# rshbvl

lvr: 25
pgn: 48
dfh: a
trm: והכא נמי מהניא מחשבה
txt:
<span class='five'>והכא נמי מהניא מחשבה. </span>בחפינתה או לא והכא ליכא לאקשויי היינו הך כדאקשי לעיל דהנהו תרוייהו בעיי הוו להו בחד טעמא א] לאיתויי הבא בחפניו כדהתם בקומצו אבל הך מילתא אחריתי היא ואי נמי לא דרשי גזירה שוה לענין בקומצו דילמא דרשי לה לענין מחשבה: 


lvr: 25
pgn: 48
dfh: a
trm: פוסל את כולם
txt:
<span class='five'>פוסל את כולם. </span>שזו היא מאחת עשרה מעלות שנאמרו בחומר בקדש <span class='mareimakom'>(חגיגה דף כ:)</span> שהכלי מצרף כל מה שבתוכו להיות כאלו נגע בכולו: 


lvr: 25
pgn: 48
dfh: a
trm: קס'ד מדפסיל טבול יום
txt:
<span class='five'>קס'ד מדפסיל טבול יום. </span>אלמא קידשה הכלי קדושת הגוף פסלה נמי לינה וכיון דפסלה לינה פסלה נמי מחשבת לינה כשחישב להקטירה למחר וקשיא לי דשבקיה למתניתין דמעילה <span class='mareimakom'>(דף י.)</span> דתנן בה בהדיא הקומץ והקטורת ומנחת כהנים מועלין בהן משהוקדשו קדשו בכלי הוכשרו ליפסל בטבול יום ובמחוסר כפורים ובלינה והכא דחיק לאיתויי בקא ס'ד מטבול יום:  חישב


lvr: 25
pgn: 48
dfh: b
trm: כמצוה דמי
txt:
<span class='five'>כמצוה דמי. </span>והוי ליה כמחשב בעבודה לשון אחר חישב בחתיית גחלים מהו שיפסלו גחלים במחשבה זו מלהקטיר עליהן. לינה שמעינן דפסלה בהו מדפסיל טבול יום כדתנן לעיל מיהו הא מיבעיא לן אי הוי חתייתן עבודה למיפסל בה מחשבה: 


lvr: 25
pgn: 48
dfh: b
trm: מכשירי מצוה כמצוה דמו
txt:
<span class='five'>מכשירי מצוה כמצוה דמו. </span>וכי היכי דמחשבת חפינה פסלה בקטורת מחשבת חתייה נמי פסלה בגחלים: 


lvr: 25
pgn: 48
dfh: b
trm: הולכה בשמאל מהו
txt:
<span class='five'>הולכה בשמאל מהו. </span>הולכת הדם מיבעי ליה קבלה וזריקה דכתיב בהו כהונה פשיטא לן דכל מקום שנאמר אצבע וכהונה אינה אלא ימין אבל הולכה לא כתיב בהדיא ומדאפקה רחמנא לקבלה בלשון הולכה דתניא והקריבו זו קבלת הדם נפקא לן במסכת חגיגה <span class='mareimakom'>(דף יא.)</span> שהיא עבודה ומיהו שמאל איכא למימר דלא פסיל דהא לא כתב בה כהונה בהדיא: 


lvr: 25
pgn: 48
dfh: b
trm: הרגל של ימין בשמאל
txt:
<span class='five'>הרגל של ימין בשמאל. </span>מי שזכה להעלות לכבש הראש והרגל מקבל מיד המנתח את הראש בימינו ואת רגל הימנית של תמיד מקבל בשמאלו: 


lvr: 25
pgn: 48
dfh: b
trm: הני מילי הולכה וכו'
txt:
<span class='five'>הני מילי הולכה וכו'. </span>הולכת אברים דלא מעכבא כפרה שאין כפרה אלא בדם והוא עצמו שלא הוקטרו אבריו כשר: 


lvr: 25
pgn: 49
dfh: a
trm: זר ואונן שיכור ובעל מום
txt:
<span class='five'>זר ואונן שיכור ובעל מום. </span>כולהו נפקי לן מקראי דמחלי עבודה בפ'ב דזבחים <span class='mareimakom'>(דף טז.)</span>: 


lvr: 25
pgn: 49
dfh: a
trm: והא רב ששת הוא דאותבה
txt:
<span class='five'>והא רב ששת הוא דאותבה. </span>להא מתני' לאמוריה דרב חסדא כדמפרש ואזיל אלמא שמיעא ליה והיכי טעי למיפשט דכשרה בשמאל: 


lvr: 25
pgn: 49
dfh: a
trm: ויזרקו הכהנים הדם
txt:
<span class='five'>ויזרקו הכהנים הדם. </span>מידם של שוחטים שהם זרים וחזרו וקבלו הדם מיד הכהן המקבל והוליכוהו אל הזורק: ומתיב רב ששת גרסינן: 


lvr: 25
pgn: 49
dfh: a
trm: מעשה איצטבא
txt:
<span class='five'>מעשה איצטבא. </span>המקבלים היו מושיבים את הדם ביד הזרים ואין הזרים מקרבין אותו לצד המזבח כלל אלא מושיבים הדם על ידם כאשר על גבי איצטבא: 


lvr: 25
pgn: 49
dfh: a
trm: מהו שיכנס אחר
txt:
<span class='five'>מהו שיכנס אחר. </span>כהן המשמש תחתיו מהו שיכנס לפנים בחפינה זו שנתן הראשון לתוך הכף ואין צריך לחזור ולחפון: 


lvr: 25
pgn: 49
dfh: a
trm: א'ר חנינא
txt:
<span class='five'>א'ר חנינא. </span>לתלמידים בא וראה שהדור האחרון זוכה להתחכם כדורות הראשונים שאף אני הייתי שואל שאילה זו ועכשיו שאלה רבי יהושע בן לוי שהוא מן הראשונים: 


lvr: 25
pgn: 49
dfh: a
trm: שמע מינה
txt:
<span class='five'>שמע מינה. </span>דרבי יהושע בן לוי לא הוה קשיש מדקרי ליה רבי דקאמר לי התיר רבי חנינא ולא היה דרך הזקנים לומר על הבחורים רבי אלא לי התיר חנינא היה אומר כלומר לי אמר חנינא שהיא רפואה: 


lvr: 25
pgn: 49
dfh: a
trm: אלא הכי קאמר
txt:
<span class='five'>אלא הכי קאמר. </span>ר' חנינא לתלמידיו בא וראה ששאלתן של אחרונים כשאלתי שאני מן הראשונים שאף אני הייתי מתקשה: 


lvr: 25
pgn: 49
dfh: a
trm: בפר ולא בדמו של פר
txt:
<span class='five'>בפר ולא בדמו של פר. </span>בזאת יבא אהרן אל הקדש בפר <span class='mareimakom'>(ויקרא טז)</span> ולא בדמו של פר שאם שחט פרו ומת אין המשמש תחתיו נכנס באותו דם לפנים אלא צריך להביא פר אחר ולשחוט וכיון דצריך להביא פר אחר צריך לחפון לאחר שחיטתו:  


lvr: 25
pgn: 49
dfh: a
trm: ואמר רבי חנינא קטורת שחפנה קודם שחיטה לא עשה ולא כלום
txt:
<span class='five'>ואמר רבי חנינא קטורת שחפנה קודם שחיטה לא עשה ולא כלום. </span>שכן סדר העבודות א] בענין חפן ומת נמי אי אפשר שלא שחט פרו תחילה וזה הבא אחריו צריך להביא פר אחר ואי אמרת יכנס בחפינתו של ראשון נמצאת חפינה זו קודם שחיטת פרו של שני: 


lvr: 25
pgn: 49
dfh: a
trm: הכי קאמר רבי חנינא
txt:
<span class='five'>הכי קאמר רבי חנינא. </span>מדקא מבעיא ליה לרבי יהושע בן לוי הא מכלל דס'ל דאין צריך להביא פר אחר דאם כן הויא לה קטורת שחפנה קודם שחיטת הפר:  


lvr: 25
pgn: 49
dfh: a
trm: ולמאי דס'ל
txt:
<span class='five'>ולמאי דס'ל. </span>יפה שאל כשאילת הראשונים אותן שנחלקו עלי בפר ואפילו בדמו של פר אף להן נשאל שאילה זו: 


lvr: 25
pgn: 49
dfh: a
trm: אי חופן חוזר וחופן
txt:
<span class='five'>אי חופן חוזר וחופן. </span>אי מפשטא לן בעיין דאיבעיא לן גבי חפינת פנים אם צריך לחזור ולחפון או לא ותימצי לומר דצריך לחזור ולחפון חבירו נכנס בחפינתו דהא מיקיימא חפינה: 


lvr: 25
pgn: 49
dfh: a
trm: אדרבה אי חופן וחוזר וחופן
txt:
<span class='five'>אדרבה אי חופן וחוזר וחופן. </span>אז אין חבירו נכנס בחפינתו שאי אפשר שלא יחסיר חבירו ושלא יותיר חפניו של ראשון שוין לחפניו של שני:  כיצד


lvr: 25
pgn: 49
dfh: b
trm: כיצד הוא עושה
txt:
<span class='five'>כיצד הוא עושה. </span>חפינה שניה שבפנים מן הבזך לתוך חפניו אוחז את ראש הבזך בראשי אצבעותיו לאחר שהניח את המחתה בארץ וידה של בזך כלפי בין זרועותיו ומעלה בשני גודליו ומושך את ידה בגודליו לצד גופו מעט מעט עד שמגיע ראש ידה לבין אצילי ידיו וראש הבזך מגיע לגובה פס ידו וחוזר ומחזירה דרך צדה לתוך חפניו וצוברה על הגחלים: 


lvr: 25
pgn: 50
dfh: a
trm: שיוציא את כולו
txt:
<span class='five'>שיוציא את כולו. </span>תירוצא הוא כלומר לאו דאיקרי פר אלא הכי קאמר יוציא את כל הנשאר ממנו: 


lvr: 25
pgn: 50
dfh: a
trm: ואת פר החטאת
txt:
<span class='five'>ואת פר החטאת. </span>קושיא הוא והכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא טז)</span>  ואת פר החטאת גבי יום הכפורים ולאחר מתן דמו משתעי קרא להוציאם לשריפה: 


lvr: 25
pgn: 50
dfh: a
trm: בעור ובשר ופרש
txt:
<span class='five'>בעור ובשר ופרש. </span>היכא דמשתעי קרא בגוף הפר שעורו ובשרו ופרשו כולן יחד כי התם כולי עלמא לא פליגי דמיקרי פר: 


lvr: 25
pgn: 50
dfh: a
trm: במה הוכשר לבא
txt:
<span class='five'>במה הוכשר לבא. </span>מה יעשה כדי שיהא רשאי ליכנס יביא פר חי לעזרה ויעשה עבודות שבענין: 


lvr: 25
pgn: 50
dfh: a
trm: ותיפוק ליה
txt:
<span class='five'>ותיפוק ליה. </span>בעיין דבעינן לעיל דעל כרחין אין אחר נכנס בשחיטתו דהא חטאת שמתו בעליה היא: 


lvr: 25
pgn: 50
dfh: a
trm: חטאת צבור היא
txt:
<span class='five'>חטאת צבור היא. </span>הואיל ועליו ועל אחיו הכהנים בא (ועל כל קהל ישראל) דכתיב וכפר בעדו ובעד ביתו (ובעד כל קהל ישראל) <span class='mareimakom'>(שם)</span> : 


lvr: 25
pgn: 50
dfh: a
trm: אמר לו רבי מאיר
txt:
<span class='five'>אמר לו רבי מאיר. </span>במס' תמורה <span class='mareimakom'>(דף יד.)</span> היא: 


lvr: 25
pgn: 50
dfh: a
trm: לאו מכלל דאיכא למאן דאמר דצבור
txt:
<span class='five'>לאו מכלל דאיכא למאן דאמר דצבור. </span>לאו מכלל דשמעיה לתנא קמא דאמר דצבור היא והיינו טעמא דדחי: 


lvr: 25
pgn: 50
dfh: a
trm: אמר לו רבי יעקב
txt:
<span class='five'>אמר לו רבי יעקב. </span>לתנא קמא דר' מאיר תרוייהו לחד תנא קמהדרי דאמר קרבן צבור דוחה קרבן יחיד אינו דוחה: 


lvr: 25
pgn: 50
dfh: a
trm: חביתי כהן גדול
txt:
<span class='five'>חביתי כהן גדול. </span>זמנן קבוע בכל יום כתמיד חגיגה אין זמנה קבוע לדחות שבת שהרי יש לה תשלומין כל שבעה: 


lvr: 25
pgn: 50
dfh: a
trm: כולן ימותו
txt:
<span class='five'>כולן ימותו. </span>דהויא לה חטאת שכפרו בעליה וחמש חטאות מתות ולד חטאת ותמורת חטאת וחטאת שמתו בעליה ושכפרו בעליה ושעברה שנתה: 


lvr: 25
pgn: 50
dfh: a
trm: לנדבה
txt:
<span class='five'>לנדבה. </span>לקיץ המזבח והיא קרויה נדבת צבור ובאה מן המותרות של כל הרועות האמורות בכל מקום: ה'ג 


lvr: 25
pgn: 50
dfh: a
trm: והתניא פר יום הכפורים ושעיר יום הכפורים</span>: <span class='five'>שאין חטאת השותפין מתה
txt:
<span class='five'>והתניא פר יום הכפורים ושעיר יום הכפורים</span>: <span class='five'>שאין חטאת השותפין מתה. </span>דרבי שמעון סבר חמש חטאות המתות בחד מקום אגמרינהו רחמנא למשה מה תמורת חטאת מתה ליתא בשותפות שאין קרבן השותפות עושה תמורה דכתיב ואם המר ימיר <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span> לשון יחיד אף כולן אינן מתות בצבור ולא בשותפין אפילו המצויות בהן והכי מפרש בהוריות <span class='mareimakom'>(ו.)</span>: 


lvr: 25
pgn: 50
dfh: a
trm: ומאי נפקא מינה
txt:
<span class='five'>ומאי נפקא מינה. </span>כיון דסוף סוף לאו למיתה אזיל ושפיר תריץ רב עמרם לעיל להא דקשיא לן תיפוק ליה דחטאת שמתו בעליה היא מאי נפקא ליה לרבא לסלוקיה לרב עמרם ממאי דקרייה חטאת צבור ולאוקמי' בחטאת השותפין: 


lvr: 25
pgn: 50
dfh: a
trm: דלא מייתי כהנים פר בהוראה
txt:
<span class='five'>דלא מייתי כהנים פר בהוראה. </span>כלומר בבעיין ודאי מודינן דמתרצי בין אי איקרי חטאת צבור בין אי איקרי חטאת השותפין אבל לא ניחא ליה לרבא לקרותן צבור כדי שלא יאמרו התלמידים שאם הורו בית דין א] של כהנים לעבור על אחת מן המצות ועשו כהנים על פיהם שיהו מביאין פר העלם דבר כאחד מכל השבטים דקיימא לן <span class='mareimakom'>(הוריות דף ה:)</span> שבט אחד איקרי קהל כהנים ודאי לאו איקרו קהל אלא אותן שנטלו נחלה:  לדברי


lvr: 25
pgn: 50
dfh: b
trm: מאי קמיבעיא ליה
txt:
<span class='five'>מאי קמיבעיא ליה. </span>הא ודאי פשיטא לן דאחיו הכהנים מתכפרים בו וקרבן השותפין אין עושין תמורה ומאי מספקא ליה בגוה: 


lvr: 25
pgn: 50
dfh: b
trm: אי נימא אי בתר מקדיש אזלינן
txt:
<span class='five'>אי נימא אי בתר מקדיש אזלינן. </span>לענין תמורה והאי יחיד אקדשיה דמשלו הוא בא ולא משל שותפות: 


lvr: 25
pgn: 50
dfh: b
trm: המקדיש
txt:
<span class='five'>המקדיש. </span>בהמתו לצאת בו חבירו חובה שעליו המקדיש הוי בעלים לענין תוספת חומש אם הוממה ובא לחללה אבל אם בא המתכפר לחללה אינו צריך להוסיף חומש דגבי חומש כתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span>  ואם המקדיש יגאל וגו' מקדיש ולא מתכפר: 


lvr: 25
pgn: 50
dfh: b
trm: והמתכפר עושה בה תמורה
txt:
<span class='five'>והמתכפר עושה בה תמורה. </span>אבל המקדיש אם המיר בה אינה תמורה דאין ממירין בשל אחרים והאי לאו בעלים דידיה הוא: 


lvr: 25
pgn: 50
dfh: b
trm: והתורם משלו על של חבירו טובת הנאה שלו
txt:
<span class='five'>והתורם משלו על של חבירו טובת הנאה שלו. </span>בידו לתתה לכל כהן שירצה ואם בא אחר ואמר הילך סלע זה ותן תרומה זו לבן בתי כהן של זה היא שתרומה שלו שנאמר כי תכלה לעשר את כל מעשר תבואתך [וגו'] ונתתה ללוי וגו' <span class='mareimakom'>(דברים כו)</span> תלה הכתוב הנתינה במי שמעשרה משלו: 


lvr: 25
pgn: 50
dfh: b
trm: בקביעותא מתכפרי
txt:
<span class='five'>בקביעותא מתכפרי. </span>כשאר המכפרים שהפרישו אחרים עליהן שהקנו להם הבהמה לכפרה אף כאן נקנה להן חלק בו והויא לה חטאת השותפין לענין תמורה: 


lvr: 25
pgn: 50
dfh: b
trm: או דילמא בקופיא מתכפרי
txt:
<span class='five'>או דילמא בקופיא מתכפרי. </span>כלומר אין כפרתן קבועה בו אלא צפה על גב כפרת כהן גדול כדבר הצף על פני המים ואין הקרבן נקרא על שמם וקרבן יחיד הוא ויצף הברזל <span class='mareimakom'>(מ'ב ו)</span>  מתרגמא וקפא פרזלא: 


lvr: 25
pgn: 50
dfh: b
trm: מה שאין כן בתמורה
txt:
<span class='five'>מה שאין כן בתמורה. </span>שהתמורה אינה בצבור ואינה דוחה שבת שאין זמנה קבוע ואינה עושה תמורה דכתיב והיה הוא ותמורתו ולא תמורת תמורתו: 


lvr: 25
pgn: 50
dfh: b
trm: שהתמורה חלה
txt:
<span class='five'>שהתמורה חלה. </span>עלה קדושת הגוף אפילו היא בעלת מום קבוע בשעת התמורה ואם בא לחללה אינה יוצאה לחולין אלא לענין זביחה ואכילה בלבד אבל לא ליגזז וליעבד שאין חילוק בה בין תם לבעל מום דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span> רע בטוב או טוב ברע ואם המר ימיר וגו': 


lvr: 25
pgn: 50
dfh: b
trm: משא'כ בזבח
txt:
<span class='five'>משא'כ בזבח. </span>שהזבח אם קדם הקדישו את מומו אין יוצא בפדיונו לחולין ליגזז וליעבד דכתיב בפסולי המוקדשין <span class='mareimakom'>(דברים יב)</span> תזבח ואכלת בשר תזבח ולא גיזה בשר ולא חלב אבל קדם מומו להקדישו הרי הוא כמקדיש עצים ואבנים לדמי עולה שאין קדושת הגוף עליהן אלא קדושת דמים בלבד ויוצאין בפדיונן לחולין גמורין כדתנן בבכורות <span class='mareimakom'>(דף יד.)</span> ובשחיטת חולין <span class='mareimakom'>(דף קל.)</span>: 


lvr: 25
pgn: 50
dfh: b
trm: אלא לאו דפר
txt:
<span class='five'>אלא לאו דפר. </span>יום הכפורים נוהג בצבור כביחיד דחטאת היא וחטאת נוהגת בצבור ועושה תמורה אלמא פר יום הכפורים עושה תמורה: 


lvr: 25
pgn: 50
dfh: b
trm: מאי תמורה שם תמורה
txt:
<span class='five'>מאי תמורה שם תמורה. </span>לעולם בפר והאי חומר בזבח מבתמורה דקתני לאו אתמורה דידיה קאי אלא הכי קאמר חומר בזבח משם תמורה שאין לך דבר ששמו תמורה דוחה שבת ואפילו התמורות הקריבות: 


lvr: 25
pgn: 50
dfh: b
trm: אי הכי
txt:
<span class='five'>אי הכי. </span>דשם קתני זבח נמי שם זבח קתני וכיון דשם זבח תני תנא מאי דוחקיך לאוקומי בחד זיבחא דתשמע מינה דבפרו של אהרן או באילו מיירי דילמא הכי קאמר תנא חומר בדבר ששמו זבח מדבר ששמו תמורה שיש זבח נוהג בצבור כביחיד ויש זבח (תמורה) שדוחה שבת כגון דצבור או דיחיד שזמנו קבוע ויש זבח שעושה תמורה כגון קרבן יחיד: 


lvr: 25
pgn: 51
dfh: a
trm: בכור
txt:
<span class='five'>בכור. </span>קדושתו מרחם בין תם בין בעל מום ואין לו שום פדיון דכתיב ביה <span class='mareimakom'>(במדבר יח)</span> אך בכור שור לא תפדה ובמעשר בהמה נמי כתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כז)</span> לא יבקר בין טוב לרע אלמא חל על בעל מום ופדיון אין לו דכתיב <span class='mareimakom'>(שם)</span> לא יגאל: 


lvr: 25
pgn: 51
dfh: a
trm: אלא שם זבח לא קתני
txt:
<span class='five'>אלא שם זבח לא קתני. </span>אלא בחד זבחא נקט למילתיה וקאמר חומר בו מה שאין בשם תמורה וחומר בשם תמורה שאין באותו זבח שאנו עסוקין כאן: 


lvr: 25
pgn: 51
dfh: a
trm: שם תמורה אחת היא
txt:
<span class='five'>שם תמורה אחת היא. </span>כל התמורות שוות בכל הנך דקתני הכא בציבור ובדחיית שבת ובעשיית תמורה ובגיזה ובעבודה אבל זבח לא מצי למיתני שם דהא קתני גיזה ועבודה דלא מצי למימר מה שאין כן בשם זבח דהא איכא בכור ומעשר: 


lvr: 25
pgn: 51
dfh: a
trm: קסבר אין שוחטין פסח על היחיד
txt:
<span class='five'>קסבר אין שוחטין פסח על היחיד. </span>כר' יהודה דאמר הכי במסכת פסחים <span class='mareimakom'>(דף צא.)</span> ויליף לה מלא תוכל לזבוח את הפסח באחד וכיון דאינו בא בלא שותפות אין עושה תמורה: 


lvr: 25
pgn: 51
dfh: a
trm: ותנא מאי שנא חגיגה וכו'
txt:
<span class='five'>ותנא מאי שנא חגיגה וכו'. </span>ההוא תנא דתמורה דגבי רבי מאיר ורבי יעקב דאייתי לעיל: 


lvr: 25
pgn: 51
dfh: b
trm: ותיפוק לי
txt:
<span class='five'>ותיפוק לי. </span>בעיא דרבי אלעזר דלעיל דפר יוה'כ דהכהנים בקופיא הוא דמתכפרי ביה דהא אשר לו כתב ביה תלתא זימני למעוטי ציבור ואחיו הכהנים דלא מדידהו אתי תלתא אשר לו כתיבי ביה בתרי קראי והקריב אהרן וגו' והקריב תניינא ושחט את פר החטאת אשר לו: 


lvr: 25
pgn: 51
dfh: b
trm: אלא שאני בי גזא וכו' </span>גרסינן: <span class='five'>אפקוריה אפקריה
txt:
<span class='five'>אלא שאני בי גזא וכו' </span>גרסינן: <span class='five'>אפקוריה אפקריה. </span>לגבי הך כפרה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 25
pgn: 51
dfh: b
trm: אמה טרקסין
txt:
<span class='five'>אמה טרקסין. </span>כך נקראת כותל מחיצה שהפסיק במקדש ראשון אבל במקדש שני שהיה גבוה (מאה) אמה לא עשאוהו לפי שלא היו עוביה אלא אמה ואינה יכולה לעמוד בגובה  (מאה) אמה ולהוסיף על עוביה אי אפשר דכתיב הכל בכתב מיד ה' עלי השכיל <span class='mareimakom'>(דה'א כח)</span> : 


lvr: 25
pgn: 51
dfh: b
trm: בין המזבח ולמנורה היה מהלך
txt:
<span class='five'>בין המזבח ולמנורה היה מהלך. </span>כשבא ליכנס היה בוקע בהיכל דרך הדרום להלך בין מזבח הפנימי ולמנורה שהיא בדרום והולך עד הפרוכת: 


lvr: 25
pgn: 51
dfh: b
trm: רבי יוסי היא
txt:
<span class='five'>רבי יוסי היא. </span>דאמר במתני' לא היתה שם אלא פרוכת אחת ואצל הכותל הצפוני היה ראשה כפול ופרופה בקרס זהב כלפי החוץ ובו נכנסין לפני ולפנים כדתני מתני' אליבא דרבנן החיצונה פרופה מן הדרום הפנימית מן הצפון ורבי יוסי דאמר אין שם אלא אחת פריפתה בצפון היא דבהא לא פליג דכניסתו לתוך חלל בית קדשי הקדשים בצפון הוה: 


lvr: 25
pgn: 51
dfh: b
trm: פיתחא בדרום קאי
txt:
<span class='five'>פיתחא בדרום קאי. </span>דשתי פרוכת היו שם והחיצונה פרופה מן הדרום כדתנן מתני' ולקמן פריך לר' יהודה ניעול בין מנורה לכותל: 


lvr: 25
pgn: 51
dfh: b
trm: שולחנות צפון ודרום מונחין
txt:
<span class='five'>שולחנות צפון ודרום מונחין. </span>עשר שולחנות עשה שלמה שנאמר <span class='mareimakom'>(דה'ב ד)</span>  חמש מימין וחמש משמאל ותניא במנחות <span class='mareimakom'>(צח:)</span> אי אפשר לומר חמש מימין הפתח וחמש משמאל הפתח שאם אתה אומר כן מצינו שולחן בדרום והתורה אמרה והשולחן תתן על צלע צפון <span class='mareimakom'>(שמות כו)</span> אלא של משה באמצע חמש מימינו וחמש משמאלו ופליגי בה תנאי איכא למאן דאמר מזרח ומערב מונחין ואיכא למאן דאמר צפון ודרום מונחין ור'מ סבירא ליה כמאן דאמר צפון ודרום ראשי שולחנות מן הצפון לדרום היו חמש בשורה אחת פונות ראשה של זו לראשה של זו והשולחן אמתים ארכו הרי עשר אמות ועל כרחך צריך היה לסמוך ראש השולחן הצפוני לכותל שאם אתה מושכו להלן מן הכותל נמצא מן השולחן הדרומי מקצתו יושב בדרום שההיכל רחבו עשרים אמה נמצא צפון שלו עשר אמה ואי אפשר להיות כלום מן השולחן בדרום הלכך מפסקי שולחנות את הדרך ולא מתעייל ליה בין שולחן לכותל ואם תאמר אף בין המזבח לשולחן אין דרך שהרי המזבח באמצע ההיכל וראש השולחן הדרומי סמוך למזבח הא אמרן בפרק אמר להם הממונה <span class='mareimakom'>(לעיל דף לג:)</span> שאין המזבח מכוון כנגד השולחן אלא משוך קימעא כלפי חוץ:  למיעל


lvr: 25
pgn: 52
dfh: a
trm: למיעל להדיא
txt:
<span class='five'>למיעל להדיא. </span>לילך אצל הכותל הצפוני כל אורך ההיכל וכל שעה עיניו נזונות מבית קדשי הקדשים דרך הפריפה שכנגדו: 


lvr: 25
pgn: 52
dfh: a
trm: ור' יוסי אמר לך חביבין ישראל שלא הצריכן הכתוב לשליח
txt:
<span class='five'>ור' יוסי אמר לך חביבין ישראל שלא הצריכן הכתוב לשליח. </span>אלא כל אחד ואחד מתפלל על עצמו שנאמר אשר ידעון איש נגע לבבו ופרש כפיו אל הבית הזה <span class='mareimakom'>(מלכים א ח)</span> הלכך חביב הוא שלוחן ליכנס לפומבי: 


lvr: 25
pgn: 52
dfh: a
trm: טרקסין
txt:
<span class='five'>טרקסין. </span>לשון פנים וחוץ הוא כך ראיתי בתלמוד ירושלמי וראיה לדבר חסידים הראשונים היו מכניסין פירותיהן דרך טרקסמון כדי לחייבם במעשר <span class='mareimakom'>(ברכות דף לה:)</span> למדנו שהטרק לשון כניסת פנים הוא: 


lvr: 25
pgn: 52
dfh: a
trm: כותל אולם
txt:
<span class='five'>כותל אולם. </span>כותל החיצון למטה רוחב היסוד והאסקופה ולמעלה מגובה כיפת הפתח עובי החומה שעולה עד ק' אמה לבד רוחב כיפת החלל שהיא י'א אמה לבד רוחב כיפת עובי החומה: 


lvr: 25
pgn: 52
dfh: a
trm: מפנימה הכין
txt:
<span class='five'>מפנימה הכין. </span>ולפנים מאותה מחיצה הכין מקום חללה והזמינו לתת שם את הארון אלמא דביר גופיה לאו מקדושת פנים הוא: 


lvr: 25
pgn: 52
dfh: a
trm: או דילמא ה'ק ודביר בתוך הבית מפנימה
txt:
<span class='five'>או דילמא ה'ק ודביר בתוך הבית מפנימה. </span>דמקום הדביר גופיה משל פנים הוה ואותו הכין לתתו שם באותה כניסה את הארון: 


lvr: 25
pgn: 52
dfh: b
trm: שאת
txt:
<span class='five'>שאת. </span>הלא אם תיטיב שאת <span class='mareimakom'>(בראשית ד)</span> ולשון סליחה הוא או שאת אם לא תיטיב ולשון נשיאות עון הוא: 


lvr: 25
pgn: 52
dfh: b
trm: משוקדים
txt:
<span class='five'>משוקדים. </span>ארבעה גביעים משוקדים <span class='mareimakom'>(שמות כה)</span> או משוקדים כפתוריה ופרחיה: 


lvr: 25
pgn: 52
dfh: b
trm: מחר
txt:
<span class='five'>מחר. </span>וצא הלחם בעמלק מחר <span class='mareimakom'>(שם יז)</span> או צא והלחם בעמלק מיד ומחר אנכי נצב והיום אי אתה צריך לתפלתי: 


lvr: 25
pgn: 52
dfh: b
trm: ארור
txt:
<span class='five'>ארור. </span>וברצונם עקרו שור <span class='mareimakom'>(בראשית מט)</span> ארור שור של שכם שהוא מארור כנען או ארור אפם כי עז: 


lvr: 25
pgn: 52
dfh: b
trm: וקם
txt:
<span class='five'>וקם. </span>הנך שוכב עם אבותיך וקם <span class='mareimakom'>(דברים לא)</span> וכאן רמז לו תחיית המתים או וקם העם הזה וזנה: 


lvr: 25
pgn: 52
dfh: b
trm: ויעלו עולות כבשים
txt:
<span class='five'>ויעלו עולות כבשים. </span>ונ'מ לפסוק כאן את הטעם באתנחתא או דילמא אידי ואידי פרים ואין אתנחתא בטעם עולות אלא טעם גרש ויעלו עולות כדי שיתחבר לשל אחריו: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 25
pgn: 52
dfh: b
trm: הגיע לצפון
txt:
<span class='five'>הגיע לצפון. </span>ומשנכנס לתוך החלל הפך פניו לדרום לילך עד בין הבדים שהם באמצע החלל כדאמר מר <span class='mareimakom'>(ב'ב דף צט.)</span> ארון שעשה משה היה לו אויר עשרה אמות בבית קדשי הקדשים לכל רוח ורוח: 


lvr: 25
pgn: 52
dfh: b
trm: מהלך לשמאלו עם הפרוכת
txt:
<span class='five'>מהלך לשמאלו עם הפרוכת. </span>שהמהלך מצפון לדרום שמאלו למזרח והפרוכת היתה לו למזרח החלל א] לבין שני הבדים והבדים היו ארוכים עד הפרוכת ראשן אחד למערב והשני למזרח אחד בראש הארון לצפון ואחד בראשו לדרום ואורך אמתים וחצי של ארון ביניהן: 


lvr: 25
pgn: 52
dfh: b
trm: דרך כניסתו
txt:
<span class='five'>דרך כניסתו. </span>כשם שנכנס כשהולך לדרום עד שהגיע לארון פניו כלפי דרום כך כשיצא לא היסב את פניו לצאת אלא יוצא דרך אחוריו ופניו לארון: 


lvr: 25
pgn: 52
dfh: b
trm: אתיא שמה שמה וכו'
txt:
<span class='five'>אתיא שמה שמה וכו'. </span>כתיב בארון אשר אועד לך שמה <span class='mareimakom'>(שמות ל)</span> וכתיב בצנצנת המן ותן שמה מלא העומר <span class='mareimakom'>(שם טז.)</span>  ואתיא צלוחית מצנצנת המן: 


lvr: 25
pgn: 52
dfh: b
trm: דורות דורות
txt:
<span class='five'>דורות דורות. </span>כתיב בצנצנת למשמרת לדורותיכם <span class='mareimakom'>(שם)</span> וכתיב בצלוחית שמן משחת קודש יהיה זה וגו' <span class='mareimakom'>(שם ל)</span> ואתיא מקלו של אהרן מצנצנת במשמרת משמרת דכתיב ביה למשמרת לאות לבני מרי <span class='mareimakom'>(במדבר יז)</span> : 


lvr: 25
pgn: 52
dfh: b
trm: תנן
txt:
<span class='five'>תנן. </span>מתני' כמ'ד בברייתא דלעיל <span class='mareimakom'>[דף מט:]</span> צוברה כדי שיהא עשנה שוהה לבא: 


lvr: 25
pgn: 52
dfh: b
trm: תני חדא צוברה פנימה שהיא חוצה לו
txt:
<span class='five'>תני חדא צוברה פנימה שהיא חוצה לו. </span>מתחיל לצוברה בראש המחתה של צד פנים שאותו ראש המחתה אינו לצד ידו והולך ומושך ידו אליו וצובר תמיד במשיכה עד ראש המחתה השני אשר אצל בית ידה: 


lvr: 25
pgn: 52
dfh: b
trm: ותניא אידך
txt:
<span class='five'>ותניא אידך. </span>מתחיל לצוברה בראש הפונה חוצה לצד ההיכל שהיא פנימה לו בצד גופו והולך וצובר תמיד הלאה עד ראש המחתה השני:  שלא


lvr: 25
pgn: 53
dfh: a
trm: שמא תכוה
txt:
<span class='five'>שמא תכוה. </span>שהקטורת שצברת לצדך בוערת תמיד וזרועך המתפשט והולך להלן נכוה בתימור העולה: 


lvr: 25
pgn: 53
dfh: a
trm: תיפוק ליה
txt:
<span class='five'>תיפוק ליה. </span>דאי נמי לא כתב הכא ולא ימות מיחייב מיתה אקטורת חסירה דאשכח דעייל ביאה ריקנית שלא לצורך וכתיב ואל יבא בכל עת ולא ימות: 


lvr: 25
pgn: 53
dfh: a
trm: ששגג בביאה
txt:
<span class='five'>ששגג בביאה. </span>ריקנית אבל ידע שיש מיתה במקטיר קטורת חסירה ואין עונש מיתה על השוגג: 


lvr: 25
pgn: 53
dfh: a
trm: ממשמש בכתלים
txt:
<span class='five'>ממשמש בכתלים. </span>כן דרך העשן כשאינו יכול לצאת כנגדו מתפשט למעלה תמיד עד שמתמלא חלל הבית למעלה מכותל לכותל וכשאין לו עוד מקום ממשמש ויורד אצל הכתלים: 


lvr: 25
pgn: 53
dfh: a
trm: חד לעונש וחד לאזהרה
txt:
<span class='five'>חד לעונש וחד לאזהרה. </span>ואל יבא כי בענן אזהרה וכסה ענן ולא ימות זה עונש ואילו לא ימות דאל יבא לאו אחסרון ענן כתיב אלא אביאה ריקנית: 


lvr: 25
pgn: 53
dfh: a
trm: יכול יהיו שניהן אמורים קודם מיתת בני אהרן
txt:
<span class='five'>יכול יהיו שניהן אמורים קודם מיתת בני אהרן. </span>ונאמר שבעון מעלה עשן שלא נתנו מתו: 


lvr: 25
pgn: 53
dfh: a
trm: ועדיין לא נראה
txt:
<span class='five'>ועדיין לא נראה. </span>אראה משמע לעתיד אלמא כשנאמר מקרא זה עדיין לא נראה ואי לאחר מיתתן כבר נראה בו ביום שנאמר ויצאו ויברכו את העם וירא כבוד ה' אל כל העם <span class='mareimakom'>(ויקרא ט)</span> : 


lvr: 25
pgn: 53
dfh: a
trm: הבמה אשר בגבעון לירושלים
txt:
<span class='five'>הבמה אשר בגבעון לירושלים. </span>היה לו ליכתוב מירושלים או מן הבמה אשר בגבעון לירושלים בגבעון היתה קדושה ששם מזבח שעשה משה והיה הולך ומקריב שם: 


lvr: 25
pgn: 53
dfh: a
trm: מקיש יציאתו מגבעון לירושלים לביאתו מירושלים לגבעון
txt:
<span class='five'>מקיש יציאתו מגבעון לירושלים לביאתו מירושלים לגבעון. </span>והכי משמע קרא ויבא שלמה לבמה אשר בגבעון דרך הליכתו וכן לירושלים בשובו מגבעון היתה כביאה ראשונה: 


lvr: 25
pgn: 53
dfh: a
trm: וישראל במעמדם
txt:
<span class='five'>וישראל במעמדם. </span>העומדים בעזרה במקום כל ישראל על קרבן התמיד דכתיב תשמרו להקריב לי <span class='mareimakom'>(במדבר כח)</span> היו עומדים ומשמרים על קרבנכם: 


lvr: 25
pgn: 53
dfh: b
trm: וראוי לו שלא התפלל
txt:
<span class='five'>וראוי לו שלא התפלל. </span>ראוי לו שלא התפלל גרסינן כלומר נוח היה לו אם לא התפלל כמו ראוי לו שלא בא לעולם: 


