדשן לתפוח לאחר ההרמה כדתנן במסכת תמיד <span class='mareimakom'>(דף כח:)</span> מעלין האפר לתפוח ותפוח הוא גל של אפר כמין תפוח של ענבים הנדרך בגת ששם כנסו אפר של כל ימות החג והוא באמצע המזבח ופעמים שהוא עליו כג' מאות כור לפיכך צריך להקדים לתרום מאשמורה הראשונה: 


lvr: 25
pgn: 20
dfh: b
trm: קרא גברא
txt:
<span class='five'>קרא גברא. </span>מכריז הממונה על הכרוז ואומר עמדו כהנים לעבודתכם כדקתני בברייתא בשמעתין: 


lvr: 25
pgn: 20
dfh: b
trm: לא היה אמורא
txt:
<span class='five'>לא היה אמורא. </span>מתורגמן העומד לפני חכם הדרשן והחכם לוחש לו לשון עברית והוא מתרגם לרבים לשון שהן שומעין: 


lvr: 25
pgn: 20
dfh: b
trm: וקא מפרש קרות הגבר קרא גברא
txt:
<span class='five'>וקא מפרש קרות הגבר קרא גברא. </span>נפל לו בתוך הדרש שלחש לו ר' שילא קרות הגבר לשון עברי והוא תרגם לרבים קרא גברא: 


lvr: 25
pgn: 20
dfh: b
trm: לגרדאי לא קבלוה מיניה
txt:
<span class='five'>לגרדאי לא קבלוה מיניה. </span>בא אצל גרדיים לשורר ולחולל להם לא הוכשר בעיניהם ומשל הוא כלומר פירוש זה שפירשתי לפני שרים רבים פעמים רבות ולא מיחו בידי עכשיו פירשתי לפניך שאינך גדול כמותם ולא קבלתו: 


lvr: 25
pgn: 20
dfh: b
trm: אי תגרת ליה פוץ עמריה
txt:
<span class='five'>אי תגרת ליה פוץ עמריה. </span>אם נשכרת אצל אדם למלאכת יום כל מלאכה שיטיל עליך ואפילו היא בזויה כגון ניפוץ צמר שהיא מלאכת נשים עשה לו אף אני מאחר שהתחלתי בפעולותיך אגמור: 


lvr: 25
pgn: 20
dfh: b
trm: כבר אמר אנא השם
txt:
<span class='five'>כבר אמר אנא השם. </span>כבר פעם אחת היה מעשה שהיה כ'ג מתודה על פרו ביום הכפורים ואמר אנא השם חטאתי וכו' ונשמע קולו ביריחו: 


lvr: 25
pgn: 21
dfh: a
trm: וי'א אף רידייא
txt:
<span class='five'>וי'א אף רידייא. </span>מלאך הממונה על השקות הארץ ממטר השמים ממעל ומן התהום מתחת וקורא להן שנאמר תהום אל תהום קורא כדאמרי' במס' <span class='mareimakom'>[תענית דף כד. ודף כה:]</span> ואמרינן התם דדמי לעגלא ולכך נקרא רידייא לשון שור החורש מתרגמינן לא תחרוש לא תירדי <span class='mareimakom'>(דברים כב)</span> : 


lvr: 25
pgn: 21
dfh: a
trm: צפופים
txt:
<span class='five'>צפופים. </span>לשון צף מרוב העם היו נדחקים איש באחיו ואין לו מקום לנטות על צדו לכאן ולכאן וזקוף כקורה אף רגליו ניטלים מעל הארץ: 


lvr: 25
pgn: 21
dfh: a
trm: משתחוים רווחים
txt:
<span class='five'>משתחוים רווחים. </span>וכשמשתחוים ונופלים נעשה להם נס והמקום מרחיב עד שיש ביניהן ארבע אמות שלא ישמע איש וידוי של חבירו שלא יכלם: 


lvr: 25
pgn: 21
dfh: a
trm: נמשכין אחת עשרה אמה אחורי בית הכפורת
txt:
<span class='five'>נמשכין אחת עשרה אמה אחורי בית הכפורת. </span>נמשכין מתוך דוחקן ומתפזרין על פני אורך כל י'א אמה של מקום דריסת רגלי ישראל לצפון ולדרום ויוצאין ממקום דריסת רגליהם ונכנסין דרך בית החליפות בין צידי ההיכל לכותלי העזרה לצפון ולדרום ומשם נכנסין למערב באחת עשרה אמה שיש אויר אחורי בית הכפורת עד כותל מערבי של עזרה כדתנן במסכת מדות <span class='mareimakom'>(פ'ה משנה א)</span> ואמרינן לה לעיל בפרקין <span class='mareimakom'>(דף טז:)</span>: 


lvr: 25
pgn: 21
dfh: a
trm: מאי קאמר
txt:
<span class='five'>מאי קאמר. </span>מאחר שמשתחוים רווחים ונתרווח המקום על ידי הנס אתה מזקיקו לימשך ולהתפשט אחורי בית הכפורת: 


lvr: 25
pgn: 21
dfh: a
trm: הכי קאמר כו'
txt:
<span class='five'>הכי קאמר כו'. </span>האי ונמשכים אחורי כו' ארישא קאי קודם השתחואה והכי קאמר אע'פ שנמשכין אחורי הכפורת והיו צריכין לעמוד צפופים מרוב דוחקן אפילו הכי כשהיו כולם משתחוים באים למזרח המזבח מתוך העזרה ומשתחוים לפני ההיכל ובריוח: 


lvr: 25
pgn: 21
dfh: a
trm: ולא נמצא פסול בעומר
txt:
<span class='five'>ולא נמצא פסול בעומר. </span>שאם יארע בו פסול אין אחר להביא תחתיו שהוא נקצר בליל מוצאי י'ט ואין מרבין לקצור אלא כפי השיעור של עשרון מנופה בי'ג נפה וכן שתי הלחם נאפין מערב י'ט ואין אפייתן דוחה יום טוב ואם יפסל לא יאפו אחרת בי'ט וכן לחם הפנים שנאפה מע'ש ואם יפסל אין חילוף והשלחן עומד ריקם עד שבת הבאה: 


lvr: 25
pgn: 21
dfh: a
trm: שברי כלי חרס
txt:
<span class='five'>שברי כלי חרס. </span>שמבשלים בהן קדשי קדשים ובליעתן נאסרת משום נותר וטעונין שבירה כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ו)</span>  וכלי חרש אשר תבושל בו ישבר ושבירתו במקום קדוש כדאמרי' התם בזבחים בפרק דם חטאת <span class='mareimakom'>(דף צג:)</span> ואם אין נבלעין נמצאו אשפתות של שברים בעזרה: 


lvr: 25
pgn: 21
dfh: a
trm: ודישון מזבח הפנימי ודישון המנורה
txt:
<span class='five'>ודישון מזבח הפנימי ודישון המנורה. </span>בכל בקר נותנן עם תרומת הדשן במזרח של כבש כדתנן גבי תרומת הדשן <span class='mareimakom'>(תמיד פ'א משנה ד)</span> הגיע לרצפה הפך פניו לצפון והולך במזרחו של כבש כעשר אמות מקום שנותנין שם מוראה ונוצה ודישון מזבח הפנימי והמנורה וקרא נמי דמוראה ונוצה הכי כתיב והשליך אותה אצל המזבח קדמה אל מקום הדשן <span class='mareimakom'>(ויקרא א)</span> : 


lvr: 25
pgn: 21
dfh: a
trm: חום ביום הלקחו
txt:
<span class='five'>חום ביום הלקחו. </span>שהוא חם ביום שנלקח משם והאי קרא בלחם הפנים כתיב בספר שמואל: 


lvr: 25
pgn: 21
dfh: a
trm: מקום ארון אינו מן המדה
txt:
<span class='five'>מקום ארון אינו מן המדה. </span>אינו תופס למעט ממדת החלל של בית כלום דתניא ארון שעשה משה יש לו עשר אמות אויר לכל רוח כשניתן באמצע בית הכפורת והרי כל החלל לא היה אלא כ' על כ' שנאמר <span class='mareimakom'>(מלכים א ו)</span> ולפני הדביר עשרים אמה אורך ועשרים אמה רוחב נמצא שאין מקום הארון ממעט כלום: 


lvr: 25
pgn: 21
dfh: a
trm: כרובין בנס היו עומדין
txt:
<span class='five'>כרובין בנס היו עומדין. </span>גופי הכרובים שעשה שלמה עומדין בארץ אצל ארון אחד בצפון ואחד בדרום <span class='mareimakom'>(שם)</span> ובכנפיהם עשרים אמה פרושות מקיר אל קיר כדכתיב כנף הכרוב חמש אמות נמצאו הכנפים מחזיקים את כל החלל נמצא עובי הגוף אינו מן המדה: 


lvr: 25
pgn: 21
dfh: b
trm: עשוי לנחת
txt:
<span class='five'>עשוי לנחת. </span>שאינו מיטלטל וכלי עץ לענין טומאה הוקש לשק שנאמר <span class='mareimakom'>(ויקרא יא)</span> מכל כלי עץ או בגד או עור או שק וגו' מה שק מיטלטל מלא וריקן אף כלי עץ מיטלטל מלא וריקן ואף על גב דשלחן מצופה בזהב בטל ציפוי לגביה כדאמרינן בשילהי חגיגה שאני שלחן דקרייא רחמנא עץ: 


lvr: 25
pgn: 21
dfh: b
trm: שמגביהין אותו
txt:
<span class='five'>שמגביהין אותו. </span>ומראין אותו לחוץ ירעש כלבנון פריו. ירעש פריו של ישראל כפירי הלבנון אלמא יש פירי בלבנון ולבנון הוא בית המקדש ומהו הרעש כשהרוח נושבת והן מקישין זה לזה רועשים ונשמע קולם: 


lvr: 25
pgn: 21
dfh: b
trm: רבוצה כארי
txt:
<span class='five'>רבוצה כארי. </span>גחלת שנפלה מן השמים בימי שלמה והיתה על המזבח עד שבא מנשה וסילקה היתה דומה לארי רובץ: 


lvr: 25
pgn: 21
dfh: b
trm: וארצה בו ואכבד
txt:
<span class='five'>וארצה בו ואכבד. </span>חסר ה'א בנבואת חגי <span class='mareimakom'>(א)</span> כתיבא ובבית שני משתעי קרא: 


lvr: 25
pgn: 21
dfh: b
trm: ארון כפורת וכרובים
txt:
<span class='five'>ארון כפורת וכרובים. </span>כוליה חדא מילתא ושכינה לא שרתה בו ורוח הקודש לא היתה בנביאים משנת שתים לדריוש ואילך: 


lvr: 25
pgn: 21
dfh: b
trm: דגבריאל
txt:
<span class='five'>דגבריאל. </span>שירד להציל חנניה מישאל ועזריה שצינן את הכבשן מבפנים והקדיח מבחוץ לשרוף את זורקיהן לתוכו כדאמרינן בערבי פסחים <span class='mareimakom'>(דף קיח.)</span>: 


lvr: 25
pgn: 21
dfh: b
trm: הושיט אצבעו
txt:
<span class='five'>הושיט אצבעו. </span>בסנהדרין הוא בפרק אחד דיני ממונות <span class='mareimakom'>(דף לח:)</span> גבי כיתות של מלאכים שאמרו לפניו מה אנוש כי תזכרנו: 


lvr: 25
pgn: 21
dfh: b
trm: מוצאי י'ט האחרון של חג
txt:
<span class='five'>מוצאי י'ט האחרון של חג. </span>שמאתמול נתחתם גזר דינם על גשמי שנה כדתנן בחג נידונין על המים: 


lvr: 25
pgn: 21
dfh: b
trm: נוטה כלפי צפון
txt:
<span class='five'>נוטה כלפי צפון. </span>שרוח דרומית נושבת ופירותיהן מרקיבין ואינן יכולין לאוצרן ופותחין ומוכרין אותן בזול: 


lvr: 25
pgn: 21
dfh: b
trm: הכל שמחים
txt:
<span class='five'>הכל שמחים. </span>שרוח מערבית שקולה היא ומביאה גשמים לפי הראוי לא הפירות מרקיבין ותבואת הזרע מצלחת ואין רעב בעולם: 


lvr: 25
pgn: 21
dfh: b
trm: הכל עצבים
txt:
<span class='five'>הכל עצבים. </span>שהוא רוח המייבשת את הזרעים כדאמרינן במסכת גיטין <span class='mareimakom'>(דף לב.)</span> אפי' שופתא בקופינא דמרא רפיא: 


lvr: 25
pgn: 21
dfh: b
trm: הא לן והא להו
txt:
<span class='five'>הא לן והא להו. </span>מזרחית יפה לארץ בבל שהיא ארץ לחה מחמת מימיה לעולם ולארץ ישראל קשה שהיא ארץ הרים ובקעות וממהרת ליבש:  הדרן עלך שבעת ימים


lvr: 25
pgn: 22
dfh: a
trm: בראשונה כל מי שרוצה לתרום
txt:
<span class='five'>בראשונה כל מי שרוצה לתרום. </span>כל כהן שהיה מאותו בית אב רוצה לתרום הדשן שחרית תורם ולא היה פייס לדבר: 


lvr: 25
pgn: 22
dfh: a
trm: ובזמן שהן מרובין
txt:
<span class='five'>ובזמן שהן מרובין. </span>הבאים לתרום זה אומר אני תורם וזה אומר אני תורם זה היה משפטו: 


lvr: 25
pgn: 22
dfh: a
trm: וכל הקודם בהן
txt:
<span class='five'>וכל הקודם בהן. </span>ליכנס לתוך ארבע אמות עליונות של כבש הסמוכות לראש המזבח זכה לתרום וזהו גורלם: 


lvr: 25
pgn: 22
dfh: a
trm: ואם היו שניהם שוים
txt:
<span class='five'>ואם היו שניהם שוים. </span>בכניסתן אין אחד מהן זוכה לתרום אבל מעתה כולם באין להטיל גורל ומהו הגורל הממונה על הפייסות אומר לכולם: 


lvr: 25
pgn: 22
dfh: a
trm: הצביעו
txt:
<span class='five'>הצביעו. </span>הוציאו אצבעותיכם כל אחד יראה אצבעו כדמפרש לקמן בפרקין מקיפין ועומדין בעגולה בא הממונה ונוטל מצנפת מעל ראש של אחד מהן וממנו פייס מתחיל לימנות ומוציא כל אחד ואחד אצבעו למנין והממונה אומר כל שהמנין כלה בו הוא זוכה ומוציא מפיו מנין או מאה או ששים הרבה יותר משהיו שם הכהנים ומתחיל למנות מזה שנטל מראשו המצנפת וסובב והולך ומונה וחוזר חלילה עד סוף המנין ומי שהמנין כלה בו הוא הזוכה וכן לכל הפייסות: 


lvr: 25
pgn: 22
dfh: a
trm: ואין מוציאין אגודל במקדש
txt:
<span class='five'>ואין מוציאין אגודל במקדש. </span>בגמרא מפרש מפני הרמאין כשיקרב המנין לכלות ויביט למי יכלה יוציא זה העומד לפניו שתי אצבעות כדי שימנה בשני בני אדם וימהר המנין לכלות בו והממונה לא יבין לפי שאדם יכול להרחיק אגודל מן האצבע הרבה ונראין כאצבעות ב' בני אדם: 


lvr: 25
pgn: 22
dfh: a
trm: ארבע פייסות היו שם
txt:
<span class='five'>ארבע פייסות היו שם. </span>ד' פעמים ביום נאספים לפייס: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 25
pgn: 22
dfh: a
trm: מ'ט לא תקינו לה פייסא
txt:
<span class='five'>מ'ט לא תקינו לה פייסא. </span>ככל שאר עבודות דמתני' דתנינן שכל תחילתן בפייס היתה: 


lvr: 25
pgn: 22
dfh: a
trm: כיון דעבודת לילה היא
txt:
<span class='five'>כיון דעבודת לילה היא. </span>הואיל והוכשר בלילה לא חשיבא ליה לכהנים ולא אתו לאינצויי עלה: 


lvr: 25
pgn: 22
dfh: a
trm: והא הקטרת איברים
txt:
<span class='five'>והא הקטרת איברים. </span>שהוא כשר כל הלילה ותנן גבי פייסות דמתני' <span class='mareimakom'>(לקמן דף כה.)</span> מי מעלה איברים לכבש ומן הכבש למזבח: 


lvr: 25
pgn: 22
dfh: a
trm: סוף עבודה דיממא היא
txt:
<span class='five'>סוף עבודה דיממא היא. </span>שהוא גמרו של קרבן שנשחט ביום ונזרק דמו ביום לכך חשובה בעיני הכהנים לבא לריב עליה: 


lvr: 25
pgn: 22
dfh: a
trm: למחר אין צריך לקדש
txt:
<span class='five'>למחר אין צריך לקדש. </span>אם לא יצא מן המקדש ואפי' לרבי דאמר בשחיטת קדשים <span class='mareimakom'>(זבחים דף יט:)</span> לינה מועלת בקידוש ידים ורגלים מודה הוא דמקרות גבר עד צפרא לא פסלה לינה: 


lvr: 25
pgn: 22
dfh: a
trm: שאני מיגנא ממיקם
txt:
<span class='five'>שאני מיגנא ממיקם. </span>נוח לו לאדם לנדד שינה מעיניו מלילך לישן עד סוף הלילה מלהיות עומד ממטתו בהשכמה שהיא תרומת הדשן: 


lvr: 25
pgn: 22
dfh: a
trm: והא להאי גיסא הואי
txt:
<span class='five'>והא להאי גיסא הואי. </span>בשביל סידור המערכה ושני גזירי עצים שהתורם הוא המסדר וכיון דכולן בכהן אחד יש כאן עבודות חשובות ומעיקרא בעו פייס: 


lvr: 25
pgn: 22
dfh: a
trm: שני גזירי עצים
txt:
<span class='five'>שני גזירי עצים. </span>שני בקעיות עצים ארוכים כמדת רוחב המערכה ונותן אותן ממעל עצי המערכה ומקרא יליף לה לקמן <span class='mareimakom'>(דף כו:)</span> ובער עליה הכהן עצים ובער על המערכת העצים שני גזירי עצים דהא קרא במערכה משתעי רישיה דקרא והאש על המזבח תוקד בו וגו' וכל מוקדה שבענין לשון מערכת מדורה היא: 


lvr: 25
pgn: 22
dfh: a
trm: פשיטא לי
txt:
<span class='five'>פשיטא לי. </span>דארבע דכבש גבי מזבח תנן מיהו הא מיבעי לי דקי'ל בזבחים <span class='mareimakom'>(דף סב:)</span> שהכבש פורח אמה על כניסת היסוד ואמה הסובב נמצאו ארבע הסמוכות לכבש לתחילת יסוד מזבח מלמטה הן שש לסמיכת גג המזבח שהוא משוך מנגד היסוד (מזבח) הראשון שתי אמות ומבעיא ליה ד' אמות דמתני' לגג המזבח נקט להו דהיינו בהדי אמה יסוד ואמה סובב:  או


lvr: 25
pgn: 22
dfh: b
trm: או דילמא
txt:
<span class='five'>או דילמא. </span>לסמיכת רצפת תחתונה דמזבח נקיט להו לבד מיסוד וסובב שהוא שש קודם לסמיכת גגו: 


lvr: 25
pgn: 22
dfh: b
trm: כמה לא חלי ולא מרגיש גברא דמרא סייעיה
txt:
<span class='five'>כמה לא חלי ולא מרגיש גברא דמרא סייעיה. </span>כמה סמוך ומובטח ואין צריך לחלות ולדאג מכל רעה מי שהקב'ה בעזרו שהרי מצינו שאול נכשל באחת ועלתה לו לרעה לקונסו מיתה לבטל מלכותו ודוד נכשל בשתים ולא עלתה לו לרעה: 


lvr: 25
pgn: 22
dfh: b
trm: שלא היה בו שום דופי
txt:
<span class='five'>שלא היה בו שום דופי. </span>משפחה ויתגאו המלכים היוצאים מזרעו על ישראל אבל דוד מרות המואביה אתא: 


lvr: 25
pgn: 22
dfh: b
trm: וכתיב ויעל נחש העמוני
txt:
<span class='five'>וכתיב ויעל נחש העמוני. </span>ומסקנא דמילתא שאמרו ישראל מי האומר שאול ימלוך עלינו בתמיהה תנו (את) האנשים ונמיתם והוא אמר לא יומת איש היום הזה:  שאינו


lvr: 25
pgn: 23
dfh: a
trm: ואם הוציא שליש מונין לו
txt:
<span class='five'>ואם הוציא שליש מונין לו. </span>שאינו רמאי לפי שהוא ניכר שאינו משני בני אדם שאין יכול להרחיק זה מזה: 


lvr: 25
pgn: 23
dfh: a
trm: דפסיק רישיה
txt:
<span class='five'>דפסיק רישיה. </span>לכך קרויה פקיעה שאינה רחבה בראשה כשאר רצועות מלקות אלא מפסקת בראשה לרצועות דקות כדי שירגיש בה הסוס יותר ופקיע לשון פיסוק וסדקים כמו מבלאי מכנסי הכהנים מפקיעין לשון קריעה: 


lvr: 25
pgn: 23
dfh: a
trm: על מעלות האולם
txt:
<span class='five'>על מעלות האולם. </span>בהר הבית אולמות הרבה בנה שם הורדוס כמו שכתוב בספר יוסף בן גוריון על מעלות האולם בהר הבית אולמות גרסינן בתוספתא: 


lvr: 25
pgn: 23
dfh: a
trm: עשרה דברים
txt:
<span class='five'>עשרה דברים. </span>בבבא קמא חשיב לה בפרק מרובה <span class='mareimakom'>(דף פב:)</span>:  אינה


lvr: 25
pgn: 23
dfh: b
trm: אינה מביאה עגלה ערופה
txt:
<span class='five'>אינה מביאה עגלה ערופה. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים כא)</span> כי ימצא חלל באדמה וגו' לרשתה ואין ירושלים ירושה דקסבר לא נתחלקה לשבטים: 


lvr: 25
pgn: 23
dfh: b
trm:
ופשט ולבש יכול במצות יום הכפורים ת'ל בגדיו בגדים </span>וגירסא שבהש'ס האריכה בלשונה שומעני כדרך יום הכפורים פושט בגדי קודש ולובש בגדי חול תלמוד לומר כו' וזהו פירושה ופשט ולבש האמור בהוצאת הדשן שבתפוח אל מחוץ למחנה הכתוב אחר תרומת הדשן ופשט את בגדיו ולבש ב

txt:
<span class='five'>ופשט ולבש יכול במצות יום הכפורים ת'ל בגדיו בגדים </span>וגירסא שבהש'ס האריכה בלשונה שומעני כדרך יום הכפורים פושט בגדי קודש ולובש בגדי חול תלמוד לומר כו' וזהו פירושה ופשט ולבש האמור בהוצאת הדשן שבתפוח אל מחוץ למחנה הכתוב אחר תרומת הדשן ופשט את בגדיו ולבש בגדים וגו' יכול שמטיל עליו חובה לשנות בגדיו בין תרומה להוצאה אם בא להוציא דשן שעל התפוח אחר ההרמה מיד כדרך שהיא חובה על כהן גדול בחמש עבודות שביום הכפורים שמשנה בגדיו בכל העבודות בין זו לזו ראשונה בבגדי זהב שניה בבגדי לבן שלישית בשל זהב רביעית בבגדי לבן אף זה ישנה וזה שאין לו לשנות מבגדי לבן לבגדי זהב שהרי הדיוט הוא ואינו משמש בבגדי זהב ישנה בבגדי קודש שהרים בהן כמו שנא' ולבש הכהן מדו בד ויפשוט אותם וילבש בגדי חול שלו ויוציא הדשן: <span class='five'>תלמוד לומר בגדיו בגדים ומה תלמוד לומר אחרים פחותין מהן. </span>כגון שחקים או מפשתן שאינו מוצהב ואין דמיהם יקרים שהאפר מלכלכם כשנושאו חוץ למחנה גנאי למלך שיהא משמש בהן על המזבח בעבודת אכילה: 


lvr: 25
pgn: 23
dfh: b
trm: אחרים והוציא לימד על הכהנים בעלי מומין
txt:
<span class='five'>אחרים והוציא לימד על הכהנים בעלי מומין. </span>האי אחרים אכהן קאי כלומר כהנים שהן אחרים מרוחקים משאר עבודות כשירין לעבודה זו: 


lvr: 25
pgn: 23
dfh: b
trm: אל ימזוג בהן לרבו
txt:
<span class='five'>אל ימזוג בהן לרבו. </span>לפי שנתעשנו ונתלכלכו בבישול קדירה אף כאן לענין הוצאת הדשן אין כבוד המלך לשרת בהן שירות אחר: 


lvr: 25
pgn: 23
dfh: b
trm: גלי רחמנא בכתונת ובמכנסים
txt:
<span class='five'>גלי רחמנא בכתונת ובמכנסים. </span>ולימדך שאינה כשירה בבגדי חול שלו ומאליך אתה למד שהיא עבודה וצריכה אף מצנפת ואבנט: 


lvr: 25
pgn: 23
dfh: b
trm: מאי שנא הני
txt:
<span class='five'>מאי שנא הני. </span>דנקט מאחר שצריכין כלן לשתוק מנייהו ואנא ידענא מדכתיב בהו כהן עבודה היא: 


lvr: 25
pgn: 23
dfh: b
trm: מדו כמדתו
txt:
<span class='five'>מדו כמדתו. </span>כאן לימדך שיהא כתונת כהנים למדת קומתו לא נגררות ולא מסולקות והכי אמרינן בזבחים <span class='mareimakom'>(דף יח.)</span>: 


lvr: 25
pgn: 23
dfh: b
trm: ילבש על בשרו
txt:
<span class='five'>ילבש על בשרו. </span>משמע שלובש בעודו ערום שאין עליו אלא בשרו דאי לא תימא הכי על בשרו למאי כתביה: 


lvr: 25
pgn: 23
dfh: b
trm: ולרשב'ל
txt:
<span class='five'>ולרשב'ל. </span>דאמר דווקא כתבינהו ולמימרא דאינה צריכה ארבעה נפקא ליה הנך תרתי דרשות מלשון המקרא ששינה בלשונו שלא כתיב כתונת למימרא מדו כמדתו ושלא יקדים דבר למכנסים מעל בשרו יתירא נפקא ליה: 