lvr: 25
pgn: 53
dfh: b
trm: וכי תימא אורחא הוא
txt:
<span class='five'>וכי תימא אורחא הוא. </span>שהימין מוכנת להשתמש בה לכך ניתנו הלוחות בימין ולאו חשיבותא דימין היא: 


lvr: 25
pgn: 53
dfh: b
trm: לשמאל דידך
txt:
<span class='five'>לשמאל דידך. </span>דהיא ימינו של הקב'ה שהמתפלל רואה עצמו כאילו שכינה למול פניו שנאמר שויתי ה' לנגדי תמיד <span class='mareimakom'>(תהלים טז)</span> : 


lvr: 25
pgn: 53
dfh: b
trm: נביאים הראשונים
txt:
<span class='five'>נביאים הראשונים. </span>דוד ושמואל מפרש במס' סוטה <span class='mareimakom'>(דף מח:)</span>: 


lvr: 25
pgn: 53
dfh: b
trm: ולא היה מתכוון להזות לא למעלה וכו'
txt:
<span class='five'>ולא היה מתכוון להזות לא למעלה וכו'. </span>שתהא אחת למעלה בחודה של כפורת העליון והשבע למטה מאמצעה  שהרי לא על הכפורת נוגעים אלא לארץ נופלות: 


lvr: 25
pgn: 53
dfh: b
trm: נטל דם הפר תחילה והניח דם השעיר
txt:
<span class='five'>נטל דם הפר תחילה והניח דם השעיר. </span>מסקנא דמילתיה דר' יהודה היא דאמר לא היה שם אלא כן אחד וצריך ליטול דם הפר תחילה: 


lvr: 25
pgn: 53
dfh: b
trm: על הפרוכת
txt:
<span class='five'>על הפרוכת. </span>כדכתיב וכן יעשה לאהל מועד <span class='mareimakom'>(ויקרא טז)</span> : 


lvr: 25
pgn: 53
dfh: b
trm: עירה דם הפר וכו'
txt:
<span class='five'>עירה דם הפר וכו'. </span>כדכתיב במתנות המזבח ולקח מדם הפר ומדם השעיר מדם שניהן יחדיו: 


lvr: 25
pgn: 53
dfh: b
trm: ונתן המלא וכו'
txt:
<span class='five'>ונתן המלא וכו'. </span>בגמרא מפרש חוזר ומערה מזרק מלא לתוך הריקן כדי לערבן יפה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 25
pgn: 54
dfh: a
trm: נ'ב שנה
txt:
<span class='five'>נ'ב שנה. </span>הי' מחרבות ירושלים בגלות צדקיהו עד פקידת כורש שעלו לבנות הבית שהרי לסוף ע' לגלות יהויקים היתה הפקידה כמו ששנינו במגילה <span class='mareimakom'>(דף יא:)</span> וי'ח שנה היה מכיבוש יהויקים עד חרבות ירושלים דאמר מר גלו בשבע גלו בשמונה גלו בשמונה עשרה גלו בתשע עשרה ופירושו גלה יכניה בשבע לכיבוש יהויקים שהוא שמונה לנבוכדנצר גלו צדקיהו וגלותו בחרבות ירושלים בשמונה עשר לכיבוש יהויקים שהוא תשע עשרה לנבוכדנצר דאמר מר שנה ראשונה כיבש נינוה שניה עלה וכיבש יהויקים: 


lvr: 25
pgn: 54
dfh: a
trm: הגביר לרבים
txt:
<span class='five'>הגביר לרבים. </span>בספר דניאל כתיב והכי מפרש ליה ר' יוחנן אותו ברית האמור בגפרית ומלח שנאמר בו על אשר עזבו את ברית הגבירו האויב על ישראל שבוע אחד: 


lvr: 25
pgn: 54
dfh: a
trm: לרבים
txt:
<span class='five'>לרבים. </span>לשרים כמו כל רבי מלך בבל <span class='mareimakom'>(ירמיה לט)</span> : 


lvr: 25
pgn: 54
dfh: a
trm: רצפה משונה
txt:
<span class='five'>רצפה משונה. </span>אחת מן הטבלאות של שיש שברצפה ראה גבוהה מחברותיה והבין שסילקוה מאחר שנסדרה שם: 


lvr: 25
pgn: 54
dfh: a
trm: מתליעין בעצים
txt:
<span class='five'>מתליעין בעצים. </span>דתנן <span class='mareimakom'>(מדות פ'ב משנה ה)</span> כל עץ שיש בו תולעת פסול למזבח: 


lvr: 25
pgn: 54
dfh: a
trm: נראין ואין נראין
txt:
<span class='five'>נראין ואין נראין. </span>כדמפרש ואזיל בברייתא שהיו דוחקין ובולטין בפרוכת ונראין כשני דדי אשה שבולטין מתחת חלוקה: 


lvr: 25
pgn: 54
dfh: a
trm: ויוצאין בפרוכת
txt:
<span class='five'>ויוצאין בפרוכת. </span>הפרוסה כנגד פתח שבמחיצת אמה טרקסין והפתח באמצע אמה טרקסין היה במקדש ראשון: 


lvr: 25
pgn: 54
dfh: a
trm: מעורים
txt:
<span class='five'>מעורים. </span>לשון דיבוק כמו <span class='mareimakom'>(עוקצין פ'ג משנה ח)</span> אילן שנפשח ומעורה בקליפה ובמס' ביצה <span class='mareimakom'>(דף ז.)</span> אם היו מעורות בגידין אסורות: 


lvr: 25
pgn: 54
dfh: a
trm: ולא יבאו לראות
txt:
<span class='five'>ולא יבאו לראות. </span>הלוים שבמדבר אף על פי שהיו נושאין כלי הקודש בכתף לא היו רשאין ליכנס בשעת סילוק מסעות שהיו מפרקין את הארון והמזבח להסיעו ממקומו עד שהיו אהרן ובניו מכסין אותו בנרתיקיהן כמו שכתוב בפרשה וכסו אותו במכסה עור תחש ולקחו בגד תכלת וכסו וגו' כבלע לשון כיסוי: 


lvr: 25
pgn: 54
dfh: a
trm: שלש עשרה פרוכות היו במקדש שני
txt:
<span class='five'>שלש עשרה פרוכות היו במקדש שני. </span>שבעה לשבעה שערי העזרה שתים בדביר במקום אמה טרקסין ושתים כנגדן לחוץ בין עליית ההיכל לעליית בית קדשי הקדשים וכי היכי דבמקדש שני היו פרוכות כנגד הפתחים הכי נמי במקדש ראשון: 


lvr: 25
pgn: 54
dfh: a
trm: כרובים דצורתא
txt:
<span class='five'>כרובים דצורתא. </span>מצויירין בכותל במיני סממנים או חקוקין בקירות העץ מלפנים מכותלי האבנים: 


lvr: 25
pgn: 54
dfh: b
trm: כי לשלג יאמר הוא ארץ
txt:
<span class='five'>כי לשלג יאמר הוא ארץ. </span>תעשה ארץ ומהיכן גשם מטר וגשם מטרות מארבע צדדין הורידו והגשימו להעשות ארץ: 


lvr: 25
pgn: 54
dfh: b
trm: תולדות השמים
txt:
<span class='five'>תולדות השמים. </span>מאורות וכוכבים: ה'ג <span class='five'>תולדות השמים משמים נבראו ותולדות הארץ מן הארץ נבראו</span>:  כמנגדנא


lvr: 25
pgn: 55
dfh: a
trm: כשהוא מזה
txt:
<span class='five'>כשהוא מזה. </span>אחת למעלה מצדד גב ידו למטה ומזה כלפי למעלה וכשהוא מזה השבע למטה מצדד ידו למעלה ומזה למול פניו אחת גבוהה ואחת בנמוך הימנה וכולן נופלות לארץ: 


lvr: 25
pgn: 55
dfh: a
trm: מנא הני מילי
txt:
<span class='five'>מנא הני מילי. </span>דאינו מזה על הכפורת אותן שתים אחת של מעלה בפר ואחת של מעלה בשעיר על גג הכפורת ממש: 


lvr: 25
pgn: 55
dfh: a
trm: לא יאמר למטה בשעיר
txt:
<span class='five'>לא יאמר למטה בשעיר. </span>לא יאמר ולפני הכפורת דהיינו למטה דשעיר דכתיב ביה והזה אותו על הכפורת ולפני הכפורת דלא צריך דסוף סוף גמר ממטה דפר שהרי לא פירש בו כמה הזאות וילפינן ליה לקמן ממטה דפר דכתיב ביה ולפני הכפורת יזה שבע פעמים וכיון דסוף סוף גמר מיניה לישתוק קרא מיניה וליגמרה לכולה מילתא דמטה דשעיר ממטה דפר דאיתקוש להדדי דכתיב ועשה את דמו כאשר עשה לדם הפר דבשלמא למעלה דידיה איצטריך דמפורש בו אחת דכתיב והזה אותו על הכפורת ואותו חדא משמע ובמעלה דפר לא פירש אחת: 


lvr: 25
pgn: 55
dfh: a
trm: למה נאמר
txt:
<span class='five'>למה נאמר. </span>למטה דשעיר לאקושי ליה מעלה דשעיר ולומר על הכפורת כלפני הכפורת מה לפני דלאו ממש נוגע בכפורת דהא לפני על הארץ משמע אע'ג דלא ממש נוגע בכפורת אלא לענין שיהא מצדד ידו למטה: 


lvr: 25
pgn: 55
dfh: a
trm: אדרבה לא יאמר למעלה בפר דלא צריך
txt:
<span class='five'>אדרבה לא יאמר למעלה בפר דלא צריך. </span>דסוף סוף גמר לקמן ממעלה דשעיר שפירש בו אחת: 


lvr: 25
pgn: 55
dfh: a
trm: מה על על ממש
txt:
<span class='five'>מה על על ממש. </span>דהא על פני הכפורת כתיב אף לפני על ממש שיהו דמים נוגעים בעביה של כפורת: 


lvr: 25
pgn: 55
dfh: a
trm: אי אמרת בשלמא למטה דשעיר לאקושי
txt:
<span class='five'>אי אמרת בשלמא למטה דשעיר לאקושי. </span>כדאמרן למעלה דפר דקשיא לך לא יאמר מיבעי ליה לכדתניא וכו': 


lvr: 25
pgn: 55
dfh: a
trm: מר כי אתריה וכו'
txt:
<span class='five'>מר כי אתריה וכו'. </span>באתריה דרבי מאיר מונין מנין כלל תחילה ואחר כך פרט כגון עשרים ואחת עשרים ושתים ובאתריה דרבי יהודה פרט תחילה שתים ועשרים שלש ועשרים: 


lvr: 25
pgn: 55
dfh: a
trm: לא היו שופרות לקיני חובה
txt:
<span class='five'>לא היו שופרות לקיני חובה. </span>שופר לתת לתוכו מעות מי שעליו קן חובה של זב וזבה ויולדת או מטמא מקדש כשם שהיו שופרות לקן נדבה כדתניא לקמן בשמעתין והכהנים לוקחין במעות קינין ומקריבין אותן: 


lvr: 25
pgn: 55
dfh: a
trm: מפני תערובת חובה בנדבה
txt:
<span class='five'>מפני תערובת חובה בנדבה. </span>שמא יתחלף שופר בשופר ויקריב ממעות שופר החובה נדבה או משל נדבה חובה ותיפסל שהחובה אחת לחטאת ואחת לעולה והנדבה כולן עולות ואין מעשה עולה ומעשה חטאת שוין:  לית


lvr: 25
pgn: 55
dfh: b
trm: משום דמחלפי
txt:
<span class='five'>משום דמחלפי. </span>אי עביד תרי מניח מזרק השעיר על זה ושל פר על זה וכשבא לקחת את דם הפר פעמים שנתחלף לו ונוטל את של שעיר הלכך כי ליכא אלא חד לא מנח האי עד דשקיל האי ונמצאו העבודות כסדרן של שעיר אחר פר בפנים ושל פר אחריה בהיכל ואחר כך של שעיר: 


lvr: 25
pgn: 55
dfh: b
trm: תקלין חדתין
txt:
<span class='five'>תקלין חדתין. </span>על האחד תקלין עתיקין על השני קינין על השלישי גוזלי עולה על הרביעי עצים על החמישי לבונה על הששי זהב לכפורת על השביעי וששה היה כתוב עליהן נדבה: 


lvr: 25
pgn: 55
dfh: b
trm: תקלין חדתין אלו שקלים של כל שנה ושנה
txt:
<span class='five'>תקלין חדתין אלו שקלים של כל שנה ושנה. </span>מי שעליו להביא שקלי שנה זו שלא הביאן באדר מביאן כל שעה שירצה ונותנם בשופר של תקלין חדתין והגזברים נותנים אותן בלשכה ותורמין מהם שלש הקופות בפרוס הפסח ובפרוס העצרת ובפרוס החג: 


lvr: 25
pgn: 55
dfh: b
trm: ישקול לשנה הבאה
txt:
<span class='five'>ישקול לשנה הבאה. </span>ונותנן לשופר של תקלין עתיקין והגזברין נותנים אותן לשירי לשכה של אשתקד שמהן בונים חומת העיר ומגדלותיה כדתנן בשקלים <span class='mareimakom'>(פ'ד משנה ב)</span>: 


lvr: 25
pgn: 55
dfh: b
trm: כולן עולות
txt:
<span class='five'>כולן עולות. </span>ר' יהודה לטעמיה דאמר לא היו שופרות לקיני חובה ועצים ולבונה וזהב לכפורת מפרש במס' שקלים <span class='mareimakom'>(פ'ו מ'ו)</span> המתנדב עצים נותן מעות לאותו שופר ולא יפחות משני גזירין והמתנדב לבונה מביא מעות ונותן לתוך שופר לבונה ולוקחים מהן לבונה ומקטירין אותן נדבה על המזבח החיצון זהב לכפורת המתנדב זהב נותן מעות לתוך שופר ולוקחין מהן זהב לכלי שרת והן המזרקות הקרויין כפורי זהב בעזרא <span class='mareimakom'>(א)</span> ודברי הימים <span class='mareimakom'>(א כח)</span> : 


lvr: 25
pgn: 55
dfh: b
trm: וששה לנדבה
txt:
<span class='five'>וששה לנדבה. </span>לקיץ המזבח לתת לתוכן מעות שלוקחין מכל הרועות של מותר אשמות וחטאת ששנינו בהן ירעה וימכר ויפלו דמיו לנדבה ובפרק בתרא דמנחות <span class='mareimakom'>(דף קז:)</span> ששה שופרות כנגד ששה בתי אבות שבכל משמר ומשמר וכל אחד ואחד מכיר את של יומו ואם היה מזבח בטל ביומו שאין איש מביא קרבנות לוקחין בני בית אב מעות שופר שלהן ולוקחין מהן עולות והוא קיץ המזבח שמע מינה מיהת דר' יהודה אית ליה כתיבה דקתני והיה כתוב עליהן: 


lvr: 25
pgn: 55
dfh: b
trm: גזירה משום חטאת שמתו בעליה
txt:
<span class='five'>גזירה משום חטאת שמתו בעליה. </span>שמא מת אחד מן הבעלים שנתנו מעות בשופר וכיון דיש בהן חטאות הוה להו מעות חטאת שמתו בעליה והן הולכות לים המלח ונמצאו מעורבות עם הכשרות ופוסלות אותן והיינו מפני התערובות: 


lvr: 25
pgn: 55
dfh: b
trm: ונברור ארבע זוזי
txt:
<span class='five'>ונברור ארבע זוזי. </span>דמי החטאת וזוזי פשיטי קאמר זוזי מדינה שיש ח' מהן בזוזי צורי והן דמי פרידה אחת דתנן עמדו קינין בו ביום ברבעתים <span class='mareimakom'>(כריתות ח.)</span> והרובע הוא חצי דינר צורי שהוא ארבעה זוזי מדינה: 


lvr: 25
pgn: 55
dfh: b
trm: הלוקח יין מבין הכותיים
txt:
<span class='five'>הלוקח יין מבין הכותיים. </span>קודם שגזרו עליהם ואין לו כלים להפריש לתוכן תרומות ומעשרות: 


lvr: 25
pgn: 56
dfh: a
trm: ומיחל
txt:
<span class='five'>ומיחל. </span>מעשר שני על המעות דמה שיש בידו לתקן יתקן ושותה מן התערובת וכשיהיו לו כלים יפריש בם התרומה ומעשר דסמכין אברירה ולומר זה היה התרומה והוא שתה חולין:  לכשיבקע


lvr: 25
pgn: 56
dfh: b
trm: אין אדם מתנה על שני דברים
txt:
<span class='five'>אין אדם מתנה על שני דברים. </span>להניח שני עירובין אחד למזרח ואחד למערב שמא אם יבאו שני חכמים אחד למזרח ואחד למערב ולומר לאי זה מהן שארצה אלך למחר לפי שקניית עירוב בין השמשות היא וכשזה בורר למחר אותו שירצה לא סמכינן אברירה לומר הוברר שהעירוב לצד חכם זה קנה שביתה אמש אלא על חכם אחד ואינו יודע לאיזה רוח יבא הוא מתנה אם בא למזרח עירובי של מזרח יקנה ואם בא למערב עירובי של מערב יקנה ואילו לכאן ולכאן על שני חכמים למקום שארצה אלך לא דאין ברירה: 


lvr: 25
pgn: 56
dfh: b
trm: והוינן בה
txt:
<span class='five'>והוינן בה. </span>דקס'ד בין השמשות עדיין חכם לא בא והוא באלכסון ויכול לבא משתחשך למזרח ולמערב ובא לו לאחד מהן: 


lvr: 25
pgn: 56
dfh: b
trm: מזרח ומערב נמי
txt:
<span class='five'>מזרח ומערב נמי. </span>כשתלה זה עירובו בדעת החכם לומר יקנה עירוב לרוח שהחכם בא לה אין ברירה שמא בין השמשות היה בדעתו של חכם לרוח שכנגדה: 


lvr: 25
pgn: 56
dfh: b
trm: ואמר ר' יוחנן כשכבר בא חכם
txt:
<span class='five'>ואמר ר' יוחנן כשכבר בא חכם. </span>בין השמשות דקנה עירוב לאותו הרוח שכך התנה זה מבעוד יום: 


lvr: 25
pgn: 56
dfh: b
trm: והשתא דאמרת
txt:
<span class='five'>והשתא דאמרת. </span>טעמא דר' יהודה בקני חובה משום דברירה לית ליה אבל כתיבה אית ליה: 


lvr: 25
pgn: 56
dfh: b
trm: לאו אדעתיה
txt:
<span class='five'>לאו אדעתיה. </span>לעיוני בכתיבה: דם הפר סומק כדאמרן באידך פירקין <span class='mareimakom'>(דף מה.)</span> שדומה לדם הפרים: 


lvr: 25
pgn: 56
dfh: b
trm: ההוא
txt:
<span class='five'>ההוא. </span>שליח צבור דנחית קמיה דרבא והיה אומר סדר יום הכפורים בתפלה כמו שאנו אומרים: 


lvr: 25
pgn: 56
dfh: b
trm: וחדא כרבי יהודה
txt:
<span class='five'>וחדא כרבי יהודה. </span>דאמרת נטל תחילה ואחר כך הניח אלמא לא היה כן שני להניחו לכך הוצרך ליטול תחילה:  השתא


lvr: 25
pgn: 57
dfh: a
trm: וכי דבר הלמד בהיקש
txt:
<span class='five'>וכי דבר הלמד בהיקש. </span>כגון פר שלמד במתנות פנים אחת למעלה מן השעיר בהיקש והשעיר שבע למטה בהיקש מן הפר חוזרין ומלמדין מתנות שבפנים על מתנות הפרוכת בהיקש דוכן יעשה לאהל מועד וקיימא לן במסכת זבחים <span class='mareimakom'>(דף מט:)</span> דאין למדים בקדשים היקש מן ההיקש: 


lvr: 25
pgn: 57
dfh: a
trm: הימנו ודבר אחר
txt:
<span class='five'>הימנו ודבר אחר. </span>היקש הראשון לאו היקש הוא שהרי בין בפר בין בשעיר כתיב מעלה ומטה ולא הוצרכו ללמוד זה מזה אלא את המנין הלכך כל חד וחד מעצמו למד מקצת ודבר אחר מסייעו במקצת ואין זה למד בהיקש והיכי דמי היקש שאין חוזר ומלמד  בהו כגון אם לא נאמר למטה בשעיר כלל או למעלה בפר לא נאמר כלל ולמדו הבהמות זו מזו בהיקש היינו היקש שאינו חוזר ומלמד בהיקש: 


lvr: 25
pgn: 57
dfh: a
trm: הניחא למאן דאמר וכו'
txt:
<span class='five'>הניחא למאן דאמר וכו'. </span>פלוגתא בזבחים בפרק איזהו מקומן <span class='mareimakom'>(דף נז.)</span>: 


lvr: 25
pgn: 57
dfh: a
trm: מקומות הוא דגמרי מהדדי
txt:
<span class='five'>מקומות הוא דגמרי מהדדי. </span>אין זה היקש הלמד מן ההיקש שהרי בהיקש הראשון למדו בהמות זו מזו ועשה את דמו כאשר עשה לדם הפר ובהיקש השני לא הוקש שום דבר לאחת מן הבהמות ללמוד ממנה מה שלמדה בהיקש מחברתה אלא המקומות הוקשו זה לזה וכן יעשה לאהל מועד כאשר כפר על הקודש והקודש לא למד כלום מתחלה בהיקש אלא הפר הוקש לשעיר והשעיר לפר במתנות הקודש: 


lvr: 25
pgn: 57
dfh: a
trm: ואי בעית אימא חוץ מפנים בחד זימנא גמר
txt:
<span class='five'>ואי בעית אימא חוץ מפנים בחד זימנא גמר. </span>אי נמי סבירא לן דפנים בהיקש למד יכול לחזור וללמוד על ההיכל בבת אחת מה שכתוב בו בפירוש כגון אחת למעלה בשעיר ושבע למטה בפר ועמהם אף מה שלמד בהיקש והיכי דמי היקש שאינו למד מן ההיקש כגון אם לא הוצרך היכל ללמוד מן לפניי ולפנים אלא מה שלמד בהיקש אבל השתא דהוצרך ללמוד ממנו את המפורש בו למד הכל בבת אחת: 


lvr: 25
pgn: 57
dfh: a
trm: אני ראיתיה ברומי
txt:
<span class='five'>אני ראיתיה ברומי. </span>במסכת מעילה <span class='mareimakom'>(דף יז:)</span> גבי בן תלמיון נעשה נס לר' אלעזר בר' יוסי שריפא את בת מלך רומי שנכנס שד בגופה ששמו בן תלמיון והכניסוהו לאוצר המלך ליטול כל מה שירצה ולא היה חפץ אלא ליטול משם איגרות שכתבו גזירות שגזרו על ישראל ומצאם וקרעם ושם ראה כלי בית המקדש באוצר: 


lvr: 25
pgn: 57
dfh: b
trm: נותן וחוזר ונותן וחוזר ונותן
txt:
<span class='five'>נותן וחוזר ונותן וחוזר ונותן. </span>בכל עבודה ועבודה נותן אחת למעלה ושבע למטה מן האחד וחוזר ונותן מן השני וחוזר ונותן מן הראשון דמה נפשך אם ראשון של פר היה ושני שעיר יצא בראשונה ובשניה ואי ראשון של שעיר היה והרי הוא כמו שאינו כדתניא פר מעכב את השעיר יצא בשניה ובשלישית שהרי קדם פר לשעיר וכן בהיכל: 


lvr: 25
pgn: 57
dfh: b
trm: מקצת דמים נתערבו
txt:
<span class='five'>מקצת דמים נתערבו. </span>כגון שנשפך משני מזרקות לתוך מזרק שלישי ריקם ונשתייר בהם בכל אחד ואחד: 


lvr: 25
pgn: 57
dfh: b
trm: מיהו
txt:
<span class='five'>מיהו. </span>הא מיבעיא לן הנך שנתערבו בשלישי שירים הוו כאילו לא נתערבו וליסוד מזבח החיצון אזלי כדתנן <span class='mareimakom'>(זבחים דף מז.)</span> שירי הדם היה שופך על יסוד מערבי של מזבח החיצון: 


lvr: 25
pgn: 57
dfh: b
trm: או דילמא דחויין נינהו
txt:
<span class='five'>או דילמא דחויין נינהו. </span>הואיל ואין מתנות הראשונות ניתנו ממנו ולאמה שבעזרה המביאה את כל ליכלוך העזרה לנחל קדרון אזלי: 


lvr: 25
pgn: 57
dfh: b
trm: אפילו למאן דאמר
txt:
<span class='five'>אפילו למאן דאמר. </span>בברייתא לקמן כוס אחת וכו' כגון קיבל הדם בשתי כוסות ונתן את כל מתנות הקרנות מכוס אחת: 


lvr: 25
pgn: 57
dfh: b
trm: אבל האי דיהיב מיניה
txt:
<span class='five'>אבל האי דיהיב מיניה. </span>שהרי הדמים הללו שבמזרק שלישי נתקבלו בשני המזרקות שנתן מהן המתנות: 


lvr: 25
pgn: 57
dfh: b
trm: למעלה הוא אומר
txt:
<span class='five'>למעלה הוא אומר. </span>בחטאת דשעיר נשיא <span class='mareimakom'>(ויקרא ד)</span> ואת דמו ישפוך וגו' ובשירים כתיב ולא כתיב הכא כל ולמטה בחטאת יחיד בשירים דידה כתיב כל: ה'ג 


lvr: 25
pgn: 57
dfh: b
trm:
מנין לחטאת שקבל דמה בארבע כוסות ונתן מזה אחת ומזה אחת שכולן נשפכין ליסוד ת'ל ואת כל דמה ישפוך יכול אפילו נתן ארבע מתנות מאחת מהן ת'ל ואת דמו ישפוך הוא נשפך ליסוד והן נשפכין לאמה ר'א בר'ש אמר מנין לחטאת שקיבל דמה בארבע כוסות ונתן ארבע מתנות מכוס ראשון שכול

txt:
<span class='five'>מנין לחטאת שקבל דמה בארבע כוסות ונתן מזה אחת ומזה אחת שכולן נשפכין ליסוד ת'ל ואת כל דמה ישפוך יכול אפילו נתן ארבע מתנות מאחת מהן ת'ל ואת דמו ישפוך הוא נשפך ליסוד והן נשפכין לאמה ר'א בר'ש אמר מנין לחטאת שקיבל דמה בארבע כוסות ונתן ארבע מתנות מכוס ראשון שכולן נשפכין ליסוד ת'ל ואת כל דמה ישפוך </span>ת'ק סבר כוס עושה את חבירו דחוי ור'א בר'ש סבר כוס עושה את חבירו שירים: <span class='five'>מערבין לקרנות. </span>מערבין דם פר בדם שעיר כשבא ליתן מתנות קרנות מזבח הפנימי: 


lvr: 25
pgn: 57
dfh: b
trm: דאמר אע'ג דלא כתיב יחדיו וכו'
txt:
<span class='five'>דאמר אע'ג דלא כתיב יחדיו וכו'. </span>דתניא <span class='mareimakom'>(סנהדרין דף סו.)</span> איש איש אשר יקלל את אביו ואת אמו אין לי אלא אביו ואמו אביו בלא אמו אמו בלא אביו מנין ת'ל אביו קילל אמו קילל דברי רבי יאשיה ר' יונתן אומר משמע שניהן כאחד ומשמע כל אחד ואחד בעצמו עד שיפרוט לך הכתוב יחדיו אלמא לר' יאשיה אי לא הדר כתיב אביו ואמו קילל הוה אמינא רישיה דקרא שניהן כאחד משמע הכא נמי מדם הפר ומדם השעיר שניהן כאחד משמע: 


lvr: 25
pgn: 57
dfh: b
trm: דכתיב אחת
txt:
<span class='five'>דכתיב אחת. </span>וכפר אהרן על קרנותיו אחת בשנה <span class='mareimakom'>(שמות ל)</span> ולא שתים: 


lvr: 25
pgn: 57
dfh: b
trm: תניא דלא כשנויין
txt:
<span class='five'>תניא דלא כשנויין. </span>אלא כמה דסלקא דעתך מעיקרא דר' יאשיה הוא דאמר מערבין:  וקבל


lvr: 25
pgn: 58
dfh: a
trm: מאי לאו הושיב מזרק המלא בתוך הריקן
txt:
<span class='five'>מאי לאו הושיב מזרק המלא בתוך הריקן. </span>שעירה ממנו והא הכא נמי ולקח כתיב ולקח מדם הפר ומדם השעיר והך לקיחה אחיזת המזרק היא: 


lvr: 25
pgn: 58
dfh: a
trm: לא עירה מזרק מלא
txt:
<span class='five'>לא עירה מזרק מלא. </span>לאחר שעירה דם הפר לדם השעיר חוזר ומערה מזרק מלא לתוך מזרק ריקן: 


lvr: 25
pgn: 58
dfh: a
trm: עומד על גבי כלים וכו'
txt:
<span class='five'>עומד על גבי כלים וכו'. </span>דתנא דבי רבי ישמעאל הואיל ורצפה מקדשת וכלי שרת מקדשים מה כלי שרת לא יהא דבר חוצץ בינו ובין כלי שרת אף רצפה לא יהא דבר חוצץ בינו לבין הרצפה במס' זבחים <span class='mareimakom'>(דף כד.)</span>: 


lvr: 25
pgn: 58
dfh: a
trm: סיב
txt:
<span class='five'>סיב. </span>הגדל סביב הדקל ונכרך עליו סביב כמין לולבין בגפנים והוא רך וסופג את הדם והדם יוצא מכל עבריו ואינו חוצץ כל כך מי הויא כי האי גוונא חציצה או לא: 


lvr: 25
pgn: 58
dfh: a
trm: זולף והולך וכו'
txt:
<span class='five'>זולף והולך וכו'. </span>רישא דמתני' הכי <span class='mareimakom'>(פרה פ'ו מ'ג)</span> המקדש בשוקת והיה ספוג לתוכו מים שבספוג פסולין כיצד יעשה זולף והולך עד שמגיע לספוג שוקת היא אבן חלולה על שפת המעיין והמים נכנסין לה דרך חור שבדופנה ומשקין בה בהמות ומקדשין בה אפר חטאת לתוך מים חיים והיא הכלי מים שבספוג פסולין דחיים אל כלי בעינן שיהו המים נוגעין בכלי כיצד הוא עושה כשבא ליטול את המים וליתנם בצלוחית ובשפופרת זולף וגומר את כל המים אשר בשוקת עד שמגיע לספוג זולף שואף עד המצוי אגוטי'ר בלע'ז וכדאמרינן במועד קטן <span class='mareimakom'>(דף יא:)</span> זולף וגומר כדרכו אלמא ספוג לא חייץ ולא פסיל אלא הנבלעים בתוכו והוא הדין לסיב: 


lvr: 25
pgn: 58
dfh: a
trm: בקומץ פסול
txt:
<span class='five'>בקומץ פסול. </span>בקידוש שהקומץ טעון להתקדש בכלי לאחר הקמיצה והוא כנגד קבלה בדם פסול דחייץ:  מתני'


lvr: 25
pgn: 58
dfh: b
trm: התחיל מחטא ויורד
txt:
<span class='five'>התחיל מחטא ויורד. </span>משום דסבירא ליה להאי תנא הקפה ברגל כדאמר בגמרא וכל מתנה ומתנה היתה בקרן שלפניו וסמוך לו וצריך ליתן מלמעלה למטה כי היכי דלא נתווסי מאניה שהמזבח גבוה אמתים ואי אפשר לצדד ראשי אצבעותיו למטה ולתת המתנה בקרן מלמטה למעלה ועל כרחו ראשי אצבעותיו למעלה וכשהוא נותן באצבע כנגד חודה של קרן ונותן מתנה ארוכה ומשוכה אם מושך מלמטה למעלה הדם זב לתוך בית יד כתונת שלו וצריך ליתן מלמעלה למטה נקט לשון מחטא ויורד מחטא לשון ירידה היא כדאמרינן במנחות <span class='mareimakom'>[סו:]</span> נושא עולה ומתחטא: 


lvr: 25
pgn: 58
dfh: b
trm: מקום שהוא מתחיל בחטאת על מזבח החיצון
txt:
<span class='five'>מקום שהוא מתחיל בחטאת על מזבח החיצון. </span>דהיינו בקרן דרומית מזרחית כדתנן באיזהו מקומן <span class='mareimakom'>(זבחים דף נג.)</span> שם גומר על מזבח הפנימי וטעמא אמרי' בגמ': 


lvr: 25
pgn: 58
dfh: b
trm: ר' אליעזר אומר
txt:
<span class='five'>ר' אליעזר אומר. </span>לא היה מקיפו ברגליו שהרי כולו אינו אלא אמה על אמה מרובעת וכיון שאין שלשת הקרנות סמוכות לו יכול ליתן מלמטה למעלה: 


lvr: 25
pgn: 58
dfh: b
trm: חוץ מזו
txt:
<span class='five'>חוץ מזו. </span>שהוא עומד אצלה שהיא לפניו שאי אפשר לו לצדד ראשי אצבעותיו למטה אלא למעלה וצריך למשוך המתנה מלמעלה למטה שאם מושכה מלמטה למעלה הדם זב לתוך בית יד כתנתו: 


lvr: 25
pgn: 58
dfh: b
trm: הזה על טהרו
txt:
<span class='five'>הזה על טהרו. </span>אחר שגמר מתנות הקרנות מזה עליו שבע פעמים כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא טז)</span> והזה עליו מן הדם וגו': 


lvr: 25
pgn: 58
dfh: b
trm: של מזבח החיצון
txt:
<span class='five'>של מזבח החיצון. </span>שירי דמי חטאות החיצונות היה שופך על יסוד דרומי וטעמא מפרש בגמרא: 


lvr: 25
pgn: 58
dfh: b
trm: אלו ואלו
txt:
<span class='five'>אלו ואלו. </span>דמים החיצוני' והפנימיים הנשפכים על יסוד מזבח העולה היו שותתין ונופלים מן היסוד על הרצפה: 


lvr: 25
pgn: 58
dfh: b
trm: ומועלין בהן
txt:
<span class='five'>ומועלין בהן. </span>יש בהן איסור ליהנות בלא דמים: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 25
pgn: 58
dfh: b
trm: תנו רבנן וכו'
txt:
<span class='five'>תנו רבנן וכו'. </span>הכי גר' לה בת'כ ויצא אל המזבח מה ת'ל אמר רבי נחמיה לפי שמצינו בפר הבא על כל המצות שהוא עומד חוץ למזבח ומזה על הפרכת בשעה שהוא מזה יכול אף זה כן ת'ל ויצא אל המזבח היכן היה לפנים מן המזבח תניא אידך לפני ה' מה תלמוד לומר אמר רבי נחמיה לפי שמצינו בפר יום הכפורים שהוא עומד לפנים מן המזבח ומזה על הפרכת בשעה שהוא מזה יכול אף זה כן תלמוד לומר מזבח קטרת הסמים (אשר) לפני ה' ואין הכהן לפני ה' הכי גרסינן נמי להך גבי פר כהן משיח בת'כ והכי פירושה דתרווייהו ויצא אל המזבח מה תלמוד לומר היה לו לכתוב וכפר על המזבח אשר לפני ה' מה ת'ל ויצא אמר רבי נחמיה לפי שמצינו בפר כהן משיח ופר העדה שהכהן עומד חוץ למזבח כשהוא מזה הזאות שעל הפרוכת ואינו עומד בין המזבח לפרוכת כדקתני בהך אידך ברייתא לקמן תלמוד לומר ויצא אל המזבח למדנו שעד עכשיו היה עומד בפנים מן המזבח תניא אידך גבי פר כהן משיח לפני ה' מה תלמוד לומר ליכתוב ונתן הכהן מן הדם על קרנות מזבח קטרת הסמים יודע אני שהיא לפני ה' מה תלמוד לומר לפני ה' מזבח לפני ה' ואין כהן לפני ה' המזבח מפסיק בין הכהן לפרוכת בשעת מתן הקרנות וכשהזה על הפרוכת באותו מעמד עצמו היה שהרי לא נאמרה יציאה בינתיים למדנו שהיה עומד חוץ למזבח ומזה ואם תאמר והלא לא כתיב אשר לפני ה' אלא לפני ה' ואיכא למימר דאנתינה קאי והכהן לפני ה' אי אפשר לומר כן שהרי בפר העדה נאמר אשר לפני ה' ועל כרחיך אמזבח קאי ועבודת שניהן היה שוה: 


lvr: 25
pgn: 58
dfh: b
trm: מהיכן מתחיל מקרן מזרחית דרומית
txt:
<span class='five'>מהיכן מתחיל מקרן מזרחית דרומית. </span>קסבר שתי פרוכת היו והחיצונה פרופה מן הדרום כדתנן במתניתין וכשיצא מבית קדשי הקדשים דרך הדרום הזה על הפרוכת וכשהשלים בא לו למזבח לדרומית מערבית שהיא ראשונה לו ושם לא היה נותן כדאמרינן לקמן דבעינן ויצא עד דנפיק מכוליה מזבח לפיכך יוצא למזרחית דרומית ומתחיל שם וחוזר דרך שמאל למערבית דרומית ולקמן פריך לקיף דרך ימין: 


lvr: 25
pgn: 58
dfh: b
trm: ר'י הגלילי אומר כו'
txt:
<span class='five'>ר'י הגלילי אומר כו'. </span>סבר לה כרבי יוסי דמתני' דאמר לא היתה שם אלא פרוכת אחת ופרופה מן הצפון וכשגמר מתנות פנים ויצא דרך הצפון פגע תחילה בצפונית מערבית דמזבח ושם לא נתן עד שיצא ובא לו למזרחית צפונית ונותן שם וחוזר לצפונית מערבית דרך ימין: 


lvr: 25
pgn: 58
dfh: b
trm: לימא
txt:
<span class='five'>לימא. </span>רבי עקיבא שמקיף לשמאל ורבי יוסי הגלילי המקיף לימין בדרמי בר יחזקאל קא מיפלגי: 


lvr: 25
pgn: 58
dfh: b
trm: עומד על שנים עשר בקר
txt:
<span class='five'>עומד על שנים עשר בקר. </span>בים של נחושת שעשה שלמה כתיב שלשה פונים (צפון) וגו' <span class='mareimakom'>(דה'ב ד)</span> מקרא זה מונה והולך דרך ימין המקיף את הים ובא מצפון למערב וממערב לדרום ומדרום למזרח דרך ימין מקיפה: 