lvr: 25
pgn: 23
dfh: b
trm: על בשרו מה ת'ל
txt:
<span class='five'>על בשרו מה ת'ל. </span>גבי הרמת הדשן כתיב ולבש הכהן וגו' והוה ליה למכתב ומכנסי בד על בשרו ומהדר נמי אולבש דרישיה דקרא מה ת'ל שוב ילבש במכנסים לרבות עוד לבישה כיוצא בה ומרבה שני בגדים החסרים כאן מכהונת הדיוט: 


lvr: 25
pgn: 23
dfh: b
trm: רבי דוסא אומר
txt:
<span class='five'>רבי דוסא אומר. </span>להביא ארבעה בגדי לבן ששמש בהן כהן גדול ביום הכפורים שכשרין להדיוט כל השנה ואתיא ילבש ילבש מהתם דלא תימא והניחם שם כתיב בהו לומר שטעונין גניזה דס'ל לר' דוסא והניחם שם שלא ישתמש בהן ליום הכפורים אחר כדאמרינן בפ'ק <span class='mareimakom'>(דף יב:)</span>: 


lvr: 25
pgn: 23
dfh: b
trm: אבנט של כהן גדול
txt:
<span class='five'>אבנט של כהן גדול. </span>ביום הכפורים שהוא של בוץ לא זהו אבנטו של כהן הדיוט לעולם לפי שאינו משמש אלא בשל כלאים:  לרבות


lvr: 25
pgn: 24
dfh: a
trm: לרבות שחקים
txt:
<span class='five'>לרבות שחקים. </span>שכשירין לכל עבודה ובלבד שלא יהו מקורעין והכי קאמר בזבחים <span class='mareimakom'>(דף יח.)</span> ואזדא רבי דוסא לטעמיה לא שייך הכא למימר דהא כולה מלתא אגב גררא נסבה: 


lvr: 25
pgn: 24
dfh: a
trm: מאי לאו
txt:
<span class='five'>מאי לאו. </span>רבי יהודה ורבי דוסא בהא פליגי דר'י דדריש ילבש להביא מצנפת ואבנט סבר עבודה היא ובעי מצנפת ואבנט ור' דוסא סבר לאו עבודה היא ולא בעי מצנפת ואבנט: 


lvr: 25
pgn: 24
dfh: a
trm: ומר סבר לא צריכא לרבויי לה מקראי
txt:
<span class='five'>ומר סבר לא צריכא לרבויי לה מקראי. </span>דכיון דגלי בה כתונת בד קדש ומכנסי קדש אשמעינן דעבודה היא ובעיא כולהו וכי אתא קרא לרבויי לבגדי יוה'כ אתא: 


lvr: 25
pgn: 24
dfh: a
trm: מתרומת מעשר ילפינן לה
txt:
<span class='five'>מתרומת מעשר ילפינן לה. </span>דהא והרים כתיב לשון והרמותם ממנו <span class='mareimakom'>(במדבר יח)</span> והויא באומד אחד  מעשרה בדשן המערכה: 


lvr: 25
pgn: 24
dfh: a
trm: או מתרומת מדין
txt:
<span class='five'>או מתרומת מדין. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(שם לא)</span> והרמות מכס לה' וגו' אחד נפש מחמש המאות: 


lvr: 25
pgn: 24
dfh: a
trm: תא שמע
txt:
<span class='five'>תא שמע. </span>דמהרמת קומץ ילפינן לה לא יפחות מאומד מלא הקומץ ואם רצה להוסיף יוסיף דהא ליכא למימר דווקא קאמר דהא לא אפשר לפשוט ברמץ גחלים רותחות ידיו לקמוץ: 


lvr: 25
pgn: 24
dfh: a
trm: ארבע עבודות כו'
txt:
<span class='five'>ארבע עבודות כו'. </span>אע'פ שכולן מוזהר עליהן זר אין חיוב מיתה אלא בארבע האלו כדמפרש ואזיל: 


lvr: 25
pgn: 24
dfh: a
trm: עבודת מתנה
txt:
<span class='five'>עבודת מתנה. </span>שאתה נותן על המזבח ולא עבודת סילוק שאתה מסלק וסר מעל המזבח כגון תרומת הדשן: 


lvr: 25
pgn: 24
dfh: a
trm: עבודה תמה
txt:
<span class='five'>עבודה תמה. </span>עבודה שהיא גומרת ומתממת את הדבר ולא שיש אחריה עבודה כגון שחיטה וקבלה והולכה שיש אחריה זריקה אבל זריקה עבודה אחרונה שבדם וכן הקטרה בקומץ מנחה ובאברים ופדרים וכן ניסוך היין בכל השנה וכן המים בחג: 


lvr: 25
pgn: 24
dfh: a
trm: שבע הזאות שבפנים
txt:
<span class='five'>שבע הזאות שבפנים. </span>שמזה על הפרוכת מפר העלם דבר ופר משיח ושל יוה'כ ושבמצורע שמזה מלוג שמן בהיכל כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יד)</span> והזה מן השמן באצבעו וגו' דסלקא דעתך אמינא לאו דבר המזבח הוא להכי רבי לכל: 


lvr: 25
pgn: 24
dfh: a
trm: ולוי נפקא להו
txt:
<span class='five'>ולוי נפקא להו. </span>כולהו מיניה מדבר לכל דבר דהא דבר המזבח גופיה יתירה הוא ונגמר מיניה תרומת הדשן ומריבויא דלכל דריש ביה הזאה הפנימית:  ולמבית


lvr: 25
pgn: 24
dfh: b
trm: ולמבית לפרוכת
txt:
<span class='five'>ולמבית לפרוכת. </span>אפסיק בין כללא לפרטא מבית לפרוכת הוא דעבודת מתנה כגון הזאות שבין הבדים דיום הכפורים ונתינת קטורת על האש: 


lvr: 25
pgn: 24
dfh: b
trm: ולא עבודת סילוק
txt:
<span class='five'>ולא עבודת סילוק. </span>כגון הוצאת כף ומחתה שהכהן גדול מכניס שם לקטורת יוה'כ ומניח בין הבדים ואח'כ חוזר ומוציאן: 


lvr: 25
pgn: 24
dfh: b
trm: ועבדתם הדר ערביה
txt:
<span class='five'>ועבדתם הדר ערביה. </span>לענין עבודה תמה שהוי'ו מוסיף לענין ראשון אבל עבודת מתנה לא מיהדר אלא אמבית לפרוכת דלקמיה דלא כתיב ביה וי'ו: 


lvr: 25
pgn: 24
dfh: b
trm: עבודת סילוק בהיכל
txt:
<span class='five'>עבודת סילוק בהיכל. </span>והיא עבודה תמה כגון דישון מזבח הפנימי והמנורה ללוי מהו: 


lvr: 25
pgn: 24
dfh: b
trm: מבית לפרוכת הוה ליה למיכתב
txt:
<span class='five'>מבית לפרוכת הוה ליה למיכתב. </span>וכתיב ולמבית לפרוכת. לעשות היכל כבית קדשי הקדשים ופטור על עבודת סילוק: 


lvr: 25
pgn: 24
dfh: b
trm: איכא סידור בזיכין
txt:
<span class='five'>איכא סידור בזיכין. </span>בתריה כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כד)</span> ונתת על המערכת לבונה זכה ולאו עבודה תמה היא: 


lvr: 25
pgn: 24
dfh: b
trm: איכא סילוק והקטרה
txt:
<span class='five'>איכא סילוק והקטרה. </span>עדיין לא נגמרה עבודתה עד שבת הבאה שיסלקנה ויקטיר הבזיכין: 


lvr: 25
pgn: 24
dfh: b
trm: שסידר את המנורה
txt:
<span class='five'>שסידר את המנורה. </span>בבוקר היו מסלקין את הנרות של זהב מן המנורה לקנח אפרן יפה וחוזרין וקובעין אותם בה והרי עבודה תמה: 


lvr: 25
pgn: 24
dfh: b
trm: הצתת אליתא
txt:
<span class='five'>הצתת אליתא. </span>הצתת קיסמים דקים אם הוצרך להצית על המזבח באחת מן המערכות כגון שקרבה מערכה לכלות שנשרפה כל המדורה: 


lvr: 25
pgn: 24
dfh: b
trm: ובכלי שרת
txt:
<span class='five'>ובכלי שרת. </span>שיהא לובש בגדי כהונה ארבעה אם כהן הדיוט הוא ואם כהן גדול הוא שמונה שהרי נאמר כאן הכהנים וכל מקום שנאמר בני אהרן הכהנים בכהונם משמע בבגדי כהונתם: 


lvr: 25
pgn: 24
dfh: b
trm: איכא בתרה סידור שני גזירין
txt:
<span class='five'>איכא בתרה סידור שני גזירין. </span>דילפינן להו לקמן <span class='mareimakom'>(דף כו:)</span> מקראי: 


lvr: 25
pgn: 24
dfh: b
trm: בהא פליגי
txt:
<span class='five'>בהא פליגי. </span>רב ורבי יוחנן רבי יוחנן סבר סידור שני גזירין עבודה תמה היא שסידור מערכת עצים תמה וגומרת היא בה וסידור האברים תחילת סידור אחר הוא ורב סבר לאו עבודה תמה דשם סידור אחד הוא: 


lvr: 25
pgn: 24
dfh: b
trm: בחטאת העוף
txt:
<span class='five'>בחטאת העוף. </span>כתיב הזאה והזה מדם החטאת על קיר המזבח <span class='mareimakom'>(ויקרא ה)</span> : 


lvr: 25
pgn: 24
dfh: b
trm: בעולת העוף
txt:
<span class='five'>בעולת העוף. </span>כתיב מיצוי ומלק את ראשו והקטיר המזבחה ונמצה דמו על קיר המזבח <span class='mareimakom'>(ויקרא א)</span> : 


lvr: 25
pgn: 24
dfh: b
trm: והמנסך שלשת לוגין
txt:
<span class='five'>והמנסך שלשת לוגין. </span>שהיא פחות שבנסכים רביעית ההין לכבש ואילו תרומת הדשן לא קתני והיינו כרב: 


lvr: 25
pgn: 24
dfh: b
trm: בין דבר פסול
txt:
<span class='five'>בין דבר פסול. </span>בהנך פסולין שפסולן בקודש דאם עלו לא ירדו משום הכי חשיבא הקטרה: 


lvr: 25
pgn: 24
dfh: b
trm: למה מפיסין וחוזרין ומפיסין
txt:
<span class='five'>למה מפיסין וחוזרין ומפיסין. </span>למה נאספין לפייס ארבעה פעמים ביום כדתנן במתניתין יפיסו על כולן באסיפה ראשונה מי יזכה לזה ומי לזו: 


lvr: 25
pgn: 24
dfh: b
trm: להרגיש
txt:
<span class='five'>להרגיש. </span>להשמיע קול המון עם רב כמה פעמים שהוא כבוד למלך שנאמר בבית אלהים וגו': 


lvr: 25
pgn: 25
dfh: a
trm: דאי סלקא דעתך באותן שזכו
txt:
<span class='five'>דאי סלקא דעתך באותן שזכו. </span>והפשטה זו בגדי חול ולהלבישן בגדי קדש וקתני לא היו מניחין עליהן אלא מכנסי חול אלמא מלבישין אותן בגדי קדש על מכנסי חול ואח'כ פושטין מכנסי חול ולובשין למכנסי קדש והתניא כו': 


lvr: 25
pgn: 25
dfh: a
trm: כדקתני רב שמואל בר יהודה
txt:
<span class='five'>כדקתני רב שמואל בר יהודה. </span>לקמן בפרק ג' <span class='mareimakom'>(דף לה:)</span> שהיו אמותיהן של כהנים עושות לבניהם משלהם כמין בגדי כהונה להראות תפארת עושרן ונוי מלאכתן וכמה הן מהדרות מצות דקתני כהן שעשתה לו אמו כתונת לובשה ועובד בה עבודת יחיד: 


lvr: 25
pgn: 25
dfh: a
trm: אין ישיבה בעזרה
txt:
<span class='five'>אין ישיבה בעזרה. </span>שנאמר <span class='mareimakom'>(דברים יח)</span> לעמוד לשרת העומדים שם לפני ה': 


lvr: 25
pgn: 25
dfh: a
trm: אלא למלכי בית דוד
txt:
<span class='five'>אלא למלכי בית דוד. </span>שמצינו בהן ישיבה שנאמר <span class='mareimakom'>(שמואל ב ז)</span> ויבא המלך דוד וישב לפני ה' ויאמר מי אנכי ומי ביתי וגו': 


lvr: 25
pgn: 25
dfh: a
trm: והא בעינן בית אלהים נהלך ברגש
txt:
<span class='five'>והא בעינן בית אלהים נהלך ברגש. </span>אלמא פייס צריך להיות בבית אלהים: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 25
pgn: 25
dfh: a
trm: והחביתים
txt:
<span class='five'>והחביתים. </span>חצי עשרונו של כ'ג שקרב עם התמידין בכל יום שנאמר <span class='mareimakom'>(ויקרא ו)</span>  מחציתה בבקר ומחציתה בערב וסמיך ליה על מחבת בשמן תעשה לכך קרוי חביתין: 


lvr: 25
pgn: 25
dfh: a
trm: כדרך הילוכו
txt:
<span class='five'>כדרך הילוכו. </span>בחייו היה קרב התמיד ובגמרא מפרש לה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 25
pgn: 25
dfh: a
trm: לעבודה אחת מפייסין
txt:
<span class='five'>לעבודה אחת מפייסין. </span>כגון מי שוחט ולכשיזכה מי שזכה לשחיטה שוב אין פייס לשאר י'ב עבודות אלא כהנים שמוקפין לימינו נמשכין אחריו כפי סדר משנתנו שני לזריקה שלישי לדישון מזבח הפנימי רביעי למנורה וכן כולן: 


lvr: 25
pgn: 25
dfh: a
trm: או דילמא לכל עבודה ועבודה
txt:
<span class='five'>או דילמא לכל עבודה ועבודה. </span>היו חוזרין ומוציאין אצבעותיהן למנין והזוכה זוכה:  לא


lvr: 25
pgn: 25
dfh: b
trm: לא היה פייס למחתה
txt:
<span class='five'>לא היה פייס למחתה. </span>כשהיו מפיסין לקטורת כדתנן מתניתין חדשים לקטורת באו והפיסו והקטורת צריכה שני כהנים א' שמוליך הקטורת להיכל ומקטירו ואחד שחותה גחלים מעל המזבח החיצון ומכניס להיכל ונותן על המזבח הפנימי להקטיר את הקטורת עליהן כדילפינן לקמן <span class='mareimakom'>(דף מה.)</span> מקראי שגחלי מזבח הפנימי ניטלין ממזבח החיצון בכל יום וקאמר ר' יהודה לא היו מפיסין מי שזוכה במחתה אלא מי יזכה בקטורת ומי שזכה בה אומר לזה שבימינו זכה עמי במחתה אלמא לאו לכל עבודה ועבודה מפיסין: 


lvr: 25
pgn: 25
dfh: b
trm: ומעתרא
txt:
<span class='five'>ומעתרא. </span>ומעשרת את העוסקין בה כדאמרינן לקמן בפרקין <span class='mareimakom'>(דף כו.)</span>: 


lvr: 25
pgn: 25
dfh: b
trm: אגב חביבותיה
txt:
<span class='five'>אגב חביבותיה. </span>דזריקה שהיא עבודת מזבח לא מקבל ליה לכוליה דם ואמרינן לקמן <span class='mareimakom'>(דף מח.)</span> צריך שיקבל את כל הדם שנאמר <span class='mareimakom'>(ויקרא ד)</span> ואת כל (הדם) ישפך: 


lvr: 25
pgn: 25
dfh: b
trm: זימנין דשחיט זר
txt:
<span class='five'>זימנין דשחיט זר. </span>שהשחיטה כשרה בזר והקבלה פסולה בו שנאמר <span class='mareimakom'>(ויקרא א)</span> ושחט את בן הבקר והקריבו הכהנים את הדם מקבלה ואילך מצות כהונה לימד על השחיטה שכשירה בזר: 


lvr: 25
pgn: 25
dfh: b
trm: תליסר הוי
txt:
<span class='five'>תליסר הוי. </span>שהרי שלש עשרה עבודות נמנו במשנתנו בעבודות פייס התמיד אלא שהשחיטה אינה טעונה קידוש ידים ורגלים אפילו כשהיא בכהן לפי שהיא עבודה שהיא כשירה בזר ואי אמרת שוחט מקבל נמצא שהוא צריך לקדש ידיו ורגליו בשביל הקבלה: 


lvr: 25
pgn: 25
dfh: b
trm: דרך ניתוחו
txt:
<span class='five'>דרך ניתוחו. </span>כסדר שמנתחין אותו לאחר הפשטו אבר אחר אבר וסדר ניתוחו מפורש במס' תמיד <span class='mareimakom'>(ד' לא.)</span> כמו שהוא סדור כאן כיצד דרך ניתוחו כו' וכשהוא מנתח נותן כל אבר ואבר למי שזכה בו וכולן עומדים שם עד שיקבלו שם כולן והולכין ומוליכין אותן לכבש זה אחר זה ובסדר הולכתן פליגי הני תנאי מר אמר הכי ומר אמר הכי: הכי גרסינן 


lvr: 25
pgn: 25
dfh: b
trm:
כיצד דרך ניתוחו הראש והרגל ושתי ידיו והחזה והגרה ושתי הדפנות עוקץ והרגל</span>: <span class='five'>דרך עילויו

txt:
<span class='five'>כיצד דרך ניתוחו הראש והרגל ושתי ידיו והחזה והגרה ושתי הדפנות עוקץ והרגל</span>: <span class='five'>דרך עילויו. </span>דרך מיטב שלו ומבחר נתחיו המובחר קודם: ה'ג 


lvr: 25
pgn: 25
dfh: b
trm:
כיצד דרך עילויו הראש והרגל החזה והגרה ושתי דפנות והעוקץ והרגל ושתי ידים</span>: <span class='five'>והכתיב כל נתח טוב ירך וכתף

txt:
<span class='five'>כיצד דרך עילויו הראש והרגל החזה והגרה ושתי דפנות והעוקץ והרגל ושתי ידים</span>: <span class='five'>והכתיב כל נתח טוב ירך וכתף. </span>אלמא ירך מעלי מכתף: 


lvr: 25
pgn: 25
dfh: b
trm: מר אזיל בתר איברא
txt:
<span class='five'>מר אזיל בתר איברא. </span>תנא דידן הולך אחר עילוי גודל האיברים ור' יוסי הולך אחר עילוי השמן: 


lvr: 25
pgn: 26
dfh: a
trm: למאי אתא
txt:
<span class='five'>למאי אתא. </span>הא אף הם בכלל הנתחים דבשלמא הראש דרשינן ליה בשחיטת חולין <span class='mareimakom'>(דף כז.)</span> דאיצטריך לפי שנאמר והפשיט וערכו אין לי בכלל עריכה אלא נתחים שהן בכלל הפשט מניין לרבות הראש שכבר הותז בשחיטה ולא היה בשעת הפשט ת'ל את הראש אלא פדר בכלל המופשטים הוא ולמאי כתבי': 


lvr: 25
pgn: 26
dfh: a
trm: דרך כבוד
txt:
<span class='five'>דרך כבוד. </span>לפי שבית השחיטה מלוכלך בדם הראש: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 25
pgn: 26
dfh: a
trm: חדשים לקטורת
txt:
<span class='five'>חדשים לקטורת. </span> מי שלא זכה לקטורת מימיו ובגמ' מפרש מאי שנא חדשים וכך היו מכריזין קול בעזרה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 25
pgn: 26
dfh: a
trm: הא לא שכיחא
txt:
<span class='five'>הא לא שכיחא. </span> ומסתברא דכי כתיב עושר אדלא שכיחא דאם לא כן נמצאו הכל עשירים: 


lvr: 25
pgn: 26
dfh: a
trm: הוא מעלה לגבי המזבח
txt:
<span class='five'>הוא מעלה לגבי המזבח. </span>אותו איש שזכה בו להוליכו לכבש חוזר ומעלהו לאחר זמן למזבח וכשהיו מוליכין אותו מניחין אותו מחציו של כבש למטה כדי שלא יצטרך להוליכו כל הכבש והולך ועולה בכבש וכשמגיע למקום שהאיברים שם נוטלן והכי תנן במסכת שקלים <span class='mareimakom'>(דף יג.)</span> איברי תמיד ניתנין מחצי כבש ולמטה במזרח: 


lvr: 25
pgn: 26
dfh: a
trm: לא ר'א בן יעקב אית ליה דר' יהודה
txt:
<span class='five'>לא ר'א בן יעקב אית ליה דר' יהודה. </span>דאמר לא היה פייס למחתה ונותן ראב'י פייס למחתה תחת פייס מן הכבש ולמזבח:  דלא


lvr: 25
pgn: 26
dfh: b
trm: דלא כר'א בן יעקב ודלא כרבי יהודה
txt:
<span class='five'>דלא כר'א בן יעקב ודלא כרבי יהודה. </span>דחשיב פייס למחתה דלא כרבי יהודה ופייס דמן הכבש למזבח דלא כר'א בן יעקב: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 25
pgn: 26
dfh: b
trm: עצמו
txt:
<span class='five'>עצמו. </span>בכל יום בתשעה חמשה לאיברים ואחד לקרבים ואחד לסולת ואחד לחביתין ואחד ליין והא כר'א בן יעקב היא דלית ליה חד להעלות מכבש למזבח: 


lvr: 25
pgn: 26
dfh: b
trm: בין הערבים
txt:
<span class='five'>בין הערבים. </span>שבכל יום שנים בידם שני גזירי עצים להוסיף על עצי המערכה להרבות' ובגמרא יליף לה מקרא שבין הערבים צריך התמיד שני גזירין בשני כהנים אבל בשחרית לא בעי סידור שני גזירין אלא בכהן אחד דכתיב ובער עליה הכהן: 


lvr: 25
pgn: 26
dfh: b
trm: ממאי מדקתני ובשבת וכו'
txt:
<span class='five'>ממאי מדקתני ובשבת וכו'. </span>מכלל דשאר ימות החג לא מצא שיטעון שנים עשר ואי אמרת אף בין הערבים מנסכין מים בחול של כל ימות החג משכחת לה י'ב בין הערבים עצמו בתשעה ושנים בידן שני גזירין ואחד בידו צלוחית של מים: 


lvr: 25
pgn: 26
dfh: b
trm: ולמנסך את המים אומר לו הגבה ידך
txt:
<span class='five'>ולמנסך את המים אומר לו הגבה ידך. </span>ונראה שתערה הצלוחית לתוך ספל של כסף שעל המזבח שהוא נקוב כמין חוטם דק שהיין מקלח ויוצא בו והוא הניסוך: 


lvr: 25
pgn: 26
dfh: b
trm: שפעם אחת נסך על רגליו
txt:
<span class='five'>שפעם אחת נסך על רגליו. </span>לא עירה הצלוחית לתוך הספל ושפך המים על רגליו לפי שהיה צדוקי ואינו מודה בניסוך המים: 


lvr: 25
pgn: 26
dfh: b
trm: באתרוגיהן
txt:
<span class='five'>באתרוגיהן. </span>למה לי למיתני באתרוגיהן אם לא בא ללמדנו שניסוך המים אינו אלא בשעת נטילת לולב:  


lvr: 25
pgn: 26
dfh: b
trm: ואימא דנעביד חד
txt:
<span class='five'>[ואימא] דנעביד [חד]. </span>כהן אחד יסדר שני גזירין בבקר דכתיב ובער עליה הכהן ונעביד תרי שוב יביאו שני כהנים לעשות שני גזיריהן עוד בבקר כדכתיב וערכו שנים: 


lvr: 25
pgn: 26
dfh: b
trm: פעמים י'ג
txt:
<span class='five'>פעמים י'ג. </span>כהנים עסוקין בעבודת התמיד כדתנן במתני' בפייס שני י'ג כהנים זוכין בו: 


lvr: 25
pgn: 26
dfh: b
trm: והא תניא שבעה עשר ההוא דלא כר'א בן יעקב אלא כר' יהודה
txt:
<span class='five'>והא תניא שבעה עשר ההוא דלא כר'א בן יעקב אלא כר' יהודה. </span>ההוא תנא אית ליה עוד כהן אחד המעלה איברים מן הכבש למזבח והרי כאן י'ז דלא כר'א בן יעקב אלא כרבי יהודה דאמר לא היה פייס למחתה ועל כרחך לית ליה דר'א בן יעקב דאם כן בצרי להו פייסות כדאמרינן לעיל והוצרך לו כהן מן הכבש למזבח ואני שמעתיה בלשונות אחרות ואי אפשר להעמידה א] ואי שמעינן ליה דרבי יהודה לא היה פייס למחתה לא שמעינן ליה דאמר לא היה כהן למחתה אלא הרי הוא אומר כהן שזכה בקטורת אומר לזה שעומד אצלו זכה עמי במחתה אבל ר'א בן יעקב שמעינן ליה דאמר לא היה כהן להעלות איברים מכבש למזבח אבל הן עצמם שהעלום לכבש היו מעלין למזבח: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 25
pgn: 26
dfh: b
trm: הפשיטן וניתוחן
txt:
<span class='five'>הפשיטן וניתוחן. </span>של ציבור ושל יחיד שוין להיות כשירין בזר והכי מפרש בגמרא:  האי


lvr: 25
pgn: 27
dfh: a
trm: דהוה מסבר ליה לבריה
txt:
<span class='five'>דהוה מסבר ליה לבריה. </span>הא דחזקיה והכי מסבר ליה ניהליה דתניא בתורת כהנים ושחט שחיטה בזר כשירה: 


lvr: 25
pgn: 27
dfh: a
trm: וכי מאין באת
txt:
<span class='five'>וכי מאין באת. </span>לישנא דמתני' הוא וכי מאין באת לומר פסולה שנזקקת להביא מקרא להכשירה: 


lvr: 25
pgn: 27
dfh: a
trm: תלמוד לומר ושחט והקריבו הכהנים
txt:
<span class='five'>תלמוד לומר ושחט והקריבו הכהנים. </span>ומדכתיב כהן בקבלה ובשחיטה לא כתיב מכלל דושחט אבעלים קאי וסמך ידו ושחט לימד על השחיטה שכשירה בזר עכ'ל משנה ומינה הוה מסבר אביי לבריה הא דחזקיה הכי: 