lvr: 25
pgn: 58
dfh: b
trm: דרך ימין למזרח
txt:
<span class='five'>דרך ימין למזרח. </span>לא שייך למתני הכא למזרח אלא במס' זבחים דמייתי לה להא מתניתא על הכבש שהוא בדרום והעולה לו ופונה לימין למזרח הוא פונה ואגב ריהטא דההיא גירסא נקיט לה בכולה הש'ס:  ואי


lvr: 25
pgn: 59
dfh: a
trm: ואי בעית אימא אי סבירא לן
txt:
<span class='five'>ואי בעית אימא אי סבירא לן. </span>דהקפה במזבח הפנימי ברגל היא כהקפה דחיצון דכולי עלמא ילפינן פנים מחוץ לענין ימין אלא סבירא להו להני תנאי דהקפה ביד ובמקומו עומד ומחטא לכל הקרנות לפי שאינו צריך להקיף ברגל שהרי כולו אינו אלא אמה על אמה: 


lvr: 25
pgn: 59
dfh: a
trm: מכלל דת'ק
txt:
<span class='five'>מכלל דת'ק. </span>לא שני ליה בין הקפת פנימי לחיצון אלא שניהן ברגל ותנא קמא דמתני' רבי יוסי הגלילי היא דהא כוותיה קאמר בברייתא: 


lvr: 25
pgn: 59
dfh: a
trm: סביב דמזבח הפנימי
txt:
<span class='five'>סביב דמזבח הפנימי. </span>דכתיב ביה על קרנות המזבח סביב <span class='mareimakom'>(ויקרא טז)</span> : 


lvr: 25
pgn: 59
dfh: a
trm: ועל כולן הוא נותן מלמעלה למטה
txt:
<span class='five'>ועל כולן הוא נותן מלמעלה למטה. </span>בזו שלפניו על כרחו כדי שלא יזוב הדם לתוך בית ידו דהואיל וגבוה היא יותר מידו צריך להיות ראשי אצבעותיו למעלה ואם מושך מלמטה למעלה הדם זב לתוך בית ידו ובאותן של צדדין נותן כדרך שהתחיל בזו חוץ מאותה שבאלכסון שהיא רחוקה ואם בא למשוך מלמעלה למטה טורח הוא לו להיות כפוף ופושט זרועו עד כלות המתנה אלא משכופף גופו ופושט זרועו מתחיל למטה ונזקף והולך למעלה: 


lvr: 25
pgn: 59
dfh: a
trm: טהר טיהרא
txt:
<span class='five'>טהר טיהרא. </span>תרגום של צהרים <span class='mareimakom'>(בראשית מג)</span> שהוא בחצי היום: 


lvr: 25
pgn: 59
dfh: a
trm: חנניה אומר בצד צפוני היה נותן
txt:
<span class='five'>חנניה אומר בצד צפוני היה נותן. </span>כל שבע הזאות חנניה סבר פתח דפרוכת בדרום וכי נפיק במערבית דרומית פגע והתם לא יהיב ברישא חיטוי דקרנות כדאמרן עד דנפיק למזרחית דרומית ויהיב והדר למערבית דרומית לשמאל משום דבהא איחייב ברישא כדאמרן לעיל ומשם למערבית צפונית צפונית מזרחית והתם דגמריה לחיטוי יהיב שבע הזאות: 


lvr: 25
pgn: 59
dfh: a
trm: ורבי יוסי סבר פתח בצפון
txt:
<span class='five'>ורבי יוסי סבר פתח בצפון. </span>כדקאמר במתני' הלכך במזרחית צפונית מתחיל ובדרומית מזרחית מסיים והתם יהיב להזאות: 


lvr: 25
pgn: 59
dfh: a
trm: דאמר קרא
txt:
<span class='five'>דאמר קרא. </span>גבי פר כהן משיח ואת כל דם הפר וגו' <span class='mareimakom'>(ויקרא ד)</span>  ותניא בתורת כהנים הפר לרבות פר יום הכפורים שיהו שיריו נשפכין ליסוד אשר פתח אהל מועד זה יסוד מערבי: 


lvr: 25
pgn: 59
dfh: a
trm:
אמרת ילמד ירידתו מן הכבש וכו' ירידתו מן הכבש בחיצונות ליציאתו מן ההיכל ושירים הפנימיים בידו</span>: <span class='five'>זה וזה

txt:
<span class='five'>אמרת ילמד ירידתו מן הכבש וכו' ירידתו מן הכבש בחיצונות ליציאתו מן ההיכל ושירים הפנימיים בידו</span>: <span class='five'>זה וזה. </span>חיצונות ופנימיות: 


lvr: 25
pgn: 59
dfh: a
trm: מן המפורש
txt:
<span class='five'>מן המפורש. </span>מן הפנימיות שכתוב בהן אל יסוד המזבח אשר פתח אהל מועד <span class='mareimakom'>(שם)</span> והוא יסוד מערבי: 


lvr: 25
pgn: 59
dfh: a
trm: קסבר פיתחא
txt:
<span class='five'>קסבר פיתחא. </span>דהיכל בדרומו של מזבח קאי הלכך יסוד אשר פתח אהל מועד היינו דרומי: 


lvr: 25
pgn: 59
dfh: a
trm: תנא דבי רבי ישמעאל בדבי ר' שמעון בן יוחי זה וזה יסוד דרומי
txt:
<span class='five'>תנא דבי רבי ישמעאל בדבי ר' שמעון בן יוחי זה וזה יסוד דרומי. </span>בבית מדרשו של ר'ש בן יוחי היו שונין משנת ר' ישמעאל וגורסין בה זה וזה יסוד דרומי לומר חזר בו ר' ישמעאל: 


lvr: 25
pgn: 59
dfh: b
trm: אלא מדרבנן
txt:
<span class='five'>אלא מדרבנן. </span>מאן דאמר מועלין מדרבנן קאמר לשלם קרן אבל מדאורייתא להוסיף חומש לא: 


lvr: 25
pgn: 59
dfh: b
trm: הוא
txt:
<span class='five'>הוא. </span>כי הדם הוא בנפש יכפר <span class='mareimakom'>(שם)</span>  הוא כהוייתו לפני כפרה כלאחר כפרה לאחר כפרה אין בו מעילה דכיון דנעשית מצותו תו לא קרינן ביה קדשי ה': 


lvr: 25
pgn: 59
dfh: b
trm: והרי תרומת הדשן
txt:
<span class='five'>והרי תרומת הדשן. </span>דכתיב בו <span class='mareimakom'>(שם ו)</span> ושמו אצל המזבח דטעון גניזה אלמא אסור בהנאה וכיון דבהנאה אסור משום קדושתו מעילה נמי אית ביה:  ובגדי


lvr: 25
pgn: 60
dfh: a
trm: ובגדי כהונה
txt:
<span class='five'>ובגדי כהונה. </span>ארבעה בגדי לבן דכ'ג ביום הכפורים דכתיב בהו והניחם שם <span class='mareimakom'>(ויקרא טז)</span> : 


lvr: 25
pgn: 60
dfh: a
trm: ראוין הן לכהן הדיוט
txt:
<span class='five'>ראוין הן לכהן הדיוט. </span>וקיימא לן בגדי כהונה אין בהן מעילה מפני שלא ניתנה תורה למלאכי השרת שיהו זריזין לפושטן מיד: 


lvr: 25
pgn: 60
dfh: a
trm: חד למעוטי מנותר
txt:
<span class='five'>חד למעוטי מנותר. </span>שאם אכל דם נותר בשוגג אינו חייב אלא אחת משום דם וכן אם אכל דם קדשים בטומאת הגוף שהיא בכרת בכולן אינו חייב אלא אחת משום דם וכן אם שגג בדם והזיד באחת מאלו פטור מכרת: 


lvr: 25
pgn: 60
dfh: a
trm: אבל מפיגול לא צריך למעוטי
txt:
<span class='five'>אבל מפיגול לא צריך למעוטי. </span>שאם אכל דם מקרבן פיגול ממילתא אחריתי נפקא לן דפטור מכרת דפיגול: 


lvr: 25
pgn: 60
dfh: a
trm: בין לאדם בין למזבח
txt:
<span class='five'>בין לאדם בין למזבח. </span>שאחרים מתירין אותן או לאכילת אדם כגון בשר קדשים הנאכל שתלוי בזריקת הדם שכל זמן שלא נזרק אסור באכילה כדכתיב ודם זבחיך ישפך <span class='mareimakom'>(דברים יב)</span>  והדר והבשר תאכל או מתירין למזבח כגון אימורין שזריקת הדם מכשרתן למזבח כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יז)</span> וזרק הכהן את הדם על מזבח ה' והדר והקטיר החלב לריח ניחוח חייבין עליו משום פיגול אם אכל מהן מקרבן מפוגל חייב כרת דכתיב <span class='mareimakom'>(שם ז)</span>  והנפש האוכלת ממנו עונה תשא אבל מתיר את אחרים כגון הדם והקומץ אין חייבין עליו משום פיגול דגמרי' משלמים דפיגול בשלמים כתיב ושלמים יש להן מתירין למזבח ומתירין לאדם שהדם מתיר את אימוריהן למזבח ובשרם לאכילה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 25
pgn: 60
dfh: a
trm: וכן בהיכל
txt:
<span class='five'>וכן בהיכל. </span>נתן מקצת מתנות על הפרוכת ונשפך הדם יביא פר אחר ויתחיל מתנות הפרוכת ואין צריך לחזור ולהתחיל בכפורת: 


lvr: 25
pgn: 60
dfh: a
trm: ממקום שפסק
txt:
<span class='five'>ממקום שפסק. </span>ואפילו לא נגמרה אותה כפרה אין צריך לחזור וליתן מה שנתן: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 25
pgn: 60
dfh: a
trm: בבגדי לבן מבחוץ
txt:
<span class='five'>בבגדי לבן מבחוץ. </span>כגון הגרלה וידוי ושפיכת שירים וכל מתנות הפרוכת ומזבח הזהב אם הקדים להן דבר מאוחר אין אלו מעכבין עליו לפוסלו אבל בשחיטה ובחפינה מודה הוא דצורך פנים כפנים דמי: 


lvr: 25
pgn: 60
dfh: a
trm: בבגדי זהב מבחוץ
txt:
<span class='five'>בבגדי זהב מבחוץ. </span>כגון אילו ואיל העם שהקדים להן הוצאת כף ומחתה אין מעכבין עליו לפסול: 


lvr: 25
pgn: 60
dfh: b
trm: רבי יהודה סבר
txt:
<span class='five'>רבי יהודה סבר. </span>אמקום שכפרתו אחת בשנה כתיבא חוקה אבל אהיכל ואעזרות אפי' דברים הנעשים בבגדי לבן שאין כפרתן בכהן גדול אלא אחת בשנה לא כתיבא חוקה: 


lvr: 25
pgn: 60
dfh: b
trm: למעוטי שירים
txt:
<span class='five'>למעוטי שירים. </span>שפיכת שירים דלא מעכבי דבר המאוחר להם אם הקדימו להם ואע'פ שהן נעשין בבגדי לבן אין סדרן מעכב: 


lvr: 25
pgn: 60
dfh: b
trm: ור' יהודה אי מעכבי
txt:
<span class='five'>ור' יהודה אי מעכבי. </span>שאר דברים הנעשים בבגדי לבן מבחוץ בכסדרן מעכבי אף שירים כסדרן: 


lvr: 25
pgn: 60
dfh: b
trm: ואי לא מעכבי
txt:
<span class='five'>ואי לא מעכבי. </span>שאר דברים הנעשים בבגדי לבן לא מעכבי הני דאינהו נמי עבודה המעכבת כפרה היא ומאי חזית למעוטה: 


lvr: 25
pgn: 60
dfh: b
trm: כדתניא
txt:
<span class='five'>כדתניא. </span>דלרבי יהודה שירים מעכבי כפרה כשאר המתנות אי עקר להו לגמרי הלכך אי חוקה אשארא כתיבא אדידהו נמי כתיבא: 


lvr: 25
pgn: 60
dfh: b
trm: מפני מה לא נאמר
txt:
<span class='five'>מפני מה לא נאמר. </span>מי מעכב על ידינו שלא נדרוש בלשון זה אם כלה כפר ואם לא כלה לא כפר: 


lvr: 25
pgn: 60
dfh: b
trm: שירים מעכבי איכא בינייהו
txt:
<span class='five'>שירים מעכבי איכא בינייהו. </span>רבי עקיבא סבר שירים לא מעכבי והכי קאמר אם כפר עיקר המתנות כלה ואפי' לא שפך שירים ורבי יהודה סבר מעכבי והכי קאמר אם כלה הכל אז כפר ואם לא כפר הכל אין הכפרה של מתנות כפרה: 


lvr: 25
pgn: 60
dfh: b
trm: ומי אמר רבי יוחנן הכי
txt:
<span class='five'>ומי אמר רבי יוחנן הכי. </span>דלר' נחמיה שירים לא מעכבי דקאמרינן לעיל שניהן מקרא אחד דרשו ומסקנא לר' נחמיה חד למעוטי שירים דלא מעכבי: 


lvr: 25
pgn: 60
dfh: b
trm: והאמר רבי יוחנן
txt:
<span class='five'>והאמר רבי יוחנן. </span>במסכת זבחים בפרק השוחט והמעלה בחוץ <span class='mareimakom'>(שם קיא.)</span> תנא רבי נחמיה כדברי האומר שירים מעכבי דקאמר רבי נחמיה התם שירי הדם שהקריבן בחוץ חייב אלמא עבודה הן בפנים וקרינן בהו <span class='mareimakom'>(ויקרא יז)</span> ואל פתח אהל מועד לא יביאנו וגו' ונכרת: 


lvr: 25
pgn: 61
dfh: a
trm: הקדים דם השעיר
txt:
<span class='five'>הקדים דם השעיר. </span>קא סלקא דעתך במתנות שבפנים קאמר דהוה ליה שעיר ששחטו קודם מתן דמו של פר: 


lvr: 25
pgn: 61
dfh: a
trm: תרגמא עולא
txt:
<span class='five'>תרגמא עולא. </span>דבמתנות שבהיכל קאמר אבל שחיטת השעיר במקומה היתה לאחר מתן דם הפר בפנים: 


lvr: 25
pgn: 61
dfh: a
trm: זה לפני ולפנים
txt:
<span class='five'>זה לפני ולפנים. </span>כפר בדמים הללו על טומאה שאירעה לפני ולפנים אם נכנס אדם שם בטומאה ואין בה ידיעה בסוף אבל הוה ידיעה בתחילה וילפינן מקראי בפ'ק דשבועות <span class='mareimakom'>(דף ז:)</span> ששעיר זה תולה עליה להגין מן היסורין עד שיודע לו ויביא בעולה ויורד: 


lvr: 25
pgn: 61
dfh: a
trm: ואת המזבח כמשמעו
txt:
<span class='five'>ואת המזבח כמשמעו. </span>על טומאה שאירעה לאדם במזבח ושהה כדי השתחויה שזהו שיעור שהייה למי שנטמא בעזרה: 


lvr: 25
pgn: 61
dfh: a
trm: הושוו כולן
txt:
<span class='five'>הושוו כולן. </span>בהאי יכפר בתרא כהנים לוים וישראלים ובטומאת מקדש וקדשיו אי אפשר להשוותן שהרי הפר מכפר על הכהנים והשעיר הנעשה בפנים על ישראל ובאיזה כפרה הושוו מלמד שכולם מתכפרים בוידוי של שעיר המשתלח בשאר עבירות דברי רבי יהודה: 


lvr: 25
pgn: 61
dfh: a
trm: ר'ש אומר כשם שדם השעיר הנעשה בפנים מכפר על ישראל בטומאת מקדש וקדשיו
txt:
<span class='five'>ר'ש אומר כשם שדם השעיר הנעשה בפנים מכפר על ישראל בטומאת מקדש וקדשיו. </span>ואין עמו וידוי: 


lvr: 25
pgn: 61
dfh: a
trm: וכשם שוידוי של שעיר המשתלח מכפר על ישראל בשאר עבירות כך וידוי של פר מכפר על הכהנים
txt:
<span class='five'>וכשם שוידוי של שעיר המשתלח מכפר על ישראל בשאר עבירות כך וידוי של פר מכפר על הכהנים. </span>ובמס' שבועות <span class='mareimakom'>(דף יג:)</span> פרכינן ולר'ש הא ודאי הושוו ומשנינן הושוו דבני כפרה נינהו מיהו כל חד מכפר בדידיה: 


lvr: 25
pgn: 61
dfh: a
trm: מכאן אמרו וכו'
txt:
<span class='five'>מכאן אמרו וכו'. </span>לאו אנתן מקצת מתנות קאי אלא אגמר מתנות שבפנים ונשפך הדם דאמר מכאן דאין צריך לחזור ולעשות את זאת שגמר שהרי כפרה בפני עצמה היא: 


lvr: 25
pgn: 61
dfh: a
trm: לי חילק רבי יעקב בלוגין
txt:
<span class='five'>לי חילק רבי יעקב בלוגין. </span>לי נתן רבי יעקב חילוק בלוג שמן של מצורע שלא הושוו למתן דמים של יה'כ ושנה לי לא נחלקו ר'מ ורבי אלעזר ור'ש בעבודות החלוקות בו שבע הזאות שבפנים ומתן בהונות דלא אמרינן ממקום שפסק משם הוא מתחיל דכתיב לוג אחד שמן <span class='mareimakom'>(ויקרא יד)</span> לוג אחד אמרתי לך להיות הכפרה בו ולא שני לוגין דהתם הוא דאיכא למידרש חיטוי אחד אמרתי לך אבל הכא ליכא למימר הכי: 


lvr: 25
pgn: 61
dfh: a
trm: מקצת מתנות שבפנים
txt:
<span class='five'>מקצת מתנות שבפנים. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(שם)</span> והזה מן השמן באצבעו שבע פעמים: 


lvr: 25
pgn: 61
dfh: a
trm: ויתחיל בתחילה בבהונות
txt:
<span class='five'>ויתחיל בתחילה בבהונות. </span>שהיא עבודה שניה כדכתיב <span class='mareimakom'>(שם)</span> ומיתר השמן אשר על כפו יתן הכהן וגו': 


lvr: 25
pgn: 61
dfh: a
trm: מתנות הראש
txt:
<span class='five'>מתנות הראש. </span>והנותר בשמן אשר על כף הכהן יתן על ראש המטהר <span class='mareimakom'>(שם)</span> : 


lvr: 25
pgn: 61
dfh: a
trm: ה'נ דלא מעכבי
txt:
<span class='five'>ה'נ דלא מעכבי. </span>והאמר מר <span class='mareimakom'>(מנחות דף ט.)</span> שיריים שחסרו בין קמיצה להקטרה אין מקטירין את הקומץ עלייהו: 


lvr: 25
pgn: 61
dfh: a
trm: שאני הכא דכתיב ומיתר השמן והנותר
txt:
<span class='five'>שאני הכא דכתיב ומיתר השמן והנותר. </span>מתנות בהונות קרויין שיריים דכתיב בהו ומיתר השמן וגו' ומתנות הראש קרויין שירי שיריים דכתיב בהו והנותר בשיריים הראשונים יתן על ראש המטהר:  אשם


lvr: 25
pgn: 61
dfh: b
trm: אשם מצורע ששחטו שלא לשמו
txt:
<span class='five'>אשם מצורע ששחטו שלא לשמו. </span>כגון לשם עולה או לשם שלמים ואמר מר <span class='mareimakom'>(זבחים דף ב.)</span> כל הזבחים שנשחטו שלא לשמן כשרין אלא שלא עלו לבעלים לשם חובה: 


lvr: 25
pgn: 61
dfh: b
trm: באנו
txt:
<span class='five'>באנו. </span>לדבר זה לתוך מחלוקתן של ר'מ ורבי אלעזר יש לנו ללמוד שכשם שחולקין בזה כך חולקין בזה: 


lvr: 25
pgn: 61
dfh: b
trm: לר'מ
txt:
<span class='five'>לר'מ. </span>דאמר עבודה שלא נגמרה הרי היא כמי שאינה אף זו הואיל ולא נגמרה שהרי לא עלתה לשם חובה אע'פ שנתן ממנו לבהונות הרי היא כמי שאינה ויביא אשם אחר: 


lvr: 25
pgn: 61
dfh: b
trm: ולרבי אלעזר ור'ש דאמרי ממקום שפסק משם הוא מתחיל
txt:
<span class='five'>ולרבי אלעזר ור'ש דאמרי ממקום שפסק משם הוא מתחיל. </span>אלמא לא אמר כמאן דליתא דמיא הכא נמי חשיבא היא ואי אפשר לגומרה באחר דהא כתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יד)</span>  כבש אחד אשם אשם אחד אמרתי לך ולא שתי אשמות והכא ליכא לדחויי כדאמרינן לעיל חטוי אחד אמרתי לך כו' הלכך אין לו תקנה: 


lvr: 25
pgn: 61
dfh: b
trm: והא אותו כתיב
txt:
<span class='five'>והא אותו כתיב. </span>והקריב אותו לאשם אותו שהונף עם הלוג ולא אחר ואפי' לר'מ נמי אין לו תקנה: 


lvr: 25
pgn: 61
dfh: b
trm: צריך העברת תער
txt:
<span class='five'>צריך העברת תער. </span>ביום מלאת ימי נזרו כדכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר ו)</span> תער לא יעבור על ראשו עד מלאת אבל ביום מלאת יגלח בתער וזה אין לו שיער וקתני צריך: 


lvr: 25
pgn: 61
dfh: b
trm: ואמר רבי אבינא וכו' ופליגא
txt:
<span class='five'>ואמר רבי אבינא וכו' ופליגא. </span>הא דרבי אבינא אדר' פדת דאלו רבי פדת צריך ויש לו תקנה קאמר שיעבירנו על מקום השיער דאע'ג דכתיב וגלח הנזיר לא בעינן קרא כדכתיב היכא דלא אפשר: 


lvr: 25
pgn: 61
dfh: b
trm: ולקח
txt:
<span class='five'>ולקח. </span>באשם מצורע כתיב ולקח הכהן מדם האשם וכל לקיחה האמורה בדם תכף לשחיטה לשון קבלה הוא: 


lvr: 25
pgn: 61
dfh: b
trm: יכול אף למזבח כן
txt:
<span class='five'>יכול אף למזבח כן. </span>דקיימא לן אשם מצורע טעון מתן דמים לגבי מזבח כשאר אשמות וזה דבר שהיה בכלל ויצא לידון בדבר החדש והחזירו לך הכתוב לכללו בפירוש בפ'ק דיבמות <span class='mareimakom'>(דף ז.)</span> לכך נאמר בו כי כחטאת האשם הוא לכהן מה חטאת טעונה מתן דמים ואימורים אף זה טעון מתן דמים ואימורים יכול אף דם הניתן על המזבח לא יתקבל בכלי ת'ל כי כחטאת האשם הוא לכהן: 


lvr: 25
pgn: 61
dfh: b
trm: מה חטאת טעונה כלי
txt:
<span class='five'>מה חטאת טעונה כלי. </span>לקבלת דמה דכל הקרבנות נפקי לן בהיקישא <span class='mareimakom'>(זבחים דף צז:)</span> דזאת התורה לעולה ולמנחה לחטאת ולאשם ובעולה ובשלמים כתיב וישם באגנות <span class='mareimakom'>(שמות כד)</span> ואשם נמי מהיכא דגמר חטאת גמר איהו אלא אשם מצורע משום דיצא לידון בדבר החדש בבהן יד ובהן רגל ואזן ימנית הוצרך להחזירו לכללו בהיקישא דכחטאת האשם: 


lvr: 25
pgn: 61
dfh: b
trm: וכולן מטמאין בגדים
txt:
<span class='five'>וכולן מטמאין בגדים. </span>כל הפרים והשעירים השנויים במשנתנו גבי נשפך הדם לאחר כפרה זו והביא פר שני לפרכת וגמר מתנות הפרכת ונשפך הדם והביא שלישי למתנות המזבח כולן נשרפין חוץ לשלש מחנות אבית הדשן ומטמאין בגדים העסוקין בשריפתן כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא טז)</span> ואת פר החטאת ואת שעיר החטאת אשר הובא את דמם וגו' והשורף אותם יכבס בגדיו במים: 


lvr: 25
pgn: 61
dfh: b
trm: כמה [שעירים] משלח
txt:
<span class='five'>כמה [שעירים] משלח. </span>אם נשפך דם השעיר לאחר שגמר מתנות פנים והוצרך להביא שנים ולהגריל עליהן ושחט את של שם ונתן מתנות הפרוכת ונשפך הדם והוצרך עוד להביא שנים ולהגריל עליהן ושחט את של שם למתנות המזבח הרי כאן שלשה שעירי עזאזל משלשה זוגות: 


lvr: 25
pgn: 62
dfh: a
trm: וכי עדרו שורף
txt:
<span class='five'>וכי עדרו שורף. </span>רבא קא מהדר ליה לרב נחמן ולטעמיך וכי עדרו הזקיקו הכתוב לשרוף ותנן וכולן נשרפין אבית הדשן: 


lvr: 25
pgn: 62
dfh: a
trm: הכא כתיב אותו
txt:
<span class='five'>הכא כתיב אותו. </span>לשלח אותו לעזאזל <span class='mareimakom'>(ויקרא טז)</span> : 


lvr: 25
pgn: 62
dfh: a
trm: את הלשכה
txt:
<span class='five'>את הלשכה. </span>שהשליכו לתוכה שקלים שהביאו באדר וממלאין הגזברין מהן שלש קופות לתרומה לקנות מהן קרבנות צבור תמידין ומוספין: 


lvr: 25
pgn: 62
dfh: a
trm: לא איתחזאי בתרייתא
txt:
<span class='five'>לא איתחזאי בתרייתא. </span>שהראשונה נראית להקרבה משנתרמה אבל שעיר של זוג ראשון לא נראה לשלוח עד שגמרו כל מתנות הדמים וכשגמרו נראה אחרון כראשון: 


lvr: 25
pgn: 62
dfh: a
trm: ואחר כך נמצא הראשון
txt:
<span class='five'>ואחר כך נמצא הראשון. </span>או קודם חצות דארבעה עשר או אחר חצות וקא אמר רבי יוסי מצוה בראשון ואף על פי שהופרש השני קודם חצות וכי מטא חצות תרוייהו איחזו כי הדדי דהא כל כמה דלא מטא זמן שחיטת הפסח לא איחזי קמא:  הדרן עלך הוציאו לו 


lvr: 25
pgn: 62
dfh: a
trm: ויאמר אם של שם מת וכו'
txt:
<span class='five'>ויאמר אם של שם מת וכו'. </span>הכי מיפרש' אם של שם מת יאמר זה שעלה וכו' ואם של עזאזל מת יאמר זה שעלה וכו': 


lvr: 25
pgn: 62
dfh: a
trm: והשני
txt:
<span class='five'>והשני. </span>אם של עזאזל מת ועכשיו יש כאן שנים לשם אחד שנשאר מזוג ראשון ואחד מזוג שני באחד יתכפר והשני ירעה וכן אם של שם מת והרי יש כאן שנים לעזאזל האחד ישתלח והשני ירעה ובגמרא מפרש איזהו שני אם שני שבזוג שני אם שני שבזוג ראשון: 


lvr: 25
pgn: 62
dfh: a
trm: שאין חטאת צבור מתה
txt:
<span class='five'>שאין חטאת צבור מתה. </span>דכי גמירי חמש חטאות ביחיד גמירי וטעמא מפורש בהוריות <span class='mareimakom'>(דף ו.)</span> ובתמורה <span class='mareimakom'>(דף טו.)</span> מה מצינו ולד חטאת ותמורת חטאת וחטאת שמתו בעליה שלא תמצאם בצבור אף  שכפרו בעליה ואע'פ שאפשר להיות בצבור לא נאמרה אלא ביחיד: 


lvr: 25
pgn: 62
dfh: b
trm: עיכובא מנלן
txt:
<span class='five'>עיכובא מנלן. </span>אי משום דכתיבא חוקה הא בין לרבי יהודה בין לר' נחמיה לא כתיבה חוקה אלא על דברים שהן מן העבודה אבל לא על הלקיחה שהיא מתמול שלשום: 


lvr: 25
pgn: 62
dfh: b
trm: על קרן מערבית צפונית
txt:
<span class='five'>על קרן מערבית צפונית. </span>של מזבח שהשמש באה מן המזרח לפיכך מושכו השוחט לצד מערב להרחיקו מן כותל המזרח בכל יכולת מפני שהכתלים גבוהים והחמה שחרית בשיפולו של רקיע וצל הכותל עומד כנגדה וצפונית משום דקדשי קדשים שחיטתן על ירך המזבח צפונה ושם היה בית המטבחיים והטבעות קבועות ברצפה לתת ראש הבהמה לתוכן והן עשרים וארבעה כמנין המשמרות ומקומן עשרים וארבע אמות על עשרים וארבע קבועות בששה סדרים: 


lvr: 25
pgn: 62
dfh: b
trm: על טבעת שניה
txt:
<span class='five'>על טבעת שניה. </span>לא בטבעת שאצל המזבח אלא בשניה לה המשוכה לצד צפון ופני השוחט וצואר הבהמה באלכסון לצד מזרחית צפונית שמשם השמש באה שחרית וטעמא דטבעת שניה לא ידענא ואני שמעתי כדי שתהא הראשונה מסייעתו להאחז בה רגלי הבהמה שלא תהפך ושל בין הערבים שהחמה באה מן המערב מושך עצמו לצד מזרח בכל יכולת ופניו למערב דרום באלכסון שזריחת החמה באה משם: 


lvr: 25
pgn: 62
dfh: b
trm: ומוספין של שבת
txt:
<span class='five'>ומוספין של שבת. </span>שנאמר בהם שני כבשים ודאי שנים שוים לעיכובא מדלא הדר כתב בהו  אחד לרבות אע'פ שאינן שוין להכשיר כך שמעתי וקשיא לי עיכובא מנלן ונראה בעיני דהכי גרס מוספין ודאי שנים למצוה מצותן להיות שוין ולא גרסי' מדלא כתיב אחד אחד ושיטתא דתלמידי תרביצאי היא: 


lvr: 25
pgn: 62
dfh: b
trm: שני שעירי יום הכפורים
txt:
<span class='five'>שני שעירי יום הכפורים. </span>שמשלקחן הם קדושים שהרי מתרומת הלשכה באו ושחטן בחוץ לעזרה: 


lvr: 25
pgn: 62
dfh: b
trm: חייב על שניהן
txt:
<span class='five'>חייב על שניהן. </span>משום שחוטי חוץ ולקמן פריך קודם הגרלה למאי חזו בפנים וכיון דלא חזו אמאי חייב הא ראוי לפתח אהל מועד בעינן דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יז)</span> בשחוטי חוץ ואל פתח אהל מועד לא הביאו: 


lvr: 25
pgn: 62
dfh: b
trm: לשעיר הנעשה בחוץ
txt:
<span class='five'>לשעיר הנעשה בחוץ. </span>כל אחד היה ראוי להקריבו לחטאת המוסף של יום הכפורים האמורה בפרשת פנחס: 


lvr: 25
pgn: 62
dfh: b
trm: לשעיר הנעשה בחוץ נמי לא חזו
txt:
<span class='five'>לשעיר הנעשה בחוץ נמי לא חזו. </span>דמחסרי כל מעשה עבודת היום של מתן דמי פר ושעיר וחפינת הקטרת והקטרתה הראוין ליקדם למוספין: 


lvr: 25
pgn: 62
dfh: b
trm: אין מחוסר זמן לבו ביום
txt:
<span class='five'>אין מחוסר זמן לבו ביום. </span>לענין שעיר החיצון אין כאן חסרון מעשה בגופו אלא חסרון זמן שעדיין לא הגיע זמן המוספין וזמן הראוי לבו ביום אין זה חסרון זמן אבל הגרלה אע'ג דלאו מעשה בגופן היא דהא אמרן עליית גורל מתוך קלפי היא מעכבת אבל הנחה אינה מעכבת אפילו הכי הואיל ומצוה האמורה בהן היא כמחוסר מעשה דמי: 


lvr: 25
pgn: 62
dfh: b
trm: השתא דאמר רב חסדא מחוסר הגרלה כמחוסר מעשה דמי
txt:
<span class='five'>השתא דאמר רב חסדא מחוסר הגרלה כמחוסר מעשה דמי. </span>ואע'ג דלאו מעשה בגופן הוא דאי לאו דחזו לשעיר המוסף לא היה מתחייב על שחיטתן בחוץ: 


lvr: 25
pgn: 62
dfh: b
trm: הא דאמר שמואל וכו'
txt:
<span class='five'>הא דאמר שמואל וכו'. </span>ומחוסר פתיחה כמחוסר מעשה דמי ואע'ג דלאו מעשה בגופן של שלמים הוא הואיל ובהן נאמר הוי כמעשה בגופן:  ומי


lvr: 25
pgn: 63
dfh: a
trm: ומי אית ליה לרב חסדא הואיל
txt:
<span class='five'>ומי אית ליה לרב חסדא הואיל. </span>לחייב על קרבן שאינו ראוי לשם מה שהופרש בפנים ושחטו בחוץ דנימא חייב משום הואיל וראוי לשם קרבן אחר: 


lvr: 25
pgn: 63
dfh: a
trm: טעמא דשלא לשמו הא סתמא לשמו הוא ופטור ואמאי נימא וכו'</span>: <span class='five'>בעי עקירה
txt:
<span class='five'>טעמא דשלא לשמו הא סתמא לשמו הוא ופטור ואמאי נימא וכו'</span>: <span class='five'>בעי עקירה. </span>אינו ראוי בפנים לשלמים אלא אם כן עקר שם פסח ממנו בשחיטתו הלכך לאו מתקבל בפנים הוא כל כמה דלא עקריה: 


lvr: 25
pgn: 63
dfh: a
trm: האי לא בעי עקירה
txt:
<span class='five'>האי לא בעי עקירה. </span>ואע'פ שלקחו לשם שעיר הנעשה בפנים זה חטאת וזה חטאת שניהן שוין בשמותיהן: 


lvr: 25
pgn: 63
dfh: a
trm: מתני להו בדרבה
txt:
<span class='five'>מתני להו בדרבה. </span>הני תרתי שמעתתא דרב חסדא הא דאמר לעיל הואיל וראוין לשעיר הנעשה בחוץ והא דאמר רב חסדא פסח ששחטו בחוץ בשאר ימות השנה וכו' מתני לה בדרבה דרבה אמרינהו: 


lvr: 25
pgn: 63
dfh: a
trm: עקירת חוץ
txt:
<span class='five'>עקירת חוץ. </span>עקירת שם בשחיטת חוץ לא שמה עקירה אם הכשיר הכתוב פסח בשאר ימות השנה בשלמים לא הכשירו אלא בפנים ובעקירת השם אבל בחוץ לעולם שמו עליו: 


lvr: 25
pgn: 63
dfh: a
trm: מחוסר זמן
txt:
<span class='five'>מחוסר זמן. </span>פטור על שחיטת חוץ בין שהוא מחוסר זמן בגופו בין שהוא מחוסר זמן בבעלים בגופו כגון בתוך שמונה ללידתו: 


lvr: 25
pgn: 63
dfh: a
trm: ואיזהו מחוסר זמן בבעלים הזב והזבה וכו'
txt:
<span class='five'>ואיזהו מחוסר זמן בבעלים הזב והזבה וכו'. </span>שיש זמן להבאת קרבנותיהם לסוף ספירת שבעה והיולדת לסוף מלאת ימי טהרה: 


lvr: 25
pgn: 63
dfh: a
trm: שהקריבו
txt:
<span class='five'>שהקריבו. </span>לפני הזמן חטאתן ואשמן בחוץ. פטורין שאינן מתקבלים בפנים לא לחובה ולא לנדבה לחובה משום דלא מטא זימנייהו ולנדבה שאין חטאת ואשם בא לנדבה והאי אשם במצורע הוא דאילו בזב וזבה ויולדת ליכא אשם: 


lvr: 25
pgn: 63
dfh: a
trm: עולותיהן ושלמיהם חייבין
txt:
<span class='five'>עולותיהן ושלמיהם חייבין. </span>שעולה ושלמים באים נדבה ומתקבלין נדבה בפנים ובמסכת זבחים פרכינן והני בני שלמים נינהו ומשנינן תני נזיר בהדייהו ואף מצורע לא שנינו במשנה ופרכינן התם הני בני אשמות נינהו ומשנינן תני מצורע בהדייהו: 


lvr: 25
pgn: 63
dfh: a
trm: ואמר רב חלקיה לא שנו
txt:
<span class='five'>ואמר רב חלקיה לא שנו. </span>דאשם בחוץ מחוסר זמן בבעלים פטור אלא לשמו דאינו ראוי לשמו בפנים אבל שלא לשמו כגון לשם עולה או לשם שלמים חייב שכן ראוי לפנים כיוצא בו בפנים דכל הזבחים שנזבחו שלא לשמן כשרין אלא שלא עלו לבעלים לשם חובה חוץ מן הפסח בזמנו והחטאת בכל זמן: 


lvr: 25
pgn: 63
dfh: b
trm: אי קרבן שומע אני וכו'
txt:
<span class='five'>אי קרבן שומע אני וכו'. </span>רישא דברייתא בתורת כהנים הכי איתא יכול השוחט חולין בפנים יהא חייב ודין הוא וכו' ת'ל קרבן על הקרבן הוא חייב ואינו חייב על החולין אי קרבן שומע אני וכו' כלומר או אינו אומר קרבן להוציא את החולין בפנים אלא להביא קדשי בדק הבית ששחטן בחוץ שיהא חייב שהרי אף הם נקראו קרבן כענין שנאמר ונקרב את קרבן ה' איש אשר מצא והא ודאי בדק הבית הוא: 


lvr: 25
pgn: 63
dfh: b
trm: הראוי לפתח וגו'
txt:
<span class='five'>הראוי לפתח וגו'. </span>וקדשי בדק הבית לא היו עתידים לבא לפתח אהל מועד ואני שמעתי שאינן ראוין לפתח אהל מועד שסתם קדשי בדק הבית בעלי מומין הן דאמר מר <span class='mareimakom'>(תמורה דף ז:)</span> המתפיס תמימים לבדק הבית עובר בעשה וא'א להעמידה כן במקומה במס' זבחים: 


lvr: 25
pgn: 63
dfh: b
trm: ולא אוציא פרת חטאת
txt:
<span class='five'>ולא אוציא פרת חטאת. </span>לא גרסינן שאף היא אינה ראויה לבא לאהל מועד אלא ולא אוציא שעיר המשתלח שהוא ראוי לבא לאהל מועד להגריל ולהתוודות עליו הכי מפרש לה בזבחים: 