lvr: 25
pgn: 27
dfh: a
trm: מכדי
txt:
<span class='five'>מכדי. </span>למדנו כאן דמקבלה ואילך מצות כהונה והך נתינת אש בתר קבלה כתיבה למה לי למכתב בה כהונה: 


lvr: 25
pgn: 27
dfh: a
trm: למעוטי הפשט וניתוח
txt:
<span class='five'>למעוטי הפשט וניתוח. </span>דלא כתיב בה כהן ותילף מהכא דדוקא כתיב קרא ואי לא ונתנו הוה אמינא האי דלא כתיב כהן בהפשט וניתוח משום דלא אצטריך הוא דגלי ליה דבעי כהונה מקבלה ואילך: 


lvr: 25
pgn: 27
dfh: a
trm: אלא מהכא וערכו בני אהרן הכהנים
txt:
<span class='five'>אלא מהכא וערכו בני אהרן הכהנים. </span>הרי למדנו מקבלה א] שאין צריך כהונה אלא למעוטי הפשט וניתוח: 


lvr: 25
pgn: 27
dfh: a
trm: אימא למעוטי סידור שני גזירי עצים
txt:
<span class='five'>אימא למעוטי סידור שני גזירי עצים. </span>דבין הערבים דלא כתיב בהו הכהנים אבל בצפרא בהדיא כתיב ובער עליה הכהן: 


lvr: 25
pgn: 27
dfh: a
trm: לא סלקא דעתך
txt:
<span class='five'>לא סלקא דעתך. </span>דלא ניבעי סידור גזירין כהונה מדאיצטריך למעוטי הולכת עצים מכלל דסידורן בעי כהן: 


lvr: 25
pgn: 27
dfh: a
trm: הולכת עצים לא בעי כהונה
txt:
<span class='five'>הולכת עצים לא בעי כהונה. </span>דהאי כהן דכתיב בהולכת אברים על כרחך למעוטי הולכה אחרת בעי דאי לגופיה לא איצטריך דהא אשמעינן מקבלה ואילך מצות כהונה: 


lvr: 25
pgn: 27
dfh: a
trm: למעוטי הפשט וניתוח
txt:
<span class='five'>למעוטי הפשט וניתוח. </span>וכהונה דונתנו לגופיה כדאמרינן דלא תימא כיון דלא מיעכבא כפרה לא תיבעי כהונה ומדגלי בה דבעיא כהונה  לא איצטריך למיהדר למיכתב כהונה בהערכת נתחין ואע'ג דלא מיעכבא ועל כרחך למעוטי כתבי': 


lvr: 25
pgn: 27
dfh: a
trm: וניחא ליה
txt:
<span class='five'>וניחא ליה. </span>הדר משני ליה הכי על העצים אשר על האש קרא יתירא הוא דהכתיב ונתנו אש וערכו עצים וערכו נתחים למה לי תו על העצים אשר על האש וגו' למידרש ביה דהני ו' כהנים הוצרכו לדבר שנאמר בו אש ועצים ומזבח ואיזהו דבר שהזקקתי לכם למערכה לסדר עצים ואש למזבח בשבילו:  הוי


lvr: 25
pgn: 27
dfh: b
trm: הוי אומר זה טלה
txt:
<span class='five'>הוי אומר זה טלה. </span>תמיד של שחר הזקיקך הכתוב בו למערכת עצים חדשה בכל בקר ואש על המזבח תוקד בו והך מוקדה סידור המערכה היא כדתניא לקמן בפ'ג ובער עליה הכהן עצים בבקר וערך עליה העולה ואמר מר העולה עולה ראשונה אבל שאר קרבנות לא הוזקקו לחידוש מערכה והנך עצים ואש דכתיבי בבן בקר לאו לאצרוכי סידרי עצמו אלא משום דעדיין לא נאמרה פרשת סידור המערכה הכתובה בצו את אהרן וכאן התחיל לדבר בצרכי עולה והוצרך לומר האיך תינתן כתב לן כאן ונתנו אש וערכו עצים דאסידור מערכה דשחרית קאי: 


lvr: 25
pgn: 27
dfh: b
trm: והרי אברים ופדרים
txt:
<span class='five'>והרי אברים ופדרים. </span>הקטר חלבים שהוא כל הלילה ושווינהו לעיל <span class='mareimakom'>[כד.]</span> מארבע עבודות שהזר חייב עליהן מיתה: 


lvr: 25
pgn: 27
dfh: b
trm: למימרא דעבודת יום בעי פייס
txt:
<span class='five'>למימרא דעבודת יום בעי פייס. </span>מדאתקיף רבא אלא מעתה תבעי פייס מכלל הך עבודה היא בעיא: 


lvr: 25
pgn: 27
dfh: b
trm: אם הגיע זמן השחיטה
txt:
<span class='five'>אם הגיע זמן השחיטה. </span>אם האיר המזרח ועת לשחוט את התמידין שהשחיטה פסולה בלילה דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יט)</span> ביום זבחכם: 


lvr: 25
pgn: 27
dfh: b
trm: דאית ליה תקנתא
txt:
<span class='five'>דאית ליה תקנתא. </span>אם סידרן בלילה פורקן וחוזר וסודרן ביום לכך לא הטריחו לעלות לגג ולראות אם הגיע שאותו הטורח לא הטריחו אלא שבפעם אחת עלה מאור הלבנה ודימו שהאיר המזרח ושחטו את התמיד כדקתני לה בפ'ג <span class='mareimakom'>[דף כח.]</span> אבל סידר גזירין סידורו בקרקע עזרה משהאיר המזרח ואם טעה במאור הלבנה לא איכפת להו שהרי יש תקנה בדבר: 


lvr: 25
pgn: 28
dfh: a
trm: והרי איברים ופדרים
txt:
<span class='five'>והרי איברים ופדרים. </span>לא גרסינן לכוליה הך גירסא דאיברים ודתרומת הדשן הכא דהא מנינן להו לגבי פלוגתייהו דרב ולוי בעבודה שאין אחריה עבודה ואגב שיטפא דריהטא דגירסא דלעיל דלישנא קמא דרבי זירא הדר וגרסינהו בלישנא בתרא וה'ג יש לך עבודה שיש אחריה עבודה ופסולה בזר אלא אי איתמר כו': 


lvr: 25
pgn: 28
dfh: a
trm: הואיל ועבודה תמה
txt:
<span class='five'>הואיל ועבודה תמה. </span>דשלים ליה סידור: למימרא דעבודה תמה בעי פייס כו' עד משום מעשה שהיה לא גרסינן: 


lvr: 25
pgn: 28
dfh: a
trm: אף אנן נמי תנינא
txt:
<span class='five'>אף אנן נמי תנינא. </span>דסידור גזירין עבודה תמה היא כרבי יוחנן ודלא כרב ולוי דלא מנו לה בעבודה שזר חייב עליה משום דיש אחריה סידור איברים: 


lvr: 25
pgn: 28
dfh: a
trm: ואילו זמן שני גזירין לא קתני
txt:
<span class='five'>ואילו זמן שני גזירין לא קתני. </span>אלמא עבודת לילה היא והוא גמר סידור מערכה וסידור האיברים שהוא עבודת יום תחילת עבודה אחרת היא ולא גמר סידור המערכה היא:  הדרן עלך בראשונה 


lvr: 25
pgn: 28
dfh: a
trm: זמן השחיטה
txt:
<span class='five'>זמן השחיטה. </span>שחיטת התמיד כלומר אם האיר המזרח שהשחיטה פסולה בלילה כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יט)</span> ביום זבחכם: 


lvr: 25
pgn: 28
dfh: a
trm: ברקאי
txt:
<span class='five'>ברקאי. </span>לשון צוהר כמו למען היות לה ברק <span class='mareimakom'>(יחזקאל כא)</span> האירו ברקים <span class='mareimakom'>(תהלים עז)</span> : 


lvr: 25
pgn: 28
dfh: a
trm: מיסך רגליו
txt:
<span class='five'>מיסך רגליו. </span>נקבים הגדולים ולשון מיסך כמו אילן המיסך על הארץ <span class='mareimakom'>(נזיר דף נד:)</span> לפי שהצריך לנקבים גדולים כורע על ברכיו  ומכסה גופו את רגליו וכן בשאול כתיב <span class='mareimakom'>(שמואל א כד)</span> ושם מערה ויבא שאול להסך את רגליו: 


lvr: 25
pgn: 28
dfh: b
trm: לשכור פועלים
txt:
<span class='five'>לשכור פועלים. </span>האי יצאו איש למלאכתו לאו על הפועלים קאי אלא בעה'ב שהוא משכים ביותר למצוא פועלים לשכור: 


lvr: 25
pgn: 28
dfh: b
trm: מכי משחרי כותלי
txt:
<span class='five'>מכי משחרי כותלי. </span>חומות הפונות למזרח שהלבינו מהנץ החמה הבאה מן המזרח ונוצצת עליהן ובתחילת שבע שעות שהחמה באמצע הרקיע בראש כל אדם אינה עושה עמוד אלא תחתיהן משחירין אותן הכתלים לפי שאין חמה נוצצת אלא בראש הכותל בעוביו ומיצל חודו של שפת עוביו על זקיפת הכותל ומשחרת מההיא שעתא נוטים צללי ערב וקרוי ערב: 


lvr: 25
pgn: 28
dfh: b
trm: חל להיות בערב שבת
txt:
<span class='five'>חל להיות בערב שבת. </span>הוצרך למהר תמיד של בין הערבים בכל יכולת לפי שפסחים נשחטו אחריו וצריך לצלותן מבעוד יום ואמרינן התם מוקמינן ליה אדיניה מכי ינטו צללי ערב וקתני נשחט התמיד בשש ומחצה ואי מכי משחרי כותלי מיקרי בין הערבים נשחטיה מכי משחרי דהיינו מתחלת שבע: 


lvr: 25
pgn: 28
dfh: b
trm: דלא מכווני
txt:
<span class='five'>דלא מכווני. </span>לא הוו זקופים בצמצום ולפי שהחומה היתה רחבה מלמטה והולכת ומתקצרת ועולה ולפיכך אין חודו של שפת עוביו למעלה מיצל על זקיפתו להשחירו עד שתימשך חמה למערב: 


lvr: 25
pgn: 28
dfh: b
trm: איצטגנינות
txt:
<span class='five'>איצטגנינות. </span>להיות בקי בהליכות המזלות ותחילות השעות דהכי תניא בבבא בתרא <span class='mareimakom'>(דף טז:)</span> וה' ברך את אברהם בכל איצטגנינות גדולה היתה בלבו וכל מלכי מזרח ומערב משכימין לפתחו לשאול במזלות: 


lvr: 25
pgn: 28
dfh: b
trm: אפילו עירובי תבשילין
txt:
<span class='five'>אפילו עירובי תבשילין. </span>שאינו הלכה למשה מסיני אלא תקנת סופרים שעתידין לתקן: 


lvr: 25
pgn: 28
dfh: b
trm: ואיבעית אימא האי דקאי אארעא
txt:
<span class='five'>ואיבעית אימא האי דקאי אארעא. </span>אמר הן כיצד אמר הא דקאי אארעא האיר פני כל המזרח בלשון שאילה וזה אומר לו עד שבחברון האיר וא'ל האי דקאי אארעא הן כך אני שואל ומצינו בתלמוד ירושלמי <span class='mareimakom'>(פ'ג ה'א)</span> כדי להזכיר זכות אבות מזכירין חברון: 


lvr: 25
pgn: 28
dfh: b
trm: תימור של חמה
txt:
<span class='five'>תימור של חמה. </span>עלות השחר שנבקע ונראה כתמר זקוף לשון ותמרות עשן <span class='mareimakom'>(יואל ג)</span> על שם שזוקף ועולה: 


lvr: 25
pgn: 28
dfh: b
trm: יום המעונן
txt:
<span class='five'>יום המעונן. </span>הרקיע קשור בעבים ואין התימור נראה בעד ערפל אלא במקום פיזור העבים במקומות הרבה בין עב לעב: 


lvr: 25
pgn: 28
dfh: b
trm: יומא דעיבא כוליה שימשא
txt:
<span class='five'>יומא דעיבא כוליה שימשא. </span>אפילו במקום צל שהחמה בוקעת בכל מקום ואינה יוצאת דרך חלון כנגד חלונות שהעבים עומדים בפניה והיא מתפשט' עליהם ובוקעת בכל פיסוק שבהן: 


lvr: 25
pgn: 28
dfh: b
trm: דנא דחלא
txt:
<span class='five'>דנא דחלא. </span>שפיה סתום יפה שלא יצא ריחו ויחלוש וכשאתה נוקב נקב קטן יוצא שם ריח חזק מאד כך יום המעונן מתוך שהחמה מכוסה וחום שלה כבוש נוקבת בכח דרך נקב העבים: 


lvr: 25
pgn: 28
dfh: b
trm: שברירי דשמשא
txt:
<span class='five'>שברירי דשמשא. </span>סנורים <span class='mareimakom'>(בראשית יט)</span> מתרגמינן שברירי שמש הנוקבת בכח דרך נקב העבים קטנים הנותן עיניו כנגד הנקב קשים לו הסנורים יותר מן המסתכל בחמה שבאויר: 


lvr: 25
pgn: 29
dfh: a
trm: שילהי דקייטא
txt:
<span class='five'>שילהי דקייטא. </span>אלול שהוא סוף הקיץ קשה מקייטא קשה חומו מחום הקיץ של תמוז לפי שכבר נתחמם כל האויר וגוף הבריות בחום הקיץ שעבר עליו תמיד מתחמם הוא עתה בחום קל ומזיקו: 


lvr: 25
pgn: 29
dfh: a
trm: וסימניך תנורא שגירא
txt:
<span class='five'>וסימניך תנורא שגירא. </span>תנורא שהוסק ביום פעמים ושלש חם הוא ונוח להסיקו בעצים מועטים: 


lvr: 25
pgn: 29
dfh: a
trm: אישתא דסיתווא
txt:
<span class='five'>אישתא דסיתווא. </span>קדחת של ימות החורף מחממות את החולה בידוע שהוא קשה מאד יותר מקדחת המבערתו בימות הקיץ: 


lvr: 25
pgn: 29
dfh: a
trm: וסימניך תנורא קרירא
txt:
<span class='five'>וסימניך תנורא קרירא. </span>צריך עצים מרובים להסיקו אף זה שהאויר צונן והגוף צונן והחולי מבעירו בידוע שהוא חולי קשה: 


lvr: 25
pgn: 29
dfh: a
trm: מיגמר בעתיקתא קשה מחדתא
txt:
<span class='five'>מיגמר בעתיקתא קשה מחדתא. </span>מי שלמד והסיח דעתו ושכח קשה לחזור וללמוד מה ששכח יותר ממה שלא למד: 


lvr: 25
pgn: 29
dfh: a
trm: וסימניך טינא בר טינא
txt:
<span class='five'>וסימניך טינא בר טינא. </span>טיט שגובלים אותו מטיט חומר כותל ישן קשה לגבלו יותר מטיט של עפר חדש: 


lvr: 25
pgn: 29
dfh: a
trm: למה נמשלה אסתר כאילת
txt:
<span class='five'>למה נמשלה אסתר כאילת. </span>במס' מגילה <span class='mareimakom'>(ד' טו:)</span> אמרינן דאסתר אמרה מזמור זה כיון שהגיעה לבית הצלמים נסתלקה הימנה שכינה אמרה אלי אלי למה עזבתני: 


lvr: 25
pgn: 29
dfh: a
trm: הניחא למ'ד
txt:
<span class='five'>הניחא למ'ד. </span>פלוגתא במסכת מגילה <span class='mareimakom'>(דף ז.)</span> איכא למאן דאמר מטמאה את הידים ואיכא למ'ד דאינה מטמאה את הידים דלאו ספר היא: 


lvr: 25
pgn: 29
dfh: a
trm: למה נמשלה תפלתן של צדיקים כו'
txt:
<span class='five'>למה נמשלה תפלתן של צדיקים כו'. </span>דהאי שחר לשון תפלה הוא דריש ליה כמו רוחי בקרבי אשחרך <span class='mareimakom'>(ישעיה כו)</span> למנצח על התפלה שהיא כאילת שכ'ז שמגדלת קרניה מפצילות בכל שנה ושנה נוסף בה פיצול אחד: 


lvr: 25
pgn: 29
dfh: a
trm: אימת אילימא כו'
txt:
<span class='five'>אימת אילימא כו'. </span>קא סלקא דעתיה הורידו כהן גדול לבית הטבילה סיפא דמתניתין הוא וביום שטעו לשחוט את התמיד בלילה קאמר הורידו כ'ג לבית הטבילה לשחוט תמיד אחרי הטבילה אימת הוה האי טעות: 


lvr: 25
pgn: 29
dfh: a
trm: אי נימא בשאר ימות השנה
txt:
<span class='five'>אי נימא בשאר ימות השנה. </span>דלאו יוה'כ ובסוף אחד מן החדשים כשהלבנה צומחת סמוך לעלות השחר: 


lvr: 25
pgn: 29
dfh: a
trm: ה'ק וביום הכפורים כי אמר ברק ברקאי כו'
txt:
<span class='five'>ה'ק וביום הכפורים כי אמר ברק ברקאי כו'. </span>והוציאוהו לבית השריפה מסקנא דמילתא הוא והורידו כ'ג מילתא באפיה נפשיה היא ומהדר לאורויי בסדר עבודה דיוה'כ והכי קאמר כשהרואה אומר ברקאי היו מורידין כ'ג ביוה'כ לבית הטבילה שחרית: 


lvr: 25
pgn: 29
dfh: a
trm: אלא אף מליקת העוף וקמיצת המנחה בלילה תשרף
txt:
<span class='five'>אלא אף מליקת העוף וקמיצת המנחה בלילה תשרף. </span>דגמרי להו משחיטה דמליקת העוף וקמיצת מנחה במקום שחיטת הזבחים הם: 


lvr: 25
pgn: 29
dfh: b
trm: כלי שרת מקדשין שלא בזמנו
txt:
<span class='five'>כלי שרת מקדשין שלא בזמנו. </span>והקומץ טעון מתן כלי וכיון שקידש הקומץ בכלי לשם קומץ אינו חוזר להיות טבל כמנחה שלא נקמצה ועל כרחיה מאחר שזה קרוי קומץ אינך הוו שירים: 


lvr: 25
pgn: 29
dfh: b
trm: כל הקרב בלילה
txt:
<span class='five'>כל הקרב בלילה. </span>כגון מנחת נסכים דאמר מר <span class='mareimakom'>(מנחות מד:)</span> ומנחתם ונסכיהם אפילו בלילה: 


lvr: 25
pgn: 29
dfh: b
trm: ליקרב
txt:
<span class='five'>ליקרב. </span>להיות כשר ליקרב אבל קדוש להיות מוכשר באותה קדושה ליפסל בטבול יום ובמחוסר כפורים אם נגע בו וביוצא אם יצא ובלינה אם לן וזו גם היא נפסלת בלינה דקי'ל בזבחים <span class='mareimakom'>(דף פז.)</span> עמוד השחר עושה לינה ונפסלת קמיצת לילה שאין חוזרת עוד לטבלה: 


lvr: 25
pgn: 29
dfh: b
trm: פסולה
txt:
<span class='five'>פסולה. </span>שלא נסדרה בשבת לעמוד שם שבעת ימים כמשפטם והרי היא מחוסרת זמן [ול'נ דל'ג פסולה דהא מסקנא דשמעתין לא חשיב סידור יום ראשון סידור אלא כסידרו הקוף וכמונח בקופסא דמי ולמה יפסול הלחם בהקטרת הבזיכין והלא לא קידש השלחן ללחם כלל אא'כ פירקו בשבת הבאה ויחזור ויסדרנו והכי מוכח נמי מדקתני כיצד יעשה אלמא יש תקנה לדבר וה'נ גריס בפירוש ר'ח איש רומי מתיב רבי זירא כו' והקטיר הבזיכין בשבת כיצד יעשה וכו' ורבותא הוא דנקיט אע'ג דהקטיר הבזיכין בשבת כמו שרגילין לעשות יביא בזיכין אחרים ויסדר עם הלחם]: 


lvr: 25
pgn: 29
dfh: b
trm: תיקדש ותיפסל
txt:
<span class='five'>תיקדש ותיפסל. </span>כיון דכלי שרת מקדשין שלא בזמנו ליפסל ויקדש השלחן את הלחם מאחד בשבת ליפסול בסידור שלא בזמנו: 


lvr: 25
pgn: 29
dfh: b
trm: אמר רבא האי דקא מותיב שפיר קא מותיב ואבוה דרבי אבין
txt:
<span class='five'>אמר רבא האי דקא מותיב שפיר קא מותיב ואבוה דרבי אבין. </span>דמותבי ליה מיניה לאו שמעתתא דאמוראי אמר דנימא דאיתותב אלא מתניתא תנא וצריכין אנו ליישב דלא ליקשו מתניתא אהדדי ותרצינהו הכי קסבר תנא דאבוה דר' אבין לילה לא הוי חסרון זמן הואיל והיתה ראויה ליקדש בכלי שרת שחרית הלכך כלי שרת מקדשין הקומץ בלילה: 


lvr: 25
pgn: 29
dfh: b
trm: אבל יום מחוסר זמן
txt:
<span class='five'>אבל יום מחוסר זמן. </span>דבר שאין זמנו היום עד מחר והרי הוא מחוסר זמן יום שלם הוי חסרון זמן וכ'ש זה שאינו זמנו לקדש עד יום השבת: 


lvr: 25
pgn: 29
dfh: b
trm: כי מטי בי שמשי
txt:
<span class='five'>כי מטי בי שמשי. </span>דלילי שבת שהיא ראויה לקדש מחר תקדש על השלחן דקאמרת לילה אין מחוסר זמן ותיפסל משום סידור לילה ולשחרית נפסל בלינה: 


lvr: 25
pgn: 29
dfh: b
trm: נעשה כמו שסידרו הקוף
txt:
<span class='five'>נעשה כמו שסידרו הקוף. </span>שלא מדעתו שהרי נסדר קודם ליל שבת על השלחן בשעה שהוא מחוסר זמן דלא דמי לקומץ שנקמץ בלילה ולחם שנסדר בליל שבת דלאו מחוסר זמן הוא וקדוש ליפסל (ועתה בשבת כשמגיע זמן עריכת לחם הפנים הכהן יכנס שחרית ויסלק ויסדר שנית) וכשמגיע זמנו אין השלחן מקדשו עד שיסלקנו ממנו ויחזור ויסדרנו:  מצוה


lvr: 25
pgn: 30
dfh: a
trm: מצוה לשפשף בידו
txt:
<span class='five'>מצוה לשפשף בידו. </span>ניצוצות של מי רגלים הניתזין על רגליו שלא יצא בהן חוץ ונראה ככרות שפכה שאין מי רגליו מקלחין אלא שותתין וכרות שפכה אינו מוליד ויאמרו על בניו שאינם שלו: 


lvr: 25
pgn: 30
dfh: a
trm: ידיו בבית הכסא
txt:
<span class='five'>ידיו בבית הכסא. </span>מחיצה מפסקת ובית הכסא לפנים מהמחיצה וזה הכניס ידיו דרך חור שבמחיצה: 


lvr: 25
pgn: 30
dfh: a
trm: ורב חסדא אמר אסור
txt:
<span class='five'>ורב חסדא אמר אסור. </span>משום כל עצמותי תאמרנה וגו' <span class='mareimakom'>(תהלים לה)</span>  טעמא משום כל עצמותי אבל משום זוהמת הריח לא וקשיא לרב פפא מתרוייהו: 


lvr: 25
pgn: 30
dfh: a
trm: נוטל שתי ידיו
txt:
<span class='five'>נוטל שתי ידיו. </span>דכיון שהפליג שעה אחת או שתים הסיח דעתו מסעודתו ולא נזהר לשמור ידיו והן עסקניות: 


lvr: 25
pgn: 30
dfh: a
trm: ומחזיר הטפיח על האורחין
txt:
<span class='five'>ומחזיר הטפיח על האורחין. </span>ה'ג לה בתוספתא <span class='mareimakom'>[פ'ד]</span> דברכות טפיח פך שיוצקין ממנו מים על הידים מחזירו על האורחים המסובין והשמש מחזירו עליהן ואומר יש בכם הצריך ליטול ואין זאת אלא להודיע שנטל זה  שהכניס את ידיו: 


lvr: 25
pgn: 30
dfh: a
trm: לא אמרן
txt:
<span class='five'>לא אמרן. </span>דלא יטול בחוץ אלא שאינו צריך עוד לאכול אלא לשתות הוא נכנס שהיו רגילין להאריך לשתות בשתיה אחר המזון ומיהו צריך ליטול שמא יתן פרוסה לתוך פיו: 


lvr: 25
pgn: 30
dfh: a
trm: מידע ידיע דאנינא דעתיה
txt:
<span class='five'>מידע ידיע דאנינא דעתיה. </span>ולא חשדי ליה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 25
pgn: 30
dfh: a
trm: חוץ מזו
txt:
<span class='five'>חוץ מזו. </span>הראשונה שאינה באה חובה ליום הכפורים דהא כל יומא נמי איתא אבל טבילות הבאות חובה ליוה'כ כתיב בהן במקום קדוש בעניינא דאחרי מות: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 25
pgn: 30
dfh: a
trm: ומה המשנה מקודש וכו'
txt:
<span class='five'>ומה המשנה מקודש וכו'. </span>כהן גדול בחמש עבודות ביוה'כ המשתנות מחוץ לפנים ומפנים לחוץ ששני המקומות קדש ועל שניהן ענוש כרת הנכנס בטומאה: 


lvr: 25
pgn: 30
dfh: a
trm: טעון טבילה
txt:
<span class='five'>טעון טבילה. </span>בין עבודה לעבודה כדיליף בפרקין <span class='mareimakom'>(דף לב.)</span> וזה הבא מביתו לעזרה שהוא מחול אל הקדש וכו': 


lvr: 25
pgn: 30
dfh: a
trm: סרך טבילה היא זו
txt:
<span class='five'>סרך טבילה היא זו. </span>אין כאן חובה מן התורה אלא לסרך ולתפוש בשם טבילה כדי לעלות על לב שאין טבילה אלא לטמאין ולתת ללבו אם יש טומאה עליו ויזכור טומאה ישנה שיש עליו ושכחה ויפרוש מלבא לעזרה היום עד שיעריב שמשו אחר הטבילה ולא יעבוד היום:  באחולי