lvr: 25
pgn: 63
dfh: b
trm: לה' להוציא
txt:
<span class='five'>לה' להוציא. </span>אתא דאילו לרבות לא איצטריך וכי אתא להוציא אתא ולמדרש מי שמיוחדין לשם יצא זה שאינו מיוחד: 


lvr: 25
pgn: 63
dfh: b
trm: והא אין הגורל קובע
txt:
<span class='five'>והא אין הגורל קובע. </span>לשם אלא את הראוי לשם וכיון דלא ידע על איזה מהן יעלה הגורל לשם א'א להיות אחד מהן מחוסר זמן: 


lvr: 25
pgn: 63
dfh: b
trm: חנן המצרי היא
txt:
<span class='five'>חנן המצרי היא. </span>דלית ליה הגרלה משהגריל ומת אחד מהן הלכך כשמת שעיר המשתלח ומביא אחר שלא בהגרלה הוצרך ללמד מן המקרא שלא יביא מחוסר זמן: 


lvr: 25
pgn: 63
dfh: b
trm: דלית ליה דחויין
txt:
<span class='five'>דלית ליה דחויין. </span>דלית ליה שיהא הדם דחוי בשביל חבירו שמת לומר ישפך הדם כדקאמר רבי יהודה במתני' מת המשתלח ישפך הדם: 


lvr: 25
pgn: 63
dfh: b
trm: דילמא מייתי ומגריל
txt:
<span class='five'>דילמא מייתי ומגריל. </span>וירעה אותו שיפול עליו גורל של שם ויתכפר בדם של ראשון ולעולם שנים צריך להביא ומגריל ואכתי פשיטא דמחוסר זמן לא דאין גורל קובע אלא בראוי לשם: 


lvr: 25
pgn: 63
dfh: b
trm: רבינא אמר
txt:
<span class='five'>רבינא אמר. </span>כי איצטריך קרא דמחוסר זמן כגון שהומם המשתלח משהגריל עליו וחיללו על אחר וזה אין צריך להגריל שהרי מכח הראשון בא: 


lvr: 25
pgn: 64
dfh: a
trm: רבא אמר
txt:
<span class='five'>רבא אמר. </span>מחוסר זמן דאיצטריך קרא לשעיר המשתלח כגון שהיה לו למי שמוכרן לציבור חולה בתוך ביתו שמותר לחלל עליו יום הכפורים ושחט את אמו של שעיר שנעשה מחוסר זמן משום אותו ואת בנו לאחר שהגריל עליו: 


lvr: 25
pgn: 64
dfh: a
trm: אין נדחין
txt:
<span class='five'>אין נדחין. </span>אם אירעה להם שעת פסול עדיין יכולין להתקן כשיזדווג לו אחר ולא אמרי' הואיל ונדחה ידחה אלא בשחוטין כגון מת המשתלח ישפך הדם: 


lvr: 25
pgn: 64
dfh: a
trm: יקריבו כל הראשין כולן
txt:
<span class='five'>יקריבו כל הראשין כולן. </span>ותולין האיסור באותו שקרב כבר ותלינן לקולא דהואיל ונתערבו אין כאן ספק איסור דאורייתא למיזל לחומרא דלא הזהירה תורה עליהן אלא כשהן בעצמן שנאמר בהם כי משחתם בהם מום בם כי איתנהו בעינייהו: 


lvr: 25
pgn: 64
dfh: a
trm: בעידנא דאיתחזאי קמייתא לא איתחזאי בתרייתא
txt:
<span class='five'>בעידנא דאיתחזאי קמייתא לא איתחזאי בתרייתא. </span>אבל האי לא איתחזי קמא עד דאיתחזי בתרא שאף על פי שהגריל עליו אינו ראוי לישחט עד לאחר מתן דם הפר ובתוך כך מת חבירו והביאו שנים והגרילו עליהן וכשהגיע זמן שחיטת השעיר כבר זה האחרון עומד: 


lvr: 25
pgn: 64
dfh: a
trm: אלא רבי יוסי דפסח
txt:
<span class='five'>אלא רבי יוסי דפסח. </span>דהא הכא לא איתחזאי קמא עד דאתחזאי בתרא שהרי אין זמן שחיטת פסח אלא לאחר חצות וקודם לכן אבד ראשון והופרש שני ונמצא ראשון והרי שניהן עומדים כשהגיע זמן שחיטה ואפילו הכי קאמר רבי יוסי מצוה בראשון:  יתקיים


lvr: 25
pgn: 64
dfh: b
trm: יתקיים תחתיו
txt:
<span class='five'>יתקיים תחתיו. </span>אינו נותן תמורה אלא לזה שמת אבל לחי אינו נותן תמורה להפסל הוא ולבא זה תחתיו: 


lvr: 25
pgn: 64
dfh: b
trm: שני איני יודע וכו'
txt:
<span class='five'>שני איני יודע וכו'. </span>אמתני' קאי שני ששנינו עליו ירעה איני יודע וכו': הכי גרסינן 


lvr: 25
pgn: 64
dfh: b
trm: יעמד חי ולא שכבר עמד
txt:
<span class='five'>יעמד חי ולא שכבר עמד. </span>ונדחה על ידי מיתת חבירו ועכשיו הוא בא לחזור ולעמוד יעמד חי עמידה אחת ולא שתי עמידות: 


lvr: 25
pgn: 64
dfh: b
trm: כי קאמר אליבא דרבנן
txt:
<span class='five'>כי קאמר אליבא דרבנן. </span>מדקאמר ר' יהודה ועוד לאשמועינן דבעלי חיים נדחין מכלל דשמעינהו לרבנן דאמרי שני שבזוג ראשון קרב דבעלי חיים אין נדחין ושני שבזוג שני ירעה שאין חטאת צבור מתה ואתא לאיפלוגי עלייהו בתרתי דקא אמריתו אין חטאת צבור מתה אני אומר תמות ועוד לא בזה שאמרתם עליו ירעה אני אומר ימות אלא הוא יקרב ושני שבזוג ראשון ימות: 


lvr: 25
pgn: 64
dfh: b
trm: אלא לרבי יוחנן
txt:
<span class='five'>אלא לרבי יוחנן. </span>דאמר רבנן נמי בשני שבזוג ראשון אמרו ירעה במאי פליג ר' יהודה עלייהו בהך סיפא דקתני ועוד: 


lvr: 25
pgn: 64
dfh: b
trm: בשלמא לר' יוחנן
txt:
<span class='five'>בשלמא לר' יוחנן. </span>דאמר ירעה דמתניתין אשני שבזוג ראשון קאמר משכחת לה דאילו דיחיד כי האי גוונא תמות משום חטאת שכפרו בעליה: 


lvr: 25
pgn: 64
dfh: b
trm: כדרבי אבא
txt:
<span class='five'>כדרבי אבא. </span>דאמר במסכת תמורה <span class='mareimakom'>(דף כג.)</span> גבי פלוגתא דרבי ורבנן שנחלקו במפריש חטאתו ונאבדה והפריש אחרת תחתיה ונמצאת הראשונה והרי שתיהן עומדות דקאמר ר' מתכפר באחת מהן והשניה תמות וחכמים אומרים אין חטאת שכפרו בעליה מתה אלא שנמצאת לאחר שכפרו הבעלים אבל נמצא קודם כפרה ולאחר הפרשה רועה ואמר ר' אבא עליה הכל מודים שאם נתכפר בשאינה אבודה דהיינו שניה שהופרש אחרון אבודה מתה שכך נאמרה הלכה למשה מסיני חטאת שאבדה ונתכפרו בעליה באחרת הראשונה מתה לא נחלקו אלא שנתכפר בראשונה והשניה עומדת ובהא פליגי רבי סבר מפריש לצורך תשלומי אבוד כאבוד דמי ורבנן סברי לאו כאבוד דמי וגבי מתניתין דהכא בשלמא לר' יוחנן דאמר שני שבזוג ראשון קתני מתניתין ירעה היינו דיהיב טעמא משום דאין חטאת צבור מתה הא דיחיד תמות דהוה ליה נתכפר בשאינה אבודה והדחויה קיימת והכל מודים שמתה:  אלא


lvr: 25
pgn: 65
dfh: a
trm: אלא לרב
txt:
<span class='five'>אלא לרב. </span>דאמר בשני שבזוג שני קתני מתני' דירעה ובראשון שנדחה יתכפר אמאי הא דיחיד תמות לא מיבעי לרבנן דלא מתה דהא נתכפר בדחוייה ואינהו אמרי מפריש לאבוד לאו כאבוד דמי אלא אפי' לר' לא מתה שהרי לא הופרש לתשלומי אבוד שהרי מתחילה היה ראשון קיים ובשביל המשתלח שמת הוצרך להביא שנים וכיון דאין בעלי חיין נדחין מעיקרא אי בעי האי מקריב והוה ליה כמפריש שתי חטאות לאחריות שאם יאבד אחד מהן יקריב את חבירו: 


lvr: 25
pgn: 65
dfh: a
trm: כיון
txt:
<span class='five'>כיון. </span>דמצוה בראשון מעיקרא כי אפרשינן להאי שני אדעתא דאיבוד אפרשינן ולא גרע ממפריש לאבוד ומתני' רבי היא והכי אמרינן במסכת תמורה דרב כרבי מוקי לה למתני': 


lvr: 25
pgn: 65
dfh: a
trm: תנן רבי יהודה אומר תמות
txt:
<span class='five'>תנן רבי יהודה אומר תמות. </span>קס'ד בההיא דקאמרי רבנן ירעה אמר רבי יהודה תמות ועל כרחך לרבי יהודה בעלי חיים נדחין כדקתני נשפך הדם ימות המשתלח: 


lvr: 25
pgn: 65
dfh: a
trm: בשלמא לרבי יוחנן דאמר בשני שבזוג ראשון
txt:
<span class='five'>בשלמא לרבי יוחנן דאמר בשני שבזוג ראשון. </span>תנן ירעה ואמר רבי יהודה עליה תמות מיכפר בשני שבזוג שני: 


lvr: 25
pgn: 65
dfh: a
trm: ואיכא דמותיב הכי
txt:
<span class='five'>ואיכא דמותיב הכי. </span>הך תיובתא קמייתא דאותיבנא לעיל ועוד אמר רבי יהודה וכו' דאותיבנא לעיל לרב איכא דמותיב לה מעיקרא לרבי יוחנן והכי מותיב לה: 


lvr: 25
pgn: 65
dfh: a
trm: בשלמא לרב
txt:
<span class='five'>בשלמא לרב. </span>דאמר לתנא קמא בעלי חיין אין נדחין ובשני שבזוג שני קאמר ירעה ורבי יהודה לאו עליה קאמר ימות היינו דהדר קאמר ועוד לאשמועינן דבעלי חיין נדחין סבירא ליה ותמות דקאמר ברישא לאו אההוא דאמרי רבנן ירעה קאי ובתרתי אתא לאפלוגי ברישא פליג אחטאת צבור דקאמרי רבנן ירעה ואמר [רבי יהודה] ימות וסיפא מיפליג בבעלי חיין דקאמרי רבנן אין נדחין ויתכפר בראשון ואתא איהו למימר הוא ימות והשני יקרב: 


lvr: 25
pgn: 65
dfh: a
trm: בשלמא נשפך הדם ימות המשתלח דלא איתעביד מצותיה
txt:
<span class='five'>בשלמא נשפך הדם ימות המשתלח דלא איתעביד מצותיה. </span>דדם וחוקה בדברים הנעשים בבגדי לבן כתיבא וצריך להביא דם אחר ואי אפשר בלא הגרלה וכיון דאית ליה בעלי חיים נדחים ימות המשתלח הראשון: 


lvr: 25
pgn: 65
dfh: a
trm: אלא מת המשתלח
txt:
<span class='five'>אלא מת המשתלח. </span>למה לו תשלומין שאתה מזקיקו לו להביא שנים ולהגריל ולשפוך דם הראשון הא איתעביד מצותיה דשעיר המשתלח כל דבר המעכב בו אינו אלא הגרלה בלבד לקבוע גורל של שם על שלו דהא שמעי' ליה לר' יהודה דאמר לא התודה כשר וכל שכן דשילוח דלא מעכב לדברי הכל דכי כתיב חוקה אדברים שהכהן עושה בבגדי לבן ולא על דברים הנעשים ע'י איש עתי: 


lvr: 25
pgn: 65
dfh: a
trm: להיות חי
txt:
<span class='five'>להיות חי. </span>שלא ימות עד שעת מתן דמו של חבירו הא אם מת קודם לכן אין כפרת הדם כלום לכך צריך תשלומין ובלא הגרלה אי אפשר וזקוק לשנים וראשון ידחה דהכל מודין בשחוטין שנדחין: 


lvr: 25
pgn: 65
dfh: a
trm: נשבעין
txt:
<span class='five'>נשבעין. </span>השלוחין שבועת שומרין לגזברין שהרי ההפסד להקדש שאין הבעלים חייבים לשקול עוד (דתנן) <span class='mareimakom'>(כתובות דף קח.)</span> תורמין על האבוד שלא נודע: 


lvr: 25
pgn: 65
dfh: a
trm: ואם לאו
txt:
<span class='five'>ואם לאו. </span>שלא נתרמה התרומה אין ההפסד להקדש אלא של בעלים לפיכך נשבעין לבני העיר: 


lvr: 25
pgn: 65
dfh: b
trm: חדש בחדשו
txt:
<span class='five'>חדש בחדשו. </span>לחדשי חידושין יתירי כתיבי לדרשה לומר לך יש חדש שאתה צריך לחדש הקרבנות ולהביאם מתרומה חדשה וגמר שנה שנה מניסן דכתיב ראשון הוא לכם וגו': 


lvr: 25
pgn: 65
dfh: b
trm: אלא גזירה משום חטאת שעברה שנתה
txt:
<span class='five'>אלא גזירה משום חטאת שעברה שנתה. </span>שמא עד יום הכפורים הבא תעבור שנה על השעיר הזה משנולד וקיימא לן בכל שעירי חטאת שפסולין לאחר שנה דתניא בתורת כהנים גבי חטאת יחיד תורה אחת יהיה לכם וגו' הרי כל התורה כולה כע'ז מה חטאת ע'ז בת שנתה אף כאן בת שנתה כשהוא אומר יהיה לרבות שעירי רגלים כשהוא אומר לכם לרבות שעירי ע'ז לעושה לרבות שעיר נשיא: 


lvr: 25
pgn: 65
dfh: b
trm: ופרכינן גזירה היא גופה חטאת שעברה שנתה
txt:
<span class='five'>ופרכינן גזירה היא גופה חטאת שעברה שנתה. </span>מאי גזירה דקאמרת הא ודאי חטאת שעברה שנתה היא לשנה הבאה: 


lvr: 25
pgn: 65
dfh: b
trm: הא לא קשיא
txt:
<span class='five'>הא לא קשיא. </span>משכחת לה דלא עברה שנתה כרבי דאמר אין השנה שלימה מיום הכפורים ליום הכפורים מפני שאנו מונין ללבנה ושנת החמה עודפת עליה אחד עשר יום וצריך אתה ליתן לכל שנה את עיבורה מה ששנת החמה יתירה עליה: 


lvr: 25
pgn: 65
dfh: b
trm: רבי אומר מונה שס'ה ימים
txt:
<span class='five'>רבי אומר מונה שס'ה ימים. </span>בין שעיברו ב'ד את השנה בין שלא עיברוה שאין לך למנות אלא לימות החמה: 


lvr: 25
pgn: 66
dfh: a
trm: ואם נתעברה נתעברה למוכר
txt:
<span class='five'>ואם נתעברה נתעברה למוכר. </span>ולא תחלט עד שיגיע באותו יום באותו חדש שמכרה לו ולרבי משכחת לה כגון שהקדישו ביום שמיני ללידתו בערב יום הכפורים בשנה פשוטה וכי מטי יום הכפורים הבא אכתי לא מלו ליה שס'ה ימים אלא שס'ד: 


lvr: 25
pgn: 66
dfh: a
trm: רואין אותה
txt:
<span class='five'>רואין אותה. </span>בכל מקום שהיא כאילו עומדת בבית הקברות שאין הכהן יכול ליקרב אליה אבל לא מחטאות המתות היא אלא שאינה קריבה הלכך רועה עד שיפול בה מום ותימכר: 


lvr: 25
pgn: 66
dfh: a
trm: ואין מחרימין
txt:
<span class='five'>ואין מחרימין. </span>קסבר סתם חרמין לבדק הבית ופלוגתא היא במסכת ערכין <span class='mareimakom'>(דף כח:)</span>: 


lvr: 25
pgn: 66
dfh: a
trm: והנך דלאו בני הקרבה נינהו
txt:
<span class='five'>והנך דלאו בני הקרבה נינהו. </span>שאר רועות אינן עומדות ליקרב הני עצמן אלא דמיהן: 


lvr: 25
pgn: 66
dfh: a
trm: הך דבת הקרבה היא
txt:
<span class='five'>הך דבת הקרבה היא. </span>ליוה'כ הבא טריד בהו לבו על הקרבתו ודילמא מקריב לה מקמי יוה'כ: 


lvr: 25
pgn: 66
dfh: a
trm: הא רבי
txt:
<span class='five'>הא רבי. </span>דאמר מפסח לפסח אפשר לו שלא עברה שנתו ואע'פ שהופרש לאחר שמונה ללידתו דאלו מחוסר זמן לא קדיש: 


lvr: 25
pgn: 66
dfh: a
trm: וכן המעות
txt:
<span class='five'>וכן המעות. </span>שהפרישו לפסח אל יקרבו לשנה הבאה ואיכא למאן דאמר יקרבו: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 25
pgn: 66
dfh: a
trm: בא לו אצל שעיר
txt:
<span class='five'>בא לו אצל שעיר. </span>השתא הדר תנא למילתיה לאורויי בסדר העבודה וקאמר דלאחר שגמר כהן גדול מתן דמים של פר ושעיר כדסליק פירקין דהוציאו לו בא לו הכהן אצל שעיר המשתלח במקום שהעמידו שם כנגד בית שילוחו כדאמרן בפ' טרף בקלפי <span class='mareimakom'>(לעיל ד' מא:)</span>: 


lvr: 25
pgn: 66
dfh: a
trm: אלא שעשו כהנים קבע
txt:
<span class='five'>אלא שעשו כהנים קבע. </span>שהרגילו לעשות את הכהנים קבע להיות מוליכים אותו ולא היו בית דין של כהנים מניחין את ישראל להוליכו: 


lvr: 25
pgn: 66
dfh: a
trm: וכבש
txt:
<span class='five'>וכבש. </span>כמין מעלה עשו לו שהוא גבוה ויוצא דרך אותו הכבש חוץ לעזרה וחוץ לעיר כדי שלא יוכלו הבבליים ליגע במשולח לפי שהיו רגילין לתלשו בשערו ואומרים לו טול מהר וצא ואל תשהה עונותינו אצלנו עוד:  גמ'


lvr: 25
pgn: 66
dfh: b
trm: עתי אפילו בשבת
txt:
<span class='five'>עתי אפילו בשבת. </span>עתי בעתו ובמועדו ישתלח ולא יעבור ואפי' בשבת ובטומאה ולקמן מפרש מאי איסור שבת וטומאה שייך בשילוחו דאיצטריך לרבויי: 


lvr: 25
pgn: 66
dfh: b
trm: למאי הלכתא
txt:
<span class='five'>למאי הלכתא. </span>מה חלול שבת יש שהוצרך להתירו אי משום תחומין דרבנן בעלמא נינהו שגזרו עליהן לאחר מתן תורה: 


lvr: 25
pgn: 66
dfh: b
trm: כמאן
txt:
<span class='five'>כמאן. </span>איצטריך לרבויי דלא כרבי נתן דאמר חי נושא את עצמו הוא ואין בו אלא משום שבות ופלוגתא במסכת שבת <span class='mareimakom'>(דף צד.)</span>: 


lvr: 25
pgn: 66
dfh: b
trm: זאת אומרת
txt:
<span class='five'>זאת אומרת. </span>מדאיצטריך למתני עתי אפילו בשבת איכא למשמע דאין איסור הוצאה ליום הכפורים דאי יום הכפורים כשבת להוצאה למה לי קרא להתיר משאו בשבת הרי כשחל בחול נמי כשבת דמי וקאמר רחמנא ישלחנו עירוב כדי נסבא אלא דהא בהא תליא דלא תקינו חכמים עירובי חצרות אלא בשביל איסור הוצאה שגזרו מרשות לרשות גזירה משום הוצאה מרשות היחיד לרה'ר: 


lvr: 25
pgn: 66
dfh: b
trm: למאי הלכתא
txt:
<span class='five'>למאי הלכתא. </span>מה איסור טומאת מקדש או קדשיו יש בשילוחו שהוצרך לומר שידחה את הטומאה: 


lvr: 25
pgn: 66
dfh: b
trm: יכול להרכיב אני ואתם
txt:
<span class='five'>יכול להרכיב אני ואתם. </span>בריא וחזק היה השעיר להרכיב אותי ואתכם עליו לקמן אמרינן שלא היה חפץ להשיב על שאלתם מה שלא שמע מפי רבו: 


lvr: 25
pgn: 66
dfh: b
trm: אהא בשלום אני ואתם
txt:
<span class='five'>אהא בשלום אני ואתם. </span>כלומר מה לכם לשאול על זאת לא אני ולא אתם נזקק לשילוחו: 


lvr: 25
pgn: 66
dfh: b
trm: פלוני מהו לעולם הבא
txt:
<span class='five'>פלוני מהו לעולם הבא. </span>על אדם אחד שאלוהו מה מעשיו בעיניך ויש פותרים על שלמה בן דוד שאלוהו: 


lvr: 25
pgn: 66
dfh: b
trm: מהו לסוד את ביתו
txt:
<span class='five'>מהו לסוד את ביתו. </span>בזמן הזה מי אסור מפני צער חורבן הבית: אמר להם לא שאלתוני אלא מהו לסוד את קברו: 


lvr: 25
pgn: 66
dfh: b
trm: לא שהפליגן
txt:
<span class='five'>לא שהפליגן. </span>והפרישן לדברים אחרים כאדם המתכוין לדחות כשאינו יודע להשיב אלא יודע היה אבל לא אמר דבר שלא שמע מרבו: 


lvr: 25
pgn: 66
dfh: b
trm: שמעשה העגל שוין
txt:
<span class='five'>שמעשה העגל שוין. </span>עבודותיו שוות לאיסור מפני מה אין מיתתן שוה שהיו בו שלש מיתות מיתת סייף שימו איש חרבו מיתת מגיפה ויגוף ה' את העם <span class='mareimakom'>(שמות לב)</span> מיתת הדרוקן דכתיב ויזר על פני המים ואמרינן במסכת ע'ז <span class='mareimakom'>(דף מד.)</span> לא נתכוין משה אלא לבודקן כסוטות בלצבות בטן: 


lvr: 25
pgn: 66
dfh: b
trm: זיבח וקיטר
txt:
<span class='five'>זיבח וקיטר. </span>הן עבודות שחייבין עליהן לע'ז מיתה כדתנן בארבע מיתות <span class='mareimakom'>(סנהדרין ס:)</span> שהן בסקילה וכאן בסייף שעדיין לא נתפרשו להן ארבע מיתות בית דין ונידונו במיתת בני נח שכל מיתתן בסייף כדאמרינן בסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף נו.)</span>: 


lvr: 25
pgn: 66
dfh: b
trm: גיפף ונישק
txt:
<span class='five'>גיפף ונישק. </span>אין בהן מיתת בית דין כדתנן בארבע מיתות <span class='mareimakom'>(שם ס:)</span> אלא בידי שמים נידונו במגפה: 


lvr: 25
pgn: 66
dfh: b
trm: האומר לאביו ולאמו
txt:
<span class='five'>האומר לאביו ולאמו. </span>במעשה העגל לא ראיתיו נעשו אכזרים עליהם לנקום נקמתו של מקום אלמא אביו ואמו אחיו ובניו עבדו ע'ז: 


lvr: 25
pgn: 66
dfh: b
trm: ומתוך ששונאין
txt:
<span class='five'>ומתוך ששונאין. </span>בני ארץ ישראל את הבבליים היו קורין כל קלי הראש ועושי דבר שלא כהוגן על שמם: 


lvr: 25
pgn: 66
dfh: b
trm: מה שהי צפירא דין וחובי דרא סגיאין
txt:
<span class='five'>מה שהי צפירא דין וחובי דרא סגיאין. </span>מה מתעכב שעיר זה כאן ועונות הדור מרובין והן עליו: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 25
pgn: 66
dfh: b
trm: עד סוכה הראשונה
txt:
<span class='five'>עד סוכה הראשונה. </span>סוכות עשו לו בדרך ובני אדם הולכין לגור שם לפני יום הכפורים שמלוין אותו מסוכה לסוכה:  תשעים


lvr: 25
pgn: 67
dfh: a
trm: תשעים ריס
txt:
<span class='five'>תשעים ריס. </span>היו מירושלים ועד צוק הר גבוה וזקוף כדאמרי' בבבא מציעא עלתה לראשי צוקין ונפלה: 


lvr: 25
pgn: 67
dfh: a
trm: שבעה ומחצה ריס לכל מיל
txt:
<span class='five'>שבעה ומחצה ריס לכל מיל. </span>הרי לתשעים ריס י'ב מיל והם י'א מסעות מירושלים לסוכה הראשונה מסע אחד ומסוכה לסוכה עד י' סוכות ט' מסעות הרי י' מסעות ומסוכה אחרונה לצוק מסע אחד הרי לכל מסע ומסע מיל חוץ מאחד מהן שיש בו ב' מילין היינו דקתני ומלוין אותו מסוכה לסוכה שהמיל הוא תחום שבת חוץ מאחרון שהוא רחוק ב' מילין ומלויהו מיל ועומד מרחוק ורואה את מעשיו והחשבון הזה אינו שוה לחשבון שיסד רבי אלעזר קליר ובשלשים קנים הוא קצב הריס אותו חשבון אינו עולה לאלפים אמה המיל אבל בברייתא דהאזינו בספרי מצינו שם מידת חלוקת ארץ ישראל לעתיד לבוא רוחב גבול כל שבט ושבט שבעים וחמשה מיל וגם רבי אלעזר קליר יסד כן בפיוט ארחץ בנקיון כפות ברוחב ע'ה מיל חריצותיה והם כ'ה אלף קנים שבספר יחזקאל <span class='mareimakom'>(מה)</span> שנאמר ומן המדה הזאת תמוד וגו' וכל קנה ו' אמות הרי ק'נ אלף אמה תן לכל אלפים אמה מיל הרי ע'ה מיל: 


lvr: 25
pgn: 67
dfh: a
trm: בא וישב לו
txt:
<span class='five'>בא וישב לו. </span>חוזר עד סוכה האחרונה אע'פ שהיוצא חוץ לתחום אפילו ברשות אין לו אלא אלפים אמה ממקום שיצא לשם ברשות לזה התירו לפי שהוא מעונה וחלש ועוד שירא לעמוד יחידי במדבר משתחשך: 


lvr: 25
pgn: 67
dfh: a
trm: מאימתי מטמא בגדים
txt:
<span class='five'>מאימתי מטמא בגדים. </span>דכתיב והמשלח את השעיר יכבס בגדיו <span class='mareimakom'>(ויקרא טז)</span> : <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 25
pgn: 67
dfh: a
trm: סח לי אלעזר בני
txt:
<span class='five'>סח לי אלעזר בני. </span>בלשון שחוק על דבריי ואמר לי אם ע'י עירוב דיי לנו בב' סוכות שיהיו בני ירושלים מלוין אותו שני מילין ומסוכה ראשונה יצאו לקראתו ב' מילין הרי ד' מילין שאתה יכול להרחיק הסוכה מירושלים וסוכה השניה לסוף ארבעה מילין של ראשונה ויהיו מקצת בני הראשונה מערבין לצד השניה ומקצת יערבו לצד ירושלים וכן בני שניה מקצתן מערבין לצד הראשונה לצאת לקראתו ב' מילין ומקצתן מערבין לצד צוק ללוותו ב' מילין: 


lvr: 25
pgn: 67
dfh: a
trm: לא צריך אדם לכך
txt:
<span class='five'>לא צריך אדם לכך. </span>לא נצרך אדם המשלח לאכול בדרך אלא מה טעם אמרו לו כן שאינו דומה מי שיש לו פת בסלו להיות רעב כמי שאין לו: 


lvr: 25
pgn: 67
dfh: a
trm: כיון דמצוה בשעיר
txt:
<span class='five'>כיון דמצוה בשעיר. </span>לדחפו לאחוריו כדכתיב אל ארץ גזירה דבר המתגזר ויורד אי אמרת נקטריה כוליה בסלע זמנין דקדים ומלבין קודם דחיפת השעיר ומייתבא דעתיה משמחת ליבון החטאים ולא איכפת ליה לקיים מצות השעיר לפיכך קושר באחרונה חציה בין קרניו ועיניו תלוין בו ומאחר שהוא עסוק בו באחרונה לא יניח מלדחפו והיא לא תלבין לחצאים עד שתגמר מלאכת כולה: 


lvr: 25
pgn: 67
dfh: a
trm: דגמיש ליה לרישיה
txt:
<span class='five'>דגמיש ליה לרישיה. </span>יכוף ראשו תחת גופו כשיפול לאחוריו ולא יוכל לראות הלשון אם הלבין:  דכתיב


lvr: 25
pgn: 67
dfh: b
trm: דכתיב במדבר
txt:
<span class='five'>דכתיב במדבר. </span>ושלח את השעיר במדבר <span class='mareimakom'>(ויקרא טז)</span> וקרא יתירא הוא למדרש שיהא הפקר כמדבר: 


lvr: 25
pgn: 67
dfh: b
trm: המדברה המדברה במדבר
txt:
<span class='five'>המדברה המדברה במדבר. </span>שלש מקראות בענין לשלח אותו לעזאזל המדברה ושלח ביד איש עתי המדברה ושלח את השעיר במדבר: 


lvr: 25
pgn: 67
dfh: b
trm: עוזא ועזאל
txt:
<span class='five'>עוזא ועזאל. </span>מלאכי חבלה שירדו לארץ בימי נעמה אחות תובל קין ועליהם נאמר ויראו בני האלהים את בנות האדם <span class='mareimakom'>(בראשית ו)</span> כלומר על העריות מכפר: 


lvr: 25
pgn: 67
dfh: b
trm: חוק
txt:
<span class='five'>חוק. </span>משמע שאינו אלא גזירת מלך כמו וישימה לחק <span class='mareimakom'>(שמואל א ל)</span> וישם אותה יוסף לחוק <span class='mareimakom'>(בראשית מז)</span> : 


lvr: 25
pgn: 67
dfh: b
trm: השטן
txt:
<span class='five'>השטן. </span>יצר הרע משיב עליהן תשובה להטעות את ישראל ולומר שהתורה אינה אמת כי מה תועלת בכל אלו לכך נכתב בהן חוק אני ה' גזרתי עליכם: 


lvr: 25
pgn: 67
dfh: b
trm: תלמוד לומר אני ה'
txt:
<span class='five'>תלמוד לומר אני ה'. </span>אחוקותי קאי דמינייהו סליק את חוקותי תשמרו אני ה' חקקתים גזרתים: 


lvr: 25
pgn: 67
dfh: b
trm: זורקו בבת ראש
txt:
<span class='five'>זורקו בבת ראש. </span>קסבר דחיפתו וזריקתו היא שילוחו: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 25
pgn: 67
dfh: b
trm: בא לו אצל פר וכו'
txt:
<span class='five'>בא לו אצל פר וכו'. </span>חזר לו התנא לסדרו הראשון שהוא מסדר עבודת כ'ג וקתני בא לו כהן גדול אצל פר ושעיר העומדים לישרף אחר שמסר את המשתלח למי שהוא מוליכו בא לו אצלם וקרעם והוציא האימורין: 


lvr: 25
pgn: 67
dfh: b
trm: ונתנם במגס
txt:
<span class='five'>ונתנם במגס. </span>בקערה של כלי שרת והקטירן כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא טז)</span> ואת חלב החטאת יקטיר המזבחה ובגמרא פריך הא אכתי לא חזי להקטירן: 


lvr: 25
pgn: 67
dfh: b
trm: קלען במקלעות
txt:
<span class='five'>קלען במקלעות. </span>כמין קליעה ארבעה בני אדם נושאין שני מוטות שנים לפנים שנים לאחור ומהלכים מוט אצל מוט והפר והשעיר נתונים עליהן מורכבין זה על זה וכופפן זה תחת זה כמין קליעה ושלימין הן אלא שנקרע כריסן להוציא אימוריהן כדתניא בגמרא שמוציאן שלמים: 


lvr: 25
pgn: 67
dfh: b
trm: מאימתי מטמאים בגדים
txt:
<span class='five'>מאימתי מטמאים בגדים. </span>העסוקין בהן כדכתיב והשורף אותם יכבס בגדיו <span class='mareimakom'>(שם)</span> : 


lvr: 25
pgn: 67
dfh: b
trm: משיצאו חוץ לחומת העזרה
txt:
<span class='five'>משיצאו חוץ לחומת העזרה. </span>בגמרא מפרש טעמא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> ה'ג 


lvr: 25
pgn: 67
dfh: b
trm:
והקטירן ס'ד אלא אימא להקטירן </span>ולא גרס  במגס מקטיר להו וגירסא משובשת היא כאן ובמסכת פסחים <span class='mareimakom'>(דף סה:)</span> ובמסכת סוטה <span class='mareimakom'>(דף טו.)</span> דשפיר הוה שייך למיתני לתנא והקטירן במגס דבמגס מעלה אותן למזבח דדכו

txt:
<span class='five'>והקטירן ס'ד אלא אימא להקטירן </span>ולא גרס  במגס מקטיר להו וגירסא משובשת היא כאן ובמסכת פסחים <span class='mareimakom'>(דף סה:)</span> ובמסכת סוטה <span class='mareimakom'>(דף טו.)</span> דשפיר הוה שייך למיתני לתנא והקטירן במגס דבמגס מעלה אותן למזבח דדכוותיה תנינן טובא מעלו ומקטירו בכלי שרת <span class='mareimakom'>(סוטה דף יד:)</span> מעלו ומקטירו בהמיינו אלא הכי קשיא ליה והקטירן ס'ד וכי עכשיו הוא מקטירן והלא עודנו לבוש בגדי לבן ועדיין עליו לקרות הפרשה בבגדים הללו ואח'כ יטבול וילבש בגדי זהב לאילו ואיל העם ויטבול שניה להוציא כף ומחתה ויטבול שלישית למוספין ואמורי חטאת הללו ותמיד של בין הערבים כדקתני בפרקין דלקמן אלא אימא להקטירן נתן למגס להקטירן בו למזבח כשיגיע זמנן: <span class='five'>לא היה מנתחן. </span>השורפן כניתוח בשר עולה שהוא מופשט מן העור קודם ניתוח כדכתיב והפשיט ונתח <span class='mareimakom'>(ויקרא א)</span> אלא עור על גבי בשר ואינו מפשיטן: 


lvr: 25
pgn: 67
dfh: b
trm: ונאמר
txt:
<span class='five'>ונאמר. </span>בפר כהן משיח עור ובשר ופרש ואת עור הפר ואת כל בשרו על ראשו ועל כרעיו וקרבו ופרשו <span class='mareimakom'>(ויקרא ד)</span> :  מה


lvr: 25
pgn: 68
dfh: a
trm: וקרבו ופרשו והוציא
txt:
<span class='five'>וקרבו ופרשו והוציא. </span>בת'כ ה'ג לה ואת עור הפר ואת כל בשרו על ראשו ועל כרעיו וקרבו ופרשו והוציא מלמד שמוציאו שלם: 


lvr: 25
pgn: 68
dfh: a
trm: ונאמר להלן ראש וכרעים ה'ג
txt:
<span class='five'>ונאמר להלן ראש וכרעים ה'ג. </span>ומעולה גמר שנאמרו בה ראש וכרעים בהקטרתה שנאמר וערכו את הנתחים את הראש ואת הפדר ונאמר והקרב והכרעים: 


lvr: 25
pgn: 68
dfh: a
trm: כשם שפרשו בקרבו וכו'
txt:
<span class='five'>כשם שפרשו בקרבו וכו'. </span>שנאמר ואת עור הפר ואת כל בשרו הקיש הוצאת עור ובשר להוצאת קרבו ופרשו מה פרשו בקרבו אף בשרו בעורו וכתיב והוציא ושרף מה הוצאתו בשרו ועורו אף שריפתו כן: 


lvr: 25
pgn: 68
dfh: a
trm: ת'ר נאמר כאן מחוץ למחנה וכו'
txt:
<span class='five'>ת'ר נאמר כאן מחוץ למחנה וכו'. </span>הגירסא הזו משובשת היא ואי אפשר להעמידה ובמסכת זבחים ובת'כ הכי איתא ת'ר להלן אתה נותן להן ג' מחנות וכאן אתה נותן להן מחנה אחת א'כ למה נאמר אל מחוץ למחנה לומר לך כיון שיצאו חוץ למחנה אחת מטמאין בגדים וגבי פר יום הכפורים תניא לה בת'כ יוציא אל מחוץ למחנה ושרפו וגו' וקמתמה תנא ואמר הכי להלן בפר העדה וכהן משיח אתה נותן להן לשריפתן חוץ לג' מחנות עזרה והר הבית וירושלים כדיליף לקמן וכאן אתה אומר אל מחוץ למחנה ושרפו דמשמע ששורפן חוץ למחנה שכינה מיד במחנה לויה והלא אף אלו פנימיים ואיתקישו להדדי לשריפה ולטומאת בגדים כדאמרינן גבי פר העלם דבר ועשה לפר כאשר עשה לפר החטאת וכוליה לדרשא ודרשינן לפר זה פר יום הכפורים במס' זבחים <span class='mareimakom'>(לט.)</span> ובמסכת מנחות <span class='mareimakom'>(כז.)</span> מייתינן לה ועיקרה בת'כ וגבי פר יוה'כ נמי כתיב החטאת החטאת ואת פר החטאת ואת שעיר החטאת מה תלמוד לומר חטאת חטאת לפי שלא למדנו שיהו מטמאין בגדים ונשרפין אבית הדשן אלא אלו בלבד מניין לרבות פר משיח ופר העדה ושעירי ע'ז ת'ל חטאת חטאת אלמא כי הדדי נינהו א'כ למה נאמר כאן מחנה אחת לא נאמרה אלא על טומאת הבגדים הכתובה אחריה והשורף אותם יכבס בגדיו ולומר לך כיון שיצאו חוץ למחנה אחת מטמאין בגדים ואף של פר כהן משיח מכאן למד שהרי לא נכתבה בו טומאת בגדים ומריבויא דחטאת חטאת אתיא כדפרישית וה'ג אמר מר להלן אתה נותן להם ג' מחנות וכו': 