lvr: 25
pgn: 30
dfh: b
trm: ולבן זומא מי מחיל
txt:
<span class='five'>ולבן זומא מי מחיל. </span>והא מכהן גדול ביום הכפורים יליף לה והוא עצמו שלא טבל ולא קדש ביוה'כ בין בגדי זהב לבגדי לבן שהוא משנה בה עבודתו כשירה: 


lvr: 25
pgn: 30
dfh: b
trm: אחד כ'ג כו' עבודתו פסולה
txt:
<span class='five'>אחד כ'ג כו' עבודתו פסולה. </span>בפרק שני דזבחים <span class='mareimakom'>(דף יט:)</span> ילפינן דכשלא רחוץ ידים ורגלים מחלל עבודה: 


lvr: 25
pgn: 30
dfh: b
trm: לבן זומא קאי עליה בעשה
txt:
<span class='five'>לבן זומא קאי עליה בעשה. </span>מק'ו דכ'ג שעובר בעשה כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא טז)</span>  ורחץ את בשרו במים ולבשם: 


lvr: 25
pgn: 30
dfh: b
trm: ומי אית ליה לר' יהודה הך סברא
txt:
<span class='five'>ומי אית ליה לר' יהודה הך סברא. </span>דמתני' שיהיו כל הנכנסין לעזרה צריכין טבילה: 


lvr: 25
pgn: 30
dfh: b
trm: מצורע
txt:
<span class='five'>מצורע. </span>בשמיני שלו אע'פ שטבל בשביעי כדכתיב <span class='mareimakom'>(שם יד)</span> והיה ביום השביעי יגלח וגו' חוזר וטובל בשמיני כשמביא קרבנותיו: 


lvr: 25
pgn: 30
dfh: b
trm: ועומד בשער ניקנור
txt:
<span class='five'>ועומד בשער ניקנור. </span>להכניס ידיו ורגליו בפנים למתן בהונות מדם האשם ושמן הלוג: 


lvr: 25
pgn: 30
dfh: b
trm: כדתני טעמא שכבר טבל בערב
txt:
<span class='five'>כדתני טעמא שכבר טבל בערב. </span>רבי יהודה לטעמיה דאמר אין טבילת שחרית הבאים לעזרה אלא לזכור טומאה ישנה וזה אין צריך לכך שהרי טבל אמש לכל טומאה שעליו: 


lvr: 25
pgn: 30
dfh: b
trm: ודקארי לה מאי קארי לה
txt:
<span class='five'>ודקארי לה מאי קארי לה. </span>מי שעוסק במשנה זו להשיב ממנה בבית המדרש למה נתעסק הלא טעם מפורש בה: 


lvr: 25
pgn: 30
dfh: b
trm: דייש בטומאה
txt:
<span class='five'>דייש בטומאה. </span>אותה טומאה והורגל עד עכשיו ליגע בטומאה לפיכך הוא בחשש טומאות שמא אחר טבילה נגע: 


lvr: 25
pgn: 30
dfh: b
trm: נימא רבנן דפליגי עליה דר'י
txt:
<span class='five'>נימא רבנן דפליגי עליה דר'י. </span>במתני' קמייתא דקתני מצורע טובל ועומד וכו' כבן זומא סבירא להו דאמר דאורייתא היא לכל אדם הילכך לא שנא טבל  א] מבערב ול'ש לא טבל ולאו היינו רבנן דמתני' דפליגי עליה במשנה דמדות או דילמא חדא תנא היא ושאני מצורע דדייש בטומאה:  חוצץ


lvr: 25
pgn: 31
dfh: a
trm: חוצץ או אינו חוצץ
txt:
<span class='five'>חוצץ או אינו חוצץ. </span>לר' יהודה דאמר מפני סרך טבילה בעלמא היא פסלה בה חציצה כשאר טבילות או דילמא כיון דאינה באה אלא להזכירו על הטומאה ישנה ולא לטהר בה היא באה לא פסלה בה חציצה: 


lvr: 25
pgn: 31
dfh: a
trm: מהו שיעשה סכין ארוכה
txt:
<span class='five'>מהו שיעשה סכין ארוכה. </span>לפטור עצמו מן הטבילה ויעמוד חוץ לעזרה ויושיט ידו לפנים וישחוט מי מיפטר בהכי מן הטבילה או דילמא בעי טבילה ולענין הכשירה דקרבן לא קא מיבעיא ליה דאף על גב דעמד מבחוץ ושחט כשירה דתניא בזבחים <span class='mareimakom'>(דף לב:)</span> בן הבקר לפני ה' ולא שוחט לפני ה': 


lvr: 25
pgn: 31
dfh: a
trm: עין עיטם
txt:
<span class='five'>עין עיטם. </span>ממנו באה אמת המים לבית טבילת שער המים שעל החומה ולפי ענין המקראות נראה לי שהוא מעיין מי נפתוח האמור בספר יהושע <span class='mareimakom'>(טו)</span>  שמשם הגבול משפע ויורד למזרח ולמערב והוא הגבול בכל ארץ ישראל והך מילתא דאביי משום דאמרינן בזבחים <span class='mareimakom'>(דף נד:)</span> סבור למיבנייה לבית המקדש בעין עיטם אמרי ניחתי ביה פורתא דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים לג)</span> ובין כתפיו שכן דשמעינן מיניה שהוא גבוה מן הכל ולא פריש מנא ליה ופריש ליה אביי הכא: 


lvr: 25
pgn: 31
dfh: a
trm: גבוה מקרקע עזרה עשרים ושלש אמות
txt:
<span class='five'>גבוה מקרקע עזרה עשרים ושלש אמות. </span>כמדת גובה שער המים ובנין כלי של שלש אמות מלמעלה להחזיק ארבעים סאה שאי אפשר למים לעלות להר שהוא גבוה ממקום שנובעין שם: 


lvr: 25
pgn: 31
dfh: b
trm: ואמה מעזיבה
txt:
<span class='five'>ואמה מעזיבה. </span>של טיט וחול מגובל יחד להיות המים נוחין שם לבד עומק החלל שלש אמות שחשבת: 


lvr: 25
pgn: 31
dfh: b
trm: שעבודת היום בבגדי בוץ
txt:
<span class='five'>שעבודת היום בבגדי בוץ. </span>שיש היום עליו עבודה שהיא בבגדי בוץ לפי שאינו רגיל לשרת בלא שמנה בגדים ויש מהן של זהב כגון ציץ וחשן ואפוד ופעמוני המעיל: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 25
pgn: 31
dfh: b
trm: וקידש ידיו ורגליו
txt:
<span class='five'>וקידש ידיו ורגליו. </span>מן הכיור כדיליף לקמן <span class='mareimakom'>(דף לב.)</span> שצריך לכל חליפות בגדי היום קידוש לפשיטה קידוש ללבישה וטבילה ראשונה זו שהפשיטה של בגדי חול היא לא הוצרך לקדש על הפשיטה: 


lvr: 25
pgn: 31
dfh: b
trm: ומירק אחר
txt:
<span class='five'>ומירק אחר. </span>וגמר כהן אחר שחיטה לפי שאין קבלת הדם כשירה אלא בכהן גדול וצריך למהר ולקבל: 


lvr: 25
pgn: 31
dfh: b
trm: על ידו
txt:
<span class='five'>על ידו. </span>בשבילו כמו קוצץ אדם ע'י עצמו <span class='mareimakom'>(ב'מ דף צג.)</span> אי נמי על ידו לשון אחריו וסמוך לו והרבה יש בספר עזרא על ידו החזיק פלוני את החומה <span class='mareimakom'>(נחמיה ג)</span> : 


lvr: 25
pgn: 31
dfh: b
trm: מחמין לו חמין
txt:
<span class='five'>מחמין לו חמין. </span>מבערב יום הכפורים ומטילין ביום הכפורים לתוך חקק בנין בית טבילתו: 


lvr: 25
pgn: 31
dfh: b
trm: שתפיג
txt:
<span class='five'>שתפיג. </span>להמיר מיד צינתו במקצת כמו ויפג לבו <span class='mareimakom'>(בראשית מה)</span>  מפיגין טעמן <span class='mareimakom'>(ביצה דף יד.)</span> וריחו לא נמר <span class='mareimakom'>(ירמיה מח)</span> מתרגמינן וריחו לא פג: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 25
pgn: 31
dfh: b
trm: דלא כר'מ
txt:
<span class='five'>דלא כר'מ. </span>דפליג במתני' בטבילה שניה אדרבנן שהיו מקדימין קידוש לפשיטה והוא הקדים פשיטה לקידוש דתנן ר' מאיר אומר פשט וקידש ושמעינן מיניה דס'ל דשני קידושין שהוצרך הכתוב בין בגד לבגד כדיליף לקמן תרוייהו משום לבישת בגדים המתחלפים תחת הראשונים הוא וקאמרי מתני' לאו דכוותיה תנן דאי ר'מ בטבילה ראשונה נמי ניבעי תרי קידושי דהא בגדי קדש הוא בא ללבוש: 


lvr: 25
pgn: 31
dfh: b
trm: חד אפשיטה
txt:
<span class='five'>חד אפשיטה. </span>והלכך הכא דפשיטה דבגדי חול היא לא בעיא קידוש והכא גבי טבילה שניה שנחלק ר' מאיר להקדים פשיטה לקידוש לאו משום דס'ל קידוש ראשון א] שכל טבילה מחמת לבישה בא אלא בגזירת הכתוב פליגי: 


lvr: 25
pgn: 31
dfh: b
trm: ופשט ורחץ ורחץ ולבש
txt:
<span class='five'>ופשט ורחץ ורחץ ולבש. </span>ופשט את בגדי הבד אשר לבש וגו' וסמיך ליה ורחץ את בשרו במים במקום קדוש ולבש את בגדיו והטיל הכתוב רחיצה בין פשיטה ללבישה והאי ורחץ דרשינן ליה לקמן לענין קידוש וילפינן מיניה תרי קידושי דשדינן ורחץ אופשט ואולבש כאילו כתיב ורחץ תרי זימני: 


lvr: 25
pgn: 31
dfh: b
trm: ר'מ סבר מקיש
txt:
<span class='five'>ר'מ סבר מקיש. </span>קידוש פשיטה לקידוש של לבישה מה לבישה לובש ואח'כ מקדש קידוש השני כדאמרינן לקמן הכל מודים בקידוש שני כשהוא לבוש מקדש ויליף לה מקראי אף קידוש של פשיטה פושט ואח'כ מקדש ורבנן סברי מה לבישה כשהוא לבוש מקדש ולדברי הכל קידוש בתרא אחר לבישה אף פשיטה כשהוא לבוש בגדים שהוא בא לפשוט מקדש ואח'כ פושט: 


lvr: 25
pgn: 31
dfh: b
trm: והתניא כו'
txt:
<span class='five'>והתניא כו'. </span> ב] וגם טבילה ראשונה תניא מדלא מצרכו ליה רבנן אלא חד קידוש אלא טעמא דר'מ משום דקסבר תרוייהו משום בגדים שהוא לובש הוה: 


lvr: 25
pgn: 31
dfh: b
trm: אמר להו אי תניא
txt:
<span class='five'>אמר להו אי תניא. </span>בהדיא דמצריך ליה תרי קידושי תניא ומההיא איכא למשמע דטעמא דר'מ משום תרוייהו אלבישה אבל אי לא אשכחייתו מתני' בהדיא לא הוה שמעינן ליה מפלוגתא דטבילה שניה דמתני' איכא לפרושי כדאמרינן להו:  עשרה


lvr: 25
pgn: 32
dfh: a
trm: עביד ליה התם
txt:
<span class='five'>עביד ליה התם. </span>כשבא לפשוט בגדי קודש דלדידן סבירא לן קידוש חד אפשיטה וחד אלבישה ולר' מאיר לא מקדש מידי שהרי אינו בא ללבוש בגדי קודש: 


lvr: 25
pgn: 32
dfh: a
trm: אינו בא אלא להוציא כף ומחתה
txt:
<span class='five'>אינו בא אלא להוציא כף ומחתה. </span>שהניח בין הבדים כדכתיב ונתן את הקטרת על האש וגו': 


lvr: 25
pgn: 32
dfh: a
trm: שכל הפרשה
txt:
<span class='five'>שכל הפרשה. </span>נאמרו המקראות על סדר העבודות המחלפות כסידרן בפרשה כך סדר עבודתם חוץ ממקרא זה שכתב הוצאת כף ומחתה עם עבודות הפנימיות ולא הפסיק עבודת אילו ואיל העם בנתיים והיה לו לכתוב בתחילה ויצא ועשה את עולתו וגו' ואח'כ ובא אהרן להוציא כף ומחתה ואח'כ ופשט את בגדי הבד והניחם שם ורחץ את בשרו במים ולבש את בגדיו שמונה של כל השנה ועשה המוספין ותמיד של בין הערבים: 


lvr: 25
pgn: 32
dfh: a
trm: לא משכחת בהן אלא שלש טבילות
txt:
<span class='five'>לא משכחת בהן אלא שלש טבילות. </span>אחת לתמיד של שחר ואחת בינו ובין עבודת היום כולה עם הוצאת כף ומחתה ואחת בין הוצאת כף ומחתה לאילו ואיל העם ועמהם המוספין ותמיד של בין הערבים לפיכך צריך להפסיק אילו ואיל העם בין עבודת היום להוצאת כף ומחתה והוצאתן תפסיק בין אילו ואיל העם לתמיד של בין הערבים הרי חמש תמיד של שחר בבגדי זהב עבודת היום בבגדי לבן אילו ואיל העם בבגדי זהב על המזבח החיצון הוצאת כף ומחתה בבגדי לבן ומוספין ותמיד של בין הערבים בבגדי זהב: 


lvr: 25
pgn: 32
dfh: a
trm: מעבודה לעבודה
txt:
<span class='five'>מעבודה לעבודה. </span>מעבודת פנים לעבודת חוץ וה'ה מחוץ לפנים ולקמן מסיים מילתיה וקתני חמש עבודות הוו הרי חמש טבילות: 


lvr: 25
pgn: 32
dfh: a
trm: כתונת בד קודש ילבש ורחץ במים וגו'
txt:
<span class='five'>כתונת בד קודש ילבש ורחץ במים וגו'. </span>הרי כשהוא משנה מעבודת התמיד להתחיל בעבודת היום שהיא פנימית כדכתיב בתריה ולקח את שני השעירים וגו' וכוליה עניינא: 


lvr: 25
pgn: 32
dfh: a
trm: ואומר בגדי קדש הם
txt:
<span class='five'>ואומר בגדי קדש הם. </span>בתוך מקרא זה עצמו לדרוש יש לך שלש תיבות הללו שהן יתירות כולן ולקמיה מפרש מאי דרשה: 


lvr: 25
pgn: 32
dfh: a
trm: ת'ל ופשט ורחץ וגו'
txt:
<span class='five'>ת'ל ופשט ורחץ וגו'. </span>הך מילתא רבי קאמר לה דגמר טבילות מורחץ במים דכתיב בבגדי לבן ואייתר ליה האי קרא דר'י ודריש לה לקידושין ופשט ורחץ ורחץ ולבש הטיל הכתוב ורחץ בין ופשט ולבש ליתן רחיצה לפשיטה ורחיצה ללבישה: 


lvr: 25
pgn: 32
dfh: a
trm: מה מקום שאין טעון טבילה
txt:
<span class='five'>מה מקום שאין טעון טבילה. </span>כל ימות השנה הבא לעבוד אין טעון טבילה מן התורה אלא מדברי סופרים לזכור טומאה ישנה: 


lvr: 25
pgn: 32
dfh: a
trm: טעון קידוש
txt:
<span class='five'>טעון קידוש. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(שמות מ)</span> בבואם אל אהל מועד ובקרבתם אל המזבח ירחצו: 


lvr: 25
pgn: 32
dfh: a
trm: מה לבישה טעון קידוש
txt:
<span class='five'>מה לבישה טעון קידוש. </span>דנפקא לן מק'ו מטבילה כדאמרן ומופשט ורחץ לא דריש ר'א בר'ש שטעון קידושין דמיבעי ליה לטבילה להחליף בבגדי זהב כר' יהודה:  כפרתן


lvr: 25
pgn: 32
dfh: b
trm: כפרתן מרובה
txt:
<span class='five'>כפרתן מרובה. </span>שמשמש בהן כל ימות השנה אבל עבודת פנים דיום הכפורים אינה מכפרת אלא על טומאת מקדש וקדשיו כדאמרינן בשבועות <span class='mareimakom'>(דף ז:)</span>: 


lvr: 25
pgn: 32
dfh: b
trm: היינו דקתני
txt:
<span class='five'>היינו דקתני. </span>במילתא דרבי ואומר בגדי קדש הם והכי דריש ליה תלה הכתוב טעם הטבילה בשביל שהם בגדי קדש ללמדך שכל חליפות בגדי קדש בו ביום טעונין טבילה ובגדי זהב גם הם קדש: 


lvr: 25
pgn: 32
dfh: b
trm: אם אינו ענין לטבילה דנפקא ליה מבגדי קדש הם תנהו לענין קידוש</span>: <span class='five'>הא קמ'ל
txt:
<span class='five'>אם אינו ענין לטבילה דנפקא ליה מבגדי קדש הם תנהו לענין קידוש</span>: <span class='five'>הא קמ'ל. </span>מדאפק' בלשון טבילה דילפינן טבילה מיניה: 


lvr: 25
pgn: 32
dfh: b
trm: מה קידוש במקום קדוש
txt:
<span class='five'>מה קידוש במקום קדוש. </span>כדכתיב בה במקום קדוש אף טבילות הבאות מחמת מחלפות היום במקום קדוש אבל טבילה ראשונה לא ילפת מיניה דהא לאו דאורייתא היא: 


lvr: 25
pgn: 32
dfh: b
trm: ור' יהודה
txt:
<span class='five'>ור' יהודה. </span>דמפקא ליה להאי קרא לטבילת בגדי זהב לא דריש בגדי קדש הם קידוש מנא ליה: 


lvr: 25
pgn: 32
dfh: b
trm: אמר רב חסדא כו'
txt:
<span class='five'>אמר רב חסדא כו'. </span>קסבר רב חסדא דוקא א'ר ופשט ורחץ ורחץ ולבש שני קידושין בין פשיטה ולבישה אחד לפני טבילה ואחד לאחריה קודם לבישה: 


lvr: 25
pgn: 32
dfh: b
trm: מפקא מדר' מאיר
txt:
<span class='five'>מפקא מדר' מאיר. </span>מוצאת היא מכלל דבריו של ר'מ לא סבירא ליה כר'מ דאע'ג דאמרינן במתניתין פשט וקידש ידיו ורגליו דס'ל קידוש שלפני הטבילה אחר פשיטה הוא פליג עליה מיהא בקידוש שני דקאמר אחר לבישה הוא כדקתני ברייתא דר'מ לעיל לבש קידוש ידיו ורגליו: 


lvr: 25
pgn: 32
dfh: b
trm: אית ליה דרב חסדא
txt:
<span class='five'>אית ליה דרב חסדא. </span>דבעי לרבי שני קידושין כשהוא ערום דאם כן דאית להו בהדדי הוו ליה לרבי ג' קידושין בכל טבילה ב' כשהוא ערום ואחד כשהוא [לבוש]: 


lvr: 25
pgn: 32
dfh: b
trm: וכי מאחר ששנינו
txt:
<span class='five'>וכי מאחר ששנינו. </span>בשחיטת חולין ורובו של אחד כמוהו ממילא שמעינן רוב שנים כשנים: 


lvr: 25
pgn: 32
dfh: b
trm: יכול יהא פסול מדרבנן
txt:
<span class='five'>יכול יהא פסול מדרבנן. </span>הואיל וכל עצמו לדם הוא צריך פסול וכי תנן רובו של אחד כמוהו בחולין תנן:  לכך


lvr: 25
pgn: 33
dfh: a
trm: לכך שנינו כו'
txt:
<span class='five'>לכך שנינו כו'. </span>ממשנה יתירא חדא בחולין וחדא בקדשים מדקאמר ר'ש בן לקיש דלפרושה הך דסדר יומא תנן לה דשחיטת חולין שמע מינה קרצו דהכא ברוב שנים: 


lvr: 25
pgn: 33
dfh: a
trm: קודמת
txt:
<span class='five'>קודמת. </span>לסדר לפני המערכה שניה שעושין בקרן מערבית דרומית משוך מן הקרן ד' אמות לצד צפון כדתנן במסכת תמיד <span class='mareimakom'>(דף כט.)</span>: 


lvr: 25
pgn: 33
dfh: a
trm: של קטורת
txt:
<span class='five'>של קטורת. </span>שממנה חותין גחלים להכניס למזבח פנימי שחרית וערבית להקטיר עליה קטורת תמיד פרס שחרית ופרס בין הערבים: 


lvr: 25
pgn: 33
dfh: a
trm: למנחה
txt:
<span class='five'>למנחה. </span>מנחת נסכו של תמיד ונסכיהן דכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר כח)</span> ועשירית האיפה סולת למנחה וגו': 


lvr: 25
pgn: 33
dfh: a
trm: שנאמר והקטיר עליה חלבי השלמים
txt:
<span class='five'>שנאמר והקטיר עליה חלבי השלמים. </span>ודרש ליה לשון השלמה עליה על העולה תמיד של שחר האמורה בראש המקרא שנאמר וערך עליה העולה והקטיר והוסיף והשלים אחריה כל הקרבנות ולא על שבין הערבים למד על תמיד של בין הערבים שהוא אחרון לכל הקרבנות: 


lvr: 25
pgn: 33
dfh: a
trm: והכא כתיב
txt:
<span class='five'>והכא כתיב. </span>בבקר בבקר בהיטיבו את הנרות יקטירנה <span class='mareimakom'>(שמות ל)</span> קאי למידרשיה אדישון פנימי ואהטבה והקטורת כדכתיב יקטירנה ואין קטורת אלא לאחר דישון: 


lvr: 25
pgn: 33
dfh: a
trm: מכשיר עדיף
txt:
<span class='five'>מכשיר עדיף. </span>המכשיר ומתקן את הדבר הזה קודמו ועצים מכשירי קטורת הם שהרי עצים הן המכשירין את הקטורת: 


lvr: 25
pgn: 33
dfh: a
trm: אין מעבירין
txt:
<span class='five'>אין מעבירין. </span>הפוגע במצוה לא יעבור ממנה ונפקא לן במכילתא מושמרתם את המצות קרי ביה את המצות לא תמתין לה שתחמיץ ותיישן:  וכי


lvr: 25
pgn: 33
dfh: b
trm: וכי עייל להיכל במזבח פגע ברישא
txt:
<span class='five'>וכי עייל להיכל במזבח פגע ברישא. </span>קודם שיגיע למנורה שהמזבח משוך כלפי מזרח קימעא: 


lvr: 25
pgn: 33
dfh: b
trm: משוך מן הכותל
txt:
<span class='five'>משוך מן הכותל. </span>מרוחק מן הכותל צפוני שתי אמות ומחצה שיעור דרך שני כהנים זה אצל זה המסדרין שתי מערכות של לחם הפנים בשבת ומצוותו לסדרן ולסלקן יחד וארבעה נכנסין שנים מצד זה של שלחן לסלק את המערכה הישנה של לחם הפנים ושנים מצד זה לסדר החדשה: 


lvr: 25
pgn: 33
dfh: b
trm: משוכה מן הכותל שתי אמות ומחצה
txt:
<span class='five'>משוכה מן הכותל שתי אמות ומחצה. </span>כמדת השולחן דהא כתיב <span class='mareimakom'>(שמות כו)</span>  נכח השלחן זה בצד זה: 


lvr: 25
pgn: 33
dfh: b
trm: עבורי דרעא אטוטפתא
txt:
<span class='five'>עבורי דרעא אטוטפתא. </span>לאחר תפילין שבזרוע בשביל תפילין של ראש אסור דהא בזרוע פגע תחילה: 


lvr: 25
pgn: 33
dfh: b
trm: היכי עביד מדרעא לטוטפתא
txt:
<span class='five'>היכי עביד מדרעא לטוטפתא. </span>מן הזרוע יבא על ראש יניח שבזרוע תחילה ואח'כ יניח של ראש: 


lvr: 25
pgn: 33
dfh: b
trm: דהכא תלתא והכא תרי
txt:
<span class='five'>דהכא תלתא והכא תרי. </span>הכא תלתא בהטבת נרות כתיב בבקר בבקר והאי דשדינן עליה חד הא תלתא ובתמיד כתיב <span class='mareimakom'>(שמות כט)</span>  את הכבש האחד תעשה בבקר והאי דשדינן עליה כדאמר חד שדי לדם התמיד: 


lvr: 25
pgn: 33
dfh: b
trm: אע'ג דהכא תרי והכא תרי
txt:
<span class='five'>אע'ג דהכא תרי והכא תרי. </span>הני מכפרי שהעולה מכפרת על עשה ועל לא תעשה שניתק לעשה לקמן בפירקין <span class='mareimakom'>(דף לו.)</span>: 


lvr: 25
pgn: 33
dfh: b
trm: א'כ
txt:
<span class='five'>א'כ. </span>דמקדמת ליה לדם התמיד אפסוקיה במאי פסקת להטבת הנרות לאבא שאול כיון דאית ליה מיטיב ואח'כ יקטיר דם התמיד תקדים והקטורת תאחר ובאיזו עבודה תפסיקו וא'ת מאי איכפת לך הניחא לר'ש בן לקיש דאמר אין הפסקתן אלא להרבות הרגש מהלך פסיעות וקול תחילת עבודות בעזרה: 


lvr: 25
pgn: 33
dfh: b
trm: שפיר
txt:
<span class='five'>שפיר. </span>יש לך לומר יפסיק ביניהם להמתין בין אלו לאלו לצאת וליכנס ולא תהא עבודה בינתיים: 


lvr: 25
pgn: 33
dfh: b
trm: אלא לרבי יוחנן
txt:
<span class='five'>אלא לרבי יוחנן. </span>דדריש בבקר בבקר בהיטיבו חלקהו לב' נרות לשני בקרים אלו יקדמו לעבודה אחת אלמא יש עבודה ביניהם והא ליכא למימר אפסקיה בדישון מזבח הפנימי דא'כ דמקדים הטבת ה' נרות לדישון הוה ליה מעביר על המצות ועבודה תו ליכא להקדים מקומה לתתה ביניהם שכולם סדורות כאן ע'פ המקראות: 


lvr: 25
pgn: 33
dfh: b
trm: לדבר שלא נאמר בו אלא בקר אחד
txt:
<span class='five'>לדבר שלא נאמר בו אלא בקר אחד. </span>התמיד נאמר בו תעשה בבקר וא'ת הא שדינן עליה חד מהנך דשני גזירין אדם התמיד הוא דשדינן עליה ולא על האברים ואם תאמר מכפר עדיף אין כפרה אלא בדם: 


lvr: 25
pgn: 34
dfh: a
trm: ת'ל וערך עליה העולה וגו'
txt:
<span class='five'>ת'ל וערך עליה העולה וגו'. </span>העולה משמע תהא ראשונה דאי לאורויי בעלמא אתא שיקטירו עליה עולה ושלמים נכתוב וערך עליה: 


lvr: 25
pgn: 34
dfh: a
trm: עולה ומנחה
txt:
<span class='five'>עולה ומנחה. </span>להקריב אשה לה' עולה ומנחה זבח ונסכים דבר יום ביומו <span class='mareimakom'>(ויקרא כג)</span> עולה ומנחה לימדך שתהא מנחת העולה אחר העולה מיד ולא יפסיקו חביתין בין עולה למנחת התמיד: 


lvr: 25
pgn: 34
dfh: a
trm: שום מנחה
txt:
<span class='five'>שום מנחה. </span>הואיל וחביתין אף הן מנחה והזקיקם הכתוב עם התמיד דכתיב בה <span class='mareimakom'>(במדבר כח)</span> ועשירית האיפה סולת למנחה תמיד אף היא תהא סמוכה לתמיד אחר מנחת נסכים כדכתיב עולה ומנחה: 


lvr: 25
pgn: 34
dfh: a
trm: תנאי היא
txt:
<span class='five'>תנאי היא. </span>רבי ישמעאל ורבי עקיבא פליגי בה בפסחים בפרק תמיד נשחט <span class='mareimakom'>(דף נח.)</span>: 


lvr: 25
pgn: 34
dfh: a
trm: ביום
txt:
<span class='five'>ביום. </span>ביום השבת יערכנו <span class='mareimakom'>(ויקרא כד)</span> ולשון ביום משמע באור עצום היום ולא בבקרו: 


lvr: 25
pgn: 34
dfh: a
trm: חוקה חוקה
txt:
<span class='five'>חוקה חוקה. </span>בחביתין כתיב <span class='mareimakom'>(שם ו)</span> חק עולם לה' כליל תקטר ובבזיכין כתיב <span class='mareimakom'>(שם כד)</span> קדש קדשים הוא לו מאשי ה' חק עולם ואכולה מילתא קאי וגמרינן מיניה שתקדים למוספין כחביתין: 


lvr: 25
pgn: 34
dfh: a
trm: אי רבנן
txt:
<span class='five'>אי רבנן. </span>דאמרי בפ' קמא <span class='mareimakom'>(דף טו.)</span> בקטרת מפסיק להטבת נרות: 


lvr: 25
pgn: 34
dfh: a
trm: מי כתיב כאיברי הבקר
txt:
<span class='five'>מי כתיב כאיברי הבקר. </span>כן יהיה איברי הערב ותידוק מינה מה איברי הבקר מאוחרים לקטרת אף איברי הערב מאוחרים לה: 


lvr: 25
pgn: 34
dfh: a
trm: ונסכו רביעית ההין לכבש האחד
txt:
<span class='five'>ונסכו רביעית ההין לכבש האחד. </span>גבי תמידין כתיב ולימד על האחד שטעון נסכים ומיהו האחד הוא של ערבית דהא מיניה סליק דכתיב לעיל מיניה ואת הכבש השני תעשה בין הערבים ועשירית האיפה סולת וגו' עולת תמיד העשויה וגו' ונסכו רביעית ההין: 


lvr: 25
pgn: 34
dfh: b
trm: רבי אומר של ערבית משל שחרית
txt:
<span class='five'>רבי אומר של ערבית משל שחרית. </span>דלכבש האחד אדשחרית קאי שנאמר בו את הכבש אחד תעשה בבקר: 


lvr: 25
pgn: 34
dfh: b
trm: וצריכי
txt:
<span class='five'>וצריכי. </span>יש צד נוטה שהנדבה צריך לייפותה כדי שתתרצה לדורון והקבלת פנים ויש צד נוטה לומר שהחובה המוטלת צריך לפרוע חובו משלם: 


lvr: 25
pgn: 34
dfh: b
trm: עששיות
txt:
<span class='five'>עששיות. </span>חתיכות עבות כמו עשת שן <span class='mareimakom'>(שיר ה)</span>  ואף לשון חכמים מנורה באה מן העשת <span class='mareimakom'>(מנחות דף כח.)</span> משי'ש בלע'ז: 


lvr: 25
pgn: 34
dfh: b
trm: שלא הגיע לצירוף
txt:
<span class='five'>שלא הגיע לצירוף. </span>כבר היה מצונן במקצת אף על פי שהיו נותנין בלילה בתוך גחלים לוחשות אינו מלובן כל כך שיהא לו חיזוק ע'י מים: 


lvr: 25
pgn: 34
dfh: b
trm: קרא ל'ל
txt:
<span class='five'>קרא ל'ל. </span>בשר לרבות המנוגע דמצי למכתב ימול ערלתו וכתב בשר לרבות בשר האמור בנגעים <span class='mareimakom'>(ויקרא יג)</span> אדם כי יהיה בעור בשרו ל'ל קרא הא דבר שאינו מתכוין הוא: 


lvr: 25
pgn: 34
dfh: b
trm: ואמר אביי וכו'
txt:
<span class='five'>ואמר אביי וכו'. </span>אלמא ס'ל לאביי דקרא מסייע ליה לר' יהודה מדאצטריך קרא למישרייה: 


lvr: 25
pgn: 34
dfh: b
trm: בכל התורה
txt:
<span class='five'>בכל התורה. </span>באיסורא דאורייתא כגון קוצץ בהרת דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים כד)</span> השמר בנגע הצרעת ואמר מר בקוצץ בהרתו הכתוב מדבר. ואין שבות במקדש לא גרסינן דהא תלה טעמא באין מתכוין: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 25
pgn: 34
dfh: b
trm: הביאוהו לבית הפרוה
txt:
<span class='five'>הביאוהו לבית הפרוה. </span>לטבול טבילה שניה שהיא טעונה מקום קדוש כדפרישית לעיל : 


lvr: 25
pgn: 34
dfh: b
trm: הנדוין
txt:
<span class='five'>הנדוין. </span>שהיו מפשתן של ארץ הינדוין והיא ארץ כוש כדמתרגם יונתן בן עוזיאל <span class='mareimakom'>(ירמיה יג)</span> היהפוך כושי עורו הינדוואה:  גמ'


lvr: 25
pgn: 35
dfh: a
trm: תנא מניינא אתא לאשמועינן
txt:
<span class='five'>תנא מניינא אתא לאשמועינן. </span>דקתני הכל שלשים מנה וכי אין אנו יודעין ששמונה עשר ושנים עשר הרי שלשים: 


lvr: 25
pgn: 35
dfh: a
trm: הא קמ'ל
txt:
<span class='five'>הא קמ'ל. </span>להכי הדר כיילינהו לאשמועינן דהא דשלשים מנה סך הכל הוא דיהיב שיעורא ליטול מן ההקדש ובציר משלשים מנה לא ליעביד סך הכל: 


lvr: 25
pgn: 35
dfh: a
trm: בד בד
txt:
<span class='five'>בד בד. </span>ארבעה זימני כתיב בלבישת בגדי שחרית למימר דהוי בד בד המובחר בבד:  מיתיבי


lvr: 25
pgn: 35
dfh: b
trm:
מיתיבי </span>גרסינן ברישא והדר גרסינן <span class='five'>תני רב שמואל</span>: <span class='five'>מיתיבי ולבשו בגדים אחרים

txt:
<span class='five'>מיתיבי </span>גרסינן ברישא והדר גרסינן <span class='five'>תני רב שמואל</span>: <span class='five'>מיתיבי ולבשו בגדים אחרים. </span>ולא גרסינן וקרבו אל אשר לעם דההוא קרא לא גבי שירות כתיב אלא גבי בגדים שאכלו בהן ולא אפשר לאוקומי ביוה'כ אלא מהאי קרא מותיב ובצאתם אל חצר החיצונה וגו' דאיכא לאוקומי ביוה'כ דכתיב לעיל מיניה והיה בבואם אל שערי החצר הפנימית ולא יעלה עליהם צמר הא ודאי ביום הכיפורים כתיב דאי בשאר ימות השנה הא איכא מעיל דכוליה תכלת וחושן ואפוד דאית ביה תכלת וכתיב בתריה ובצאתם אל החצר החיצונה יפשטו את בגדיהם וגו' ולבשו בגדים אחרים וקא סלקא דעתיך דהכי קאמר וכשיחזור ויכנס שם בין הערבים ולבש בגדי בד אחרים ולא את הראשונים ומשום דלא רמזה משה באורייתא והילכתא הוו גמירי לה אתא יחזקאל ואסמכיה אקרא ולא יקדשו את העם דכתיב בסיפא מילתא אחריתי היא וכשיתערבו עם העם ילבשו בגדי חול: 


lvr: 25
pgn: 35
dfh: b
trm: מאי לאו אחרים חשובין מהן
txt:
<span class='five'>מאי לאו אחרים חשובין מהן. </span>דאי לאו לעילוינהו למה לי למכתב אחרים דמשמע שלא יהיו דומין לראשונים: 


lvr: 25
pgn: 35
dfh: b
trm: לא פחותין מהן
txt:
<span class='five'>לא פחותין מהן. </span>לפי שעבודה הראשונה חשובה ומכפרת וזו אינה אלא לפנות את המקום שאין כבוד שיהיו מונחין שם לפיכך שינה הכתוב בבגדים לפחות: 


lvr: 25
pgn: 35
dfh: b
trm: עבודת יחיד
txt:
<span class='five'>עבודת יחיד. </span>הוצאת כף ומחתה שאינה צריכה לציבור אלא לפי שמוטלת עליו לפנות את המקום לפיכך קורא לה עבודת יחיד: 


lvr: 25
pgn: 35
dfh: b
trm: ובלבד שימסרנה לציבור
txt:
<span class='five'>ובלבד שימסרנה לציבור. </span>דסוף סוף מעבודת ציבור היא כך נראה בעיני ואני שמעתי עבודת יחיד מקרא פרשה דתנן [במתני'] <span class='mareimakom'>(לקמן דף סח:)</span> קורא באיצטלית לבן משלו וקשיא לי בגוה דלא תנן התם ובלבד שימסרנה לציבור: 


lvr: 25
pgn: 35
dfh: b
trm: האמר מר חוטן
txt:
<span class='five'>האמר מר חוטן. </span>של בגדי כהונה כפול ששה לקמן בפרק בא לו <span class='mareimakom'>(דף עא:)</span>: 


lvr: 25
pgn: 35
dfh: b
trm: כחמרא במזגא
txt:
<span class='five'>כחמרא במזגא. </span>כיין הנראה מחוץ לכלי זכוכית ואע'פ שהזכוכית עבה כך היה הפשתן מוצהב ונראה בשרו מתוכה: 


lvr: 25
pgn: 35
dfh: b
trm: לעני אומרים וכו'
txt:
<span class='five'>לעני אומרים וכו'. </span>כלומר אם באו ב'ד שלמעלה לחייב עניים ע'י הלל ועשירים ע'י ר' אלעזר וטרודי היצר על ידי יוסף יש פתחון פה לבעל הדין לחייבם: 


lvr: 25
pgn: 35
dfh: b
trm: טרפעיק
txt:
<span class='five'>טרפעיק. </span>סלע מדינה שהוא חצי דינר כך מפורש בכתובות <span class='mareimakom'>(סד.)</span>: 


lvr: 25
pgn: 35
dfh: b
trm: אנגריא
txt:
<span class='five'>אנגריא. </span>עבודת שר העיר ועבודת עצמו היתה והם אינם מכירים בו וסבורים שהוא מיושבי העיירות שלו שעבודת אדוני הארץ מוטלת עליהם: 


lvr: 25
pgn: 35
dfh: b
trm: משדלתו
txt:
<span class='five'>משדלתו. </span>מפתה אותו כי יפתה מתרגמינן ארי ישדל <span class='mareimakom'>(שמות כב)</span> : 


lvr: 25
pgn: 35
dfh: b
trm: ראשו לדרום ופניו למערב
txt:
<span class='five'>ראשו לדרום ופניו למערב. </span>מפרש בגמרא שעוקם ראשו לצד ההיכל וקא בעי טעמא אמאי לא מוקי ליה להדיא זנבו למזרח וראשו למערב: 


lvr: 25
pgn: 36
dfh: a
trm: מאן שמעת ליה דאמר בין אולם ולמזבח
txt:
<span class='five'>מאן שמעת ליה דאמר בין אולם ולמזבח. </span>קרוי צפון לשחיטת קדשי קדשים מחצי פתח ההיכל ולצפון בין האולם למזבח דתנן במתני' ופרו היה עומד בין האולם ולמזבח ותנן בפרק דלקמן <span class='mareimakom'>(דף מא:)</span> שבמקום וידוי שחטו דקתני בא לו אצל פרו שניה וסמך שתי ידיו כו' שחטו וקיבל במזרק כו' : 


lvr: 25
pgn: 36
dfh: a
trm: וכנגד כל המזבח כולו
txt:
<span class='five'>וכנגד כל המזבח כולו. </span>שלשים ושתים אמה שכנגד המזבח בצפון קרוי צפון לשחיטת קדשי קדשים אבל שלא כנגד המזבח לצד מערב ולצד מזרח אע'פ שהוא צפון העזרה אינו צפון לשחיטה דבעינן על ירך המזבח כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא א)</span> ושחט אותו על ירך המזבח צפונה: 


lvr: 25
pgn: 36
dfh: a
trm: אף בין האולם למזבח
txt:
<span class='five'>אף בין האולם למזבח. </span>כל חלק צפוני לצד מערב אע'פ שאינו ירך ממש אבל חלק צפוני שמן המזרח ולמזבח לא (שמן מזבח): 


lvr: 25
pgn: 36
dfh: a
trm: רבי מוסיף
txt:
<span class='five'>רבי מוסיף. </span>אף כל צפון העזרה שבאחת עשרה אמה של מקום דריסת רגלי הכהנים עד כותל מזרחי של עזרה: 


lvr: 25
pgn: 36
dfh: a
trm: אבל מן החליפות ולפנים
txt:
<span class='five'>אבל מן החליפות ולפנים. </span>רוחב האולם עודף על רוחב ההיכל ט'ו אמה לצפון וכנגדו לדרום ומשך אותו עודף אינו אלא עשר אמות ממזרח לצד מערב ואותו עודף קרוי בית החליפות שהיו בהן עשרים וארבע חלונות חלון לכל משמר ששם גונזים סכינים של קודש וסכין קרוי חילוף בלשון ערבי ואויר שאחורי אותו עודף למערב ואויר שבין צפון כותל העודף לבין כותל העזרה קרוי לפנים מן החליפות: 


lvr: 25
pgn: 36
dfh: a
trm: השתא ר' אדרבי יוסי מוסיף וכו'
txt:
<span class='five'>השתא ר' אדרבי יוסי מוסיף וכו'. </span>כלומר מאי תיבעי לך פשיטא דלאו דוקא קא אמרי וכי רבי דמוסיף את צפון של צד מזרח שהוא מרוחק מקדושת היכל אדרבי יוסי הוא דמוסיף לה אבל דרבי אלעזר לית ליה אפשר לומר כן המרוחק כשר והמקורב פסול: 


lvr: 25
pgn: 36
dfh: a
trm: אנן הכי קאמרינן
txt:
<span class='five'>אנן הכי קאמרינן. </span>כלומר הא ודאי פשיטא לן דרבי נמי אית ליה בין האולם ולמזבח צפון והאי דקא אמרי מתני' לימא דלא כרבי הכי קשיא לן דתנא דמתניתין לית ליה דרבי דמכשיר כל צפון העזרה דאי כרבי למה לי לקרוביה לבין האולם ולמזבח נוקמיה בחלק צפוני דכל העזרה באיזה מקום שירצה: 


lvr: 25
pgn: 36
dfh: a
trm: אלא מאי רבי אלעזר ברבי שמעון נוקמיה בין כותל מזבח צפוני לכותל עזרה צפונית
txt:
<span class='five'>אלא מאי רבי אלעזר ברבי שמעון נוקמיה בין כותל מזבח צפוני לכותל עזרה צפונית. </span>דהא לכולי עלמא עיקר צפון דירך המזבח ממש התם הוא: 


lvr: 25
pgn: 36
dfh: a
trm: לרבי נמי
txt:
<span class='five'>לרבי נמי. </span>אע'ג דכל עזרה כשירה בצפון שלה מקרב ליה לצד הפתח משום חולשא דכהן: 


lvr: 25
pgn: 36
dfh: a
trm: שמא ירביץ גללים
txt:
<span class='five'>שמא ירביץ גללים. </span>וגנאי הוא להראות בית הריעי שלו לצד המזבח והכי שפיר טפי להיות זנבו לצפון וראשו לדרום נמצא זנבו שלא כנגד המזבח שאינו מושכו לצד דרום כל אורך הפר אלא שיהא מקצת גופו בין האולם ולמזבח: 


lvr: 25
pgn: 36
dfh: a
trm: ועל עולה עון לקט שכחה ופאה
txt:
<span class='five'>ועל עולה עון לקט שכחה ופאה. </span>שאין להן וידוי הכי גרסינן לה בתוספתא דמנחות <span class='mareimakom'>(פ'י)</span> ולא גרסינן בה מעשר עני דהא יש לו וידוי וגם נתתיו ללוי זה מעשר ראשון ליתום ולאלמנה זה מעשר עני <span class='mareimakom'>(מעשר שני פ'ה משנה י)</span>: 


lvr: 25
pgn: 36
dfh: a
trm: רבי עקיבא אומר אין עולה באה כו'
txt:
<span class='five'>רבי עקיבא אומר אין עולה באה כו'. </span>טעמא מפרש בתוספתא על מה עולה באה אם על כריתות ומיתות ב'ד הרי עונשן אמור אם על לא תעשה הרי עונשן אמור מלקות הא אין עולה באה אלא על עשה ועל לא תעשה שניתק לעשה שאין לוקין עליו:  בלאו


lvr: 25
pgn: 36
dfh: b
trm: בלאו דנבילה קא מיפלגי
txt:
<span class='five'>בלאו דנבילה קא מיפלגי. </span>דכתיב עשה אחריו לגר אשר בשעריך תתננה ואכלה <span class='mareimakom'>(דברים יד)</span> ומיהו על כרחך אין זה ניתק לעשה דהא נתינתה לגר אי אפשר לאחר שעבר על לא תעשה של אכילה ועל כרחך עשה מעיקרא משמע לא תאכלו כל נבילה אלא לגר תתננה ולא תאכלוה: 


lvr: 25
pgn: 36
dfh: b
trm: רבי עקיבא סבר לאו מעליא הוא
txt:
<span class='five'>רבי עקיבא סבר לאו מעליא הוא. </span>ולוקין עליו ולאו דלקט שכחה ופאה נמי עשה דבתריה מעיקרא משמע והכי קאמר קרא <span class='mareimakom'>(ויקרא יט)</span> ולקט קצירך לא תלקט אלא לעני תעזבנו ולא תלקטנו ולקי עליה ואין עולה באה עליו: 


lvr: 25
pgn: 36
dfh: b
trm: ור' יוסי הגלילי סבר
txt:
<span class='five'>ור' יוסי הגלילי סבר. </span>לאו דנבילה אע'ג דעל כרחך עשה דבתריה מעיקרא משמע הואיל ובתריה דלאו כתיב אין לוקין עליו דלא דמי ללאו דחסימה ובאה עליו עולה ולאו דלקט שכחה ופאה נמי אפילו אמרינן דעשה דבתריה מעיקרא הוא משמע לא לקי עליה: 


lvr: 25
pgn: 36
dfh: b
trm: אביי אמר דכ'ע לאו דנבילה
txt:
<span class='five'>אביי אמר דכ'ע לאו דנבילה. </span>דע'כ עשה דבתריה מעיקרא משמע ולאו מעליא הוי ומלקינן עליה: 


lvr: 25
pgn: 36
dfh: b
trm: רבי יוסי סבר השתא משמע
txt:
<span class='five'>רבי יוסי סבר השתא משמע. </span>אחר שלקט ועבר על לא תעשה נתקו הכתוב לעשה וצוהו לעוזבו שם לעני ולגר ולפיכך אין לוקין עליו: 


lvr: 25
pgn: 36
dfh: b
trm: ור'ע סבר
txt:
<span class='five'>ור'ע סבר. </span>מעיקרא קודם לקיטה קאי עשה ולקי עליה דלא ניתק לעשה ואין עולה באה עליו: 


lvr: 25
pgn: 36
dfh: b
trm: חוזר ומתודה כו'
txt:
<span class='five'>חוזר ומתודה כו'. </span>בתמיה אם על זדונות ימחלו לו אין צריך לבקש שוב על השגגות: 


lvr: 25
pgn: 36
dfh: b
trm: ההוא דנחית
txt:
<span class='five'>ההוא דנחית. </span>שליח צבור שמסדר בתפלתו של יום הכפורים סדר עבודותיו של כהן גדול על שם ונשלמה פרים שפתינו <span class='mareimakom'>(הושע יד)</span> : 


lvr: 25
pgn: 36
dfh: b
trm: וכפר
txt:
<span class='five'>וכפר. </span>מה שאמור בפרו וכפר בעדו ובעד ביתו <span class='mareimakom'>(ויקרא טז)</span> דברי וידוי: נאמר להלן בשעיר המשתלח יעמד חי לפני ה' לכפר עליו <span class='mareimakom'>(שם)</span> : 


lvr: 25
pgn: 36
dfh: b
trm: ואם נפשך לומר
txt:
<span class='five'>ואם נפשך לומר. </span>להשיב תשובה על גזירה שוה זו לומר שאין וכפר אלא במתן דמים על כרחך מיניה וביה תיפוק לך דלא אפשר למימר הכי שהרי הוא אומר והקריב אהרן את פר החטאת אשר לו וכפר בעדו ובעד ביתו ואחר כך ושחט את פר החטאת וגו' על כרחך וכפר בעדו ועדיין לא נשחט אלמא כפרה זו בדברים היא: 


lvr: 25
pgn: 36
dfh: b
trm: וכי תימא נילף
txt:
<span class='five'>וכי תימא נילף. </span>האי וכפר מכפרה דכתיבא בשעיר הפנימי דכתיב וכפר על הקדש מטומאת בני ישראל וההיא במתן היא דבתר מתן דמים כתובה ועוד שאין בו וידוי:  ומנין


lvr: 25
pgn: 37
dfh: a
trm: נאמר כפרה בחורב
txt:
<span class='five'>נאמר כפרה בחורב. </span>במעשה עגל <span class='mareimakom'>(שמות לב)</span> אולי אכפרה בעד חטאתכם: 


lvr: 25
pgn: 37
dfh: a
trm: בעגלה ערופה
txt:
<span class='five'>בעגלה ערופה. </span>כפר לעמך ישראל אשר פדית ה' <span class='mareimakom'>(דברים כא)</span> : 


lvr: 25
pgn: 37
dfh: a
trm: והתנן
txt:
<span class='five'>והתנן. </span>בהדי' מעשה עגלה ערופה במסכת סוטה <span class='mareimakom'>(דף מו.)</span> הכהנים אומרים כו': הכי גרסינן 


lvr: 25
pgn: 37
dfh: a
trm:
בשעה שאני מזכיר שמו של הקב'ה כו'</span>: <span class='shastitle7'>מתני'</span> <span class='five'>בא לו למזרח

txt:
<span class='five'>בשעה שאני מזכיר שמו של הקב'ה כו'</span>: <span class='shastitle7'>מתני'</span> <span class='five'>בא לו למזרח. </span>חוזר אחוריו לצד מזרח סמוך לפתח שלא היו מכניסין השעירים להגריל אלא שיהיו בתוך חלל העזרה כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא טז)</span> והעמיד אותם לפני ה' אבל לא לקרבן כל כך לצד ההיכל עד שהוא בא לשוחטו היו מקריבין אותו כדתנן לקמן <span class='mareimakom'>(דף נג:)</span> הביאו לו את השעיר שחטו וכו': 


lvr: 25
pgn: 37
dfh: a
trm: לצפון המזבח
txt:
<span class='five'>לצפון המזבח. </span>כלומר משוך מכנגד המזבח לצד צפון שיהא כנגד אויר שבין מזבח לצפון דאע'ג דלא שחיט ליה הכא מ'מ כל מעשיו טעונין צפון ואשמועינן שאין צפון כנגד מזרחו של מזבח: 


lvr: 25
pgn: 37
dfh: a
trm: מוכני
txt:
<span class='five'>מוכני. </span>מפרש בגמרא גלגל לשקעו בו בבור שיהו מימיו מחוברים למימי הכיור ואי לא הוו מיפסלי בלינה לפי שקדשו בכלי ולא כבוד קדשים הוא ליפסל מים קדושים: 


lvr: 25
pgn: 37
dfh: a
trm: נברשתא
txt:
<span class='five'>נברשתא. </span>מנורה ודומה לו בספר <span class='mareimakom'>(דניאל ה)</span>  לקבל נברשתא דדהבא במעשה בלשאצר: 


lvr: 25
pgn: 37
dfh: a
trm: נקנור נעשו נסים לדלתותיו
txt:
<span class='five'>נקנור נעשו נסים לדלתותיו. </span>שם האיש נקנור ונס שלו מפורש בגמרא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 25
pgn: 37
dfh: a
trm: מכלל דמזבח לאו בצפון הוי קאי
txt:
<span class='five'>מכלל דמזבח לאו בצפון הוי קאי. </span>אין כלום מן המזבח בצפון העזרה ואי הוו קיימי כנגד מזרחה של מזבח פורתא לאו בצפון קיימי: 


lvr: 25
pgn: 37
dfh: a
trm: צפונה על ירך המזבח
txt:
<span class='five'>צפונה על ירך המזבח. </span>צפונה לשון אויר משמע הך ה' יתירה אל צפון שהוא האויר הפנוי: 


lvr: 25
pgn: 37
dfh: a
trm: והא רישא ר'א בר'ש
txt:
<span class='five'>והא רישא ר'א בר'ש. </span>דאמר מזבח מקצתו בצפון שהכשיר שחיטת הפר בין האולם ולמזבח: 