lvr: 25
pgn: 68
dfh: a
trm: מחוץ למחנה בדשן
txt:
<span class='five'>מחוץ למחנה בדשן. </span>בהוצאת דשן המזבח והוציא את הדשן אל מחוץ למחנה שאין [ת'ל] אינו מלמד כלום דאנא ידענא דאל מחוץ למחנה מוציאין אותו דכתיב בפרים הנשרפים אל שפך הדשן וכתיב בהו מחוץ למחנה: 


lvr: 25
pgn: 68
dfh: a
trm: ורבי שמעון
txt:
<span class='five'>ורבי שמעון. </span>דאמר במתניתין אין מטמאין בגדים עד שיוצת האור ברובן האי מחוץ למחנה דכתיב בפר ושעיר של יום הכפורים מאי עביד ליה: 


lvr: 25
pgn: 68
dfh: a
trm: נאמר כאן
txt:
<span class='five'>נאמר כאן. </span>בפר יום הכפורים ונאמר להלן בפרה אדומה והוציא אותה אל מחוץ למחנה <span class='mareimakom'>(במדבר יט)</span> : 


lvr: 25
pgn: 68
dfh: a
trm: ומה להלן
txt:
<span class='five'>ומה להלן. </span>בפרה אדומה במזרחה של ירושלים דכתיב בה אל נכח פני אהל מועד <span class='mareimakom'>(שם)</span> אלמא עומד במזרח ופניו למערב כנגד פתחו של היכל שהוא בכותל [מערבי] ופתוח למזרח אף כאן וכו': 


lvr: 25
pgn: 68
dfh: b
trm: אבית הדשן
txt:
<span class='five'>אבית הדשן. </span>צריך שיקדים לשם דשן המזבח שיהא נקרא קודם לכן מקום שפך הדשן מכלל דלתנא קמא לא צריך: 


lvr: 25
pgn: 68
dfh: b
trm: רבי אליעזר בן יעקב הוא
txt:
<span class='five'>רבי אליעזר בן יעקב הוא. </span>דאמר לא אשמועינן אלא שיהא מקומו מדרון שיהא דשנו משתפך: 


lvr: 25
pgn: 68
dfh: b
trm: ודילמא במקומו משופך הוא דפליגי
txt:
<span class='five'>ודילמא במקומו משופך הוא דפליגי. </span>ומודה רבי אליעזר בן יעקב שיקדים שם דשן אלא דבעי נמי מקומו משופך: 


lvr: 25
pgn: 68
dfh: b
trm: השורף
txt:
<span class='five'>השורף. </span>המתעסק בצרכי שריפתן בגופן דכתיב אותם כגון המסייע בשעת שריפה והאי תנא אית ליה כרבי שמעון דאין מטמאין בגדים עד שיוצת בהן האור: 


lvr: 25
pgn: 68
dfh: b
trm: דשויה חרוכא
txt:
<span class='five'>דשויה חרוכא. </span>דהוי ניתך הבשר ואפר מיהו לא הוו לתנא קמא מטמאין עד שיעשו אפר דאותם קרינא ביה לרבי אלעזר ברבי שמעון שוייה חרוכא לא מטמא דלא פר מיקרי: 


lvr: 25
pgn: 68
dfh: b
trm: מתני'</span> <span class='five'>אמרו לו לכהן גדול וכו'
txt:
<span class='five'>מתני'</span> <span class='five'>אמרו לו לכהן גדול וכו'. </span>שאינו רשאי להתחיל בעבודה אחרת עד שהגיע שעיר למדבר שנאמר ושלח את השעיר במדבר ואחר כך ואת חלב החטאת יקטיר המזבחה: 


lvr: 25
pgn: 68
dfh: b
trm: דירכאות
txt:
<span class='five'>דירכאות. </span>בני אדם עומדים מירושלים לצוק בכדי שיראה זה סימנו של זה ומניפין אותם הסמוכין למדבר בסודרין וזה הסמוך לו רואה ומניף גם הוא ורואה חבירו הסמוך לירושלים דירכאות בלע'ז רידר'יגרדש: 


lvr: 25
pgn: 68
dfh: b
trm: הולכין מיל
txt:
<span class='five'>הולכין מיל. </span>כדאמרן לעיל <span class='mareimakom'>(סו:)</span> מיקרי ירושלים מלוין אותו עד סוכה הראשונה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 25
pgn: 68
dfh: b
trm: נעשית מצותו
txt:
<span class='five'>נעשית מצותו. </span>ומתחיל לקרות הפרשה:  הדרן עלך שני שעירי <span class='shastitle7'>בא לקרות. </span>את הפרשה דילפינן ממלואים דאמרינן בפ'ק <span class='mareimakom'>(דף ה:)</span> מניין שאף מקרא פרשה מעכב וכו': 


lvr: 25
pgn: 68
dfh: b
trm: ראש הכנסת
txt:
<span class='five'>ראש הכנסת. </span>על פיו נחתכין צרכי הכנסת מי מפטיר מי פורס על שמע מי עובר לפני התיבה: 


lvr: 25
pgn: 68
dfh: b
trm: שבחומש הפקודים
txt:
<span class='five'>שבחומש הפקודים. </span>ספר וידבר שמתחיל במנינן של ישראל ופרשת פינחס באותו ספר ושם המוספין אמורין: 


lvr: 25
pgn: 68
dfh: b
trm: ועל העבודה
txt:
<span class='five'>ועל העבודה. </span>רצה בעמך ישראל ותרצה העבודה בדביר ביתך וכו' שאותך לבדך ביראה נעבוד: 


lvr: 25
pgn: 68
dfh: b
trm: ועל ההודאה
txt:
<span class='five'>ועל ההודאה. </span>מודים אנחנו לך עד הטוב לך להודות על העבודה מברך בשביל העבודה שעבד והודאה סמוכה לעבודה דכתיב זובח תודה יכבדנני <span class='mareimakom'>(תהלים נ)</span> אחר עבודה תודה והיא הודאה: 


lvr: 25
pgn: 68
dfh: b
trm: על מחילת העון
txt:
<span class='five'>על מחילת העון. </span>מחול לעונותינו ביום הכפורים הזה וכו' עד מלך מוחל וסולח לעונותינו וכו': 


lvr: 25
pgn: 69
dfh: a
trm: וסיפא איצטריך ליה
txt:
<span class='five'>וסיפא איצטריך ליה. </span>שינה דנקט משום דבעי לאשמועינן שמותר ליתנן תחת ראשיהן ותו לא איכפת לן אם יפיח מאחר שפושטן: 


lvr: 25
pgn: 69
dfh: a
trm: הניחא
txt:
<span class='five'>הניחא. </span>האי דלא חייש לכלאים למאן דאמר אבנטו של כהן גדול ביום הכפורים שהוא של בוץ זהו אבנטו של הדיוט כל ימות השנה ואין כלאים בבגדי כהן הדיוט שפיר: 


lvr: 25
pgn: 69
dfh: a
trm: שרי
txt:
<span class='five'>שרי. </span>אין בו משום כלאים דהעלאה דומיא דלבישה דאית בה הנאת חימום הוא דאיתסר: 


lvr: 25
pgn: 69
dfh: a
trm: כולה משום כבודו דכהן גדול
txt:
<span class='five'>כולה משום כבודו דכהן גדול. </span>מראין אותו שיש שררות הרבה למטה ממנו אבל בעלמא אין חולקין:  אין


lvr: 25
pgn: 69
dfh: b
trm: אין ישיבה בעזרה
txt:
<span class='five'>אין ישיבה בעזרה. </span>דכתיב לעמוד לשרת <span class='mareimakom'>(דברים יח)</span> העומדים שם לפני ה' <span class='mareimakom'>(שם)</span> ולא מצינו בה ישיבה: 


lvr: 25
pgn: 69
dfh: b
trm: אלא למלכי בית דוד שנאמר ויבא המלך דוד וישב וגו'
txt:
<span class='five'>אלא למלכי בית דוד שנאמר ויבא המלך דוד וישב וגו'. </span>כשאמר לו נתן הנביא אתה לא תבנה הבית כי ימלאו ימיך וגו': 


lvr: 25
pgn: 69
dfh: b
trm: ויברך עזרא וגו'
txt:
<span class='five'>ויברך עזרא וגו'. </span>בההוא ענינא דויקרא לפני הרחוב כתיב ברוך ה' אלהים וגו' כך תיקנו באותו היום לומר במקדש בסוף כל ברכה וברכה כדאמרינן במסכת תענית <span class='mareimakom'>(דף יג.)</span>: 


lvr: 25
pgn: 69
dfh: b
trm: ביעתא בת יומא
txt:
<span class='five'>ביעתא בת יומא. </span>ביצה הנולדה בו ביום לפי שפסק החימום מן המעים ואפילו אותן שעיברה התרנגולת כבר אינן מתבשלין במעיה: 


lvr: 25
pgn: 69
dfh: b
trm: עובדי כוכבים מקרקרים בהיכלו
txt:
<span class='five'>עובדי כוכבים מקרקרים בהיכלו. </span>שראה שרי נבוכדנצר נכנסין להיכל ומריעים בו ככל רצונם: 


lvr: 25
pgn: 69
dfh: b
trm: לא אמר נורא
txt:
<span class='five'>לא אמר נורא. </span>בפרשת הנה חנמאל כתיב עושה חסד לאלפים ומשלם עון אבות אל חיק בניהם אחריהם האל הגדול והגבור ה' צבאות שמו <span class='mareimakom'>(ירמיה לב)</span> : 


lvr: 25
pgn: 69
dfh: b
trm: דניאל לא אמר גבור
txt:
<span class='five'>דניאל לא אמר גבור. </span>בתפלתו בספרו <span class='mareimakom'>(דניאל ט)</span> : 


lvr: 25
pgn: 69
dfh: b
trm: זו היא גבורתו
txt:
<span class='five'>זו היא גבורתו. </span>שכובש יצרו כל השנים הללו שנשתעבדו בהן ומאריך אפו על כל הגזירות שגוזרים על בניו: 


lvr: 25
pgn: 69
dfh: b
trm: ואלו הן נוראותיו שאלמלא מוראו וכו'
txt:
<span class='five'>ואלו הן נוראותיו שאלמלא מוראו וכו'. </span>מן יום החורבן אתה למד נוראותיו שכל האומות נאספו להשמידם ונתקיימו מהן: 


lvr: 25
pgn: 69
dfh: b
trm: כאן בכדי שיפסיק התורגמן
txt:
<span class='five'>כאן בכדי שיפסיק התורגמן. </span>הא דקתני אין מדלגין בפרשה הרחוקה מזה שקודם שגולל ספר תורה עד מקום הדילוג יפסיק התורגמן המתרגם פסוק שקרא הקורא ונמצאו צבור יושבין ומצפין אין זה כבוד צבור אבל אך בעשור סמוכה היא לאחרי מות ויכול לגלול שם קודם שיפסיק התורגמן: 


lvr: 25
pgn: 69
dfh: b
trm: בענין אחד
txt:
<span class='five'>בענין אחד. </span>כגון הכא ששתי הפרשיות מדברות בענין יוה'כ מדלגינן ובכדי שלא יפסיק התורגמן והא דקתני דאפילו בכדי שלא יפסיק נמי לא ידלג בשני ענינים לפי שדברי תורה היא אזהרות ועונשין ומצות וצריך שיכנסו בלב השומעין וכשאדם יוצא משיטה לשיטה אחרת אינו נוח להתבונן: 


lvr: 25
pgn: 70
dfh: a
trm: שלא להוציא לעז על ספר תורה
txt:
<span class='five'>שלא להוציא לעז על ספר תורה. </span>כשרואין אותו קורא פרשה שלישית על פה יהו סבורים שספר תורה חסר אותה פרשה: 


lvr: 25
pgn: 70
dfh: a
trm: תנו רבנן שאר התפלה
txt:
<span class='five'>תנו רבנן שאר התפלה. </span>השנויה במשנה כך היא רנה תחינה בקשה מלפניך על עמך ישראל שצריכים להושע: 


lvr: 25
pgn: 70
dfh: a
trm: להראות חזותו לרבים
txt:
<span class='five'>להראות חזותו לרבים. </span>להראות נויו של ספר תורה ותפארת בעליה שטרח להתנאות במצוה שנאמר <span class='mareimakom'>(שמות טו)</span> זה אלי ואנוהו התנאה לפניו במצות לולב נאה ספר תורה נאה בקלף נאה בדיו נאה בלבלר אומן ומערב יום הכפורים הביאום שם: 


lvr: 25
pgn: 70
dfh: a
trm: אין מעבירין על המצות
txt:
<span class='five'>אין מעבירין על המצות. </span>ומהו דתימא האי נמי אעבורי הוא שמניח זו והולך לראות זו: 


lvr: 25
pgn: 70
dfh: a
trm: קמ'ל
txt:
<span class='five'>קמ'ל. </span>דלאו מעבר הוא מאחר שאינו עסוק בה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 25
pgn: 70
dfh: a
trm: שבעת כבשים
txt:
<span class='five'>שבעת כבשים. </span>של מוסף הן בחומש הפקודים <span class='mareimakom'>(במדבר כט)</span> : 


lvr: 25
pgn: 70
dfh: a
trm: ופר העולה
txt:
<span class='five'>ופר העולה. </span>נמי דמוסף עם תמיד של בין הערבים בטבילה חמישית: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 25
pgn: 70
dfh: a
trm: ותו פר העולה לרבי אליעזר דשייריה
txt:
<span class='five'>ותו פר העולה לרבי אליעזר דשייריה. </span>ולא איירי ביה אימת עביד ליה והוא הדין נמי דאיכא לאקשויי אשעיר אלא ריש מילתא נקט: 


lvr: 25
pgn: 70
dfh: a
trm: לא משכחת לה
txt:
<span class='five'>לא משכחת לה. </span>לסדר עבודת היום מתקנתא במשנתינו אלא משכחת לה מתקנתא לרבי אליעזר דתנא דבי שמואל דאיירי בכולהו או לרבי עקיבא דתוספתא שפירש שם את דבריו יפה בדרבי עקיבא לא גרסינן יצא ועשה: 


lvr: 25
pgn: 70
dfh: a
trm: עם תמיד של שחר
txt:
<span class='five'>עם תמיד של שחר. </span>בלבישה ראשונה שנאמר במוספי כל הרגלים מלבד עולת הבקר אלמא מוספין עם עולת הבקר נעשית בסמוך להן וילמוד יום הכפורים מהם: 


lvr: 25
pgn: 70
dfh: a
trm: ואח'כ עבודת היום ואחר כך שעיר הנעשה בחוץ
txt:
<span class='five'>ואח'כ עבודת היום ואחר כך שעיר הנעשה בחוץ. </span>ואף על פי שהוא מן המוסף לא יכול להקדימו לעבודת היום לפי שנאמר בו ושעיר חטאת אחד מלבד חטאת הכפורים למדנו ששעיר חטאת הפנימי קדמו:  ואחר


lvr: 25
pgn: 70
dfh: b
trm: ואחר כך תמיד של בין הערבים
txt:
<span class='five'>ואחר כך תמיד של בין הערבים. </span>בטבילה חמישית ולא איירי הכא בהוצאת כף ומחתה דפשיטא לן דבתר אילו ואיל העם היא כדתניא לקמן שכל הפרשה נאמרה על הסדר וכו': 


lvr: 25
pgn: 70
dfh: b
trm: עביד כדכתיב
txt:
<span class='five'>עביד כדכתיב. </span>תורת כהנים כתיבא ברישא הלכך אילו ואיל העם ואימורי חטאת בתר עבודת היום והדר הוצאת כף ומחתה ואחר כך מוספין ותמיד של בין הערבים דכתיבי לבסוף בחומש הפקודים: 


lvr: 25
pgn: 70
dfh: b
trm: האי מלבד חטאת הכפורים
txt:
<span class='five'>האי מלבד חטאת הכפורים. </span>דמשמע דשעיר החיצון קודם לאילו ואיל העם מאי עביד ליה בשלמא מלבד עולת הבקר לאו ביום הכיפורים כתיב ומרגלים לא יליף דסמיך אסידרא למיעבד הני דתורת כהנים ברישא אלא האי דכתב ביום הכפורים גופיה מאי עביד ליה: 


lvr: 25
pgn: 70
dfh: b
trm: על מה שזה מכפר וכו'
txt:
<span class='five'>על מה שזה מכפר וכו'. </span>במתניתין דפ'ק דשבועות <span class='mareimakom'>(דף ב.)</span> דריש ליה הכי ועל שיש בה ידיעה בסוף ואין בה ידיעה בתחילה שעיר הנעשה בחוץ מכפר שנאמר ושעיר חטאת אחד מלבד חטאת הכפורים על מה שזה מכפר זה מכפר מה פנימי אינו מכפר אלא על דבר שיש בו ידיעה כדמפרש התם אף חיצון אינו מכפר וכו': 


lvr: 25
pgn: 70
dfh: b
trm: והדר עביד עבודת היום
txt:
<span class='five'>והדר עביד עבודת היום. </span>דאי אמרת כל המוספין יקריב עם תמיד של שחר דילמא חליש ולא מצי למיעבד עבודת היום והוא עיקר הכפרה: 


lvr: 25
pgn: 70
dfh: b
trm: דילמא פשע
txt:
<span class='five'>דילמא פשע. </span>ולא עביד להו אחר עבודת היום ולמאי דחיישת דילמא חליש ליכא למיחש דלגבי עבודת היום זריז הוא ומחליף כח וכולהו מוספין לא עביד דתורת כהנים קדים וצריך לקיים זו וזו סדר הכתוב ומדרשי המקראות: 


lvr: 25
pgn: 70
dfh: b
trm: דכולי עלמא מיהא
txt:
<span class='five'>דכולי עלמא מיהא. </span>בין לר' אליעזר בין לר' עקיבא חד איל הוא דציבור דכולהו אמרי איל העם ולא איירי באיל הכתוב בחומש הפקודים כלל: 


lvr: 25
pgn: 70
dfh: b
trm: וצריכי
txt:
<span class='five'>וצריכי. </span>שיש דעת נוטה לומר נדבה מובחרת כדי שתהא מקובלת ברצון ויש דעת נוטה לומר חובה תהא מובחרת כדי שיצא ידי חובתו יפה:  שכל


lvr: 25
pgn: 71
dfh: a
trm: שכל הפרשה נאמרה על הסדר וכו'
txt:
<span class='five'>שכל הפרשה נאמרה על הסדר וכו'. </span>ואי כסדרן כתיבי וכן הסדר שמוציאן בלבישה ראשונה ואין עבודה חיצונה של בגדי זהב מפסקת בין עבודת היום להוצאת כף ומחתה לא משכחת לה וכו' כבר פרשתיה בפרק אמר להם הממונה <span class='mareimakom'>(לעיל דף לב:)</span>: 


lvr: 25
pgn: 71
dfh: a
trm: בשעיר הנעשה בחוץ
txt:
<span class='five'>בשעיר הנעשה בחוץ. </span>כדכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר כט)</span> מלבד חטאת הכפורים והוא אינו כתוב כאן אבל אילו ואיל העם דווקא כתבינהו קרא אחר הוצאת כף ומחתה ולא איצטריך לן לשבש סדרא דקראי: 


lvr: 25
pgn: 71
dfh: a
trm: אמר קרא ויצא ועשה וגו'
txt:
<span class='five'>אמר קרא ויצא ועשה וגו'. </span>וזו יציאה ראשונה האמורה בפרשה הילכך על כרחך מקמי הוצאת כף ומחתה עביד להו בהפסקה שביניהם לעבודת היום: 


lvr: 25
pgn: 71
dfh: a
trm: אשר לבש כבר
txt:
<span class='five'>אשר לבש כבר. </span>אלמא זו היא פשיטה שניה שמע מינה יש הפסקת חילוף בגדים בין עבודת היום להוצאת כף ומחתה ורבא לא אאתקפתיה דרבי זירא קאי אלא לפרושי טעמא דמתניתא דמשבשא קראי: ה'ג 


lvr: 25
pgn: 71
dfh: a
trm: אינו רואה פר ושעיר הנשרפים
txt:
<span class='five'>אינו רואה פר ושעיר הנשרפים. </span>אלמא שריפתן בעוד שכהן גדול לבוש בגדי בוץ היא: 


lvr: 25
pgn: 71
dfh: a
trm: ואילו אימורי חטאת
txt:
<span class='five'>ואילו אימורי חטאת. </span>לדברי הכל בתר הכי עביד להו (כשטובל) בטבילה שלישית עם אילו ואיל העם: 


lvr: 25
pgn: 71
dfh: a
trm: אמר קרא והמשלח את השעיר וגו'
txt:
<span class='five'>אמר קרא והמשלח את השעיר וגו'. </span>ובאותו לשון עצמו נאמר והשורף אותם דמשתעי בשריפת הפר ושעיר ושניהן כתובין אחר ואת חלב החטאת ועל כרחך שילוח השעיר מקמי הקטרת אימורים הוה כדכתיב ושלח את השעיר במדבר והדר ואת חלב החטאת על כרחך והמשלח דכתיב בתריה כאדם שהפסיק הענין שהיה מדבר בו וחוזר ומסיימו ואומר ואותו שילוח שאמרתי לך למעלה המשלחו מטמא בגדים ובאותו לשון עצמו נאמר והשורף: 


lvr: 25
pgn: 71
dfh: a
trm: מה והמשלח
txt:
<span class='five'>מה והמשלח. </span>אף על פי שנכתב אחר אימורי חטאת דמעיקרא הוא אף והשורף אף על פי שנכתב אחריהן מעיקרא הוא: 


lvr: 25
pgn: 71
dfh: a
trm: אדרבה מה שורף דהשתא
txt:
<span class='five'>אדרבה מה שורף דהשתא. </span>שהרי צווי עיקר שריפתן אחר אימורי חטאת נאמר כדכתיב ואת חלב החטאת וגו' והדר ואת פר החטאת יוציא ושרפו: 


lvr: 25
pgn: 71
dfh: a
trm: אף המשלח דהשתא
txt:
<span class='five'>אף המשלח דהשתא. </span>דווקא כתב אחר אימורין ושילוח שעיר האמור למעלה מהם הכי קאמר ונשא השעיר עליו את עונותם ושלחו המדברה כשיגיע זמן שילוחו: 


lvr: 25
pgn: 71
dfh: a
trm: והמשלח מעיקרא משמע
txt:
<span class='five'>והמשלח מעיקרא משמע. </span>כאדם שחוזר לענין שהפסיק בו וכמו שפירשתי ושילוח שעיר במקומו נכתב מדלא הדר וכתב אחר אימורין ושלח השעיר והמשלחו יכבס בגדיו: 


lvr: 25
pgn: 71
dfh: a
trm: רבא אמר
txt:
<span class='five'>רבא אמר. </span>לא מצית אמרת דשילוח שעיר לא במקומו נאמר דהא לא הזקיקו לעמוד שם אלא עד שעת כפרה והיא עבודת היום דמתן דמים: 


lvr: 25
pgn: 71
dfh: a
trm: זה מקום שווקים
txt:
<span class='five'>זה מקום שווקים. </span>שאדם מוצא לקנות מזונותיו ולפי שהיה דוד מטלטל נע ונד היה מתפלל על הדבר: 


lvr: 25
pgn: 71
dfh: a
trm: שמתהפכות עליו
txt:
<span class='five'>שמתהפכות עליו. </span>מי שהיה עני בילדותו ונעשה עשיר לעת זקנותו דומה לו כאילו עכשיו נעשה חי מתוך מיתה: 


lvr: 25
pgn: 71
dfh: b
trm: ייתון בני עממין לשלם
txt:
<span class='five'>ייתון בני עממין לשלם. </span>לשון גנאי הוא לפי שבאו מבני בניו של סנחריב כדאמרינן במסכת גיטין <span class='mareimakom'>(דף נז:)</span>: 


lvr: 25
pgn: 71
dfh: b
trm: דלא עבד עובדא דאהרן
txt:
<span class='five'>דלא עבד עובדא דאהרן. </span>שהוניתנו אונאת דברים ואמר מר <span class='mareimakom'>(ב'מ נח:)</span> לא  תונו איש את עמיתו <span class='mareimakom'>(ויקרא כה)</span>  באונאת דברים הכתוב מדבר אם היה בן גרים לא יאמר לו זכור מעשה אבותיך: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 25
pgn: 71
dfh: b
trm: באלו נשאלים
txt:
<span class='five'>באלו נשאלים. </span>כהן הנשאל באורים ותומים צריך ללבוש שמונה בגדים: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 25
pgn: 71
dfh: b
trm: שמונה
txt:
<span class='five'>שמונה. </span>כל חוט של כל מין שבו כפול שמונה ועל פי חשבון זה מעיל שכולו מין אחד חוטו כפול י'ב פרוכת חוטו כפול כ'ד שכל מינין שבה כפולין יחד וכולה מפרש לה לקמן: 


lvr: 25
pgn: 71
dfh: b
trm: ויעשו את הכתנות שש ואת המצנפת שש ואת פארי המגבעות שש ואת מכנסי הבד שש משזר
txt:
<span class='five'>ויעשו את הכתנות שש ואת המצנפת שש ואת פארי המגבעות שש ואת מכנסי הבד שש משזר. </span>ובד הוא שש הרי חמשה וההיא דאבנט צריך למיכתב על כרחך דאיכא מיני אחריני בהדיה: 


lvr: 25
pgn: 71
dfh: b
trm: לשאר בגדים שלא נאמר בהן שש
txt:
<span class='five'>לשאר בגדים שלא נאמר בהן שש. </span>שיהא אף הן חוטן כפול ששה ולקמן מפרש מאי נינהו: 


lvr: 25
pgn: 71
dfh: b
trm: דבר העולה מן הקרקע בד בד
txt:
<span class='five'>דבר העולה מן הקרקע בד בד. </span>הפשתן והקנבוס אין להן בדים וענפים כעצים אלא עלין ואין הפשתן בא אלא מן הקנה האמצעי: 


lvr: 25
pgn: 71
dfh: b
trm: בן נכר
txt:
<span class='five'>בן נכר. </span>שנתנכרו מעשיו לאביו שבשמים שהוא ערל לב וכן ערל בשר שמתו אחיו מחמת מילה לא יבא אל המקדש: 


lvr: 25
pgn: 71
dfh: b
trm: מאן אמר'
txt:
<span class='five'>מאן אמר'. </span>מאין למדו דבר זה ששנינו בפרק שני דזבחים <span class='mareimakom'>(דף טו:)</span> שהכהן ערל עבודתו פסולה: 


lvr: 25
pgn: 71
dfh: b
trm: מה להלן עשרים וארבעה
txt:
<span class='five'>מה להלן עשרים וארבעה. </span>שהרי ד' מינין יש בה וכל מין ומין כפול שש אף כאן כ'ד וכאן ג' מינין יש דהוו להו כל חד וחד תמני: 


lvr: 25
pgn: 71
dfh: b
trm: אלא מאבנט
txt:
<span class='five'>אלא מאבנט. </span>דיש בו נמי ארבע מינין וכל אחד כפול ששה וכששוזרן יחד הוו להו כ'ד: 


lvr: 25
pgn: 71
dfh: b
trm: ועשית
txt:
<span class='five'>ועשית. </span>כתיב ברמונים שיהו עשויות כל המינין שבו שוות הלכך לא אפשר בכ'ח דהיכי ליעביד וכו':  כליל


lvr: 25
pgn: 72
dfh: a
trm: ארבעה דשיתא שיתא
txt:
<span class='five'>ארבעה דשיתא שיתא. </span>ארבעת מינין של שש שש דהא נאמר בו שש ואמר מר דברים שנאמר בהן שש חוטן כפול ששה: 


lvr: 25
pgn: 72
dfh: a
trm: רב אשי אמר
txt:
<span class='five'>רב אשי אמר. </span>היינו טעמא דזהב ו' לא אפשר דכתב ביה לעשות אותו בתוך התכלת ובתוך הארגמן משמע שיערב ממנו עם כל מין ומין: 


lvr: 25
pgn: 72
dfh: a
trm: כתב לא יסורו
txt:
<span class='five'>כתב לא יסורו. </span>אלמא אין זזין מהן וכתיב <span class='mareimakom'>(שמות כה)</span> והבאת אלמא הולכים ובאים בתוכן: 


lvr: 25
pgn: 72
dfh: a
trm: מתפרקין ואינן נשמטים
txt:
<span class='five'>מתפרקין ואינן נשמטים. </span>בראשיהם היו עבים והכניס ראשן אחד בדוחק בטבעת ובאמצען היו דקין הלכך לא היו נדחקין בטבעות אלא מתפרקין והולכין לכאן ולכאן אבל אינן נשמטין לצאת מהן לפי שהן עבים בראשיהן: 


lvr: 25
pgn: 72
dfh: a
trm: שמעמידין את ציפויין
txt:
<span class='five'>שמעמידין את ציפויין. </span>ציפוי הזהב מעמידין ע'י מסמרות לשון אחר שלא התליעו ולא נפל ציפויין: 


lvr: 25
pgn: 72
dfh: b
trm: שגורדין אותן כברייתן מכליהן
txt:
<span class='five'>שגורדין אותן כברייתן מכליהן. </span>כשהיו חותכין אותן בגרדין שלהן מתוך כלי אריגתן היו עושים כברייתן חלולין כדרך לבישתן ולא כשאר יריעה שצריך שוב לחתכה למדת הלבוש ולתפור במחט: 


lvr: 25
pgn: 72
dfh: b
trm: שלש ארונות
txt:
<span class='five'>שלש ארונות. </span>שנאמר מבית ומחוץ תצפנו ושל עץ באמצע והושיבו בתוך של זהב וחזר ונתן של זהב שני בתוך של עץ וחיפה שפתו העליונה בזהב נמצא מצופה מבית ומחוץ: 


lvr: 25
pgn: 72
dfh: b
trm: תשעה
txt:
<span class='five'>תשעה. </span>גבהו תשעה טפחים מבחוץ שנאמר אמה וחצי קומתו <span class='mareimakom'>(שמות כה)</span> ורגלים לא היו לו אלא עץ חלול היה: 


lvr: 25
pgn: 72
dfh: b
trm: פנימי של זהב ח'
txt:
<span class='five'>פנימי של זהב ח'. </span>טפחים גבהו מבחוץ עם עובי שוליו ועובי שולי העץ של אמצעי טפח נמצא פנימי ממלא חללו של אמצעי: 


lvr: 25
pgn: 72
dfh: b
trm: י' ומשהו
txt:
<span class='five'>י' ומשהו. </span>תשעה כנגד גובה האמצעי ומשהו עובי שולי זהב של חיצון וטפח עשירי עולה למול עובי הכפורת שהוא טפח ומכסה חיבור הכפורת והארון: 


lvr: 25
pgn: 72
dfh: b
trm: והתניא אחד עשר ומשהו
txt:
<span class='five'>והתניא אחד עשר ומשהו. </span>ומשני הא כמאן דאמר יש בעובי שולי הזהב טפח כאשר יש בעובי שולי העץ: 


lvr: 25
pgn: 72
dfh: b
trm: זיר
txt:
<span class='five'>זיר. </span>העולה היה עודף למעלה על עובי הכפורת משהו בגובה החיצון להיות זר לכפורת סביב ומשהו דקאמר רב יהודה בעובי שולי החיצון קאמר ובזר לא איירי כלל: 


lvr: 25
pgn: 72
dfh: b
trm: שלשה זירין
txt:
<span class='five'>שלשה זירין. </span>נעשו בכלי הקודש של מזבח סימן לכתר כהונה ושל ארון סימן לכתר תורה ושל שולחן סימן לכתר מלכות שהשולחן הוא סימן לעושר מלכים: הכי גרסינן 


lvr: 25
pgn: 72
dfh: b
trm: של מזבח זכה אהרן ונטלו של שלחן זכה דוד ונטלו
txt:
<span class='five'>של מזבח זכה אהרן ונטלו של שלחן זכה דוד ונטלו. </span>שהכהונה נתנה לאהרן ברית מלח <span class='mareimakom'>(במדבר יח)</span> וכן המלכות לדוד ולזרעו <span class='mareimakom'>(תהלים יח)</span> : 


lvr: 25
pgn: 72
dfh: b
trm: מצווין לעשות מלאכתו
txt:
<span class='five'>מצווין לעשות מלאכתו. </span>שהארון בתחילה הטיל הכתוב המלאכה על משה ואח'כ הטילו על הציבור ואע'ג דקראי לאו בהאי סידרא כתיבי אסמכתא בעלמא הוא דקאמר: 


lvr: 25
pgn: 72
dfh: b
trm: ותרעא לדרתיה עביד
txt:
<span class='five'>ותרעא לדרתיה עביד. </span>שהתורה אינה אלא שער ליכנס בה ליראת שמים לכך צריך שתקדים לו יראת שמים: 


lvr: 25
pgn: 72
dfh: b
trm: תרתי גיהנם
txt:
<span class='five'>תרתי גיהנם. </span>להיות יגעים ועמלים בתורה בעולם הזה ולא תקיימוה ותירשו גיהנם במותכם ובחייכם לא נהניתם בעולמכם: 


lvr: 25
pgn: 72
dfh: b
trm: שרוקמין במקום שחושבים
txt:
<span class='five'>שרוקמין במקום שחושבים. </span>בתחילה מתקן הצורה על הבגד על ידי צבע ואחר כך רוקמה במחט: 


lvr: 25
pgn: 72
dfh: b
trm: חושב מעשה אורג
txt:
<span class='five'>חושב מעשה אורג. </span>שיש לה ליריעה שתי קירות ושתי צורות על שתי קירותיה אין דומות זו לזו פעמים שמצד זה ארי ומצד זה נשר כמו לחגורות של משי והיינו ב' פרצופים אבל רוקם כצורתו מכאן כך צורתו מכאן: 


lvr: 25
pgn: 72
dfh: b
trm: משוח מלחמה
txt:
<span class='five'>משוח מלחמה. </span>כהן שמשחוהו למלחמה לדבר דברי מערכי המלחמה שנאמר ונגש הכהן ודבר אל העם <span class='mareimakom'>(דברים כ)</span> : 


lvr: 25
pgn: 72
dfh: b
trm: יהיו לבניו אחריו
txt:
<span class='five'>יהיו לבניו אחריו. </span>האי אחריו קרא יתירא הוא למדרש בה כל גדולות נוהגות בזרעו אחריו ומשוח מלחמה גדולה היא: 


lvr: 25
pgn: 72
dfh: b
trm: יכול יהא בנו של משוח מלחמה משמש תחתיו וכו'
txt:
<span class='five'>יכול יהא בנו של משוח מלחמה משמש תחתיו וכו'. </span>יכול תהא גדולת משוח מלחמה ירושה להיות בנו קודם לכל אדם כדרך שבנו של כהן גדול משמש תחתיו רישא דברייתא הכי תניא לה בת'כ גבי עשירית האיפה והכהן המשיח אין לי אלא משיח מרובה בגדים מניין תלמוד לומר והכהן יכול שאני מרבה אף משוח מלחמה תלמוד לומר תחתיו מבניו מי שבנו עומד תחתיו יצא משוח מלחמה שאין בנו עומד תחתיו ומניין למשוח מלחמה שאין בנו עומד תחתיו תלמוד לומר שבעת ימים ילבשם הכהן וגו' יצא זה שאין ראוי לבוא אל אהל מועד  לכפר בקודש וגבי כהן גדול תניא בדוכתא אחריתי בתורת כהנים לכהן תחת אביו מלמד שהבן קודם לכל אדם יכול אף על פי שאין ממלא את מקומו ת'ל ואשר ימלא:  ת'ל


lvr: 25
pgn: 73
dfh: a
trm: תלמוד לומר אשר יבא אל אהל מועד מי שראוי לבא אל אהל מועד
txt:
<span class='five'>תלמוד לומר אשר יבא אל אהל מועד מי שראוי לבא אל אהל מועד. </span> לכפר בקודש ביום הכפורים עליו אני אומר לך תחתיו מבניו שבנו יהיה תחתיו יצא זה שאינו ראוי וכו' דלאו כהן גדול הוא: 


lvr: 25
pgn: 73
dfh: a
trm: ואם איתא
txt:
<span class='five'>ואם איתא. </span>דבח' בגדים הוא משמש כל השנה האי נמי מיחזא חזי דכתיב ביוה'כ וכפר הכהן אשר ימשח אותו ואשר ימלא את ידו וכל מילוי ידים על ידי הבגדים הוא כדכתיב ובגדי הקדש אשר לאהרן <span class='mareimakom'>(שמות כט)</span> : 


lvr: 25
pgn: 73
dfh: a
trm: ולא קמשמש
txt:
<span class='five'>ולא קמשמש. </span>כלומר וקאמר דלא משמש משוח מלחמה בשמונה: פר כהן משיח לא גרסינן דהיינו פר הבא על כל המצות כהן משיח שחטא בהעלם דבר ועשה דבר שחייבין על זדונו כרת מביא פר וההדיוט מביא כשבה או שעירה כשאר יחיד שבישראל: 


lvr: 25
pgn: 73
dfh: a
trm: ועשירית האיפה
txt:
<span class='five'>ועשירית האיפה. </span>שבכל יום כדכתיב הכהן המשיח תחתיו מבניו יעשה אותה <span class='mareimakom'>(ויקרא ו)</span> : 


lvr: 25
pgn: 73
dfh: a
trm: ומקריב אונן
txt:
<span class='five'>ומקריב אונן. </span>דכתיב ומן המקדש לא יצא <span class='mareimakom'>(ויקרא כא)</span> כדפרישית בפרק קמא <span class='mareimakom'>(דף יג:)</span>: 


lvr: 25
pgn: 73
dfh: a
trm: ואינו אוכל
txt:
<span class='five'>ואינו אוכל. </span>כלומר אף על פי שהוא חלוק מן ההדיוט לענין הקרבה שוה הוא לו לענין אכילה: 


lvr: 25
pgn: 73
dfh: a
trm: ואינו חולק
txt:
<span class='five'>ואינו חולק. </span>כשהוא אונן לאכול לערב כשתעבור האנינות דאמרינן בזבחים פרק טבול יום <span class='mareimakom'>(דף צט.)</span> הראוי לאכילה חולק שאינו ראוי לאכילה אינו חולק: 