lvr: 25
pgn: 37
dfh: a
trm: כולה ראב'י ותני
txt:
<span class='five'>כולה ראב'י  ותני. </span>ברישא פר היה עומד בבין האולם ולמזבח סמוך לבין האולם ולמזבח אצל מקצוע צפונית של מזבח שהיה מקרבן אצל הפתח בכל יכולת משום חולשא דכהן ויותר מכאן לא יכול לקרבן דאי מעייל ליה כנגד מזרח המזבח לאו בצפון הוא: 


lvr: 25
pgn: 37
dfh: a
trm: ג' שהיו מהלכין בדרך
txt:
<span class='five'>ג' שהיו מהלכין בדרך. </span>לא ילכו זה אחר זה אלא בשורה אחת וכן מצינו במלאכי השרת מדכתיב <span class='mareimakom'>(בראשית יח)</span>  שלשה נצבים עליו מכלל שבשורה אחת הוו קיימי זה אצל זה דאי זה אחר זה קיימי אין זה נצבים עליו אלא ראשון: 


lvr: 25
pgn: 37
dfh: a
trm: כדי שיתכסה בו רבו
txt:
<span class='five'>כדי שיתכסה בו רבו. </span>הא דקתני מימינו לא שילך אצלו אלא מאחוריו ומיהו גדול לימין וקטן לצד שמאל אצל גדול ושניהם אחורי הרב ממש: ה'ג 


lvr: 25
pgn: 37
dfh: a
trm:
והתניא המהלך כנגד רבו הרי זה בור אחורי רבו הרי זה מגסי הרוח </span>: <span class='five'>דמצדד אצדודי

txt:
<span class='five'>והתניא המהלך כנגד רבו הרי זה בור אחורי רבו הרי זה מגסי הרוח </span>: <span class='five'>דמצדד אצדודי. </span>לא אצל ממש ולא אחורי ממש אלא שיכסה בו רבו מקצת צד רבו: 


lvr: 25
pgn: 37
dfh: a
trm: יכול יתן שנים על זה ושנים על זה
txt:
<span class='five'>יכול יתן שנים על זה ושנים על זה. </span>והכי קאמר קרא ונתן על כל אחד משניהם גורלות דמשמע שנים: 


lvr: 25
pgn: 37
dfh: a
trm: ת'ל גורל אחד לה'
txt:
<span class='five'>ת'ל גורל אחד לה'. </span>אין כתיב שם אלא על אחד מהם ואין כתיב עזאזל אלא על אחד מהם: 


lvr: 25
pgn: 37
dfh: a
trm: יכול יתן של שם ושל עזאזל על זה
txt:
<span class='five'>יכול יתן של שם ושל עזאזל על זה. </span>לקיים ונתן גורלות שנים על כל אחד משניהם ואיזה שירצה יעשה לשם: 


lvr: 25
pgn: 37
dfh: a
trm: ת'ל אחד
txt:
<span class='five'>ת'ל אחד. </span>ממשמע שנאמר גורל לה' יודע אני שהוא אחד וכי כתיב אחד לדרשה כתביה: 


lvr: 25
pgn: 37
dfh: b
trm: שהגיע זמן ק'ש
txt:
<span class='five'>שהגיע זמן ק'ש. </span>כדתניא <span class='mareimakom'>(ברכות דף כו.)</span> מצותה עם הנץ החמה: 


lvr: 25
pgn: 37
dfh: b
trm: שאנשי משמר
txt:
<span class='five'>שאנשי משמר. </span>שהכהנים שהעבודה מוטלת עליהם מקדימין לקרותה קודם היום שמא תמשך עליהן העבודה וימנעו לקרות: 


lvr: 25
pgn: 37
dfh: b
trm: ואנשי מעמד
txt:
<span class='five'>ואנשי מעמד. </span>ישראל העומדים בשליחות הצבור על הקרבן שנאמר <span class='mareimakom'>(במדבר כח)</span> תשמרו להקריב לי מצוה שיהיו משמרים ועומדים על קרבנם הכי דריש ליה בספרי ובמסכת תענית <span class='mareimakom'>(דף כו.)</span>: 


lvr: 25
pgn: 37
dfh: b
trm: שמע מינה כו'
txt:
<span class='five'>שמע מינה כו'. </span>ופלוגתא היא במסכת גיטין בפרק הניזקין <span class='mareimakom'>(דף ס.)</span>: 


lvr: 25
pgn: 38
dfh: a
trm: בסירוגין
txt:
<span class='five'>בסירוגין. </span>אם לא שכב אחריו ראשי תיבות עד סוף המקרא ואת כי שטית ואחריו ראשי תיבות עד סוף המקרא יתן ה' אותך ואחריו ראשי תיבות עד סוף המקרא ובאו המים ואחריו ראשי תיבות א] (אם שכב ואת כי שטית): 


lvr: 25
pgn: 38
dfh: a
trm: קלניתא
txt:
<span class='five'>קלניתא. </span>מזוקקת וכן שם מין נחושת והוא נחושת קלל: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 25
pgn: 38
dfh: a
trm: על מעשה הכתב
txt:
<span class='five'>על מעשה הכתב. </span>קושר ד' קולמוסין בד' אצבעותיו וכותב שם בן ארבע אותיות כאחד: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 25
pgn: 38
dfh: a
trm: שהללו
txt:
<span class='five'>שהללו. </span>שבאו מן אלכסנדריא לפי שלא יודעים לרדות מן התנור שלא יהא נשבר לפי שהוא עשוי כמין תיבה פרוצה כמין ספינה היו יראים לדבקם מבפנים לתנור ואופין אותן מבחוץ: 


lvr: 25
pgn: 38
dfh: a
trm: לפטם
txt:
<span class='five'>לפטם. </span>לכתוש הסמנין ולערבם יפה כמו שנאמר <span class='mareimakom'>(שמות ל)</span> ממולח: 


lvr: 25
pgn: 38
dfh: a
trm: מכאן אמר בן עזאי
txt:
<span class='five'>מכאן אמר בן עזאי. </span>ממעשה בית גרמו ובית אבטינס שבקשו חכמים לדחותם ממקומם ולא יכלו: 


lvr: 25
pgn: 38
dfh: a
trm: בשמך יקראוך
txt:
<span class='five'>בשמך יקראוך. </span>לא ידאג אדם לומר פלוני יקפח פרנסתי כי על כרחך בשם יקראוך לבא ולשוב במקומך:  ומשלך


lvr: 25
pgn: 38
dfh: b
trm: ואין מלכות נוגעת בחברתה
txt:
<span class='five'>ואין מלכות נוגעת בחברתה. </span>משהגיע זמן המלכות ליפול ותעמוד אחרת לא יאחר זמן כמלא נימא אלא מי שזמנה ליפול בלילה נופלת בלילה שנאמר <span class='mareimakom'>(דניאל ה)</span> ביה בליליא איתקטל בלשצר ושזמנה ביום נופלת ביום שנאמר <span class='mareimakom'>(יחזקאל ל)</span> ובתחפנחס חשך היום: 


lvr: 25
pgn: 38
dfh: b
trm: כהן ונביא
txt:
<span class='five'>כהן ונביא. </span>זכריה בן יהוידע הכהן אלמא מסקינן בשמייהו דהא דואג האדומי רשע היה וזה קראו לתינוק בשמו: 


lvr: 25
pgn: 38
dfh: b
trm: רגלי חסידיו
txt:
<span class='five'>רגלי חסידיו. </span>בשביל חסידיו כמו ויברך ה' אותך לרגלי <span class='mareimakom'>(בראשית ל)</span> : 


lvr: 25
pgn: 38
dfh: b
trm: פעם ראשונה ושנייה כו'
txt:
<span class='five'>פעם ראשונה ושנייה כו'. </span>רגלי חסידיו משהנהיג בחסד שני רגלים כמו זה שלש רגלים <span class='mareimakom'>(במדבר כב)</span> פעמים ישמור אותו מן החטא: 


lvr: 25
pgn: 38
dfh: b
trm: פותחין לו
txt:
<span class='five'>פותחין לו. </span>פתח הטומאה ליכנס בו מספיקין בידו ואין מונעין ממנו מן השמים לעכבו: 


lvr: 25
pgn: 38
dfh: b
trm: אם ללצים הוא יליץ
txt:
<span class='five'>אם ללצים הוא יליץ. </span>אם ללצים הוא בא להתחבר הוא יליץ לא ימנעוהו ולא יעזרוהו: 


lvr: 25
pgn: 39
dfh: a
trm: מטמאין אותו הרבה
txt:
<span class='five'>מטמאין אותו הרבה. </span>מניחין אותו ליטמא הרבה והכי קאמר קרא אל תטמאו בהן ואם תטמאו סוף ונטמתם: 


lvr: 25
pgn: 39
dfh: a
trm: והתקדשתם
txt:
<span class='five'>והתקדשתם. </span>מעט והייתם קדושים הרבה הבא ליטהר מסייעין אותו:  הדרן עלך אמר להם הממונה 


lvr: 25
pgn: 39
dfh: a
trm: טרף בקלפי
txt:
<span class='five'>טרף בקלפי. </span>שנינו בפרק שלמעלה <span class='mareimakom'>(דף לז.)</span> וקלפי היתה שם: 


lvr: 25
pgn: 39
dfh: a
trm: והעלה שני גורלות
txt:
<span class='five'>והעלה שני גורלות. </span>אחד בימין ואחד בשמאל והשעירים עומדים אחד לימין ואחד בשמאל ונותן גורל שעולה בימין לשעיר של ימין: 


lvr: 25
pgn: 39
dfh: a
trm: דלא ניכוין
txt:
<span class='five'>דלא ניכוין. </span>שלא ימשמש להבין במשמושו איזה של שם ויטלנו בימין לפי שהוא סימן יפה כשהוא עולה בימין: 


lvr: 25
pgn: 39
dfh: a
trm: התורה חסה כו'
txt:
<span class='five'>התורה חסה כו'. </span>שנאמר <span class='mareimakom'>(ויקרא יד)</span> וצוה הכהן ופנו את הבית וגו' על מה חסה תורה על פכין של כלי חרס שאין להם טהרה במקוה א'כ חסה על ממון קל כ'ש על ממון חשוב א'כ חסה על ממונן של (צירועין) קל וחומר על ממונן של צדיקים: 


lvr: 25
pgn: 39
dfh: a
trm: ואם בימינו של סגן עלה ראש בית אב אומר לו לכהן גדול דבר מילך
txt:
<span class='five'>ואם בימינו של סגן עלה ראש בית אב אומר לו לכהן גדול דבר מילך. </span>דבר דבריך לה' חטאת: 


lvr: 25
pgn: 39
dfh: a
trm: כיון דלא סליק בידיה
txt:
<span class='five'>כיון דלא סליק בידיה. </span>דכהן גדול ובידיה דסגן סליק חלש דעתיה דכהן גדול אי אומר לו סגן: 


lvr: 25
pgn: 39
dfh: a
trm: למה סגן מימינו כו'
txt:
<span class='five'>למה סגן מימינו כו'. </span>שהולך תמיד לימינו כך אמרו בשם ר' יצחק הלוי ואני שמעתי מרבינו יצחק בר יהודה למה סגן ממונה שאם יארע פסול אבל כל זמן שלא יארע בו פסול אין הסגן עובד שום עבודה בעולם: 


lvr: 25
pgn: 39
dfh: a
trm: לשון של זהורית
txt:
<span class='five'>לשון של זהורית. </span>צמר סרוק ומשוך כמין לשון וצבוע אדום וקושרין אותו בראש שעיר המשתלח והיה מלבין מאיליו והוא סימן שמחל הקב'ה לישראל שנאמר <span class='mareimakom'>(ישעיה א)</span> אם יהיו חטאיכם כשנים כשלג ילבינו: 


lvr: 25
pgn: 39
dfh: a
trm: והיה נר מערבי דולק
txt:
<span class='five'>והיה נר מערבי דולק. </span>לאחר שכבו שאר כל הנרות ואע'פ שממנו מתחיל להדליק ערבית בו היה מסיי' הטבת נרות שחרית והוא עדות שהשכינה שורה בישראל כדכתיב מחוץ לפרוכת העדות ואמרינן במסכת שבת <span class='mareimakom'>(דף כב:)</span> עדות היא לכל באי עולם שהשכינה שורה בישראל ואמרינן <span class='mareimakom'>(שם)</span> מאי עדות זה נר מערבי שנותן בה שמן כמדת חברותיה וממנה היה מתחיל ובה היה מסיים ואיזהו נר מערבי למאן דאמר <span class='mareimakom'>(מנחות דף צח:)</span> שבעת הנרות סדורים מזרח ומערב קרי נר מערבי נר שני שסמוך לראשון שבמזרח כדתנן <span class='mareimakom'>(תמיד פ'ו משנה א)</span>  נכנס אחד ומצא שתי נרות מזרחיות דולקות וכו' למאן דאמר כו' צפון ודרום נתונין היו אמצעיתן פניו מסובין כלפי מערב והוא קרוי מערבי ושאר הנרות מצדדין פניהם כלפי אמצעי כדכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר ח)</span> אל מול פני המנורה היא אמצעית יאירו נרות של ששה קנים: 


lvr: 25
pgn: 39
dfh: a
trm: והיה אש המערכה מתגבר
txt:
<span class='five'>והיה אש המערכה מתגבר. </span>ודולק מאיליו בלא תוספת עצים ולא היו צריכין להביא עצים משסדרוהו שחרית: 


lvr: 25
pgn: 39
dfh: a
trm: וכל כהן מגיעו כפול
txt:
<span class='five'>וכל כהן מגיעו כפול. </span>שאינו כזית מאחר שראו שאינו משביע הצנועין מושכין את ידיהן (ואם יותיר לא היו מושכין ידיהם) ובימי שמעון את מי שמגיע כפול לא היו מושכין ידיהם:  חמצן


lvr: 25
pgn: 39
dfh: b
trm: ולא חומץ
txt:
<span class='five'>ולא חומץ. </span>לא שייך הכא אלא [בסנהדרין] <span class='mareimakom'>(דף לה.)</span> שלמדנו מכאן שנזקקין לתובע תחילה: 


lvr: 25
pgn: 39
dfh: b
trm: עליית גורל מתוך קלפי מעכבת
txt:
<span class='five'>עליית גורל מתוך קלפי מעכבת. </span>עבודה שאין השעירים מתפרשין זה לשם וזה לעזאזל אלא ע'פ הגורל לפיכך צריך לראות איזה עלה בימין ויהא שעיר של ימין נקבע בו ואי זה עלה בשמאל ויהא שעיר של שמאל נקבע בו: 


lvr: 25
pgn: 39
dfh: b
trm: אבל הנחה
txt:
<span class='five'>אבל הנחה. </span>של גורל על השעיר אינה מעכבא אפילו לא הניחו עליו שהרי הוקבע של ימין בגורל שעלה בימין וכן שעיר השמאל לגורל שמאל: 


lvr: 25
pgn: 39
dfh: b
trm: אף עלייה אינה מעכבת
txt:
<span class='five'>אף עלייה אינה מעכבת. </span>ואם יקרא הכהן שם חטאת על האחת ושם עזאזל על חבירו הוקבעו בלא הגרלה שאין הגרלה מעכבת אלא שחיסר מצוה: 


lvr: 25
pgn: 39
dfh: b
trm: אליבא דרבי יהודה כו'
txt:
<span class='five'>אליבא דרבי יהודה כו'. </span>בפרק הוציאו לו <span class='mareimakom'>(לקמן דף ס.)</span> פליגי ר' יהודה ור' נחמיה אם שינה בסדר עבודות להקדים את המאוחר ואמר ר' נחמיה כל סדר העבודות שנעשות בבגדי לבן בין בפנים כגון לפני לפנים בין מבחוץ כגון בהיכל או בעזרה מעכב דחוקה דכתיבא בענינא דאחרי מות עלייהו כתיבא ור' יהודה אומר לא כתיבא חוקה אלא בדברים הנעשים בבגדי לבן מבפנים הלכך הגרלה שהיא אינה נעשית מבפנים אלא מבחוץ לר' יהודה דאמר אדברים שנעשים מבחוץ לא כתיבא חוקה: 


lvr: 25
pgn: 39
dfh: b
trm: דכולי עלמא לא פליגי
txt:
<span class='five'>דכולי עלמא לא פליגי. </span>דאפילו ר' ינאי מודה דלר' יהודה לא מעכבא דהא לא כתיב בהו עיכובא: 


lvr: 25
pgn: 39
dfh: b
trm: כי פליגי אליבא דרבי נחמיה
txt:
<span class='five'>כי פליגי אליבא דרבי נחמיה. </span>דאמר חוקה אכל דברים הנעשים בבגדי לבן כתיבא וזו בבגדי לבן היא כדכתיב בענינא: 


lvr: 25
pgn: 39
dfh: b
trm: הני מילי
txt:
<span class='five'>הני מילי. </span>דכתיב חוקה לעיכובא בעבודה הוא דאתא לעיכובא  (עד כאן לא אמר רבי נחמיה דכתיב חוקה בעבודה לעכובא כגון חתיות גחלים מן המזבח ושחיטת פר דעבודות נינהו ופסולות בכהן אחר אבל הגרלה דלאו עבודה היא שכשרה בסגן למאן דאמר לעיל הסגן וכ'ג מכניסין ידיהן של ימין בקלפי אימא הכא מודה ר' נחמיה דלא מעכבא): 


lvr: 25
pgn: 39
dfh: b
trm: שאני הכא דתנא בה קרא
txt:
<span class='five'>שאני הכא דתנא בה קרא. </span>אף על גב דחוקה לאו עלה קיימא לעכב מעכבא שהרי שנה עליו הכתוב לעכב ומקרא יתירה נפקא לה עיכובא:  אלא


lvr: 25
pgn: 40
dfh: a
trm: אלא להך לישנא דאמרת
txt:
<span class='five'>אלא להך לישנא דאמרת. </span>אליבא דרבי יהודה פליגי ואמר רבי ינאי מעכבא וכל שכן לרבי נחמיה הא מני לא רבי יהודה ולא רבי נחמיה: 


lvr: 25
pgn: 40
dfh: a
trm: תני מצוה להניח
txt:
<span class='five'>תני מצוה להניח. </span>ואם לא הניח כשר ובהא כולי עלמא מודו דבנתינה לא תנא בה קרא אלא חדא זימנא הוא דכתיב ונתן אהרן וגו' אבל בעלייה תנא בה קרא דכתיב והקריב אהרן את השעיר אשר עלה עליו וגו' וכתיב והשעיר אשר עלה: 


lvr: 25
pgn: 40
dfh: a
trm: אילימא לא הניח
txt:
<span class='five'>אילימא לא הניח. </span>בההוא הוא דקאמר רבי שמעון כשר אבל עלייתו מתוך קלפי אית ליה לרבי שמעון דמעכבא: 


lvr: 25
pgn: 40
dfh: a
trm: והתניא מת אחד מהן
txt:
<span class='five'>והתניא מת אחד מהן. </span>לאחר הגרלה דאי אפשר עוד להגריל אלא אם כן יביא שנים אחרים וילך אחד לאיבוד כדאמרי' בפ' שני שעירי <span class='mareimakom'>(לקמן דף סב.)</span>: מביא אחד מן השוק תחת זה שמת ויהא חבירו של זה העומד ואין צריך להגריל: 


lvr: 25
pgn: 40
dfh: a
trm: רבי שמעון לא ידע כו'
txt:
<span class='five'>רבי שמעון לא ידע כו'. </span>לעולם לא הגריל דקאמר תנא קמא כשר לא הניח הוא ודקשיא לך היכי קאמר ר'ש עלה לא הגריל כשר אי הגרלה זו היינו הנחה משמע דאי לא העלה פסול לרבי שמעון לא תקשי דלא הגריל דקאמר ר' שמעון לא הגריל ממש קאמר ולא הוה ידע דלא הגריל דקאמר ת'ק אהנחה הוא דקאי והכי קאמר להו ר' שמעון לרבנן אי לא הגריל כשר דקאמריתו היינו בעלייה דהוא הגרלה ממש פליגנא עלייכו בחדא בלא התודה: 


lvr: 25
pgn: 40
dfh: a
trm: ואי הגרלה דקאמריתו היינו הנחה
txt:
<span class='five'>ואי הגרלה דקאמריתו היינו הנחה. </span>אבל עלייה לדידכו מעכבא פליגנא בתרתי דלדידי הגרלה לא מעכבא כלל והוידוי מעכב ולקמן מפרש טעמא דתרוייהו בוידוי: 


lvr: 25
pgn: 40
dfh: a
trm: פר מעכב את השעיר
txt:
<span class='five'>פר מעכב את השעיר. </span>אם הקדים אחת מן העבודות של שעיר המאוחרות לשל פר ועשאה קודם לפר הפר שהוא ראוי ליקדם לה מעכבא ופוסלה ואינה עולה לו וצריך לחזור ולעשותה לאחר הפר וסדר עבודותיהן כך היא בפרשה בתחילה מתודה על הפר וידוי ראשון ואח'כ מגריל על השעיר ואחר כך מתודה על הפר וידוי שני ושחטו ומכניס כף ומחתה ונותן את הקטורת על האש (וגו') ונותן מדם הפר על הכפורת ואחר כך שוחט את השעיר ונותן ממנו על הכפורת ואחר כך נותן מדם הפר על הפרוכת ואחר כך מדם השעיר ואחר כך מערב דמים ונותן על מזבח הפנימי: 


lvr: 25
pgn: 40
dfh: a
trm: אבל השעיר אינו מעכב את הפר
txt:
<span class='five'>אבל השעיר אינו מעכב את הפר. </span>אם הקדים עבודת הפר והוא מן המאוחרות לשל שעיר ועשאה לפני שעיר אין השעיר שהיה ראוי ליקדם לה פוסלה: 


lvr: 25
pgn: 40
dfh: a
trm: אלא שעיר אינו מעכב את הפר מאי ניהו
txt:
<span class='five'>אלא שעיר אינו מעכב את הפר מאי ניהו. </span>איזה עבודה מצינו בשעיר הקודמת לשל פר במתנות פנים דנימא עלה שאם שינה להקדים את של פר לפניה אין השעיר הראוי ליקדם לה פוסלה: 


lvr: 25
pgn: 40
dfh: a
trm: חוקה כתיבא בהו
txt:
<span class='five'>חוקה כתיבא בהו. </span>דהא אפילו רבי יהודה מודה דאדברים הנעשין בפנים כתיב חוקה והרי שינה זה בעבודות פנים שהרי הקדים לה את של חוץ שהיא מאוחרת לה: 


lvr: 25
pgn: 40
dfh: a
trm: אלא לאו דאקדים מתנות דפר בפנים מקמי הגרלה
txt:
<span class='five'>אלא לאו דאקדים מתנות דפר בפנים מקמי הגרלה. </span>דשעיר דעל כרחך אינך מוצא עבודות שעיר קודם מתנות דפר בפנים אלא זו וקתני דלא מעכבא: 


lvr: 25
pgn: 40
dfh: a
trm: ומדסידרא לא מעכבא הגרלה נמי לא מעכבא
txt:
<span class='five'>ומדסידרא לא מעכבא הגרלה נמי לא מעכבא. </span>אפילו עקר לה לגמרי אלמא איכא למאן דאמר הגרלה לא מעכבא וקשיא למאן דאמר אפילו לרבי יהודה מעכבא וכל שכן לרבי נחמיה הא מני: 


lvr: 25
pgn: 40
dfh: a
trm: דאקדים מתנות דפר
txt:
<span class='five'>דאקדים מתנות דפר. </span>על מזבח הפנימי כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא טז)</span> ולקח מדם הפר ומדם השעיר וגו' והיה לו לאחרו עד גמר מתנות הפרוכת: 


lvr: 25
pgn: 40
dfh: a
trm: ונהי דבסדרא לא מעכבא
txt:
<span class='five'>ונהי דבסדרא לא מעכבא. </span>הגרלה דהא לרבי יהודה לא כתיבה חוקה אדברים הנעשים בחוץ הגרלה מיהא כי עקר לה לגמרי מעכבא דתנא בה קרא כדאמרן: 


lvr: 25
pgn: 40
dfh: a
trm: ואזדו לטעמייהו
txt:
<span class='five'>ואזדו לטעמייהו. </span>אפלוגתא דלא התודה קאי ומיקמי תא שמע פר מעכב את השעיר גרסינן ליה:  יעמד


lvr: 25
pgn: 40
dfh: b
trm: יעמד חי
txt:
<span class='five'>יעמד חי. </span>על כרחך ללמדנו שאם מת אתה צריך להביא אחר דאי לא למאי אתא אם תאמר שלא ישלחנו עד לאחר מתן דמים ליכתוב יעמד לפני ה' לכפר עליו חי למה לי אלא שאם מת צריך להביא אחר: 


lvr: 25
pgn: 40
dfh: b
trm: ועד מתי הזקיקו להיות חי עד שעת מתן דמים של חבירו
txt:
<span class='five'>ועד מתי הזקיקו להיות חי עד שעת מתן דמים של חבירו. </span>דכתיב לכפר עד שיכפר בדמו של חבירו אבל משעת מתן דמים ואילך אע'פ שעדיין לא התודה לפי סדר המקראות וכלה מכפר וגו' <span class='mareimakom'>(ויקרא טז)</span>  וסמך אהרן וגו' אם מת אין צריך אחר אלמא וידוי לא מיעכב: 


lvr: 25
pgn: 40
dfh: b
trm: רבי שמעון אומר כו'
txt:
<span class='five'>רבי שמעון אומר כו'. </span>כדפריש טעמא לקמן ואני שמעתי ואזדו לטעמייהו בהגרלה מיעכבא ולא מיעכבא ואי אפשר להעמידה: 


lvr: 25
pgn: 40
dfh: b
trm: וכן הוא אומר וכלה מכפר את הקודש
txt:
<span class='five'>וכן הוא אומר וכלה מכפר את הקודש. </span>הוא מתן דמים והקריב את השעיר החי עד כאן צריך להיות חי: 


lvr: 25
pgn: 40
dfh: b
trm: אל תתנו מקום לצדוקים
txt:
<span class='five'>אל תתנו מקום לצדוקים. </span>תלמידים החולקים על התורה לרדות ולמשול בהן לקפח אתכם בדברים שיאמרו לפי רצונם הם עושים הכל: 


lvr: 25
pgn: 40
dfh: b
trm: כיון שעלה
txt:
<span class='five'>כיון שעלה. </span>מתוך קלפי ויודע איזו לשם ואיזו לעזאזל א] שוב אינו צריך להיות מונח עליו ואפילו למצוה אבל עלייה והנחה מצוה (היא) מיהא איכא: 


lvr: 25
pgn: 40
dfh: b
trm: במקום שלא קידש הגורל
txt:
<span class='five'>במקום שלא קידש הגורל. </span>בשאר קרבנות הצריכין פירוש כגון קיני זבין וזבות ויולדות שאחד מהן חטאת ואחד מהן עולה שלא קידש הגורל אם כתב על שני גורלות על אחד חטאת ועל א' עולה ונתנן עליהם לא מצינו שהגורל קובעם ולא יכול לשנותן: 


lvr: 25
pgn: 40
dfh: b
trm: קידש השם
txt:
<span class='five'>קידש השם. </span>מאחר שקרא לזו חטאת ולזו עולה אין הכהן רשאי לשנותן כדאמרינן לקמן <span class='mareimakom'>(דף מא.)</span> מולקחה שתי תורים או שני בני יונה אחד לעולה ואחד לחטאת בשעת לקיחה הן נקבעין זו לעולה וזו לחטאת כאן שמצינו שהגורל קובען אינו דין שהשם קובען:  סתם


lvr: 25
pgn: 41
dfh: a
trm: סתם סיפרא
txt:
<span class='five'>סתם סיפרא. </span>תורת כהנים רבי יהודה היא הכי קאמר בסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף פו.)</span> והא בתורת כהנים היא דהא קרא בספר ויקרא כתיב: 


lvr: 25
pgn: 41
dfh: a
trm: אין הקינין מתפרשות
txt:
<span class='five'>אין הקינין מתפרשות. </span>איזו לעולה ואיזו לחטאת אלא או בלקיחת בעלים כו' אם כשקנאן אמר זה אני לוקח לעולה ואת זה לחטאת שוב אין הכהן יכול לשנותן בעשייתן ואם שינה פסול ואם כשקנאן לא פירש אף על פי שקרא להם שם [לאחר מיכן] אין שם חל עליהם ויכול הכהן לשנותן: 


lvr: 25
pgn: 41
dfh: a
trm: ולקחה ועשה
txt:
<span class='five'>ולקחה ועשה. </span>ביולדת כתיב ולקחה שתי תורים או שני בני יונה אחד לעולה ואחד לחטאת וכן במצורע וגבי זב ועשה הכהן אחד חטאת ואחד עולה אלמא או בשעת לקיחה נקבעין או בשעת עשייתן אבל ביני ביני לא: 


lvr: 25
pgn: 41
dfh: a
trm: והא הכא כו'
txt:
<span class='five'>והא הכא כו'. </span>מדקתני כאן שקידש הגורל אינו דין שיקדש השם וקא סלקא דעתיה דקידוש השם בשעת קידוש גורל קאמר שאינו לא שעת לקיחה ולא שעת עשייה הכי גרסינן והא הכא דלאו שעת לקיחה ולאו שעת עשייה היא וקתני דקבע: 


lvr: 25
pgn: 41
dfh: a
trm: מטמא מקדש
txt:
<span class='five'>מטמא מקדש. </span>הנכנס למקדש טמא והוא בקרבן עולה ויורד עשירות ודלות ודלי דלות האמורה אצל שבועת בטוי ושבועת קול אלה והתם נמי כתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ה)</span> או נפש כי תגע וגו' ואוקמינן לה בשבועות <span class='mareimakom'>(דף ז.)</span> בטומאת מקדש וקדשיו שאחר שנטמא נכנס למקדש או אכל קדשים: 


lvr: 25
pgn: 41
dfh: a
trm: ואחר כך
txt:
<span class='five'>ואחר כך. </span>חולק המעות ופירש ואמר אלו לחטאתו ואלו לעולתו אע'ג שאין קרבן עני עכשיו עליו חובה אלא קרבן עשיר ואין בקרבן עשיר [עולה אלא] חטאת בהמה כשבא לב'ד יאמרו לו ב'ד קרבן עשיר תביא: 


lvr: 25
pgn: 41
dfh: a
trm: ואין מוסיף ומביא
txt:
<span class='five'>ואין מוסיף ומביא. </span>חטאת בהמה מדמי עולתו שאין יכול לשנותן למעות שהפרישן שקרא להן שם עולה ליקח מהן חטאת: 


lvr: 25
pgn: 41
dfh: a
trm: ותסברא
txt:
<span class='five'>ותסברא. </span>הך מתרצתא היא והאמר ר'א וכו'. וכיון דאין קרבן עני ראוי לו אפילו בדיעבד היכי קבע ליה שם עולה עלייהו משהעשיר הרי אינו מחויב עולה: 


lvr: 25
pgn: 41
dfh: a
trm: אלא מאי אית לך למימר
txt:
<span class='five'>אלא מאי אית לך למימר. </span>על כרחך מיבעיא לשבושא ולמימר דהאי ואח'כ דקתני שיבוש הוא אלא הכי מיבעיא ליה למיתני ואמר אלו לחטאת ואלו לעולה ואח'כ העשיר דבשעת שקבען הוה קרבן חזי ליה וכיון דעל כרחך משבשתא היא לרב חסדא נמי הכי תרצה שכבר אמר משעת הפרשה ותני הכא מטמא מקדש עני שהפריש מעות לקינו ואמר בשעת הפרשה אלו לחטאת ואלו לעולה ואח'כ העשיר מוסיף ומביא דהפרשה במעות כשעת לקיחת העופות: 


lvr: 25
pgn: 41
dfh: a
trm: ולרבי חגא
txt:
<span class='five'>ולרבי חגא. </span>דאמר מטמא מקדש עשיר והביא קרבן עני יצא ומשום הא לא משתבש ומתרצתא היא וכיון דחזי ליה האי קרבן בדיעבד מצי למיתני דקבע:  מאי


lvr: 25
pgn: 41
dfh: b
trm: לא תימא ואחר כך אמר אלא ואח'כ לקח ואמר
txt:
<span class='five'>לא תימא ואחר כך אמר אלא ואח'כ לקח ואמר. </span>זו לחטאת וזו לעולה דעבדי תנאי דמחסרי תיבה אחת על ידי שכחה ומיחלף להו בין ואחר כך לקח לואחר כך אמר: 


lvr: 25
pgn: 41
dfh: b
trm: ופרכינן לקח
txt:
<span class='five'>ופרכינן לקח. </span>אם כן מוסיף ומביא חובתו בהמה מדמי חטאתו מאי ניהו הרי אינו מעות שכבר לקח העוף: 


lvr: 25
pgn: 41
dfh: b
trm: והא אין פדיון לעוף
txt:
<span class='five'>והא אין פדיון לעוף. </span>דהכי תנן במסכת מנחות <span class='mareimakom'>(דף ק:)</span> אבל העופות והלבונה והכלי שרת אין להם פדיון שלא נאמר אלא בבהמה: 


lvr: 25
pgn: 41
dfh: b
trm: כגון [שלקח] פרידה אחת
txt:
<span class='five'>כגון [שלקח] פרידה אחת. </span>גוזל אחד לקח מן הצבורין דמעות והכי קאמר תנא אי עולה זבן הני מעות דקיימי חטאת נינהו ומוסיף עליהן ומביא חובתו והאי עולה דזבן אזלא לנדבה: 


lvr: 25
pgn: 41
dfh: b
trm: אי חטאת זבן
txt:
<span class='five'>אי חטאת זבן. </span>הוקבעו מעות צבור השני לעולה על ידי לקיחה זו ואין מוסיף עליהן ומביא מהן חובתו אלא מביא מן המעות עולת נדבה והחטאת שלקח תמות ומביתו יביא מעות ויקח בהמה: 


lvr: 25
pgn: 41
dfh: b
trm: שאני מצורע
txt:
<span class='five'>שאני מצורע. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יד)</span> זאת תהיה תורת המצורע ולא אחרת: 


lvr: 25
pgn: 41
dfh: b
trm: ואם דל הוא
txt:
<span class='five'>ואם דל הוא. </span>מיעוט הוא מצורע הוא דעשיר שהביא קרבן עני לא יצא אבל שאר חייבי קרבן עולה ויורד לא: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 25
pgn: 41
dfh: b
trm: או אהעמדה קאי
txt:
<span class='five'>או אהעמדה קאי. </span>והכי קאמר ואת שעיר החטאת העומד לשחיטה מעמיד כנגד מקום בית שחיטתו: 


lvr: 25
pgn: 41
dfh: b
trm: שפיר
txt:
<span class='five'>שפיר. </span>דתו לא מערבי אהדדי שזה קשור בראשו וזה בצוארו ולא באחרים שאלו קשור עליהן לשון ושל אחרים אינו קשור: 


lvr: 25
pgn: 41
dfh: b
trm: אלא אי אמרת
txt:
<span class='five'>אלא אי אמרת. </span>ולנשחט אהעמדה הוא דקאי ומשום  א] דקשירת שעיר המשתלח לחודיה קאמר שלא יתערבו זה בזה ולא באחרים בשלמא במשתלח לא מיערב שעיר הפנימי דהאי קשיר ביה והאי לא קשיר ביה אלא באחריני אמאי לא מיערב שעיר הפנימי הא שעיר פנימי ואחרים אין לשון קשור עליהם: 


lvr: 25
pgn: 41
dfh: b
trm: שתי לשונות שמעתי
txt:
<span class='five'>שתי לשונות שמעתי. </span>על שתי לשונות של זהורית שמעתי חילוק ביניהם אחת של פרה אדומה שכתוב בה <span class='mareimakom'>(במדבר יט)</span> ולקח הכהן עץ ארז ואזוב ושני תולעת: 


lvr: 25
pgn: 41
dfh: b
trm: דבעי חלוקה
txt:
<span class='five'>דבעי חלוקה. </span>כדתנן לקמן <span class='mareimakom'>(דף סז.)</span> מה היה עושה המשלח את השעיר חולק לשון זהורית חציו קשר בסלע וחציו קשר בין קרניו: 


lvr: 25
pgn: 41
dfh: b
trm: בעי כובד
txt:
<span class='five'>בעי כובד. </span>שתהא כבידה ותפול לתוך עומק האור כדכתיב <span class='mareimakom'>(שם)</span> אל תוך שרפת הפרה: 


lvr: 25
pgn: 41
dfh: b
trm: כיצד הוא עושה
txt:
<span class='five'>כיצד הוא עושה. </span>במסכת פרה <span class='mareimakom'>(פ'ג משנה יא)</span> תנן לה: 


lvr: 25
pgn: 41
dfh: b
trm: בקולחת
txt:
<span class='five'>בקולחת. </span>אש שיש עליה עמוד שלהבת זקוף למעלה כקלח של עשב גבוה צריך להביא אחר והא דאמר רבי חנין כשירה בנכפפת אש ששלהבת נמוכה וכפופה וסמוכה לגחלתה וקרינן ביה אל תוך: 


lvr: 25
pgn: 41
dfh: b
trm: שיהיו כולן באגודה אחת
txt:
<span class='five'>שיהיו כולן באגודה אחת. </span>דבעינן שיהו נלקחין בבת אחת דכתיב ולקח עץ ארז ואזוב ושני תולעת: 


lvr: 25
pgn: 42
dfh: a
trm: פליגי בה ר'ש בן חלפתא ורבנן בפרה</span>: <span class='five'>וסימן
txt:
<span class='five'>פליגי בה ר'ש בן חלפתא ורבנן בפרה</span>: <span class='five'>וסימן. </span>שלא תטעה לומר שאחד היה אומר משקל שני סלעים משנה זו תהא לך סימן ששנינו <span class='mareimakom'>(מנחות דף קי.)</span> אחד המרבה ואחד הממעיט ובלבד שיכוין לבו לשמים בסימן זה תזכור לומר שהאחד נתן בה שיעור המרבה מכולן והאחד נתן בה שיעור וקא ממעט מכולן אבל שיעור בינוני לא הוזכר כאן: 


lvr: 25
pgn: 42
dfh: a
trm: מכפר
txt:
<span class='five'>מכפר. </span>מיתת צדיקים מכפרת כדאמר בעלמא <span class='mareimakom'>(מועד קטן דף כח.)</span> למה נסמכה מיתת אהרן לבגדי כהונה לומר לך מה בגדי כהונה מכפרין אף מיתת צדיקים מכפרת: 


lvr: 25
pgn: 42
dfh: a
trm: אלעזר וחוקה
txt:
<span class='five'>אלעזר וחוקה. </span>אלעזר כתיב בה ונתתם אותה אל אלעזר הכהן וגו' <span class='mareimakom'>(במדבר יט)</span>  וכתיב <span class='mareimakom'>(שם)</span> זאת חקת התורה וכל היכא דכתי' חוקה עיכובא הוא: 


lvr: 25
pgn: 42
dfh: a
trm: אהרן וחוקה
txt:
<span class='five'>אהרן וחוקה. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא טז)</span> והקריב אהרן את פר החטאת אשר לו וכפר וגו' ושחט את פר החטאת אשר לו וגו' וכתיב באחרי מות בענינא <span class='mareimakom'>(שם)</span> והיתה זאת לכם לחקת עולם לכפר על בני ישראל: 


lvr: 25
pgn: 42
dfh: a
trm: שאני פרה דקדשי בדק הבית היא
txt:
<span class='five'>שאני פרה דקדשי בדק הבית היא. </span>כלומר אין בה קדושת המזבח אלא קדושת דמים בעלמא שהרי שחיטתה בהר המשחה הלכך אין צד עבודות נחלקות בה וכל העבודות שוות בה: 


lvr: 25
pgn: 42
dfh: a
trm: ולא כן דכן הוא
txt:
<span class='five'>ולא כן דכן הוא. </span>בתמיה אשחיטת פרו דקדושת הגוף היא לא כתיבא חוקה ואשחיטת פרה כתיבה חוקה ומיפסלא בזר: 


lvr: 25
pgn: 42
dfh: a
trm: אמראות נגעים
txt:
<span class='five'>אמראות נגעים. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יג)</span>   (כנגע נראה) והובא אל אהרן הכהן: 


lvr: 25
pgn: 42
dfh: a
trm: ושחט אותה לפניו
txt:
<span class='five'>ושחט אותה לפניו. </span>מדכתיב לפניו מכלל דהשחיטה לאו אאלעזר קאי אלא ושחט אותה אחר לפני אלעזר: 


lvr: 25
pgn: 42
dfh: a
trm: אסיפת אפרה
txt:
<span class='five'>אסיפת אפרה. </span>ואסף איש טהור וגו' <span class='mareimakom'>(במדבר יט)</span> : 


lvr: 25
pgn: 42
dfh: b
trm: ואין כשירה אלא ביום
txt:
<span class='five'>ואין כשירה אלא ביום. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר יט)</span>  הוא יתחטא בו ביום השלישי: 


lvr: 25
pgn: 42
dfh: b
trm: מניין לרבות שחיטתה וקבלת דמה והזאת דמה ושריפתה והשלכת עץ ארז ואזוב ושני תולעת
txt:
<span class='five'>מניין לרבות שחיטתה וקבלת דמה והזאת דמה ושריפתה והשלכת עץ ארז ואזוב ושני תולעת. </span>דלא יהיו כשרין אלא ביום דאילו לענין באשה כבאיש אינו אצטריך לרבויי דכולהו כתיב בהו או אלעזר או כהן: 


lvr: 25
pgn: 42
dfh: b
trm: ת'ל תורה
txt:
<span class='five'>ת'ל תורה. </span>זאת חקת התורה <span class='mareimakom'>(שם)</span> תורה אחת לכל עבודתה: 


lvr: 25
pgn: 42
dfh: b
trm: אחר שריבה הכתוב ומיעט
txt:
<span class='five'>אחר שריבה הכתוב ומיעט. </span>ולא פירש מאי ריבה ומאי מיעט מעתה לא מסרן אלא להתבונן בה את האמת ואת הישר: 


lvr: 25
pgn: 42
dfh: b
trm: שאין כשרים באשה כבאיש
txt:
<span class='five'>שאין כשרים באשה כבאיש. </span>כדלקמן ולקח אזוב וטבל במים איש טהור וגו' <span class='mareimakom'>(שם)</span> : 


lvr: 25
pgn: 42
dfh: b
trm: אשה מאי טעמא
txt:
<span class='five'>אשה מאי טעמא. </span>מנא ליה דשחיטה פסולה באשה בשלמא קבלת דמה והזאת דמה כתיב ולקח אלעזר הכהן מדמה היינו קבלה והזה אל נוכח פני אהל מועד היינו הזאתה ושריפה נמי לעיל מינה כתיב כהן והדר ושרף את הפרה לעיניו דאלעזר והשלכת עץ ואזוב כהן כתיב אלא שחיטה מהיכא: 


lvr: 25
pgn: 42
dfh: b
trm: אלעזר ולא אשה
txt:
<span class='five'>אלעזר ולא אשה. </span>ועל כרחך ושחט אותה לפניו אאלעזר קא דריש ליה תנא כרב דאי שיהא אחר שוחט ואלעזר רואה כדדריש שמואל מהיכא ממעט אשה אלא מאלעזר דריש ליה תנא וכי היכי דממעט אשה מהכא ממעטינן נמי זר: 


lvr: 25
pgn: 42
dfh: b
trm: משמע מוציא מיד משמע ומשמע ממילא
txt:
<span class='five'>משמע מוציא מיד משמע ומשמע ממילא. </span>כשתדקדק בה אינך יכול להשוות שיטת הפרשה בשוה שיהיו כל מקראותיה שוים זה עם זה אלא יש בהן שמשמע מקרא זה מוציא מכלל משמע מקרא שלפניו מה שפסל זה הכשיר זה או מה שהכשיר זה פוסל זה א] ויש בה מקראות משמעות שמתקיימין ממילא משמעותו שהמשמע עומד במקומו ואינו מוציא מכלל חבירו ולפי סידורן יש לך להבין מהו המוציא מכלל חבירו ומי משמע ממילא ועכשיו דורש והולך את כולה: 


lvr: 25
pgn: 42
dfh: b
trm: בשלמא למאן דאמר לדורות בכהן הדיוט שפיר
txt:
<span class='five'>בשלמא למאן דאמר לדורות בכהן הדיוט שפיר. </span>דכיון דלא קבע לה קרא בהדיא סגן או כהן גדול כל כהנים כשרין בה: 


lvr: 25
pgn: 42
dfh: b
trm: שלא יאמרו שתים שחטו
txt:
<span class='five'>שלא יאמרו שתים שחטו. </span>וקי'ל שכל מלאכות הנעשות עמה פוסלות אותה כדתנן <span class='mareimakom'>(פרה פ'ד משנה ד')</span> כל העוסק בפרה מתחילה ועד סוף פוסלין אותה במלאכה ולקמן <span class='mareimakom'>(דף מג.)</span> נמי אמרינן ושחט אותה שלא ישחוט אחרת עמה: 


lvr: 25
pgn: 42
dfh: b
trm: דדריש טעמא דקרא
txt:
<span class='five'>דדריש טעמא דקרא. </span>בבבא מציעא <span class='mareimakom'>(דף קטו.)</span> אלמנה עשירה ממשכנין אותה עניה אין ממשכנין אותה מפני שאתה צריך להחזיר לה ואתה משיאה שם רע בשכינותיה:  דאפיק


lvr: 25
pgn: 43
dfh: a
trm: לשמואל
txt:
<span class='five'>לשמואל. </span>דדייק לפניו לומר שהזר כשר לשחיטה איצטריך למיכתב בקבלת דמה אלעזר לאהדורה לאלעזר דאי כתב ולקח מדמה  (והזה באצבעו) הוה משמע דאשוחט קאי: 


lvr: 25
pgn: 43
dfh: a
trm: לרב
txt:
<span class='five'>לרב. </span>נמי דאמר שחיטה באלעזר היא לא הוה ליה למיכתב בקבלה אלעזר וכי כתיב הוי מיעוט אחר מיעוט לאלעזר ולא אחר ואין מיעוט אחר מיעוט כו': 


lvr: 25
pgn: 43
dfh: a
trm: ולקח הכהן עץ ארז לשמואל
txt:
<span class='five'>ולקח הכהן עץ ארז לשמואל. </span>דאמר קבלה והזאה באלעזר הואי כתיב בה כהן לאכשורי השלכת עץ ארז בכהן הדיוט הוי האי משמע מוציא מיד משמע וכן כל הני דאמרינן ולרב דמכשר קבלה בכהן הדיוט הוי האי משמע ממילא ואינו מוציא מכלל מקרא שלפניו ואיצטריך למיכתב ביה כהן דאי כתב ולקח עץ ארז ולא כתיב כהן הוה אמינא ולקח כל מי שירצה ולא הוה מוקמינן ליה אכהן דקבלה סלקא דעתך אמינא הואיל ולאו גופה כו': 


lvr: 25
pgn: 43
dfh: a
trm: הכהן בכיהונו
txt:
<span class='five'>הכהן בכיהונו. </span>האי כהן קרא יתירא הוא דלא הוה ליה למיכתב אלא וכבס בגדיו וגו' ואנא ידענא  דאהא דאיירי ביה קאי אלא למסמך כהן אבגדיו כלומר שבבגדי כהונה נעשית ולא בבגדי חול: 


lvr: 25
pgn: 43
dfh: a
trm: הניחא למאן דאמר
txt:
<span class='five'>הניחא למאן דאמר. </span>לעיל לדורות בכהן הדיוט ולא גמר חוקה מיום הכפורים איצטריך למיכתב כהן הכא ללמד על של דורות שתעשה בבגדי כהונה: 


lvr: 25
pgn: 43
dfh: a
trm: איש להכשיר הזר
txt:
<span class='five'>איש להכשיר הזר. </span>משום דלעיל מיניה איירי בכהן כתיב הכא איש להכשיר את הזר דאי כתב ואסף את אפר הפרה הוה אמינא א] כהן דלעיל מיניה איירי בכהן כתב הכא איש: 


lvr: 25
pgn: 43
dfh: a
trm: ולקחו לטמא
txt:
<span class='five'>ולקחו לטמא. </span>בתר ואסף איש טהור כתיב זו היא עבודה שאחר אסיפה וכתיב ולקחו  אותם הנאמרים באסיפה זר ואשה ולא חרש שוטה וקטן: 


lvr: 25
pgn: 43
dfh: a
trm: ורבנן
txt:
<span class='five'>ורבנן. </span>אמרי לך לעולם אדלעיל קאי והא דלא כתיב ולקח לשון יחיד דאי כתיב ולקח ונתן הוי אמינא עד דשקיל חד האפר והוא עצמו יתנהו על המים כתיב ולקחו דאפילו שקלי תרי: 


lvr: 25
pgn: 43
dfh: a
trm: לרבנן
txt:
<span class='five'>לרבנן. </span>דאמרי הקידוש נעשה באותן של אסיפה ובאסיפה כתיב איש טהור דהיינו זר ואשה על כרחך איש טהור דהכא לאו לאכשורי זר ואשה ולמיפסל קטן ולהוי משמע ממילא דאם כן לשתוק קרא מיניה ונכתוב ולקח אזוב וטבל במים והזה ואנא ידענא דבההוא דלעיל מינה קאי וכי כתבינא למדרש איש ולא אשה על כרחך משמע זה מוציא מיד משמע: 


lvr: 25
pgn: 43
dfh: a
trm: ולרבי יהודה
txt:
<span class='five'>ולרבי יהודה. </span>דאמר אשה פסולה בקידוש וקטן כשר אתא האי למימרא איפכא איש ולא קטן טהור להכשיר אשה דע'כ ליכא למימר דמשמע ממילא דאם כן לישתוק מיניה:  כיון


lvr: 25
pgn: 43
dfh: b
trm: כיון דאמר כו'
txt:
<span class='five'>כיון דאמר כו'. </span>דאת על כרחך לא מצית למימר בהאי ב] דמשמע ממילא הוא ועל כרחך פליגי: 


lvr: 25
pgn: 43
dfh: b
trm: לא מסקי מיניה
txt:
<span class='five'>לא מסקי מיניה. </span>כלומר לא היו מעלין מתוכה דבר חידוש להיות יכולין לאחוז בשיטתה להשוות שיהא מקראותיה כולם מוציאים זה מיד זה או כולם מתקיימים זה אחר זה: 


lvr: 25
pgn: 43
dfh: b
trm: מדת הדין נותנת
txt:
<span class='five'>מדת הדין נותנת. </span>כלומר כך יפה לומר שאחר שהתודה על עצמו ויהא זכאי ראוי לכפר על אחרים: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 25
pgn: 43
dfh: b
trm: על הרובד הרביעי
txt:
<span class='five'>על הרובד הרביעי. </span>כל הרצפה עשויה שורות שורות טבלאות אבני שיש וכל שורה ושורה קרויה רובד וקא סלקא דעתיה דעל שורה רביעית שמפתח ההיכל ולפנים קאמר: 


lvr: 25
pgn: 43
dfh: b
trm: מחתה
txt:
<span class='five'>מחתה. </span>גחלים והניחם עד שיחפון קטורת ויתן לתוך הכף ואח'כ יכניס כף ומחתה לפנים: 


lvr: 25
pgn: 43
dfh: b
trm: בכל יום
txt:
<span class='five'>בכל יום. </span>כשחותה גחלים ממערכה שניה של קטורת להכניס על המזבח הפנימי לקטורת שחרית וערבית: 


lvr: 25
pgn: 43
dfh: b
trm: מוסיף מלא חפניו
txt:
<span class='five'>מוסיף מלא חפניו. </span>שמכניס לפני ולפנים לבד מפרס שחרית ושל ערבית הניתן על מזבח הפנימי: 


lvr: 25
pgn: 43
dfh: b
trm: והיום דקה מן הדקה
txt:
<span class='five'>והיום דקה מן הדקה. </span>זו שהיה מכניס לפני ולפנים היה מחזיר ערב יוה'כ למכתשת ושוחקה הדק: 


lvr: 25
pgn: 43
dfh: b
trm: בכל יום כהנים
txt:
<span class='five'>בכל יום כהנים. </span>העולים למזבח עולים בשפת מזרחו של כבש שהמזרח הוא לימין העולה שהרי פניו לצפון כשעולה בכבש שהוא בדרום וכיון דכל תחילת פינותיו לימין אין נאה שיהא מקיף שלא לצורך ורוחב הכבש שש עשרה אמה עולה במזרח ומקיף את המזבח לעבודתו וירד לצד שמאל בשפת מערב: 