lvr: 25
pgn: 73
dfh: a
trm: ופטור על טומאת מקדש
txt:
<span class='five'>ופטור על טומאת מקדש. </span>בהוריות נפקא לן מקרא בפרק בתרא וכולה הך מתניתא מפרש לה התם: 


lvr: 25
pgn: 73
dfh: a
trm: מרובה בגדים
txt:
<span class='five'>מרובה בגדים. </span>כהנים גדולים ששימשו מיום שנגנז שמן המשחה שלא היה להם לכהונה גדולה אלא בריבוי בגדים: 


lvr: 25
pgn: 73
dfh: a
trm: חוץ מפר הבא על כל המצות
txt:
<span class='five'>חוץ מפר הבא על כל המצות. </span>דמשיח כתיב ביה ואע'ג דגבי עשירית האיפה נמי משיח כתיב איתרבי נמי מרובה בגדים מוהכהן בת'כ אבל הכהן דכתיב גבי פר הבא על כל המצות איצטריך לגופיה כדתניא בת'כ משיח יכול זה מלך ת'ל הכהן: 


lvr: 25
pgn: 73
dfh: a
trm: וכולן נוהגות במשוח שעבר
txt:
<span class='five'>וכולן נוהגות במשוח שעבר. </span>כגון אם אירע פסול בכהן גדול ומינו אחר תחתיו ולאחר זמן חזר ראשון לעבודתו ועבר זה ממשיחותו כולן נוהגות בו: 


lvr: 25
pgn: 73
dfh: a
trm: חוץ מפר יום הכפורים ועשירית האיפה
txt:
<span class='five'>חוץ מפר יום הכפורים ועשירית האיפה. </span>שהם חובה קבועה וחדא אמר רחמנא דתיקרב ולא שתים: 


lvr: 25
pgn: 73
dfh: a
trm: האמורין בפרשה
txt:
<span class='five'>האמורין בפרשה. </span>גבי והכהן הגדול מאחיו <span class='mareimakom'>(ויקרא כא)</span> דהתם איתרבי נמי משוח מלחמה כדמפרש בהוריות <span class='mareimakom'>(דף יב:)</span> מאשר יוצק <span class='mareimakom'>(ויקרא כא)</span> ואלו הן חמשה דברים לא פורע ולא פורם ואינו מטמא לקרובים ומצווה על הבתולה ומוזהר על האלמנה אבל לא מקריב אונן ואף על גב דכתיב בההיא פרשתא דהכי תניא בהוריות יכול יקריב אונן תלמוד לומר עליו ולא על חבירו: 


lvr: 25
pgn: 73
dfh: a
trm: ומחזיר את הרוצח כדברי רבי יהודה
txt:
<span class='five'>ומחזיר את הרוצח כדברי רבי יהודה. </span>דמרבי ליה במסכת מכות <span class='mareimakom'>(דף יא.)</span> מקראי ופליגי רבנן עליה אלמא האי תנא לית ליה איבה מדקתני כולן נוהגות במשוח שעבר דמשמש [בח'] בגדים ואפילו הכי משוח מלחמה לא דקתני כולן אין נוהגות במשוח מלחמה: 


lvr: 25
pgn: 73
dfh: a
trm: כי לית ליה איבה בדכוותיה
txt:
<span class='five'>כי לית ליה איבה בדכוותיה. </span>משוח שעבר גדול היה כמותו אבל משוח מלחמה דזוטר מיניה חושש לאיבתו: 


lvr: 25
pgn: 73
dfh: a
trm: רבי אבהו
txt:
<span class='five'>רבי אבהו. </span>חשוב היה בבית המלך כדאמרינן במסכת חגיגה <span class='mareimakom'>(דף יד.)</span> נשוא פנים כגון ר' אבהו בי קיסר ובסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף יד.)</span> נמי אמרינן דנפקי אמהתא דבי קיסר לאפיה ומשרו ליה: 


lvr: 25
pgn: 73
dfh: a
trm: כי אתא רבין אמר
txt:
<span class='five'>כי אתא רבין אמר. </span>לאו משמש בהן איתמר אלא נשאל בהן איתמר בגדים שכהן גדול משמש בהן משוח מלחמה נשאל כשיוצא למלחמה ונשאל באורים ותומים שהמלך נשאל לו בהן: 


lvr: 25
pgn: 73
dfh: a
trm: אינו מהרהר בלבו
txt:
<span class='five'>אינו מהרהר בלבו. </span>אלא יוציא בשפתיו מה הוא שואל שנאמר ושאל לו במשפט האורים וסמיך ליה על פיו יצאו קרי ביה הכי ושאל לו השואל על פיו שמוציא דברים בפיו: 


lvr: 25
pgn: 73
dfh: b
trm: שלא כסדר
txt:
<span class='five'>שלא כסדר. </span>היה לו לשאול הירד שאול היסגירוני לפיכך השיבוהו על הראוי לשאול ראשון: 


lvr: 25
pgn: 73
dfh: b
trm: ואם הוצרך לשניהן
txt:
<span class='five'>ואם הוצרך לשניהן. </span>כגון שהיה הדבר נחוץ ואין שהות להמתין כגון הארדוף האשיגנו דצקלג: 


lvr: 25
pgn: 73
dfh: b
trm: הם שלא ביחנו
txt:
<span class='five'>הם שלא ביחנו. </span>אורים ותומים לא פירשו להם בשני ימים הראשונים עלו והצליחו אלא עלו אליו אם לנצח אם להנצח: 


lvr: 25
pgn: 73
dfh: b
trm: בולטות
txt:
<span class='five'>בולטות. </span>האותיות בולטות כגון עי'ן משמעון למ'ד מלוי ה'י מיהודה לומר עלה וכל אחת אינה זזה ממקומה אלא בולטת במקומה והוא מצרפן: 


lvr: 25
pgn: 73
dfh: b
trm: שנאמר ויעל אביתר עד תום כל העם לעבור
txt:
<span class='five'>שנאמר ויעל אביתר עד תום כל העם לעבור. </span>ותניא בסדר עולם ושאל באורים ותומים ולא עלתה לו ונסתלק מן הכהונה שנאמר ויעל אביתר מדקתני דבעי כהן המדבר ברוח הקודש אלמא לא בולטות ולא מצטרפות היו דאם כן למה לי רוח הקודש: 


lvr: 25
pgn: 73
dfh: b
trm: סיועי הוה מסייע
txt:
<span class='five'>סיועי הוה מסייע. </span>כהן בהדי אורים ותומים הלכך אם כהן כשר היה וראוי לשרות שכינה עליו האותיות בולטות או מצטרפות על ידו כשנשאלין בו ואם לאו לא בולטות ולא מצטרפות: 


lvr: 25
pgn: 73
dfh: b
trm: וכל בני ישראל אתו
txt:
<span class='five'>וכל בני ישראל אתו. </span>מי שכל בני ישראל אתו לצאת למלחמה אחריו:  הדרן עלך בא לו 


lvr: 25
pgn: 73
dfh: b
trm: יום הכפורים אסור באכילה ובשתיה וכו'
txt:
<span class='five'>יום הכפורים אסור באכילה ובשתיה וכו'. </span>מפרש בגמרא דכל הני איקרו עינוי וגבי יוה'כ ה' עינויי' כתיבי והני ה' הוו דשתיה בכלל אכילה: 


lvr: 25
pgn: 73
dfh: b
trm: מלך
txt:
<span class='five'>מלך. </span>דרכו ושבחו להיות נאה שנאמר <span class='mareimakom'>(ישעיה לג)</span> מלך ביפיו תחזינה עיניך: 


lvr: 25
pgn: 73
dfh: b
trm: דברי רבי אליעזר
txt:
<span class='five'>דברי רבי אליעזר. </span>אכולהו קאי מלך וכלה וחיה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 25
pgn: 73
dfh: b
trm: לחצי שיעור
txt:
<span class='five'>לחצי שיעור. </span>כגון פחות מכותבת הגסה שהיא שיעור ליוה'כ כדתנן מתני' וכי לא שלים שיעורא כרת ליכא איסורא איכא: 


lvr: 25
pgn: 73
dfh: b
trm: חצי שיעור
txt:
<span class='five'>חצי שיעור. </span>כלומר פחות מכשיעור אסור מן התורה לקמן בשמעתא דריש ליה מכל חלב: 


lvr: 25
pgn: 73
dfh: b
trm: אי הכי
txt:
<span class='five'>אי הכי. </span>דלריש לקיש אסור מיהא מדרבנן לא ניחייב עליה קרבן שבועה הנשבע שלא יאכל חצי שיעור מדבר אסור ואכל לא ניחייב עליה קרבן שבועת ביטוי דהא קיימא לן במסכת שבועות <span class='mareimakom'>(דף כז.)</span> נשבע לקיים את המצוה ולא קיים פטור או נשבע לבטל ולא בטל פטור: 


lvr: 25
pgn: 73
dfh: b
trm: בכולל
txt:
<span class='five'>בכולל. </span>שבועה שלא אוכל לא בשר שחוטה ולא בשר נבילה דמגו דחיילא אהתירא חיילא נמי אאיסורא ורבי שמעון פוטר דלית ליה איסור כולל ולא אמרינן מגו: 


lvr: 25
pgn: 73
dfh: b
trm: וריש לקיש אמר אי אתה מוצא
txt:
<span class='five'>וריש לקיש אמר אי אתה מוצא. </span>שיהא חייב קרבן שבועה על הנבילה אם אכל כזית שהוא מושבע עליו מהר סיני אלא באוכל חצי שיעור שאינו מושבע עליו מסיני ובשבועתו נאסר עליו: 


lvr: 25
pgn: 73
dfh: b
trm: ואליבא דרבנן
txt:
<span class='five'>ואליבא דרבנן. </span>דאמרי בשבועות <span class='mareimakom'>(דף יט:)</span> דהנשבע שלא אוכל סתם אוסר עצמו בכשיעור: 


lvr: 25
pgn: 73
dfh: b
trm: או בסתם
txt:
<span class='five'>או בסתם. </span>מצית לאוקומה ומיהו כשאכל לא אכל אלא חצי שיעור שאינו מושבע עליו מסיני ועל ידי שבועה שלא אוכל סתם נאסר בו:  ואליבא


lvr: 25
pgn: 74
dfh: a
trm: ואליבא דר' עקיבא דאמר
txt:
<span class='five'>ואליבא דר' עקיבא דאמר. </span>במס' שבועות <span class='mareimakom'>(דף יט:)</span> אדם הנשבע שלא אוכל סתם אוסר עצמו בכל שהוא דהכי תנן שבועה שלא אוכל ואכל כל שהוא ר' עקיבא מחייב וחכמים פוטרים הלכך הא דקתני חייב אי כרבנן סבירא ליה מוקמינן ליה במפרש ואי כרבי עקיבא סבירא ליה מוקמינן ליה אפי' בסתם ורבי שמעון פוטר ר' שמעון לטעמיה דאמר בכל שהוא נמי מושבע מסיני הוא דתניא במסכת מכות <span class='mareimakom'>(דף יז.)</span> ר' שמעון אומר כל שהוא למכות ולא אמרו כזית אלא לענין קרבן ואי סבירא ליה לריש לקיש דחצי שיעור אסור מדרבנן היכי מוקי לה להא דתני חייב באוכל חצי שיעור והרי אף עליו מושבע משום לאו דלא תסור <span class='mareimakom'>(דברים יז)</span> : 


lvr: 25
pgn: 74
dfh: a
trm: וכי תימא כיון דאית ליה היתר מן התורה
txt:
<span class='five'>וכי תימא כיון דאית ליה היתר מן התורה. </span>אין זה מושבע מסיני וכי משתבע עליה חיילא שבועה ומיחייב עלה: 


lvr: 25
pgn: 74
dfh: a
trm: שבועת העדות
txt:
<span class='five'>שבועת העדות. </span>שחייב הכתוב עליה קרבן שבועה שנאמר <span class='mareimakom'>(ויקרא ה)</span> ושמעה קול אלה: 


lvr: 25
pgn: 74
dfh: a
trm: והוינן בה למעוטי מאי
txt:
<span class='five'>והוינן בה למעוטי מאי. </span>דלא תנן במתני' בהדיא הא תנא ליה רישא נוהגת באנשים ולא בנשים ברחוקים ולא בקרובים בכשרין ולא בפסולין: 


lvr: 25
pgn: 74
dfh: a
trm: למעוטי מלך
txt:
<span class='five'>למעוטי מלך. </span>דתנן ביה <span class='mareimakom'>(סנהדרין דף יח.)</span> לא מעיד ולא מעידין אותו: 


lvr: 25
pgn: 74
dfh: a
trm: מדאורייתא מיחזא חזי
txt:
<span class='five'>מדאורייתא מיחזא חזי. </span>דלא הוי גזלן דאורייתא אלא שגזל מידו כמו ויגזל את החנית מיד המצרי <span class='mareimakom'>(ש'ב כג)</span> כך מפרש בב'ק <span class='mareimakom'>(דף עט:)</span>: 


lvr: 25
pgn: 74
dfh: a
trm: אם לא יגיד
txt:
<span class='five'>אם לא יגיד. </span>משמע מי שהגדה שלו מועלת לבעל הדין והאי לא מהניא הגדה דידיה הואיל ולא מקבלינן לה מדרבנן: 


lvr: 25
pgn: 74
dfh: a
trm: שבתון
txt:
<span class='five'>שבתון. </span>וגבי עינוי כתיב וכי היכי דשבתון האמור בשבת אסמכו ביה רבנן שאר מלאכות שלא היו במשכן ואינה מלאכה גמורה ה'נ שבתון דגבי עינוי דכתיב שבתון הוא לכם ועניתם להוסיף על עינוי אכילה ושתיה קאתי: 


lvr: 25
pgn: 74
dfh: a
trm: אין לי אלא שישנו בעונש ישנו באזהרה
txt:
<span class='five'>אין לי אלא שישנו בעונש ישנו באזהרה. </span>גבי חלב קאי דעונשו ואזהרתו סמוכים זה לזה כל חלב שור וכשב ועז לא תאכלו הרי אזהרה וסמיך ליה כי כל אוכל חלב מן הבהמה הרי עונש אין לי שיהא מוזהר אלא על כשיעור שהוא ענוש עליו כרת דגבי עונש לא כתיב כל אחלב אלא אאוכל דכתיב כי כל אוכל חלב: 


lvr: 25
pgn: 74
dfh: b
trm: אתא קרא לרבויי ספיקא
txt:
<span class='five'>אתא קרא לרבויי ספיקא. </span>בתמיה אטו קמי שמיא ספיקא הוא אי בהמה הוי אי חיה הוי: 


lvr: 25
pgn: 74
dfh: b
trm: הא דאמר רב אידי בר אבין
txt:
<span class='five'>הא דאמר רב אידי בר אבין. </span>בכריתות בפרק דם שחיטה <span class='mareimakom'>(דף כא.)</span> אף כל לאתויי כוי דקתני התם כל דם לא תאכלו לעוף ולבהמה מה עוף ובהמה מיוחדים וכו': 


lvr: 25
pgn: 74
dfh: b
trm: מה
txt:
<span class='five'>מה. </span>מצות מלאכת שבת שב ואל תעשה הוא אף מצות עינוי שב ואל תעשה דבר המבטל ממך את העינוי הוא ואין זו אלא כגון הני דמתניתין לא יאכל ולא ישתה ולא ירחץ: 


lvr: 25
pgn: 74
dfh: b
trm: מה מלאכה לא חלקת בה
txt:
<span class='five'>מה מלאכה לא חלקת בה. </span>בכל צדדיה אסורה אף עינוי נמי שאיסורו בכל צדדיו קאמר יצאו חמה וצנה שאם ישב הרי הוא בעינוי ואם לא ישב אינו מצוה לישב: 


lvr: 25
pgn: 74
dfh: b
trm: מה מלאכה דבר שחייבין עליו במקום אחר
txt:
<span class='five'>מה מלאכה דבר שחייבין עליו במקום אחר. </span>כרת כי הכא כגון בשבת אף עינוי בדבר אכילה קאמר שמצינו שחייב עליו במקום אחר כגון פיגול ונותר: 


lvr: 25
pgn: 74
dfh: b
trm: ואם נפשך לומר
txt:
<span class='five'>ואם נפשך לומר. </span>ואם יש בידך להשיב על זה הרי ראיה אחרת דקרא של תענו את נפשותיכם עינוי שהוא אבידת הנפש בתוך חלל הגוף מיירי: 


lvr: 25
pgn: 74
dfh: b
trm: וכי תימא בעריות קמשתעי קרא
txt:
<span class='five'>וכי תימא בעריות קמשתעי קרא. </span>כלומר עינוי. דתשמיש קא משתעי קרא דתשמיש נמי אקרי עינוי כדלקמן <span class='mareimakom'>(דף עז.)</span> וחייבין עליו כרת במקום אחר כגון עריות: 


lvr: 25
pgn: 74
dfh: b
trm: ונאמר להלן עינוי
txt:
<span class='five'>ונאמר להלן עינוי. </span>ויענך וירעיבך <span class='mareimakom'>(דברים ח)</span> : 


lvr: 25
pgn: 74
dfh: b
trm: ונילף מואם תענה את בנותי
txt:
<span class='five'>ונילף מואם תענה את בנותי. </span>דמוקי ליה לקמן <span class='mareimakom'>(שם.)</span> אתשמיש: 


lvr: 25
pgn: 74
dfh: b
trm: המאכילך מן במדבר וגו' רבי אמי ורבי אסי וכו'
txt:
<span class='five'>המאכילך מן במדבר וגו' רבי אמי ורבי אסי וכו'. </span>ולית הכא רומיא דקראי אלא קרא  מפרש המאכילך למען ענותך אוכל ומעונה: 


lvr: 25
pgn: 75
dfh: a
trm: עריות
txt:
<span class='five'>עריות. </span>דנאסרו להם במדבר ודגה לשון תשמיש כמו וידגו לרוב <span class='mareimakom'>(בראשית מח)</span> : 


lvr: 25
pgn: 75
dfh: a
trm: ומחתה פיה
txt:
<span class='five'>ומחתה פיה. </span>מקנחת פיה של מטה כמו כאשר ימחה הצלחת <span class='mareimakom'>(מלכים ב כא)</span> כמי שמקנח את הקערה: 


lvr: 25
pgn: 75
dfh: a
trm: הנך דאסירין
txt:
<span class='five'>הנך דאסירין. </span>אותן שהיו נאסרות לבני נח כגון הנך דאמרינן בסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף נז:)</span> ערוה שב'ד של ישראל ממיתין עליה בן נח מוזהר עליה והן בכו על הנוספות: 


lvr: 25
pgn: 75
dfh: a
trm: הללו לא טעמו
txt:
<span class='five'>הללו לא טעמו. </span>שהן קשין לעוברות ומיניקות כדאמרינן בספרי משל אומר לאשה לא תאכלי בצל מפני התינוק: 


lvr: 25
pgn: 75
dfh: a
trm: והוא כזרע גד לבן אמר רבי אסי
txt:
<span class='five'>והוא כזרע גד לבן אמר רבי אסי. </span>זרע הגד אינו לבן אבל עגול הוא והכי קאמר קרא והוא עגול כזרע גד ולבן כמרגלית: 


lvr: 25
pgn: 75
dfh: a
trm: שמלבין עונותיהן
txt:
<span class='five'>שמלבין עונותיהן. </span>מתוך שהיו דואגים שמא לא ירד מן למחר היו משעבדים לבם למקום: 


lvr: 25
pgn: 75
dfh: a
trm: אם בן תשעה וכו'
txt:
<span class='five'>אם בן תשעה וכו'. </span>לפי שנאמר <span class='mareimakom'>(שמות טז)</span> וימודו בעומר בין שליקט הרבה בין שליקט מעט מוצא עומר לגולגולת ואם נמצא יתר בבית הראשון בידוע שבן תשעה לראשון הוא ואם בבית האחרון בידוע שבן האחרון הוא: 


lvr: 25
pgn: 75
dfh: a
trm: ירד המן עליו
txt:
<span class='five'>ירד המן עליו. </span>אלמא בתוך המחנה יורד וכתב ויצא העם ולקטו יציאה מחוץ למחנה משמע וכתיב שטו משמע למקום רחוק כמו משוט בארץ <span class='mareimakom'>(איוב א)</span> : 


lvr: 25
pgn: 75
dfh: a
trm: שירדו להן אבנים טובות
txt:
<span class='five'>שירדו להן אבנים טובות. </span>הביאו נדבה ממה שמוצאין בבקר בבקר כשיוצאין ללקוט את המן שנאמר וילקטו אותו בבקר בבקר: 


lvr: 25
pgn: 75
dfh: b
trm: וזבחת כאשר צויתיך
txt:
<span class='five'>וזבחת כאשר צויתיך. </span>ולא מצינו בתורה ציווי הזביחה היאך מכאן אתה למד שנמסרו לו הלכות שחיטה על פה: 


lvr: 25
pgn: 75
dfh: b
trm: משטיחין
txt:
<span class='five'>משטיחין. </span>השליו היה עשוי לפניהן על הארץ משטיחין ליטריד'ש בלעז: לחם יפה לבחורים ושמן לזקנים ודבש לתינוקות כתיב שמן כטעם לשד השמן ואין זה לשון שומן אלא לשון שמן לפיכך טעמו נקוד למעלה ומ'ם שלו נקוד פתח קטן ולפי שהוא סוף פסוק נהפך השי'ן לינקד בקמץ גדול: 


lvr: 25
pgn: 75
dfh: b
trm: כתיב ותעל שכבת הטל
txt:
<span class='five'>כתיב ותעל שכבת הטל. </span>והנה על פני המדבר כשהיה הטל עולה מן הארץ לקראת החמה כדרכו היה נראה על פני המדבר דק מחספס למדנו שהיה הטל מכסה את המן עד שעה שהטל עולה לקראת החמה וכתיב ירד המן עליו אלמא טל מלמטה: 


lvr: 25
pgn: 75
dfh: b
trm: לאחר שסרחו
txt:
<span class='five'>לאחר שסרחו. </span>שנתלוננו על כך שאמרו בלחם הקלוקל <span class='mareimakom'>(במדבר כא)</span> : 


lvr: 25
pgn: 75
dfh: b
trm: אלא לאחוריהם
txt:
<span class='five'>אלא לאחוריהם. </span>דיודעים הם שלא יחזרו לאחוריהם ואותן שלפנים צריכין לצאת לסוף המחנה מאחור:  זה


lvr: 25
pgn: 76
dfh: a
trm: זה יהושע
txt:
<span class='five'>זה יהושע. </span>שעלה עם משה עד תחומי ההר שנאמר <span class='mareimakom'>(שמות כד)</span>  ויקם משה ויהושע משרתו ויעל משה אל הר סיני והמתין לו יהושע שם כל מ' יום שנאמר וישמע יהושע את קול העם ברעה למדנו שלא היה עמהם ושם היה יורד לו מן כנגד כל ישראל: 


lvr: 25
pgn: 76
dfh: a
trm: חמש עשרה אמה מלמעלה
txt:
<span class='five'>חמש עשרה אמה מלמעלה. </span>אם תאמר מלמעלה לארץ ולא פירש בהר או בבקעה וכי חמש עשרה בהר. וכו': 


lvr: 25
pgn: 76
dfh: a
trm: תיבה היכי סגיא
txt:
<span class='five'>תיבה היכי סגיא. </span>היאך עלתה לראשי ההרים אלא על כרחך מלמעל' דקרא מן השמים הוא והכי קאמר על ידי גשמים גברו ט'ו אמה ומן התהום יצאו תחלה למלאות הבקעות והשפלות עד שהשוו לראשי ההרים: 


lvr: 25
pgn: 76
dfh: a
trm: מרובה
txt:
<span class='five'>מרובה. </span>רבה על חברתה מדה טובה מרובה על הרעה חמש מאות בה שבמדה טובה נאמר <span class='mareimakom'>(שם לד)</span> נוצר חסד לאלפים ובמדת פורענות הוא אומר על שלשים ועל רבעים אף כאן מדת הטוב של ירידת המן רבתה על ירידת המבול: 


lvr: 25
pgn: 76
dfh: a
trm: ובמדה טובה הוא אומר דלתי שמים פתח
txt:
<span class='five'>ובמדה טובה הוא אומר דלתי שמים פתח. </span>ותנא כמה ארובות יש באורך דלת ארבע הרי לב' דלתות ח' ארובות ואחרי ששתי ארובות הורידו גשמים גובה ט'ו אמה ח' ארובות הורידו מן ששים אמות שהרי אמרת מדה טובה מרובה על של פורענות וכ'ש שאינה ממועטת הימנה: 


lvr: 25
pgn: 76
dfh: a
trm: פתיחה פתיחה גמר
txt:
<span class='five'>פתיחה פתיחה גמר. </span>מה פתיחה האמורה בארובות המבול ט'ו לב' ארובות אף פתיחה האמורה בדלתות המן ט'ו אמה לכל ב' ארובות: 


lvr: 25
pgn: 76
dfh: a
trm: ובעשור
txt:
<span class='five'>ובעשור. </span>דחומש הפקודים ואך בעשור דשור או כשב שבת שבתון וגו' בכולהו כתיב תענו ועניתם: 


lvr: 25
pgn: 76
dfh: a
trm: אניגרון
txt:
<span class='five'>אניגרון. </span>מין מאכל שנותנין בו יין ובכמה מקומות שנינו בתוספ' אניגרון ואכסיגרון שנותנין בו יין ושמן: 


lvr: 25
pgn: 76
dfh: b
trm: ותירוש ינובב בתולות
txt:
<span class='five'>ותירוש ינובב בתולות. </span>זה יין טוב שהוא משכר את האדם לגלות סתרי לבו האטומים כבתולה: 


lvr: 25
pgn: 76
dfh: b
trm: הבא מן התירוש
txt:
<span class='five'>הבא מן התירוש. </span>מן הענבים והכי קאמר קרא הענבים יוציאו לכם דבר אשר ינובב בתולות: 


lvr: 25
pgn: 76
dfh: b
trm: ותירוש יקביך יפרוצו
txt:
<span class='five'>ותירוש יקביך יפרוצו. </span>וכל יקב שבמקרא הוא הבור שלפני הגת ושם אין הענבים נתונים אלא היין: 


lvr: 25
pgn: 76
dfh: b
trm: דבר הבא מתירוש וכו'
txt:
<span class='five'>דבר הבא מתירוש וכו'. </span>והכי קאמר קרא ענבים יהיו לך המפריצים יקביך ביין ולעולם אין היין נקרא תירוש אלא הענבים: 


lvr: 25
pgn: 76
dfh: b
trm: דחיטי דכייתא
txt:
<span class='five'>דחיטי דכייתא. </span>חטים נאות ונקיות כדמתרגמינן את בגדי עשו החמודות <span class='mareimakom'>(בראשית כז)</span> דכייתא: 


lvr: 25
pgn: 76
dfh: b
trm: דומיא דשמן
txt:
<span class='five'>דומיא דשמן. </span>מים בקרבו דכתיבי בקרא דומיא דכשמן בעצמותיו מה שמן מבחוץ סכין אותו ונבלע בעצמותיו אף מים בקרבו הנבלעות דרך החוץ על ידי רחיצה: 


lvr: 25
pgn: 76
dfh: b
trm: שהיא כשתיה
txt:
<span class='five'>שהיא כשתיה. </span>אלמא מים דקרא שתיה הוא ושמן הוא דיליף ממים ואת ילפת מים משמן: 


lvr: 25
pgn: 76
dfh: b
trm: אלא אמר רב אשי רחיצה מגופיה דקרא
txt:
<span class='five'>אלא אמר רב אשי רחיצה מגופיה דקרא. </span>דדניאל דגבי סיכה נפקא לן מריבויא דלישנא וסוך לא סכתי ומצי למכתב ולא סכתי: 


lvr: 25
pgn: 76
dfh: b
trm: ואני באתי בדבריך
txt:
<span class='five'>ואני באתי בדבריך. </span>סיפיה דההוא קרא דלעיל אל תירא דניאל וגו' ואני באתי בדבריך נכנסתי לתוך הפרגוד בשבילך: 


lvr: 25
pgn: 77
dfh: a
trm: לא עבדת
txt:
<span class='five'>לא עבדת. </span>והיינו מצדיקים אותך לומר דוחה הוא את הדבר אולי ישוב הקב'ה מחרונו ויתרצה להם: 


lvr: 25
pgn: 77
dfh: a
trm: שוא לכם וכו'
txt:
<span class='five'>שוא לכם וכו'. </span>כלומר כלום הגונים האומות להיות החכמים מסורים בידם והלא המקרא משבחן שאף נשותיהם מנדדות שינה מעיניהן שוא לכם בעלי אומנות המשכימים ומאחרים למלאכתם אוכלי לחם בעצב וביגיעה כן יתן הזן את העולם מזונות ופרנסה לידידו שנא למי שנדד שינה בשבילו: 


lvr: 25
pgn: 77
dfh: a
trm: ואני יוצא והנה שר יון בא
txt:
<span class='five'>ואני יוצא והנה שר יון בא. </span>וכשהגיע זמן מלכות יון לבא אצא על כרחי שכבר נגזרה גזרה ושר יון יבא במקומי: 


lvr: 25
pgn: 77
dfh: a
trm: ולאביתר הכהן וגו' כי נשאת את ארון ה' לפני דוד אבי
txt:
<span class='five'>ולאביתר הכהן וגו' כי נשאת את ארון ה' לפני דוד אבי. </span>כשהיה בורח מפני אבשלום: 


lvr: 25
pgn: 77
dfh: a
trm: וכי התענית בכל אשר התענה אבי
txt:
<span class='five'>וכי התענית בכל אשר התענה אבי. </span>למדנו שנקראת בריחתו של דוד מפני אבשלום עינוי וכתיב כי אמרו העם רעב ועיף וצמא במדבר: 


lvr: 25
pgn: 77
dfh: a
trm: מים קרים על נפש עיפה
txt:
<span class='five'>מים קרים על נפש עיפה. </span>אלמא מרחיצה מיקרי עיף ולא מנעילת הסנדל וקרי ליה עינוי דכתיב בכל אשר התענה אבי: 


lvr: 25
pgn: 77
dfh: a
trm: ויעש כן
txt:
<span class='five'>ויעש כן. </span>בישעיה כתיב ישעיה לא היה רגיל במרכבת סוסים ויחף דידיה בנעילת סנדל הוא והוא יגלה על יחוף דדוד נמי דמנעילת הסנדל הוא: 


lvr: 25
pgn: 77
dfh: b
trm:
ואימא אידי ואידי מצרות מי כתיב אם תקח ואם תקח כתיב ואימא אידי ואידי מצרות חד לצרות דידיה וחד לצרות דאתיין ליה מעלמא דומיא דואם תקח מי כתיב אם תקח ואם תענה אם תענה ואם תקח כתיב

txt:
<span class='five'>ואימא אידי ואידי מצרות מי כתיב אם תקח ואם תקח כתיב ואימא אידי ואידי מצרות חד לצרות דידיה וחד לצרות דאתיין ליה מעלמא דומיא דואם תקח מי כתיב אם תקח ואם תענה אם תענה ואם תקח כתיב. </span>והכי פירושא ואימא אידי ואידי מצרות וה'ק אם תענה את בנותי ליקח נשים עליהן מי כתיב אם תענה אם תקח דליהוי אם תקח פי' דאם תענה ואם תקח כתיב מילתא אחריתי היא: 


lvr: 25
pgn: 77
dfh: b
trm: ואימא אידי ואידי מצרות חד לצרות דידיה
txt:
<span class='five'>ואימא אידי ואידי מצרות חד לצרות דידיה. </span>שלא יעשה בלהה וזלפה גבירות שוות להן והדר אשבעיה אם תקח נשים דהיינו צרות דאתיין להו לבתר הכי מעלמא והכי מסתברא דומיא דואם תקח: 


lvr: 25
pgn: 77
dfh: b
trm: מי כתיב אם תקח ואם תענה
txt:
<span class='five'>מי כתיב אם תקח ואם תענה. </span>צרות דעלמא קשות להן מן הראשונות וברישא הוה ליה לאשבועיה אצרות דעלמא והדר הוה ליה לאשבועיה אצרות דידיה דלא מישתעי איניש הכי להזהירו תחילה על הקל ולבסוף על הקשה: 


lvr: 25
pgn: 77
dfh: b
trm: מביאות אחרות
txt:
<span class='five'>מביאות אחרות. </span>שהיתה מתאוה לו ולא בא עליה בעונתה בימים שעמדה אצלו ואני שמעתי שעינה מביאות אחרות שבא עליה שלא כדרכה וקשיא לי א'כ אימא אם תענה את בנותי נמי הכי אשבעיה שלא יענה אותן מביאות אחרות ועוד שעינה בביאות אחרות מיבעי ליה : 


lvr: 25
pgn: 77
dfh: b
trm: מדיחה את ידה
txt:
<span class='five'>מדיחה את ידה. </span>לפי שרוח רעה שורה על הלחם הנלקח בידים שלא נטלן שחרית ושם השד שיבתא: 


lvr: 25
pgn: 77
dfh: b
trm: שלא רצה להאכיל בידו אחת
txt:
<span class='five'>שלא רצה להאכיל בידו אחת. </span>אפי' ידו אחת לא היה נוטל לתת פת לבנו קטן ביום הכפורים: 


lvr: 25
pgn: 77
dfh: b
trm: מתחת חפת
txt:
<span class='five'>מתחת חפת. </span>שפת חלוקו להגביה שולי חלוקו על זרועו דאינו נראה כמלבוש אלא כנושא על כתיפו ואמר מר <span class='mareimakom'>(שבת דף קמז.)</span> היוצא בטלית מקופלת על כתיפו בשבת חייב חטאת: 


lvr: 25
pgn: 77
dfh: b
trm: וימד אלף
txt:
<span class='five'>וימד אלף. </span>המלאך הראה ליחזקאל נחל היוצא מבית קה'ק תחילתו כחוט והולך וגדל וכל אלף אמה אורך משיצא חוץ לירושלים לא היה עמוק אלא מי אפסים מי קרצולין: 


lvr: 25
pgn: 78
dfh: a
trm: מכאן רמז לנדה
txt:
<span class='five'>מכאן רמז לנדה. </span>מדלא קרי ליה ראוי לנדה עד שמתגבר כנחל שוטף שמגיע לפתח בית דוד רמז שצריכה לטבילת מים עמוקים שתשב בהן עד צוארה ואע'ג דלא רמיז קרא עד צוארה רמיז מיהא דניהוו עמוקים עומק הראוי וזה כראוי: התינח יום הכפורים לא גרסינן וה'ג 


lvr: 25
pgn: 78
dfh: a
trm: שבת דאיכא מנעל מאי
txt:
<span class='five'>שבת דאיכא מנעל מאי. </span>מי שרי לעבור במים או דילמא חיישינן דילמא נפקי מכרעיה ואתי לאיתויינהו: 


lvr: 25
pgn: 78
dfh: a
trm: מטפחת
txt:
<span class='five'>מטפחת. </span>סודר כמין כלים נגובים ואני שמעתי דה'ג ערב יום הכפורים מביאין לו מטפחת ומקנח בה ידיו ולמחר פושטה ומעבירה על עיניו והיא לחה קצת מקינוח הידים דאתמול: 


lvr: 25
pgn: 78
dfh: a
trm: איפכא אמרת לן
txt:
<span class='five'>איפכא אמרת לן. </span>בתשעה באב עושה אותן כמין כלים נגובים ובערב יוה'כ לא אמרת עושה אותן כמין כלים נגובים ואותיבנך סחיטה לשון ששמעתי הכי קאמר איפכא אמרת לן ערב תשעה באב מקנח בה ידיו ולמחר פושטה וכו' וערב יום הכפורים שורה אותה במים ועושה אותה כמין כלים נגובים ואותיבנך סחיטה דכמין כלים נגובים עדיין יש כדי לסחוט: 


lvr: 25
pgn: 78
dfh: a
trm: זקן ויושב בישיבה וכו'
txt:
<span class='five'>זקן ויושב בישיבה וכו'. </span>אמרינן בסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף ה.)</span> שאין חכם מתיר את הבכור ביחיד לראות את מומו אלא אם כן נטל רשות מן הנשיא פעם אחת והכא מיבעיא להו דאם זקן יושב בישיבת סנהדרין הוא מי צריך רשות' או לא והא דנקט לה הכא משום דבעי למימר ותו קמבעיא להו מהו לצאת בסנדל של שעם ביוה'כ: 


lvr: 25
pgn: 78
dfh: a
trm: למעלה מזקנו של זה
txt:
<span class='five'>למעלה מזקנו של זה. </span>לפני זקינו של נשיא זה שבדורנו: כהנים חשודין על מומי הבכור להתיר את האסור ואף להטיל בו מום לפי שהבכור בזמן הזה אין לו תקנה אלא אם כן יש בו מום ועל הכהן ליטפל בו משנתנוהו לו לשומרו ולזונו דרבי מאיר ודרבן שמעון במסכת בכורות <span class='mareimakom'>(דף לה.)</span>: 


lvr: 25
pgn: 78
dfh: b
trm: בתענית צבור
txt:
<span class='five'>בתענית צבור. </span>הנגזר על הגשמים דתנן במסכת תענית <span class='mareimakom'>(דף יב:)</span> אסור בנעילת הסנדל: 


lvr: 25
pgn: 78
dfh: b
trm: ורבי יוסי אוסר
txt:
<span class='five'>ורבי יוסי אוסר. </span> קסבר לאו מנעל הוא הואיל ואינו שוה בכל ואפילו הכי שוין שאסור לצאת בו ביום הכפורים אלמא אף על גב דלרבי יוסי לאו מנעל הוא אפי' הכי אסיר והוא הדין לשל שעם: 


lvr: 25
pgn: 78
dfh: b
trm: אינשי עבדו ליה
txt:
<span class='five'>אינשי עבדו ליה. </span>גדולים עשו לו והתורה הזהירה גדולים על הקטנים שלא יעשו להם בידים דבר האסור כדאמרינן במסכת יבמות <span class='mareimakom'>(דף קיד.)</span> לא תאכלום לא תאכילום להזהיר גדולים על הקטנים: 


lvr: 25
pgn: 78
dfh: b
trm: הא מותרין לכתחלה קתני
txt:
<span class='five'>הא מותרין לכתחלה קתני. </span>שאם בא לימלך אומרים לו האכילהו ורחוץ אותו והאי שפיר ידע דהיום עשאו לו: 