lvr: 25
pgn: 43
dfh: b
trm: והיום
txt:
<span class='five'>והיום. </span>כהן גדול מראה כבודו וחיבתן של ישראל שהוא שלוחן ועושה עצמו כבן בית ואם בא לעלות למזבח להקיף כגון למתן דמים תמידין ומוספין ואילו ואיל העם מקיף את כל הכבש לצורך ושלא לצורך: 


lvr: 25
pgn: 43
dfh: b
trm: והא כתיב וכל אדם וגו'
txt:
<span class='five'>והא כתיב וכל אדם וגו'. </span>ומוקמינן לה לקמן בשמעתין בשעת הקטורת ואת אמרת ממרס בו על הרובד רביעי שבהיכל: 


lvr: 25
pgn: 43
dfh: b
trm: תני של היכל
txt:
<span class='five'>תני של היכל. </span>כשיוצא מן ההיכל לעזרה מונה את הרובדין והוי האי רביעי להיכל:  יכול


lvr: 25
pgn: 44
dfh: a
trm: הוי אומר זו הקטרת קטרת
txt:
<span class='five'>הוי אומר זו הקטרת קטרת. </span>דאילו מתן דמים אין שוה בכולם שהפר מכפר עליו ועל הכהנים והשעיר על ישראל: 


lvr: 25
pgn: 44
dfh: a
trm: על לשון הרע
txt:
<span class='five'>על לשון הרע. </span>כי ההיא דקרח לשון הרע הוה דכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר יז)</span>  אתם המיתם את עם ה' וסתם לשון הרע בחשאי הוא: 


lvr: 25
pgn: 44
dfh: a
trm: אבל בשעת הקטרה דלפני ולפנים
txt:
<span class='five'>אבל בשעת הקטרה דלפני ולפנים. </span>מהיכל שהוא סמוך לו פרשי אבל מבין האולם ולמזבח שהוא מרוחק לא פרשי: 


lvr: 25
pgn: 44
dfh: a
trm: בשעת מתן פר כהן משיח
txt:
<span class='five'>בשעת מתן פר כהן משיח. </span>הבא על אחת מכל המצות שטעה בהוראת עצמו ועשה ומתן דמו על הפרוכת ועל מזבח הזהב: 


lvr: 25
pgn: 44
dfh: a
trm: ושעירי עבודת כוכבים
txt:
<span class='five'>ושעירי עבודת כוכבים. </span>ציבור שעבדו ע'ז בהוראת בית דין מביאים פר לעולה ושעיר לחטאת כדכתיב בפרשת שלח לך אנשים <span class='mareimakom'>(שם טו)</span> ואותו שעיר מתן דמו על הפרוכת ואינו נאכל כדילפינן בסיפרא וסיפרי ובמסכת זבחים <span class='mareimakom'>(דף מז.)</span>: 


lvr: 25
pgn: 44
dfh: a
trm: הא מה מעלה יש כו'
txt:
<span class='five'>הא מה מעלה יש כו'. </span>האי הא כמו הרי כלומר מעתה [מה] מעלה יש בפרישה בין היכל לבין אולם ולמזבח: 


lvr: 25
pgn: 44
dfh: a
trm: בין בשעת הקטרה כו'
txt:
<span class='five'>בין בשעת הקטרה כו'. </span>קא סלקא דעתיה בין בשעת הקטרה דלפני ולפנים בין שלא בשעת הקטרה דלפני ולפנים אלא בשעת מתן דמים דלפני ולפנים: 


lvr: 25
pgn: 44
dfh: a
trm: ומבין אולם ולמזבח אין פורשין
txt:
<span class='five'>ומבין אולם ולמזבח אין פורשין. </span>משום לפני ולפנים אלא בשעת הקטרה אבל לא בשעת מתן דמים: 


lvr: 25
pgn: 44
dfh: a
trm: לא בשעת הקטרה דהיכל
txt:
<span class='five'>לא בשעת הקטרה דהיכל. </span>קאמר דפורשים מבין האולם ולמזבח והכי קתני כשם שפורשים מבין האולם בשעת הקטרה דהיכל כך פורשין בשעת מתן פר כהן משיח דהוי נמי בהיכל: 


lvr: 25
pgn: 44
dfh: a
trm: אי הכי
txt:
<span class='five'>אי הכי. </span>דכשם שפורשין בשעת הקטרה אהיכל קאי ולא אדלפני ולפנים הא מה מעלה יש בתמיה וכי אין עוד מעלה אלא הא דשלא בשעת הקטרה דלפני לפנים דקתני שבהיכל פורשין בין בשעת הקטרה בין דהיכל בין לפני לפנים בין שלא בשעת הקטרה אלא בשעת מתן דמים בין דהיכל בין לפני ולפנים ומבין האולם ולמזבח לא פרשינן שלא בשעת הקטרה דהיא שעת מתן דמים דלפני ולפנים אלא בשעת הקטרה דהיכל דהא אפילו בשעת הקטרה יש מעלה דאילו מהיכל פרשי כו': 


lvr: 25
pgn: 44
dfh: a
trm: הא קתני
txt:
<span class='five'>הא קתני. </span>בניחותא ה'נ קאמר האי שלא בשעת הקטרה דקאמר שלא בשעת הקטרה דהיכל קאמר אלא בשעת הקטרה היא לפני לפנים: 


lvr: 25
pgn: 44
dfh: a
trm: בין בשעת הקטרה
txt:
<span class='five'>בין בשעת הקטרה. </span>[דהיכל] והא שלא בשעת הקטרה דקתני תנא שלא בשעת הקטרה דידיה אלא בשעת הקטרה דלפני ולפנים:  בקדושה


lvr: 25
pgn: 44
dfh: b
trm: שם פרישה אחת
txt:
<span class='five'>שם פרישה אחת. </span> כולה חדא מעלה היא דמהיכל פרשי [משום] לפני ולפנים בין בשביל הקטרה ובין בשביל מתן דמים ומבין האולם ולמזבח לא [פרשי] בשביל לפני לפנים כלל וכיון דאשמועינן דמשום הקטרה דלפני ולפנים לא פרשי לא איצטריך לאשמועינן משום מתן דמים: 


lvr: 25
pgn: 44
dfh: b
trm: מעלות דאורייתא
txt:
<span class='five'>מעלות דאורייתא. </span>מעלות שמנו חכמים במשנה במסכת כלים בפ'ק <span class='mareimakom'>(משנה ח)</span> דקאמר התם הר הבית מקודש מירושלים והחיל מהר הבית ועזרת נשים מן החיל ועזרת ישראל משל נשים ושל כהנים משל ישראל ובין האולם ולמזבח מן העזרה וההיכל מבין האולם ולמזבח דאורייתא נינהו הלכה למשה מסיני והכי גמירי להו הלכך לענין פרישה נמי דקרא לא איצטריך פרישה אלא מהיכל כדכתיב וכל אדם לא יהיה באהל מועד ואתו רבנן וגזור בין האולם ולמזבח דילמא מיקרי ועייל להיכל ולא נמשכה שאר עזרה לאותה גזירה שהרי בין אולם ולמזבח קדושה אחת היא ושאר כל העזרה קדושה אחת ובין האולם למזבח גופה גזירה והויא לה שאר עזרה גזירה לגזירה ואי סלקא דעתך מעלות דקתני התם דרבנן נינהו אבל מדאורייתא בין האולם ולמזבח וכל העזרה חדא קדושה היא מ'ש כו': 


lvr: 25
pgn: 44
dfh: b
trm: קדושת היכל ואולם חדא היא
txt:
<span class='five'>קדושת היכל ואולם חדא היא. </span>ואולם נמי אהל מועד מקרי ועביד הרחקה לפרוש מבין האולם ולמזבח פרישה לכל העזרה דילמא עייל לאולם וקא עבר אלא יהיה באהל מועד: 


lvr: 25
pgn: 44
dfh: b
trm: אולם ובין האולם ולמזבח חדא היא
txt:
<span class='five'>אולם ובין האולם ולמזבח חדא היא. </span>וכי גזור אולם אטו היכל אימשיך האויר דבין האולם בההיא גזירה: 


lvr: 25
pgn: 44
dfh: b
trm: קב גחלים
txt:
<span class='five'>קב גחלים. </span>כשמערה של ארבעת קבין לתוך של שלשה מתפזר לו קב גחלים הוא מכבדו  לתוך אמה סילון של עזרה היוצאת לנחל קדרון: 


lvr: 25
pgn: 44
dfh: b
trm: סאה מדברית
txt:
<span class='five'>סאה מדברית. </span>ששת קבין מדבריות וכשבאו לירושלים הוסיפו שתות על המדות ונעשות ששת קבין מדבריות חמש ירושלמיות וכשחותה בשל סאה מדברית ומערה לתוך שלשת קבין ירושלמיות נתפזרו לו קביין ירושלמיות: 


lvr: 25
pgn: 44
dfh: b
trm: ניאשתיק
txt:
<span class='five'>ניאשתיק. </span>טבעת בראשה שמקשקש ומשמיע קול משום ונשמע קולו בבואו וגו' <span class='mareimakom'>(שמות כח)</span> : 


lvr: 25
pgn: 45
dfh: a
trm: תניא נמי הכי
txt:
<span class='five'>תניא נמי הכי. </span>דעל שם שדומה לדם הפרים נקרא זהב פרוים בדברי הימים <span class='mareimakom'>(ב ג)</span> : 


lvr: 25
pgn: 45
dfh: a
trm: אלא דרך ימין
txt:
<span class='five'>אלא דרך ימין. </span>שהוא למזרח שהרי הכבש בדרום לכך עולה במזרחו של כבש שסמוך ליפנות לימין: 


lvr: 25
pgn: 45
dfh: a
trm: שמוסיפין לבו ביום
txt:
<span class='five'>שמוסיפין לבו ביום. </span>ליטול ממנה גחלים לקטורת של לפני ולפנים אבל קטורת של מזבח הפנימי הרי הוא כקטורת של כל השנה: 


lvr: 25
pgn: 45
dfh: a
trm: ורבי יוסי הצתת אליתא מנא ליה
txt:
<span class='five'>ורבי יוסי הצתת אליתא מנא ליה. </span>שתהא בראשו של מזבח ולא יצית על הרצפה ויעלם כשהן דולקין על המזבח: 


lvr: 25
pgn: 45
dfh: a
trm: וכי תעלה על דעתך
txt:
<span class='five'>וכי תעלה על דעתך. </span>מאחר שאתה למד מן האש על המזבח תוקד בו שיהא בראשו של מזבח כלום הוצרכנו למקרא זה להטעינה כהן וכי תעלה על לב שזר קרב לגבי מזבח והלא נאמר <span class='mareimakom'>(במדבר יח)</span> אך אל כלי הקדש ואל המזבח לא יקרבו: 


lvr: 25
pgn: 45
dfh: a
trm: אלא לימד על הצתת האליתא שלא תהא אלא על ראש המזבח
txt:
<span class='five'>אלא לימד על הצתת האליתא שלא תהא אלא על ראש המזבח. </span>ואידך קרא לקיום האש אתא כרבי יוסי וכהונה דכתיב בהאי קרא לגופא איצטריך לה שנתינת אש צריכה כהן ולא יטלנה זר ויזרקנה למזבח: 


lvr: 25
pgn: 45
dfh: a
trm: אי מהתם
txt:
<span class='five'>אי מהתם. </span>מהאש על המזבח כו' אע'ג דשמעינן מינה שהצתה בראש המזבח לא שמעינן דפסולה בזר הוה אמינא קאי זר אארעא ועביד במפוחא: 


lvr: 25
pgn: 45
dfh: b
trm: אשר תאכל את העולה
txt:
<span class='five'>אשר תאכל את העולה. </span>אם אינו ענין לתחילתה דהא כתיב העולה על מוקדה תנהו לענין סופה: 


lvr: 25
pgn: 45
dfh: b
trm: אש מחתה ומנורה
txt:
<span class='five'>אש מחתה ומנורה. </span>אש דיוה'כ דלפני ולפנים ואש דמנורה דהדלקת נרות דכל יומא מניין שתהא ניטלת מעל המזבח החיצון: הכי גרסינן 


lvr: 25
pgn: 45
dfh: b
trm: מה להלן בסמוך לו
txt:
<span class='five'>מה להלן בסמוך לו. </span>במזבח החיצון הסמוך לפנימי שעליו הקטורת נקטר אף מחתה ומנורה נוטל מן הסמוך לו והוא מזבח הפנימי הסמוך למנורה ולפני לפנים: 


lvr: 25
pgn: 45
dfh: b
trm: ולקח מלא המחתה מעל המזבח
txt:
<span class='five'>ולקח מלא המחתה מעל המזבח. </span><span class='mareimakom'>(ויקרא טז)</span>  ומהיכן מלפני ה' מצד מערב: הכי גרסינן 


lvr: 25
pgn: 45
dfh: b
trm: איזהו מזבח שמקצתו לפני ה' ואין כולו לפני ה' הוי אומר זה מזבח החיצון
txt:
<span class='five'>איזהו מזבח שמקצתו לפני ה' ואין כולו לפני ה' הוי אומר זה מזבח החיצון. </span>איזהו מזבח שיש לחלק בו מה ממנו לפני ה' שהוזקק הכתוב לומר מלפני ה' הוי אומר זה מזבח החיצון דאילו פנימי כולו לפני ה': 


lvr: 25
pgn: 46
dfh: a
trm: אומר היה ר'מ איברי עולה שניתותרו כו'
txt:
<span class='five'>אומר היה ר'מ איברי עולה שניתותרו כו'. </span>ולא גרסינן עולת  חול דאי גרסי' ליה מאי תנינא דקא פריך ליה הא אתא לאשמועינן שבת ואם תאמר הכי פריך ליה בכל יום תנן ואפילו בשבת דהא הדר פריך ליה תו אפילו בשבת פירכא אחריתי: 


lvr: 25
pgn: 46
dfh: a
trm: מאי קמ'ל
txt:
<span class='five'>מאי קמ'ל. </span>דקאמר עושה להן מערכה בחול תנינא בכל יום היו שם ד' מערכות וחדא מינייהו לאיברים שניתותרו: 


lvr: 25
pgn: 46
dfh: a
trm: תנינא היום חמש
txt:
<span class='five'>תנינא היום חמש. </span>והרי יוה'כ כשבת וקתני דאיברי תמיד של ערב יוה'כ עושה להן מערכה ביוה'כ: 


lvr: 25
pgn: 46
dfh: a
trm: ופליגא דרב הונא
txt:
<span class='five'>ופליגא דרב הונא. </span>אדבר קפרא ואדרבא דאמר בכל יום דמתניתין דווקא הוא ואפי' בשבת דרב הונא סבר בכל יום לבר משבת: 


lvr: 25
pgn: 46
dfh: a
trm: סופו אינו דוחה
txt:
<span class='five'>סופו אינו דוחה. </span>תמיד של ערב שבת אין אבריו נקטרין משתחשך אלא מעלן מבעוד יום: הכי גרסינן 


lvr: 25
pgn: 46
dfh: a
trm: גופא אמר רב הונא כו'</span>: <span class='five'>מאי אינו דוחה
txt:
<span class='five'>גופא אמר רב הונא כו'</span>: <span class='five'>מאי אינו דוחה. </span>אינו דוחה את הטומאה הקטר חלבים ואימורין אלא זריקת דמו בלבד לישנא אחרינא תחילתו הקטר חלבים סופו איברים שניתותרו מבערב וזה שמעתי והראשון נראה בעיני:  טומאה


lvr: 25
pgn: 46
dfh: b
trm: שבת דתחילתו
txt:
<span class='five'>שבת דתחילתו. </span>דתמיד דערב שבת לאו בר מידחא שבת שהרי בין הערבים נשחט ודם נפסל בשקיעת החמה: 


lvr: 25
pgn: 47
dfh: a
trm: הבאה אחת אמר רחמנא
txt:
<span class='five'>הבאה אחת אמר רחמנא. </span>בגחלים ובקטורת ולא שתי הבאות דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא טז)</span> ולקח א] הכהן מלא המחתה גחלי אש מעל המזבח ומלא חפניו וגו' והביא מבית לפרוכת: 


lvr: 25
pgn: 47
dfh: a
trm: אפי' בזמן ששניהם שוין
txt:
<span class='five'>אפי' בזמן ששניהם שוין. </span>כהן שחפניו גדולים וחופן שלשת קבין אפילו הכי כיון דברוב כהנים גדולים גחלים מרובים מחפניו נוטל כף בשמאל: 


lvr: 25
pgn: 47
dfh: a
trm: איכא דאמרי
txt:
<span class='five'>איכא דאמרי. </span>האי זרד בערסן קאמר ויפה הוא לחולה וסתם נשים מעוברות חולות ואוכלות זריד וערסן שהן מיני מאכל חיטין כדאמרינן במסכת  (ברכות <span class='mareimakom'>(דף לז.)</span>) חילקא חיטי דמיתברי באסיתא לתרי תרי טרגיס לתלת תלת זריד לארבע ארבע ערסן לחמש חמש והכי קאמר כל הנשים מעוברות תקנו להם זריד וערסן להברות אותן והעוברים ואותן של אמי גבר על כולן: 


lvr: 25
pgn: 47
dfh: a
trm: איכא דאמרי בשכבת זרע
txt:
<span class='five'>איכא דאמרי בשכבת זרע. </span>קאמר שאין יצירת הוולד מכל הטיפה אלא מן הבירור שבה זרד לשון חבילי זרדים טודי'ל כלומר בירור טיפה שקלטה אמי הזרד גדל ועלה לגג: 


lvr: 25
pgn: 47
dfh: a
trm: ותזרני
txt:
<span class='five'>ותזרני. </span>לשון זורה את גורן השעורים <span class='mareimakom'>(רות ג)</span> מברר את הטיפה: 


lvr: 25
pgn: 47
dfh: a
trm: לא ראו קורות ביתי כו'
txt:
<span class='five'>לא ראו קורות ביתי כו'. </span>ראיתי בהש'ס ירושלמי כל כבודה בת מלך פנימה ממשבצות זהב לבושה אשה צנועה ראויה לצאת ממנה כהן גדול הלבוש משבצות זהב: הכי גרסינן 


lvr: 25
pgn: 47
dfh: a
trm: תנו רבנן בקומצו שלא יעשה מדה לקומץ
txt:
<span class='five'>תנו רבנן בקומצו שלא יעשה מדה לקומץ. </span>והרים ממנו בקומצו ולא שיעשה כלי למידת קומצו וימדוד בו קומץ מן המנחה: 


lvr: 25
pgn: 47
dfh: a
trm: אבל הכא לא כתיב בחפניו
txt:
<span class='five'>אבל הכא לא כתיב בחפניו. </span>ואם עשה מדה מחזקת חפינתו מלא חפניו והביא קרינן ביה: 


lvr: 25
pgn: 47
dfh: a
trm: יליף מלא
txt:
<span class='five'>יליף מלא. </span>דכתיב קרא אחרינא וקמץ משם מלא קומצו <span class='mareimakom'>(ויקרא ב)</span> מה להלן בקומצו יקמוץ ולא במדה אף כאן בחפניו: 


lvr: 25
pgn: 47
dfh: a
trm: מאי לאו
txt:
<span class='five'>מאי לאו. </span>וכך היתה מדתה דקתני הכי קאמר אם בא לעשות מדה לחפינה כן יעשה הגדול לפי גדלו והקטן לפי קטנו: 


lvr: 25
pgn: 47
dfh: a
trm: לא הכי קאמר וכך היה חוזר וחופנה לפנים
txt:
<span class='five'>לא הכי קאמר וכך היה חוזר וחופנה לפנים. </span>מערה אותה לתוך חפניו מן הכף ונותנה על הגחלים שבמחתה: 


lvr: 25
pgn: 47
dfh: a
trm: אי בקומצו
txt:
<span class='five'>אי בקומצו. </span>דדייקינן יכול בראשי אצבעותיו יקמוץ מעט וכל כמה דמחוסר טפי מעלי ת'ל מלא:  ובמחבת


lvr: 25
pgn: 47
dfh: b
trm: ובמחבת ובמרחשת
txt:
<span class='five'>ובמחבת ובמרחשת. </span>שהוא מיני טיגון שהן אפויות תחילה וחוזר ופותתן וקשה קמיצתן מלהיות מבורצת יותר מקמיצת מנחת סולת שבירוציה נופלין מאליהן צריך להיות מוחק בגודלו בירוצין של מעלה ובאצבעו קטנה בירוצין של מטה: 


lvr: 25
pgn: 47
dfh: b
trm: והא איכא חפינה
txt:
<span class='five'>והא איכא חפינה. </span>שבפנים דתניא בה נמי לקמן בפירקין <span class='mareimakom'>(דף מט:)</span> וזו היא עבודה קשה: הכי גרסינן 


lvr: 25
pgn: 47
dfh: b
trm: אימא זו היא עבודה מעבודות קשה שבמקדש</span>: <span class='five'>בין הבינים
txt:
<span class='five'>אימא זו היא עבודה מעבודות קשה שבמקדש</span>: <span class='five'>בין הבינים. </span>הנכנס בין האצבעות מהו קומץ הן או שיריים הן: 


lvr: 25
pgn: 47
dfh: b
trm: אין מקטירין כו'
txt:
<span class='five'>אין מקטירין כו'. </span>דתניא <span class='mareimakom'>(מנחות דף ט.)</span> מן המנחה פרט לשחסרה היא או שחסר קומצה: 


lvr: 25
pgn: 47
dfh: b
trm: כל שממנו לאשים
txt:
<span class='five'>כל שממנו לאשים. </span>מאחר שנתת לאש כל משפטו הרי השיריים בבל תקטירו דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ב)</span> לא תקטירו ממנו אשה לה' לא תקטירו דבר שניתן ממנו לאש: 


lvr: 25
pgn: 47
dfh: b
trm: כרבי אליעזר
txt:
<span class='five'>כרבי אליעזר. </span>דפליג במס' זבחים <span class='mareimakom'>(דף עז:)</span> באיברי חטאת שהן שיריים מאחר שהוקטרו אימורים ונתערבו איברי חטאת באיברי עולה שהן כליל ר' אליעזר אומר יתן הכל למעלה ורואה אני את בשר חטאת למעלה כאילו הן עצים ויליף טעמא מהאי קרא ואל המזבח לא יעלו וגו' בתריה דהאי קרא לא תקטירו ממנו כתיב: 


lvr: 25
pgn: 47
dfh: b
trm: דקמצי שמיני
txt:
<span class='five'>דקמצי שמיני. </span>כהנים שמינים שבשר אצבעותיהן בולט ודוחק זה לתוך זה ואין שם בין הביניים: 


lvr: 25
pgn: 47
dfh: b
trm: לר' אליעזר נמי לכתחילה דקמצי שמיני
txt:
<span class='five'>לר' אליעזר נמי לכתחילה דקמצי שמיני. </span>שלא התיר רבי אליעזר להעלות שיריים לשם עצים אלא מפני תערובת איברי עולה שלא יצאו לבית השריפה כדקאמרי רבנן: 


lvr: 25
pgn: 47
dfh: b
trm: היינו הך
txt:
<span class='five'>היינו הך. </span>דבעינן לעיל מהו שיעשה מדה לחפינה דהני תרוייהו חדא טעמא הוא דבירוצין ומדה לקומץ מקומצו נפקא לן כדאמרינן לעיל בקומצו שלא יעשה מדה לקומץ וגבי בירוצין נמי תנינא לעיל יכול מבורץ ת'ל בקומצו ואי איפשט לן דמייתינן לחפינה דרשה דבקומצו בגזירה שוה כאילו כתיב בחפניו תרוייהו מיפשטי מינה: 


lvr: 25
pgn: 47
dfh: b
trm: רב פפא הכי בעי
txt:
<span class='five'>רב פפא הכי בעי. </span>להא בלא גזירה שוה דמלא מלא איכא למיבעיא להא אי נמי לא מייתי בחפניו לגבי חפינה אבל ההיא דלעיל לעשות מדה לחפינה ליכא למיבעיא אלא מגזירה שוה דמולקח לא שמעינן שלא יעשה מדה לקומץ דלקיחה על ידי דבר אחר שמה לקיחה במסכת סוכה <span class='mareimakom'>(דף לז.)</span>: 


lvr: 25
pgn: 47
dfh: b
trm: בראשי אצבעותיו
txt:
<span class='five'>בראשי אצבעותיו. </span>פס ידו למטה ותחב אצבעותיו בסלת וקמץ קומץ שלם עד שמילא כל אורך פס ידו: 


lvr: 25
pgn: 47
dfh: b
trm: מן הצד
txt:
<span class='five'>מן הצד. </span>כלומר שלא כדרך הקומצין גב ידו למטה ולא תחב אצבעותיו בסלת אלא מוליך א] על גב ידו בדוחק והסלת נכנס בפס ידו דרך אצבעותיו: 


lvr: 25
pgn: 48
dfh: a
trm: דבקיה לקומץ בדופניה דמנא
txt:
<span class='five'>דבקיה לקומץ בדופניה דמנא. </span>קיימא לן במסכת מנחות <span class='mareimakom'>(דף כו.)</span> שהקומץ טעון מתן כלי וקומץ מתוך כלי זה ומקדשו לתוך כלי אחר ואם לא נתנו בשוליו ונתנו בדופניו ודבקו מהו: 


lvr: 25
pgn: 48
dfh: a
trm: טפופות
txt:
<span class='five'>טפופות. </span>לשון דבר צף בגובה מעט כמו על דאטפת אטפוך <span class='mareimakom'>(אבות פ'ב משנה ו)</span>: 


lvr: 25
pgn: 48
dfh: a
trm: מן הכלי כו'
txt:
<span class='five'>מן הכלי כו'. </span>משנה היא לעצמה בפרק אחר <span class='mareimakom'>(דף לב.)</span> ואינן זו בצד זו ושתיהן במסכת זבחים: 


lvr: 25
pgn: 48
dfh: a
trm: מי יליף מלא מלא ממנחה
txt:
<span class='five'>מי יליף מלא מלא ממנחה. </span>מה התם מהניא מחשבה בקמיצתה דנפקא לן במנחות <span class='mareimakom'>(דף פג.)</span> מזאת התורה לעולה ולמנחה וגו' הוקשו לשלמים מה שלמים מפגלין ומתפגלין אף מנחה וכו': 