lvr: 25
pgn: 78
dfh: b
trm: אין מונעין תכשיטין וכו'
txt:
<span class='five'>אין מונעין תכשיטין וכו'. </span>ברייתא היא ומייתינן לה בריש בתולה נישאת בכתובות הרי שהיה טבחו טבוח ויינו מזוג ומת אביו של חתן או אמה של כלה מכניסין את המת לחדר ואת החתן ואת הכלה לחופה ובועל בעילת מצוה ופורש ואחר כך קוברין את המת ואין מונעין תכשיטין מן הכלה מחמת האבל כל שלשים יום אלמא כל שלשים בעי' נוי: 


lvr: 25
pgn: 79
dfh: a
trm: בגרעינתה או שלא בגרעינתה
txt:
<span class='five'>בגרעינתה או שלא בגרעינתה. </span>והא דקתני מתניתין וכגרעינתה מיבעיא ליה היכי קאמר כמוהו וכגרעינתה יחד או דלמא הכי קאמר כמוה  כגרעינתה: 


lvr: 25
pgn: 79
dfh: a
trm: קים להו לרבנן וכו'
txt:
<span class='five'>קים להו לרבנן וכו'. </span>ואע'ג דכל שיעור אכילת איסור בכזית היא הני מילי היכא דכתיב' אכילה אבל הכא אשר לא תעונה כתיב וכל כמה דלא מיתבא דעתיה ענוי הוא: 


lvr: 25
pgn: 79
dfh: a
trm: נטלו במפה ואכלו וכו'
txt:
<span class='five'>נטלו במפה ואכלו וכו'. </span>שלשה קולין נהג בו אחת שלא נטל ידיו אלא במפה כרך ידיו משום אנינות הדעת וחוץ לסוכה אכלו ולא בירך אחריו:  הא


lvr: 25
pgn: 79
dfh: b
trm: הא כביצה בעי סוכה
txt:
<span class='five'>הא כביצה בעי סוכה. </span>אלמא שתי כותבות דאמרן לעיל לא שהלכה כן פחותות הן מכביצה: 


lvr: 25
pgn: 79
dfh: b
trm: וסריח
txt:
<span class='five'>וסריח. </span>יש בהן קב גרעינין ויותר אלמא הגרעין יותר מן הכותבת וסריח לשון עודף כמו תסרח על אחורי המשכן <span class='mareimakom'>(שמות כו)</span> : 


lvr: 25
pgn: 79
dfh: b
trm: שיעורו של זה לא כשיעורו של זה
txt:
<span class='five'>שיעורו של זה לא כשיעורו של זה. </span>על כרחך דחמץ נפיש מכזית ולהכי כתב שאור דאי לא כתביה וגמר מחמץ הוה אמינא דיו לבא מן הדין להיות כנדון ולא מיחייב עליה אלא בשיעורא רבה להכי כתביה רחמנא לחיוביה אכזית דאילו בפחות מכזית ליכא למימר דלא תהא ראיה חמורה מאכילה דסתם אכילה בכזית על כרחך החמור בכזית והקל ביותר מכזית: 


lvr: 25
pgn: 79
dfh: b
trm: מכדי בית שמאי
txt:
<span class='five'>מכדי בית שמאי. </span>לא אמרו ככותבת אלא משום דבעו שיעור חמץ טפי משל שאור שהוא בכזית מדאיצטריך קרא למכתבינהו ואם מצאו שיעור פחות מככותבת והוא יתר על כזית היו משערין בו ואם כביצה פחותה מככותבת ליתני כביצה ואי נמי כי הדדי נינהו לימא כביצה שהוא שגור במשנה יותר מככותבת לענין טומאת אוכלין: 


lvr: 25
pgn: 80
dfh: a
trm: וראיה לדבר
txt:
<span class='five'>וראיה לדבר. </span>למה שאמרתי שלפי ששינה הכתוב במשמען שינו חכמים בשיעורן יש ראיה מיום הכפורים שאף בו שינו חכמים בשיעורן מפני ששינה בו הכתוב במשמעו: 


lvr: 25
pgn: 80
dfh: a
trm: מאי ראיה
txt:
<span class='five'>מאי ראיה. </span>למה לו להביא ראיה מאי אולמא דהאי מהאי מה פורש ביום הכפורים במשנה להודיענו שהטעם משום דשינה הכתוב הוא יותר משלא פירשו התם בטומאה נמי חזינן דשינה הכתוב במשמעו ושינו חכמים בשיעורא: 


lvr: 25
pgn: 80
dfh: a
trm: אי מהתם
txt:
<span class='five'>אי מהתם. </span>מדשינה הכתוב בטומאה הוה אמינא אין שם שינוי הכתוב דאורחיה הוא למיכתב מכל האוכל אשר יאכל כי היכי דכתיב גבי משקה אשר ישתה קא משמע לן יום הכפורים דהתם ודאי שינה הכתוב במשמעו ושינו חכמים בשיעורן אמור מעתה את ששינו בטומאה נמי משום טעמא דשינה הכתוב הוא דאשר יאכל שינוי משמעו חשיב להו: 


lvr: 25
pgn: 80
dfh: a
trm: מחוסר שחיטה
txt:
<span class='five'>מחוסר שחיטה. </span>כשיצא מתוך האוכל שנוצר בו לאו אוכל מיקרי לענין טומאה לא הוא ולא אמו דהא מחסרי שחיטה: 


lvr: 25
pgn: 80
dfh: a
trm: ואימא בן פקועה
txt:
<span class='five'>ואימא בן פקועה. </span>שנמצא בתוך בהמה שנשחטה דקיימא לן <span class='mareimakom'>(חולין דף עד.)</span> שחיטת אמו מטהרתו: 


lvr: 25
pgn: 80
dfh: a
trm: טעון קריעה
txt:
<span class='five'>טעון קריעה. </span>דתנן <span class='mareimakom'>(שם)</span> קורעו ומוציא את דמו: 


lvr: 25
pgn: 80
dfh: a
trm: דבר יוכני
txt:
<span class='five'>דבר יוכני. </span>עוף גדול הוא כדאמרינן בבכורות <span class='mareimakom'>(דף נז:)</span> שטבעה ביצתו ששים כרכים: זוטר טובא לא גרסינן אלא ה'ג 


lvr: 25
pgn: 80
dfh: a
trm: ואימר כביעותא דציפרתא</span>: <span class='five'>רבי אבהו דידיה אמר וכו'
txt:
<span class='five'>ואימר כביעותא דציפרתא</span>: <span class='five'>רבי אבהו דידיה אמר וכו'. </span>פירש במשמעו של מקרא פירוש אחר שלא פירש בו ר' אלעזר רבו ואין להשיב עליו: 


lvr: 25
pgn: 80
dfh: a
trm: אי נימא דמחייבי קרבן אכזית קטן
txt:
<span class='five'>אי נימא דמחייבי קרבן אכזית קטן. </span>והכי קאמר האוכל פחות מכזית בזמן הזה יכתוב כשיעור זה אכלתי שמא יבנה בית המקדש בימיו ויתחדש בית דין ותתחדש הלכה ויאמרו שחייב קרבן על כזית קטן ולקמן פריך א'כ ימעט בשיעורין מבעי ליה: 


lvr: 25
pgn: 80
dfh: a
trm: והתניא וכו'
txt:
<span class='five'>והתניא וכו'. </span>כלומר וכי אתי ב'ד ומחדש הלכה מי מחייב האי דאכל קודם שנתחדשה הלכה והא האידנא לאו שב מידיעתו הוא דאי נמי הוה ידע דחלב הוא הוה אכיל ליה דהא השתא קים לן <span class='mareimakom'>(ברכות דף לט.)</span> דלא חייבה תורה אלא על כזית איגורי שהוא כזית בינוני: 


lvr: 25
pgn: 80
dfh: a
trm: אלא דלא מחייבי קרבן עד דאיכא כזית גדול
txt:
<span class='five'>אלא דלא מחייבי קרבן עד דאיכא כזית גדול. </span>והכי קאמר האוכל כזית בינוני אל יכתוב מחוייבני חטאת אלא יכתוב כזית בינוני אכלתי שמא יבא בית דין ויפטרנו מקרבן ונמצא מביא חולין לעזרה: ה'ג 


lvr: 25
pgn: 80
dfh: a
trm: עונשין מיכתב כתיבי אלא הכי קאמר שיעורין של עונשין וכו'
txt:
<span class='five'>עונשין מיכתב כתיבי אלא הכי קאמר שיעורין של עונשין וכו'. </span>שיעורי עונשין שעל ידן הוא ענוש הלכה למשה מסיני באיזה שיעור הוא ענוש: 


lvr: 25
pgn: 80
dfh: a
trm: איכא בינייהו כמלא לוגמיו דחוק
txt:
<span class='five'>איכא בינייהו כמלא לוגמיו דחוק. </span>לבית הלל בעינן כדי שיסלקנו לצד אחד ויראה כמלא לוגמיו בריוח ולרבי אליעזר כמלא לוגמיו דחוק: 


lvr: 25
pgn: 80
dfh: a
trm: אם כן
txt:
<span class='five'>אם כן. </span>דלבית הלל מיחייב בכדי שיסלקנו וכו' הוה ליה בציר מרביעית והויא לה מקולי בית שמאי וליתנייה במסכת עדיות גבי קולי בית שמאי שכולן שנויות שם:  כי


lvr: 25
pgn: 80
dfh: b
trm: כי איתשיל
txt:
<span class='five'>כי איתשיל. </span>בבי מדרשא הך דלעיל כמה ישתה ויהא חייב לענין עוג מלך הבשן כלומר לענין אדם כענקים איתשיל והוו להו בית שמאי לחומרא דמחייבי ברביעית: 


lvr: 25
pgn: 80
dfh: b
trm: כזית בכדי אכילת פרס
txt:
<span class='five'>כזית בכדי אכילת פרס. </span>קים לן <span class='mareimakom'>(כריתות דף יב:)</span> בכל אותן איסורין ששיעורן בכזית שאם שהה בין תחילת אכילת השיעור לגמר אכילתו יותר מכדי אכילת פרס אין מצטרף עד שיאכל כל השיעור בתוך כדי שהיית סעודה והיא אכילת חצי ככר ששיערו בו את העירוב שהוא מזון ב' סעודות כדתנן חציה לבית המנוגע שתלה הכתוב שהייתו לטמא בגדים כשיעור אכילה: 


lvr: 25
pgn: 80
dfh: b
trm: ככותבת בכדי אכילת פרס
txt:
<span class='five'>ככותבת בכדי אכילת פרס. </span>בתמיה יום הכפורים ששיעור אכילתו בככותבת אף הוא שיעורו  צירוף אכילתו בכדי אכילת פרס ואם שהה יותר מכאן אין מצטרף ופטור והא כיון דשיעורו גדול בעי שהיי' טפי לצירוף אכילתו והשתא קולא דפטרי ליה: 


lvr: 25
pgn: 80
dfh: b
trm: בטפי מהכי
txt:
<span class='five'>בטפי מהכי. </span>אם שהה יותר מיכן לא מייתבא דעתיה ויוה'כ ביישוב הדעת תליא מילתא דכתיב אשר לא תעונה <span class='mareimakom'>(ויקרא כג)</span> : 


lvr: 25
pgn: 80
dfh: b
trm: חצי פרס
txt:
<span class='five'>חצי פרס. </span>ששיעורו לפסול את הגויה לאוכל אוכלין טמאין חצי פרם נפסל גופו מלאכול בתרומה וחצי פרס שיעור גדול הוא כשתי ביצים שוחקות כדאמרי' בעירובין <span class='mareimakom'>(דף פג.)</span> ואף ביה משוינן שהיית צירופו בכדי אכילת פרס ותו לא כיון דשיעורא רבה הוא בטפי מהכי ליצטרף: 


lvr: 25
pgn: 80
dfh: b
trm: ולא תטמאו בהם
txt:
<span class='five'>ולא תטמאו בהם. </span>גבי אכילה כתיב אל תשקצו את נפשותיכם דהיינו אכילה ולא תטמאו בהם לא זו היא אזהרת טומאה שהרי  אין ישראל מוזהרין מליטמא דכתיב אמור אל הכהנים וגו' <span class='mareimakom'>(ויקרא כא)</span>  כהנים מוזהרין ואין ישראל מוזהרין אלא אזהרת אכילתן וכתיב ונטמתם בם משמע שעל ידי אכילתן תטמאו: 


lvr: 25
pgn: 80
dfh: b
trm: מדרבנן
txt:
<span class='five'>מדרבנן. </span>דקרא לאו לטומאה אתא שאין לך דבר מטמא אדם על ידי אכילה אלא נבלת עוף טהור: 


lvr: 25
pgn: 80
dfh: b
trm: אלא אסמכתא בעלמא
txt:
<span class='five'>אלא אסמכתא בעלמא. </span>ועיקר קרא דרשינן בפרק אמר להם הממונה <span class='mareimakom'>(לעיל דף לט.)</span> אדם מטמא עצמו מעט מטמאין אותו הרבה: 


lvr: 25
pgn: 80
dfh: b
trm: אכילה גסה
txt:
<span class='five'>אכילה גסה. </span>שאכל לילי יום הכפורים על השבע שהיה שבע מסעודה שהפסיק בה וכל מה שאכל משחשיכה אכילה גסה היתה ושלא להנאה: 


lvr: 25
pgn: 80
dfh: b
trm: פרט למזיק
txt:
<span class='five'>פרט למזיק. </span>לזה שאינו מבטל ממנו שום עינוי על ידי אכילה זו אלא מזיק הוא את האוכלין ואת עצמו: 


lvr: 25
pgn: 81
dfh: a
trm: ושני משלם דמי עצים לראשון
txt:
<span class='five'>ושני משלם דמי עצים לראשון. </span>שהרי קנאן הראשון ונתחייב בתשלומיהן והן אינן ראויות עוד אלא להסקה: 


lvr: 25
pgn: 81
dfh: a
trm: במחלוקת
txt:
<span class='five'>במחלוקת. </span>השנויה במקום אחר שנויה במשנתנו ולא דברי הכל היא אלא רבי יהושע היא: 


lvr: 25
pgn: 81
dfh: a
trm: שטומאתן ושיעורן שוה
txt:
<span class='five'>שטומאתן ושיעורן שוה. </span>כגון שני חצאי זיתים משני מתים או משתי נבילות או שתי חצאי עדשה משני שרצים שזמן טומאתן שוה ושיעורן שוה לטמא בשיעור אחד: 


lvr: 25
pgn: 81
dfh: a
trm: טומאתו ולא שיעורו
txt:
<span class='five'>טומאתו ולא שיעורו. </span>כגון שרץ ונבילה ששניהן טומאת ערב אבל אין שיעורן שוה לטמא שזה בכזית וזה בכעדשה: 


lvr: 25
pgn: 81
dfh: a
trm: שיעורו ולא טומאתו
txt:
<span class='five'>שיעורו ולא טומאתו. </span>כגון מת ונבילה ששניהן בכזית וזה טומאת שבעה וזה טומאת ערב: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 25
pgn: 81
dfh: a
trm: אכל ועשה מלאכה
txt:
<span class='five'>אכל ועשה מלאכה. </span>תרי שמות נינהו דמתרי קראי נפקי: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 25
pgn: 81
dfh: a
trm: א'כ נפישי להו לאוי
txt:
<span class='five'>א'כ נפישי להו לאוי. </span>השמר ופן ששניהן לא תעשה הן ואנן לאו אחד אמרינן שמא לא רצה להרבות בו לאוין: 


lvr: 25
pgn: 81
dfh: a
trm: השמר דלאו
txt:
<span class='five'>השמר דלאו. </span>כגון השמר בנגע הצרעת <span class='mareimakom'>(דברים כד)</span>  שלא יקוץ בהרתו: 


lvr: 25
pgn: 81
dfh: a
trm: מה לעינוי וכו'
txt:
<span class='five'>מה לעינוי וכו'. </span>כלומר עונש דמלאכה לאו מופנה הוא שאם באת ללמדו מעינוי יש להשיב מלאכה הותרה מקצתה אצל גבוה: 


lvr: 25
pgn: 81
dfh: a
trm: חמשה קראי כתיבי במלאכה
txt:
<span class='five'>חמשה קראי כתיבי במלאכה. </span>ארבעה לאוין וכרת אחד באחרי מות ובפ' אך בעשור (שבחומש הפקודים): 


lvr: 25
pgn: 81
dfh: a
trm: וחד לעונש דליליא
txt:
<span class='five'>וחד לעונש דליליא. </span>דאם אינו ענין לאזהרה תנהו לענין עונש: <span class='five'>ונאמר להלן  עינוי                     </span>


lvr: 25
pgn: 81
dfh: b
trm: עינוי
txt:
<span class='five'>עינוי. </span>על דבר אשר ענה את אשת רעהו <span class='mareimakom'>(דברים כב)</span> : 


lvr: 25
pgn: 81
dfh: b
trm: היא גופה שבת איקרי
txt:
<span class='five'>היא גופה שבת איקרי. </span>ובלאו ג'ש נמי נפקא מיניה וביה דכיון דאיקרי שבת לענין עינוי הוה ליה כשבת לעונש ואזהרה: 


lvr: 25
pgn: 81
dfh: b
trm: תשבתו שבתכם
txt:
<span class='five'>תשבתו שבתכם. </span>ומשבת שבתון לא גמר דאיקרי שבת דאיצטריך ליה לרבויי כל הענין כדאמר בריש פרקין <span class='mareimakom'>(דף עד.)</span> שבתון שבות אי נמי שבת שבתון היא לאו יומא איקרי שבת אלא הכי קאמר מנוח' מרגוע היא לכם והיכא נמי דכתיב שבת שבתון הוא לשון זכר אף לשון מנוחה הוא לשון זכר אבל יומא לא איקרי שבת להכי נקט תשבתו שבתכם יתירא דהוא גופיה איקרי שבת: 


lvr: 25
pgn: 81
dfh: b
trm: ותנא דעצם עצם
txt:
<span class='five'>ותנא דעצם עצם. </span>מדאיצטריך למעוטי לתוספת החול מעונש ומאזהרה ממילא שמעינן דמוסיפין והאי ועניתם בתשעה מאי עביד ליה: 


lvr: 25
pgn: 81
dfh: b
trm: כל האוכל ושותה וכו'
txt:
<span class='five'>כל האוכל ושותה וכו'. </span>והכי משמע קרא ועניתם בתשעה כלומר התקן עצמך בתשעה שתוכל להתענות בעשרה ומדאפקיה קרא בלשון עינוי לומר לך הרי הוא כאלו מתענה בתשעה: 


lvr: 25
pgn: 81
dfh: b
trm: שריא
txt:
<span class='five'>שריא. </span>ואין בו משום בישולי נכרים שנאכל כמות שהוא חי ולא משום גיעולי נכרים דנותן טעם לפגם ומדקאמר אין בו משום בישולי נכרים ש'מ דרך אכילתו כשהוא חי: 


lvr: 25
pgn: 82
dfh: a
trm: מחנכין אותן
txt:
<span class='five'>מחנכין אותן. </span>לשעות לפני שנה שהיא סמוכה לפירקן פירקן הוי בן שלש עשרה לנקבה וארבע עשרה לזכר שדרך תינוקות להביא שתי שערות בשתים עשרה ויום אחד דהיינו בתוך שנת י'ג והיא פירקה לעונשין ותינוק בי'ג ויום אחד נמצא שנת י'ד פרקו לעונשין ושנת י'ג היא שנה הסמוכה לפרקו ושנת י'ב היא שנה לפני שנה הסמוכה לפרקו: 


lvr: 25
pgn: 82
dfh: a
trm: או לפני שתי שנים
txt:
<span class='five'>או לפני שתי שנים. </span>שהיא לפני שתי שנים סמוך לפרקו דהיינו שלש שנים לפני פרקן ובגמרא פריך השתא לפני שתים דהיינו ג' שנים אמרת מחנכין לפני שנה דהיינו שתים מיבעיא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 25
pgn: 82
dfh: a
trm: אמר רב הונא בן שמונה
txt:
<span class='five'>אמר רב הונא בן שמונה. </span>לבריא שעברה שמנה ונכנסת לתשע ובתינוקת כדמסיים מילתיה דהוי שנת תשע ארבע שנים לפני פרקה: 


lvr: 25
pgn: 82
dfh: a
trm: ובן תשע
txt:
<span class='five'>ובן תשע. </span>לחולה שעברה שנת תשע ונכנסה לתוך עשר דהיינו ג' שנים לפני פרקה מחנכין לשעות: 


lvr: 25
pgn: 82
dfh: a
trm: בן עשר
txt:
<span class='five'>בן עשר. </span>לבריאה שעברה עשר ונכנסה לאחד עשר ובן אחת עשרה לתינוקת חולה ונכנסה לי'ב משלימין מדרבנן בן י'ב ונכנסה לי'ג משלימין מדאוריי' שהיא פירקן בתינוקת הבריאה והחולה שוות בו: 


lvr: 25
pgn: 82
dfh: a
trm: ורב נחמן אומר וכו'
txt:
<span class='five'>ורב נחמן אומר וכו'. </span>לא פליג רב נחמן אדרב הונא אלא מר פירש מילי דתינוקת ומר פירש מילי דתינוק: 


lvr: 25
pgn: 82
dfh: a
trm: תנן
txt:
<span class='five'>תנן. </span>מחנכין אותו לשעות לפני שנה דהיינו שתי שנים ולפני שתים דהיינו שלש בשלמא לרב נחמן ולרב הונא דאמרי איכא השלמה מדרבנן כדקאמר אע'ג דלדידהו הוי חינוך הבריא ארבע שנים מצי לתרוצ' למתני' כולה בחולה וה'ק מחנכין אותו לשעות שתי שנים לפני השלמת דבריהם שהם שלש לפני השלמת דד'ת כדקאמר רב הונא דשנה עשירית מחנכין את התינוקת החולה לשעות שהיא לפני שנה הסמוכה לפרק השלמת דבריהם שהיא בשנת י'ב לחולה דהיינו לפני שתים הסמוכים לפרק דאורייתא: 


lvr: 25
pgn: 82
dfh: a
trm: אלא לר' יוחנן קשיא
txt:
<span class='five'>אלא לר' יוחנן קשיא. </span>לדידיה לא מיתוקמא מתניתין כלל דהא אמרינן השלמה מדרבנן ליכא דתימא מתני' חדא קתני כדאוקימנא אליבא דרב הונא ורב נחמן ורישא בחולה וסיפא בבריא כדאוקימא רב חסדא נמי לא תוקמא דמתני' קתני שלש לבריא ושתים לחולה ור' יוחנן אמר שתים לבריא ואחת לחולה: 


lvr: 25
pgn: 82
dfh: a
trm: אמר לך רבי יוחנן
txt:
<span class='five'>אמר לך רבי יוחנן. </span>לא תתני לפני שנה דמשמע שתים ולפני שתים דמשמע ג' שנים אלא אימא מחנכין אותה שנה סמוך לפרק' בחולה ושתים לבריא: 


lvr: 25
pgn: 82
dfh: a
trm: תא שמע דתנא רבה בר שמואל
txt:
<span class='five'>תא שמע דתנא רבה בר שמואל. </span>שנה או שתים כר' יוחנן ולא תני לפני שנה ולפני שתים: 


lvr: 25
pgn: 82
dfh: a
trm: אלא לרב הונא ולרב נחמן קשיא
txt:
<span class='five'>אלא לרב הונא ולרב נחמן קשיא. </span>דהא חינוך לשעות הוא ופחות שבחינוכין לשעות לדידהו ג' שנים הוי דהא אמר רב הונא בתינוקת חולה שמחנכין אותה בעשירית וברייתא קתני גדול שבחינוכין שתי שנים: 


lvr: 25
pgn: 82
dfh: a
trm: מאי חינוך דקתני השלמה
txt:
<span class='five'>מאי חינוך דקתני השלמה. </span>דדבריהם ולדידן נמי השלמה דדבריהם שתים לבריא לפני השלמה דאורייתא אחת לחולה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 25
pgn: 82
dfh: a
trm: עוברה שהריחה
txt:
<span class='five'>עוברה שהריחה. </span>העובר מריח ריח תבשיל והוא מתאוה לו ואם אינה אוכלת שניהן מסוכנין: 


lvr: 25
pgn: 82
dfh: a
trm: ע'פ בקיאין
txt:
<span class='five'>ע'פ בקיאין. </span>אם יאמרו שני רופאים שהוא מסוכן אם אינו אוכל: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 25
pgn: 82
dfh: a
trm: מה נערה המאורסה ניתן רשות
txt:
<span class='five'>מה נערה המאורסה ניתן רשות. </span>למציל להצילה מבעילת זו בנפשו של בועל זה להורגו עד שלא בא עליה כדכתיב אין מושיע לה <span class='mareimakom'>(דברים כב)</span> הא יש מושיע יושיענה בכל צידי תשועה: 


lvr: 25
pgn: 82
dfh: a
trm: רוצח יהרג ואל יעבור
txt:
<span class='five'>רוצח יהרג ואל יעבור. </span>אם אמרו לו הרוג חבירך ואם לאו אהרוג אותך יהרג ואל יעבור עבירה זו כדמפרש לקמן: 


lvr: 25
pgn: 82
dfh: a
trm: אף נערה המאורסה
txt:
<span class='five'>אף נערה המאורסה. </span>אם יאמרו בעול ארוסת חבירך או תיהרג יהרג ואל יעבור אבל היא אינה מצווה למסור את נפשה דהיא אינה עושה כלום דקרקע עולם בעלמא היא וראיה לדבר אסתר:  ורוצח


lvr: 25
pgn: 82
dfh: b
trm: מאי חזית דדמא דידך סומק טפי
txt:
<span class='five'>מאי חזית דדמא דידך סומק טפי. </span>כלומר מאי דעתיך למשרי מילתא משום וחי בהם ולא שימות בהם טעמו של דבר לפי שחביבה נפשן של ישראל לפני המקום יותר מן המצות אמר הקב'ה תבטל המצוה ויחיה זה אבל עכשיו שיש כאן ישראל נהרג והמצוה בטילה למה ייטב בעיני המקום לעבור על מצותו למה יהיה דמך חביב עליו יותר מדם חבירך ישראל: 


lvr: 25
pgn: 83
dfh: a
trm: אצר פירי
txt:
<span class='five'>אצר פירי. </span>להפקיע שערים ותניא <span class='mareimakom'>(ב'ב דף צ:)</span> אין אוצרין פירות בארץ ישראל וכל דבר שהוא חיי נפש לפי שמפקיעין את השערים: 


lvr: 25
pgn: 83
dfh: a
trm: ואע'ג דאמר רב ספרא
txt:
<span class='five'>ואע'ג דאמר רב ספרא. </span>דהא דאמור רבנן תרי כמאה ומאה כתרי לענין עדות הוא דאמור אבל לענין אומדנא בתר דעות אזלינן אשמעי' במתני' דכי אמרינן זיל בתר דעות באומדנא דממונא כגון בשומא ששמין לבעל חוב אבל באומדנא דחולה אף על גב דרובא אמרי לא צריך כיון דאיכא תרי דאמרי צריך ספק נפשות להקל: 


lvr: 25
pgn: 83
dfh: a
trm: במה דברים אמורים
txt:
<span class='five'>במה דברים אמורים. </span>דמאכילין אותו ע'פ בקיאין כלומר דבעינן בקיאין דאמר לא צריך ואמרי בקיאין צריך מאכילין אותו אבל אמר צריך אני אם אין שם בקיאין תרי דאמרי לא צריך אלא חד מאכילין אותו ע'פ עצמו כר' ינאי דאמר שומעין לחולה: 


lvr: 25
pgn: 83
dfh: a
trm: מר בר רב אשי אמר
txt:
<span class='five'>מר בר רב אשי אמר. </span>הך סיפא לא תפרש הכי דמשמע דהיכא דאמר צריך אני ואיכא תרי דאמרי לא צריך לא צייתינן ליה הא לא אמרי' דהיכא דאמר צריך אני ואפי' איכא מאה דאמרי לא צריך צייתינן ליה מאי טעמא לב יודע מרת נפשו: 


lvr: 25
pgn: 83
dfh: a
trm:
הכי גר' תנן אם אין שם בקיאין מאכילין אותו על פי עצמו טעמא דליכא בקיאין הא איכא בקיאין לא הכי קאמר במה דברים אמורים דאמר לא צריך אבל אמר צריך אני אין שם בקיאין כלל מאכילין אותו וכו'

txt:
<span class='five'>הכי גר' תנן אם אין שם בקיאין מאכילין אותו על פי עצמו טעמא דליכא בקיאין הא איכא בקיאין לא הכי קאמר במה דברים אמורים דאמר לא צריך אבל אמר צריך אני אין שם בקיאין כלל מאכילין אותו וכו'. </span>אין שם בקיאין כלומר אין בקיאותן כלום: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 25
pgn: 83
dfh: a
trm: מי שאחזו בולמוס
txt:
<span class='five'>מי שאחזו בולמוס. </span>חולי האוחז מחמת רעבון עיניו כהות והוא מסוכן למות וכשמראיתו חוזרת בידוע שנתרפא: 


lvr: 25
pgn: 83
dfh: a
trm: אין מאכילין מחצר כבד שלו
txt:
<span class='five'>אין מאכילין מחצר כבד שלו. </span>ואע'פ שנוהגין הרופאים ברפואה זו אינה רפואה גמורה להתיר לו איסור  בהמה טמאה על כך: 


lvr: 25
pgn: 83
dfh: a
trm: ור' מתיא בן חרש מתיר
txt:
<span class='five'>ור' מתיא בן חרש מתיר. </span>קסבר רפואה גמורה היא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 25
pgn: 83
dfh: a
trm: מאכילין אותו הקל הקל
txt:
<span class='five'>מאכילין אותו הקל הקל. </span>אם אין לנו דברים מותרים כדי צרכו ויש לפנינו מיני איסורין מאכילין אותו הקל הקל שבהם: 


lvr: 25
pgn: 83
dfh: a
trm: טבל ושביעית מאכילין אותו שביעית
txt:
<span class='five'>טבל ושביעית מאכילין אותו שביעית. </span>לאחר זמן הביעור שהטבל במיתה בידי שמים והשביעית בעשה: 


lvr: 25
pgn: 83
dfh: a
trm: דכולי עלמא לא פליגי דמתקנינן ליה ומספינן ליה
txt:
<span class='five'>דכולי עלמא לא פליגי דמתקנינן ליה ומספינן ליה. </span>חולין ואין מאכילין אותו לא טבל ולא תרומה: 


lvr: 25
pgn: 83
dfh: a
trm: כי פליגי דלא אפשר בחולין
txt:
<span class='five'>כי פליגי דלא אפשר בחולין. </span>אלא אם כן אוכל את כולו וקאמר מאכילין אותו הטבל כמות שהוא ולא יפרישו ממנו תרומתו להאכילו תרומה לעצמה וחולין לעצמן ובן תימא אומר מוטב שיפרישו תרומתו ויאכילוהו כל אחד לעצמו ולא יאכילוהו טבל כמות שהוא: 


lvr: 25
pgn: 83
dfh: a
trm: ומר סבר תרומה חמורה
txt:
<span class='five'>ומר סבר תרומה חמורה. </span>שאין לה היתר אבל טבל אפשר דמתקן להו וחולין יהו ראוין לכל אדם:  אפשר


lvr: 25
pgn: 83
dfh: b
trm: לא צריכא בשבת
txt:
<span class='five'>לא צריכא בשבת. </span>שאפי' הוא שבת שאסור להפריש תרומה ומעשר יפרישוה ולא יאכילוהו טבלים: 


lvr: 25
pgn: 83
dfh: b
trm: בעציץ שאינו נקוב
txt:
<span class='five'>בעציץ שאינו נקוב. </span>דטבל שלו מדרבנן ושבות דהפרשת מעשרות בשבת דרבנן אשמועינן שידחה השבות ולא יאכילוהו טבל דרבנן דאתו למשרי נמי טבל דאורייתא כי האי גוונא: 


lvr: 25
pgn: 83
dfh: b
trm: לימא תנאי היא
txt:
<span class='five'>לימא תנאי היא. </span>הך דרבה דאמר בדאפשר בחולין מתקנינן ליה ודחינן שבות דהפרשת תרומה בשבת מקמי אכילת טבל דעציץ שאינו נקוב דרבנן: 


lvr: 25
pgn: 83
dfh: b
trm: לימא
txt:
<span class='five'>לימא. </span>הא דרבה ר' אלעזר בר' שמעון היא דאמר מפרישין לו תרומה בשבת ואל יאכילוהו טבל דרבנן כגון ירק ולא רבי דאי רבי האמר אין צריך לעשר: 


lvr: 25
pgn: 83
dfh: b
trm: עד כאן לא קאמר רבי אלא לענין מעשר ירק דרבנן
txt:
<span class='five'>עד כאן לא קאמר רבי אלא לענין מעשר ירק דרבנן. </span>דלא מיחלף בטבל דאורייתא אבל דגן דאורייתא הוא אפי' רבי מודה דאף בעציץ שאינו נקוב מעשר דמיחלף בדאורייתא: 


lvr: 25
pgn: 83
dfh: b
trm: מאי אין ראיה לדבר דהתם לאו בולמוס אחזיה</span>: <span class='five'>מגרר גריר
txt:
<span class='five'>מאי אין ראיה לדבר דהתם לאו בולמוס אחזיה</span>: <span class='five'>מגרר גריר. </span>ממשיך את הלב לתאות רעבון: 


lvr: 25
pgn: 83
dfh: b
trm: אהדרוהו בלגי וצעי
txt:
<span class='five'>אהדרוהו בלגי וצעי. </span>סבבוהו בני העיר והקיפוהו לגינין של דבש ומתיקה וקערות של תבשילין: 


lvr: 25
pgn: 83
dfh: b
trm: לית בהו ממשא
txt:
<span class='five'>לית בהו ממשא. </span>מתוך שאדם במנוחה מהרהר ורואה חלומות ומתכוון היה לדחותו שלא ילך ויטלנו: 


lvr: 25
pgn: 83
dfh: b
trm: יהבו סימנא לדביתהו
txt:
<span class='five'>יהבו סימנא לדביתהו. </span>בעליך אמר שתתני לנו כיסינו וזה לך סימן שאכלתם היום עדשים: 


lvr: 25
pgn: 83
dfh: b
trm: מים ראשונים האכילו בשר חזיר
txt:
<span class='five'>מים ראשונים האכילו בשר חזיר. </span>פונדק ישראל היה מוכר לישראל דברים המותרים ומאכילם ומוכר לנכרים בשר חזיר מבושל בא ישראל לפונדק וראהו שלא נטל ידיו כשהסב לאכול ונתן לפניו בשר חזיר: 


lvr: 25
pgn: 83
dfh: b
trm: מים אחרונים הרגו את הנפש
txt:
<span class='five'>מים אחרונים הרגו את הנפש. </span>זו היא אשתו של זה שאילו נטל מים אחרונים דרך הנוטלים ידים לקנח את שפמם בידים טופחות ולא היו עדשים נראין: 


lvr: 25
pgn: 84
dfh: a
trm: למקטליה בדבר הנזרק
txt:
<span class='five'>למקטליה בדבר הנזרק. </span>למ'ד רוח רעה שורה עליו לא יקרב אצלו להרגו בידים אלא זורק בו חץ או סכין והורגו: 


lvr: 25
pgn: 84
dfh: a
trm: משחא דגדפא דאוזא
txt:
<span class='five'>משחא דגדפא דאוזא. </span>שומן מוח עצם קטן שבראש כנף העוף שקורין כניי'ל סכה אותו על צדעיו: 


lvr: 25
pgn: 84
dfh: a
trm: כמאן עביד ר' יוחנן
txt:
<span class='five'>כמאן עביד ר' יוחנן. </span>לתת סם בשבת בשביל חולי השינים דקאמר לה אי מצריכנא מאי: 


lvr: 25
pgn: 84
dfh: a
trm: וחכמים אומרים באלו אין בהן משום רפואה באלו למעוטי מאי לאו למעוטי סם
txt:
<span class='five'>וחכמים אומרים באלו אין בהן משום רפואה באלו למעוטי מאי לאו למעוטי סם. </span>והכי קאמרי ליה בשתים הראשונות אין זו רפואה גמורה לעבור עליהן דבר תורה ולמעוטי סם דיש בו משום רפואה: 


lvr: 25
pgn: 84
dfh: a
trm: לא למעוטי מקיזין דם לסרונכי
txt:
<span class='five'>לא למעוטי מקיזין דם לסרונכי. </span>בשבת לעולם אכולי הנך פליגי ומאי באלו משום דשמעוה לר' מתיא דאמר אכתי אחריתי: 


lvr: 25
pgn: 84
dfh: a
trm: לסרונכי
txt:
<span class='five'>לסרונכי. </span>חולי ששמו אשטרנגליו'ן הוא בו'ן מלנט ובההיא מודה ליה: ה'ג <span class='five'>הכי נמי מסתברא דתניא שלשה דברים אמר רבי אלעזר בן עזריה משום ר' מתיא בן חרש מקיזין דם לסרונכי בשבת ומי שנשכו כלב שוטה מאכילין אותו מחצר כבד שלו והחושש בפיו מטילין לו סם בשבת וחכמים אומרים באלו אין בהם משום רפואה באלו למעוטי מאי לאו אתרתי בתרייתא ולמעוטי דרישא לא אתרתי דרישא ולמעוטי דסיפא</span>:  תא


lvr: 25
pgn: 84
dfh: b
trm: ת'ש דתני רב יוסף עוברה שהריחה וכו' ומי שנשכו וכו' והחושש בפיו וכו' וחכ'א בזו
txt:
<span class='five'>ת'ש דתני רב יוסף עוברה שהריחה וכו' ומי שנשכו וכו' והחושש בפיו וכו' וחכ'א בזו. </span>אנו מודים ולא באחרת: 


lvr: 25
pgn: 84
dfh: b
trm: בזו אהייא אי נימא אעוברה פשיטא
txt:
<span class='five'>בזו אהייא אי נימא אעוברה פשיטא. </span>וכי עוברה שהריחה ר' מתיא קתני לה סתמא היא: 


lvr: 25
pgn: 84
dfh: b
trm: לא ספק שבת זו בלבד
txt:
<span class='five'>לא ספק שבת זו בלבד. </span>לא שיהא ספק הנפשות לשבת זו אלא אפילו אין הספק לשבת זו דפשיטא לן דהיום לא ימות אלא ספק שאם לא יעשו לו היום שמא ימות לשבת הבאה: 


lvr: 25
pgn: 84
dfh: b
trm: אבל מצטרפין לדעת אחרת
txt:
<span class='five'>אבל מצטרפין לדעת אחרת. </span>כגון שנים אומרים צריך ושלשה אומרים אין צריך ואשה או כותי אומרים צריך מצטרפין למהוי פלגא ופלגא וספק נפשות להקל: 


lvr: 25
pgn: 84
dfh: b
trm: ואע'ג דצייד כוורי
txt:
<span class='five'>ואע'ג דצייד כוורי. </span>עמו כל הני אע'ג דקאמר הכא משנה יתירה דייק דקתני ואינו צריך ליטול רשות למה ליה דתני הכא הא תני ליה והזריז ה'ז משובח אלא הא אתא לאשמועינן שאפי' הוא צריך לדבר: 


lvr: 25
pgn: 84
dfh: b
trm: ומפסיקין מפני הדליקה
txt:
<span class='five'>ומפסיקין מפני הדליקה. </span>בכלים של מתכת או של חרס מלאים מים ובדליקה שיש בה סכנת נפשות קאמר: 


lvr: 25
pgn: 84
dfh: b
trm: לא הלכו בפיקוח נפש אחר הרוב
txt:
<span class='five'>לא הלכו בפיקוח נפש אחר הרוב. </span>דאם ספק כותי או ספק ישראל מפקחין ואע'ג דרובא כותים הוו התם: 


lvr: 25
pgn: 84
dfh: b
trm: אי נימא תשעה ישראל וחד כותי
txt:
<span class='five'>אי נימא תשעה ישראל וחד כותי. </span>ונפל' מפולת על אחד מהן ואין ידוע אם ישראל אם כותי הוא: 


lvr: 25
pgn: 84
dfh: b
trm: אלא דאיכא תשעה כותים וחד ישראל
txt:
<span class='five'>אלא דאיכא תשעה כותים וחד ישראל. </span>ואשמועינן דאף על גב דרובא כותים חיישינן שמא ישראל הוא ומפקחין הא נמי פשיטא דקי'ל כל קבוע כמחצה על מחצה דמי דנפקא לן בסנהדרין  ובכתובות מוארב לו פרט לזורק אבן לגו: 


lvr: 25
pgn: 84
dfh: b
trm: לא צריכא דפרוש לחצר אחרת
txt:
<span class='five'>לא צריכא דפרוש לחצר אחרת. </span>ושם נפלה על האחד מפולת דבכל דוכתא אמרינן כל דפריש מרובא פריש במידי דניידי והכא לא אמרי' הכי ואע'ג דבפרישתן כולהו ניידי: 


lvr: 25
pgn: 84
dfh: b
trm: הא דפרוש כולהו
txt:
<span class='five'>הא דפרוש כולהו. </span>הואיל ואיתחזק ישראל בהאי חצר שנפלה בו מפולת מפקחין ואע'ג דניידי (ליה) לא אזלינן בתר רובא: 


lvr: 25
pgn: 84
dfh: b
trm: הא דפרוש מקצתייהו
txt:
<span class='five'>הא דפרוש מקצתייהו. </span>ולא ידעינן אי הוה ישראל בהאי חצר אזלינן בתר רובא הואיל ולא איתחזק: 


lvr: 25
pgn: 84
dfh: b
trm: אבל לייחסו
txt:
<span class='five'>אבל לייחסו. </span>כגון אם נקבה היא שיהא כהן מותר בה לא ואפי' ליכא למיחש לאסופי כגון הנך דאמרי' במס' קידושין <span class='mareimakom'>(דף עג:)</span> תלי בדיקולא תלי פיתקא רמי חומרא משלטי הדמי' חיישינן שמא כותית היא וגיורת אסורה לכהונה ואע'ג דרוב ישראל מעלה עשו ביוחסין דבעינן תרי רובי כדאמרי' בכתובות בפ'ק <span class='mareimakom'>(דף טו.)</span>:  ושמואל


lvr: 25
pgn: 85
dfh: a
trm: ושמואל אמר לפקח עליו את הגל
txt:
<span class='five'>ושמואל אמר לפקח עליו את הגל. </span>קאמר דאם רוב ישראל  אבל במחצה על מחצה לא וכ'ש ברוב כותים: 


lvr: 25
pgn: 85
dfh: a
trm: למאי הילכתא
txt:
<span class='five'>למאי הילכתא. </span>הוי כותי אליבא דשמואל כיון דאמר מפקחין עליו כל שכן דמצוה להחיותו ולמאי הילכתא הוי כותי: 


lvr: 25
pgn: 85
dfh: a
trm: אם רוב ישראל ישראל למאי הילכתא
txt:
<span class='five'>אם רוב ישראל ישראל למאי הילכתא. </span>הוי ישראל ברוב ישראל טפי ממחצה על מחצה  אי שלא להאכילו נבילות במחצה על מחצה לא ספינן ליה: 


lvr: 25
pgn: 85
dfh: a
trm: לנזקין
txt:
<span class='five'>לנזקין. </span>שור של ישראל שנגח של כותי פטור ושור של כותי שנגח של ישראל בין תם בין מועד משלם נזק שלם ושל ישראל שנגח של ישראל תם משלם חצי נזק מועד משלם נזק שלם: 


lvr: 25
pgn: 85
dfh: a
trm: נייתי ראיה
txt:
<span class='five'>נייתי ראיה. </span>דישראל הוא ונשקול וכל זמן שלא טבל בבית דין לשם גירות לא מצינן לישראל לחיובי לשלומי: 


lvr: 25
pgn: 85
dfh: a
trm: פלגא
txt:
<span class='five'>פלגא. </span>משלם כישראל אידך פלגא ספק הוא וזה תובעו נזק שלם כדין כותי אמר ליה אייתי ראיה דלאו ישראל אנא ושקול: 


lvr: 25
pgn: 85
dfh: a
trm: אבל הכא
txt:
<span class='five'>אבל הכא. </span>כי לא שרית ליה לפקוחי מאי אית ליה למיעבד דתיהוי איסורא דאורייתא דנשרי הא מקמי הך: 


lvr: 25
pgn: 85
dfh: a
trm: עד היכן הוא בודק
txt:
<span class='five'>עד היכן הוא בודק. </span>אם דומה למת שאינו מזיז איבריו עד היכן הוא מפקח לדעת האמת: 


lvr: 25
pgn: 85
dfh: a
trm: עד חוטמו
txt:
<span class='five'>עד חוטמו. </span>ואם אין חיות בחוטמו שאינו מוציא רוח ודאי מת ויניחוהו: הכי גרסינן 


lvr: 25
pgn: 85
dfh: a
trm: אמר רב פפא מחלוקת מלמטה למעלה
txt:
<span class='five'>אמר רב פפא מחלוקת מלמטה למעלה. </span>מחלוקת דהנך תנאי דמר אמר עד לבו ומר אמר עד חוטמו מלמטה למעלה שמוצאו דרך מרגלותיו תחלה ובודק והולך כלפי ראשו דמר אמר בלבו יש להבחין אם יש בו חיות שנשמתו דופקת שם ומר אמר עד חוטמו דזימנין דאין חיות ניכר בלבו וניכר בחוטמו: 


lvr: 25
pgn: 85
dfh: a
trm: ושפיכות דמים
txt:
<span class='five'>ושפיכות דמים. </span>שהותר לבעל בית לשפוך דמו של זה להצלת ספק נפשו עבירה חמורה היא שמטמאת את הארץ כדכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר לה)</span> ולא תטמא את הארץ גבי פרשת רוצחין: 


lvr: 25
pgn: 85
dfh: a
trm: וגורם לשכינה שתסתלק
txt:
<span class='five'>וגורם לשכינה שתסתלק. </span>כדכתיב <span class='mareimakom'>(שם)</span>  אשר אני שוכן בתוכה הא אם תטמאו איני שוכן וגבי רוצח כתיב: 


lvr: 25
pgn: 85
dfh: a
trm: ולא מעל מזבחי
txt:
<span class='five'>ולא מעל מזבחי. </span> אם התחיל בעבודה אין מפסיק לבא לידון אלא משלים עבודתו:  אבל


lvr: 25
pgn: 85
dfh: b
trm: ומה מילה
txt:
<span class='five'>ומה מילה. </span>שהיא תיקון אחד מאיבריו של אדם דוחה את השבת לפי שחייבין עליה כרת לאחר זמן כך שנויה בתוספתא דשבת: 


lvr: 25
pgn: 85
dfh: b
trm: ושמרו בני ישראל את השבת
txt:
<span class='five'>ושמרו בני ישראל את השבת. </span>כדי לעשות שבתות אחרות יזהרו בשבת זו בקיום שמירת שבתות הרבה: 


lvr: 25
pgn: 85
dfh: b
trm: אין אדם מעמיד את עצמו
txt:
<span class='five'>אין אדם מעמיד את עצמו. </span>מלהציל את ממונו מיד גנב והאי גנב דאתי במחתרת מידע ידע דקאי בעל הבית באפיה ואדעתא דהכי אתא דמימר אמר כי קאי לאפאי קטילנא ליה ואין זה ספק נפשות אלא ודאי נפשות והתורה אמרה לו כאן אחרי שבא להורגך השכם להורגו: 


lvr: 25
pgn: 85
dfh: b
trm: דאמר אביי
txt:
<span class='five'>דאמר אביי. </span>בסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף מג.)</span> על היוצא ליסקל ואמר יש לי זכות ללמד על עצמי דקתני התם מחזירין אותו אפילו ארבע וחמש פעמים ובלבד שיהא ממש בדבריו והוינן בה מנא ידעי ואמר אביי מסרינן ליה זוגא דרבנן שמלוין אותו עד בית הסקילה ואם אמר יש לי ללמד זכות על עצמי ישמעו אלו אם יש ממש בדבריו אם לאו והכי נמי גבי כהן העובד איכא למימר נמי דהכי עבדי ליה: 


lvr: 25
pgn: 85
dfh: b
trm: ואשכחן
txt:
<span class='five'>ואשכחן. </span>מהכא דאודאי פיקוח נפש מחללין אבל ספק לא שמעינן מינה וכולהו נמי כגון אך חלק איכא למימר דודאי פיקוח נפש קא ממעט ולא ספק וכן ולא אתם מסורין בידה למות ודאי וכן חלל עליו כדי שישמור ודאי שבתות הרבה: 


lvr: 25
pgn: 85
dfh: b
trm: דשמואל לית ליה פירכא
txt:
<span class='five'>דשמואל לית ליה פירכא. </span>אשר יעשה האדם המצות שיחיה בהם ודאי ולא שיבא בעשייתה לידי ספק מיתה אלמא מחללין על הספק: 


lvr: 25
pgn: 85
dfh: b
trm: חטאת ואשם ודאי
txt:
<span class='five'>חטאת ואשם ודאי. </span>הם אשם גזילות ומעילות ויש אשם שהוא תלוי הבא על שגגת ספק כרת ובגמ' פריך והא ביה נמי כפרה כתיבא: 


lvr: 25
pgn: 85
dfh: b
trm: חטאת ואשם ודאי מכפרין
txt:
<span class='five'>חטאת ואשם ודאי מכפרין. </span>ומסתמא תשובה איכא שאם לא היה מתחרט לא היה מביא קרבן: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 25
pgn: 85
dfh: b
trm: הא כפרה כתיב ביה
txt:
<span class='five'>הא כפרה כתיב ביה. </span>וכפר עליו הכהן על שגגתו אשר שגג <span class='mareimakom'>(ויקרא ה)</span> באשם תלוי כתיב: 


lvr: 25
pgn: 85
dfh: b
trm: אשם תלוי אינו מכפר כפרה גמורה
txt:
<span class='five'>אשם תלוי אינו מכפר כפרה גמורה. </span>אלא תולה להגן עליו מן היסורין עד שיודע לו שודאי חטא ויביא חטאת הכי ילפי' לה בכריתות <span class='mareimakom'>(דף כו:)</span>: 


lvr: 25
pgn: 85
dfh: b
trm: פטורין
txt:
<span class='five'>פטורין. </span>דיום הכפורים מכפר עליהן וטעמא מפרש בכריתות <span class='mareimakom'>(דף כה:)</span>: 


lvr: 25
pgn: 85
dfh: b
trm: מגלה פנים בתורה
txt:
<span class='five'>מגלה פנים בתורה. </span>דורש את התורה לגנאי כגון מנשה שהיה דורש באגדות של דופי לא היה לו למשה לכתוב אלא ותמנע היתה פלגש וגו': 


lvr: 25
pgn: 86
dfh: a
trm: לפי שנאמר בחורב תשובה ונקה
txt:
<span class='five'>לפי שנאמר בחורב תשובה ונקה. </span>לאחר מעשה העגל כשעלה משה להתפלל עליהן ולקמן מפרש לה: 


lvr: 25
pgn: 86
dfh: a
trm: אמר לו
txt:
<span class='five'>אמר לו. </span>שלש הן הנחלקין שיש עבירה שהיא צריכה לזה ואינה צריכה לזה אבל תשובה אינה מן החלוקין שהיא צריכה לכולן: 


lvr: 25
pgn: 86
dfh: a
trm: ופקדתי בשבט פשעם
txt:
<span class='five'>ופקדתי בשבט פשעם. </span>למדת שיש עבירה שצריכה יסורין ומסתברא הקל לקלה והחמור לחמורה: 


lvr: 25
pgn: 86
dfh: a
trm: באזני ה' צבאות
txt:
<span class='five'>באזני ה' צבאות. </span>אמר הנביא באזני אמר הקב'ה אם יכופר העון עד תמותון למדנו שיש עבירה שאין לה כפרה אלא במיתה: 


lvr: 25
pgn: 86
dfh: a
trm: ולא יהיבנא דמי לאלתר
txt:
<span class='five'>ולא יהיבנא דמי לאלתר. </span>וכשאני מאחר לפרוע הוא אומר שאני גזלן ולמד ממני להיות מזלזל בגזל: 


lvr: 25
pgn: 86
dfh: a
trm: באתרא דלא תבעי
txt:
<span class='five'>באתרא דלא תבעי. </span>שאין דרך הטבח לילך ולתבוע הקפותיו ועל הלוקח להביא לו מעותיו לביתו: 


lvr: 25
pgn: 86
dfh: a
trm: כגון אנא דמסגינא וכו'
txt:
<span class='five'>כגון אנא דמסגינא וכו'. </span>ואין הכל יודעין שנחלשתי בגרסתי ולמדין הימני להבטל מתלמוד תורה: 


lvr: 25
pgn: 86
dfh: a
trm: ומשמש תלמידי חכמים
txt:
<span class='five'>ומשמש תלמידי חכמים. </span>ללמוד (תורה) היא יישוב טעמי המשניות מה טעמן ומהיכן למדו: 


lvr: 25
pgn: 86
dfh: a
trm: באמור להם עם ה' אלה
txt:
<span class='five'>באמור להם עם ה' אלה. </span>את זו קרא הכתוב חילול השם כשאדם חשוב עובר עבירה ופורענות באה עליו והכל אומרים מה הועילו לו ראה החסידים והחכמים רעה באה עליהם שנאמר ויחללו את שם קדשי ובמה חללוהו באמור עליהם הנכרים שגלו ביניהן ראו עם ה' אלה ולא יכול להצילם שלא יגלו נמצא שם שמים מתחלל וכבודו מתמעט: 


lvr: 25
pgn: 86
dfh: a
trm: דמעיקרא שובבים אתם
txt:
<span class='five'>דמעיקרא שובבים אתם. </span>כשתעשו תשובה מעלה עליכם כאילו תחילת החטא על ידי נערות ושטות ושובבות: 


lvr: 25
pgn: 86
dfh: a
trm: כאן על ידי יסורין
txt:
<span class='five'>כאן על ידי יסורין. </span>שלא שבו עד שנתיסרו ביסורין קרויין עבדים ואית דגרסי כתיב שובו אלי ואשובה  וכתיב כי אנכי בעלתי בכם כתיב ואשובה אליכם לאחר תשובה וכתיב כי אנכי בעלתי בכם כבר קודם שתשובו כאן מאהבה או מיראה קא אמר כי אנכי בעלתי בכם:  לא


lvr: 25
pgn: 86
dfh: b
trm: באותה אשה באותו מקום
txt:
<span class='five'>באותה אשה באותו מקום. </span>שעבר שם העבירה ואותו פרק מתוך שדומה מכל וכל לזמן שנכשל בו כבר יצרו מתגבר עליו ואומר לו ראה פלונית ואותו מקום ואותו פרק הוא קום עשה מה שעשית כבר: 


lvr: 25
pgn: 86
dfh: b
trm: בחטא שאינו מפורסם
txt:
<span class='five'>בחטא שאינו מפורסם. </span>לא יגלה חטאו וכבוד השם הוא שכל מה שאדם חוטא בפרהסיא מיעוט כבוד שמים הוא: 


lvr: 25
pgn: 86
dfh: b
trm: כדר' ינאי
txt:
<span class='five'>כדר' ינאי. </span>לא הזכיר העון אלא למעטו ולומר אתה גרמת להם משל לאדם שהיה לו בן נאה ומאכילו ומשקהו ותולה לו כיס של דינרין בצוארו והושיבו בפתח זונות מה יעשה שלא יחטא: הכי גרס בספרי 


lvr: 25
pgn: 86
dfh: b
trm: משה אמר יכתב סורחני שנאמר יען לא האמנתם בי
txt:
<span class='five'>משה אמר יכתב סורחני שנאמר יען לא האמנתם בי. </span>בכל מקום שנכתב מיתתו שם נכתב סרחונו. אלמא ניחא למכתביה זמנין טובא: 


lvr: 25
pgn: 86
dfh: b
trm: אחת קלקלה
txt:
<span class='five'>אחת קלקלה. </span>זנתה והתרו בה למלקות כך דור המדבר מתו במדבר שהאמינו למרגלים (משה) מת במדבר על שמעו נא המורים אמר יכתב סורחני שלא יאמרו אף אני קלקלתי כמותם: 


lvr: 25
pgn: 86
dfh: b
trm: פגי שביעית
txt:
<span class='five'>פגי שביעית. </span>תאנים שלא בישלו כל צרכן ורחמנא אמר והיתה שבת הארץ לכם לאכלה <span class='mareimakom'>(ויקרא כה)</span> לאכלה ולא להפסד: 


lvr: 25
pgn: 86
dfh: b
trm: מפרסמין אח החנפין
txt:
<span class='five'>מפרסמין אח החנפין. </span>שהן רשעים ומראין עצמן כצדיקים אם יש מכיר במעשיו מצוה לפרסמו מפני חילול השם שבני אדם למידין ממעשיו שסבורין עליו שהוא צדיק ועוד כשבא עליו פורענות בני אדם אומרים מה הועיל לו זכותו: 


lvr: 25
pgn: 86
dfh: b
trm: שנאמר ובשוב צדיק מצדקו
txt:
<span class='five'>שנאמר ובשוב צדיק מצדקו. </span>סיפיה דקרא ונתתי מכשול לפניו אני ממציא לידו חטא גלוי לכל שיכשל בו וידעו את מעשיו: 


lvr: 25
pgn: 86
dfh: b
trm: מקברת בעליה
txt:
<span class='five'>מקברת בעליה. </span>שנאמר <span class='mareimakom'>(שמות א)</span>  וימת יוסף תחילה ואח'כ כל אחיו : 


lvr: 25
pgn: 87
dfh: a
trm: מכתפי ליה
txt:
<span class='five'>מכתפי ליה. </span>זקן היה ונושאין אותו באלנקי בכתפיהם בבית המדרש שלא להטריח את הציבור לקום מפניו: 


lvr: 25
pgn: 87
dfh: a
trm: כדרב הונא
txt:
<span class='five'>כדרב הונא. </span>דכיון דחטא תרי זימני שוב אין מספיקין בידו לעשות תשובה לפי שהעבירה דומה עליו היתר: 


lvr: 25
pgn: 87
dfh: a
trm: והכתיב ופללו אלהים
txt:
<span class='five'>והכתיב ופללו אלהים. </span>וקא סלקא דעתך ופללו לשון תפלה ופיוס הוא שהקב'ה מפללו ומפייסו ומכפר לו: 


lvr: 25
pgn: 87
dfh: a
trm: מאן אלהים דיין
txt:
<span class='five'>מאן אלהים דיין. </span>והאי ופללו לשון ונתן בפלילים <span class='mareimakom'>(שמות כא)</span> הדיין ישפוט ביניהם: 


lvr: 25
pgn: 87
dfh: a
trm: אי הכי
txt:
<span class='five'>אי הכי. </span>דפללו דקרא לשון משפט נינהו אימא סיפא מי יתפלל לו מי ישפטנו בשביל המקום וכי אין שלוחין הרבה למקום ליפרע הימנו: 


lvr: 25
pgn: 87
dfh: a
trm: הכי קאמר
txt:
<span class='five'>הכי קאמר. </span>הכי נמי דפילול דקרא לשון פיוס הוא והכי קאמר אם יחטא איש לאיש ופללו לחבירו וריצהו האלהים ימחול לו: 


lvr: 25
pgn: 87
dfh: a
trm: ואם לה' יחטא איש מי יתפלל בעדו
txt:
<span class='five'>ואם לה' יחטא איש מי יתפלל בעדו. </span>אם אינו שב מעבירות שבידו כך היה עלי הכהן מוכיח את בניו שישובו מרעתם: 


lvr: 25
pgn: 87
dfh: a
trm: בני אם ערבת לרעך תקעת לזר כפיך
txt:
<span class='five'>בני אם ערבת לרעך תקעת לזר כפיך. </span>בשביל זר לערבו בממון או אם נוקשת באמרי פיך שהקנטתו בדברים עשה זאת והנצל כי באת בכף רעך על עסקי ממון: 


lvr: 25
pgn: 87
dfh: a
trm: לך התרפס
txt:
<span class='five'>לך התרפס. </span>יד ופרע לו ועל מוקש אמרי פיך אם הקנטתו רהב רעיך הרבה רעים לבקש הימנו מחילה. רעיך בתרא דקרא מלא כתיב לפי שהוא לשון רבים: 


lvr: 25
pgn: 87
dfh: a
trm: בשלש שורות
txt:
<span class='five'>בשלש שורות. </span>שלש פעמים יפייסוהו בשלשה אנשים בכל פעם שנאמר ישור לשון שורה ואין שורה פחותה משלשה בני אדם : 


lvr: 25
pgn: 87
dfh: a
trm: הוה ליה מילתא לר' אבא בהדיה
txt:
<span class='five'>הוה ליה מילתא לר' אבא בהדיה. </span>ר' אבא היה לו להתרעם על ר' ירמיה שחטא לו אזל ר' ירמיה איתיב אדשא דר' אבא: 


lvr: 25
pgn: 87
dfh: a
trm: זרזיפי דמיא
txt:
<span class='five'>זרזיפי דמיא. </span>התזת טיפי שופכין שהיתה השפחה שופכת וזרזיפי טיפין ודומה לו כרביבים זרזיף ארץ בספר תהלים <span class='mareimakom'>(עב)</span> : 


lvr: 25
pgn: 87
dfh: b
trm: חלמא חזא ליה לרב
txt:
<span class='five'>חלמא חזא ליה לרב. </span>ראה חלום על רב שתלאוהו בדקל והוא סימן נשיאות ראש וגדולה ור' חנינא ראש ישיבה היה כדאמר רבי <span class='mareimakom'>(כתובות דף קג:)</span> בשעת פטירתו חנינא בר חמא ישב בראש וכשראה חלום זה על רב דאג למות לפי שאין מלכות נוגעת בחברתה אמר אדחייה מהכא ויברח לבבל מפני ושם יהיה ראש ולא נדחין למות בשבילו: 


lvr: 25
pgn: 87
dfh: b
trm: ובמעמדות
txt:
<span class='five'>ובמעמדות. </span>ארבעה ימים בכל שבת שאנשי משמר ישראל מתכנסין בעריהן ומחענין וקורין במעשה בראשית כדאמרינן במס' תענית <span class='mareimakom'>(דף כו.)</span> והתם מקשינן ותעניות ומעמדות מי אית בהו מוסף ומשנינן הכי קאמר כהנים נושאין את כפיהן כל זמן שמתפללין ואפי' במנחה לפי ששלשה פרקים הללו תעניות הם ואין שכרות במנחה אבל שאר ימות השנה אין נשיאות כפים במנחה ויש מהן ארבע פעמים ביום: 


lvr: 25
pgn: 87
dfh: b
trm: וחותם בוידוי
txt:
<span class='five'>וחותם בוידוי. </span>גרס בתוספתא אינו חותם מקדש ישראל אלא האל הסולחן וחכמים אומרים כל מקום שזקוק לשבע אף בשאר התפלות אם רצה לחתום בוידוי חותם כך שמעתי אבל לא גרס לה בתוספתא הכי אלא וחכמים אומרים מתפלל שבע ואם רצה לחתום בוידוי חותם ואנעילה קיימי קתני מיהת נעילה מתפלל שבע ומתודה תיובתא דשמואל תיובתא: 


lvr: 25
pgn: 87
dfh: b
trm: נחית קמיה דרבא
txt:
<span class='five'>נחית קמיה דרבא. </span>בנעילה ולשון נעילה פליגי אמוראי בברכו' ירושלמי חד אמר נעילת שערי שמים וחד אמר נעילת שערי עזרה: 


lvr: 25
pgn: 87
dfh: b
trm: שבע מעין שמונה עשרה
txt:
<span class='five'>שבע מעין שמונה עשרה. </span>ג' ראשונות וג' אחרונות כתיקנן ואומר הביננו באמצע שיש בה מעין שלש עשרה ברכות והיא תפלה קצרה שתיקנו לעוברי דרכים ולמוצאי יוה'כ התירו לצאת בה מפני הטורח:  תנאי


lvr: 25
pgn: 88
dfh: a
trm:
כל חייבי עבילות טובלין כדרכן ביום הכפורים הנדה ויולדת טובלות כדרכן בלילי יוה'כ</span>: <span class='five'>בעל קרי

txt:
<span class='five'>כל חייבי עבילות טובלין כדרכן ביום הכפורים הנדה ויולדת טובלות כדרכן בלילי יוה'כ</span>: <span class='five'>בעל קרי. </span>שאסור בדברי תורה כדקיימא לן <span class='mareimakom'>(ב'ק דף פב.)</span> עזרא תיקן טבילה לבעלי קריין: 


lvr: 25
pgn: 88
dfh: a
trm: טובל והולך עד המנחה
txt:
<span class='five'>טובל והולך עד המנחה. </span>אם אירע לו קרי קודם לכן טובל כדי שיוכל להתפלל תפלת המנחה אבל ראה קרי מן המנחה ולמעלה אין מותר לטבול אלא ימתין עד שתחשך ויטבול דסבירא להו לרבנן דתפלת נעי לה בלילה ולדידהו פוטרת את של ערבית כדרב והא דקתני אינה פוטרת ר' יוסי היא דאמר כל היום מו תר לטבול ואפילו ראה קרי לאחר תפלת המנחה טובל ביום כדי להתפלל תפלת נעילה אלמא קסבר תפלת נעילה אין זמנה בלילה ולדידיה אינה פוטרת את של ערבית: ה'ג בתוספתא 


lvr: 25
pgn: 88
dfh: a
trm:
הזב והזבה והמצורע והמצורעת ובועל נדה וטמא מת טובלין כדרכן ביוה'כ נדה ויולדת טובלות כדרכן בלילי יום הכפורים בעל קרי טובל והולך כל היום כולו ר' יוסי אומר מן המנחה ולמעלה אין יכול לטבול

txt:
<span class='five'>הזב והזבה והמצורע והמצורעת ובועל נדה וטמא מת טובלין כדרכן ביוה'כ נדה ויולדת טובלות כדרכן בלילי יום הכפורים בעל קרי טובל והולך כל היום כולו ר' יוסי אומר מן המנחה ולמעלה אין יכול לטבול. </span>קשיא דרבי יוסי אדרבי יוסי ורבנן אדרבנן: 


lvr: 25
pgn: 88
dfh: a
trm: בדצלי תפלת נעילה
txt:
<span class='five'>בדצלי תפלת נעילה. </span>ביום קודם שראה קרי והא דאמרינן לעיל כל היום בדלא צלי תפלת נעילה כשראה הקרי: 


lvr: 25
pgn: 88
dfh: a
trm: קא סברי טבילה בזמנה מצוה
txt:
<span class='five'>קא סברי טבילה בזמנה מצוה. </span>וזמנה ביום הוא דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים כג)</span> והיה לפנות ערב ירחץ הלכך דחיא רחיצה דיום הכפורים ולאו היינו הך רבנן דלעיל ותרתי פלוגתא נינהו במתני' קמייתא פליגי בזמן תפלת נעילה דלרבנן בלילה ולר' יוסי ביום ורבנן דהתם סבירא להו טבילה בזמנה לאו מצוה דתדחה יום הכפורים ובמתניתא בתרייתא פליגי בטבילה בזמנה מצוה: 


lvr: 25
pgn: 88
dfh: a
trm: וקיימא לן
txt:
<span class='five'>וקיימא לן. </span>במסכת שבת דבטבילה בזמנה מצוה פליגי דלרבנן טבילה בזמנה לאו מצוה ואם אין לו גמי ימתין עד למחר ויבקשנו: 


lvr: 25
pgn: 88
dfh: a
trm: ההיא
txt:
<span class='five'>ההיא. </span>דאמרי' לעיל ר' יוסי אומר מן המנחה ולמעלה לא יטבול עד שתחשך דטבילה בזמנה לאו מצוה ר' יוסי בר יהודה היא: 


lvr: 25
pgn: 88
dfh: a
trm: דיה לטבילה שתהא באחרונה
txt:
<span class='five'>דיה לטבילה שתהא באחרונה. </span>ברייתא היא דמייתינן לה במסכת נדה בגמרא דהמפלת <span class='mareimakom'>(דף כט:)</span> האשה שיצתה מלאה ובאת ריקנית והביאה לפנינו שלשה שבועים עהורים ועשרה שבועים אחד טמא ואחד טהור משמשת אור לשלשים וחמש ומטבילין אותה תשעים וחמש טבילות דברי ב'ש וב'ה אומרים שלשים וחמש וכולהו מפרש להו התם וטעמא משום טבילה בזמנה מצוה רבי יוסי בר יהודה אומר דיה לטבילה שתהא באחרונה דטבילה בזמנה לאו מצוה ור' יוסי דגמי הוא ר' יוסי בן חלפתא: 


lvr: 25
pgn: 88
dfh: a
trm: אימא מבערב
txt:
<span class='five'>אימא מבערב. </span>דאתמול ישפשף כל אדם עצמו בחמין שאם יראה קרי למחר יכול לטבול בלא חציצה: 


lvr: 25
pgn: 88
dfh: a
trm: ידאג כל השנה כולה
txt:
<span class='five'>ידאג כל השנה כולה. </span>שמא לא קיבלו תעניתו והשביעוהו במה שבידם להשביעו כעבד המוזג כום לרבו ושפך לו קיתון על פגיו: 


lvr: 25
pgn: 88
dfh: a
trm: ואם עלתה לו שנה
txt:
<span class='five'>ואם עלתה לו שנה. </span>שלא מת מובטח לו שמעשים טובים יש בידו שהגינו עליו ובן עולם הבא הוא: 


lvr: 25
pgn: 88
dfh: a
trm: תדע שהרי כל העולם רעב
txt:
<span class='five'>תדע שהרי כל העולם רעב. </span>מתשמיש והוא שבע ולא נתענה בזאת ושלא מדעתו השביעוהו ואעפ'כ עלתה לו שנה יש לדעת שצדיק גמור הוא: 


lvr: 25
pgn: 88
dfh: a
trm: סגי ומסגי
txt:
<span class='five'>סגי ומסגי. </span>בבנים ובני בנים שכך הסימן יראה זרע יאריך ימים <span class='mareimakom'>[ישעיה נג]</span>:  הדרן עלך יום הכפרים וסליקא לה מסכת יומא


# tsftbvl

lvr: 25
pgn: 2
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שבעת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שבעת </span>ימים קודם יוה'כ. </span>יש מקומות ששונה המניין ברישא כמו בכאן ובבבא קמא (דף ב.) ארבעה אבות נזיקין ובפרק קמא דר'ה (דף ב.) ד' ראשי שנים ואיכא דוכתי דתני מניינא לבסוף לפני אידיהן של עובדי כוכבים ג' ימים ברפ'ק דמסכת ע'ג  (דף ב.) ובפ'ק דקידושין (דף ב.)  האשה נקנית בג' דרכים ושואלין ודורשין בהלכות (החג) לפני (החג) שלשים יום (פסחים דף ו.) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 2
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וחכ'א
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וחכ'א </span>א'כ אין לדבר סוף. </span>דאי איכא למיחש למיתה דחדא ניחוש אפילו למיתה דתרתי ותלת ואע'ג דבפ' ד' אחין (יבמות דף כו:)  משמע לסתם מתני' דהתם דלמיתה דחד חיישינן לתרי לא חיישינן וסתם מתני' דהכא ס'ל דאי חיישינן לחדא ניחוש נמי לטובא י'ל דה'ק הכא נהי דחיישינן למיתה דחד לזמן מרובה כמו בההיא דפרק ד' אחין  (ג'ז שם.) דילמא אדמייבם חד מיית אידך מכל מקום למיתה לזמן מועט כי הכא לא הוה לן למיחש אלא משום מעלה דכפרה חיישת לזמן מועט אם כן ניחוש אפילו לתרתי ותלת אי נמי התם חששא בעלמא הוא משום ביטול מצות יבמין וליכא איסורא כולי האי אבל הכא משום דכפרת כל ישראל תלוי בזה ניחוש אפילו לתרתי ותלת ואפילו לזמן מועט וא'כ אין לדבר סוף הלכך ליכא למעבד תקנתא להאי חששא וכי פריך בגמ' (לקמן דף יג.) מאי שנא דגבי טומאה דשכיח טפי ממיתה כדאמר בגמרא סגי לתקן לכהן אחר תחתיו והכא חיישינן לתרתי ותלת הוה מצי לשנויי כי האי גוונא ההיא חששא בעלמא היא ולא היה צריך להפריש אחר כי מסתמא ימצאו הרבה שיהו ראויין לעבודה אלא מעלה בעלמא הלכך סגי בחד אלא בלאו הכי משני שפיר : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 2
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>להוציא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>להוציא </span>מלבן של צדוקין. </span>לאו בטומאה דאורייתא מטמו ליה דלא הוי מזלזלי בה כולי האי אדרבה אמרינן בפרק אין דורשין  (חגיגה דף יח:) בגדי אוכלי קדש מדרס לחטאת אלא כדתנן בפ'ג דמסכת פרה (מ'ח) סמכו ידיהם על ראשו ואומרים לו אישי כ'ג רד טבול אחת דמחמת שנוגעין בו חשבינן ליה כטמא טומאה דרבנן דאחיו הכהנים חשיבי כטמאים לגבי דידיה דבגדיהם מדרס לחטאת כדפרישית: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 2
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שכל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שכל </span>מעשיה בכלי אבנים וכו'. </span>דווקא באלו ז' ימים של שריפת הפרה אבל בשעת קידוש התנן בפ'ה דמס' פרה (מ'ה) בכל הכלים מקדשים ואפילו בכלי גללים כו' ואדרבה התם משמע דטפי פשיטא לו דבשאר כלים מקדשין מבכלי גללים וכלי גללים וכלי אבנים איצטריך ליה לאשמועינן דאע'ג דלאו כלים מיקרו לענין טומאה מ'מ הם כלים לענין קידוש וקרינן בהן מים חיים אל כלי : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 2
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ומאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומאי </span>שנא צפונה מזרחה. </span>וא'ת אמאי לא היו מפרישין נמי כ'ג לפני יוה'כ ללשכה זו שעל פני הבירה וי'ל דלשכת פרה היו קורים לה לשכת בית אבן כי היכי דנהוי לה היכירא שכל מעשיה בכלי אבנים ואי הוו מפרשי נמי לההיא לשכה כ'ג לפני יוה'כ אז לא הוה ליה היכירא לפרה אי נמי י'ל משום דכ'ג ביוה'כ פרישתו לקדושה שכל עבודתו לפנים ולפני ולפנים היו מפרישים אותו ללשכת פרהדרין שבנויה בקדש אבל פרה שנעשית מחוץ בהר המשחה פרישתו ללשכה שעל פני הבירה שחוץ לעזרה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 2
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>אימא כוליה קרא ביוה'כ כתיב. </span>תימה לי מאי קא פריך דאי כוליה קרא ביוה'כ כתיב אם כן לעשות למה לי וי'ל דסלקא דעתך דמקשה דתרוייהו איצטריך ליוה'כ דאי לא כתב אלא לכפר הוה אמינא כפרה דקרבנות ואי לא כתב אלא לעשות ה'א זה פרה להכי כתב תרוייהו לאשמועינן דווקא יום הכפורים דכתיב ביה תרוייהו:  ואימא</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 2
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואימא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואימא </span>צוה צוה דיוה'כ. </span>וא'ת לישני א'כ כל הני קראי למה לי צוה לעשות לכפר ואין נראה לתרץ דהשתא הדר ביה מדרשא דלעשות ולהכי צריכי תרוייהו דאי מלכפר לחודיה ה'א כפרה דקרבנות ואי מצוה לחודיה ה'א פרה נמי להכי כתב תרוייהו דהא מ'מ אכתי תיקשי לך לישני הכי דלא הדר ביה מלעשות ועוד אי הדר ביה ה'ל למימר אלא ולקמן (דף ג:) נמי מוכח דלא הדר ביה מלעשות דכי קאמר ריב'ל מתני תרתי קאמר לעשות זה מעשה פרה אלמא דלעולם לא הדר ביה מדרשא דלעשות וי'ל דה'פ מ'ט לא נפקא לן מקרא אלא פרה ויוה'כ אימא צוה זה יוה'כ ואייתר לן לעשות לכפר ונדרוש לעשות זה מעשה פרה לכפר אלו קרבנות דכתיב בהו כמה זימנין לכפר גבי חטאות ואשמות וליכא למימר א'כ לישתוק מצוה ונידרוש פרה מלעשות ויוה'כ וקרבנות מלכפר דהכי הוי סברת המקשה בסמוך דהא ליתא דאי לא כתב צוה הוה דרשינן לכפר לעשות תרוייהו זה יוה'כ כדפריך לעיל אימא כוליה קרא ליוה'כ והשתא פריך שפיר אימא צוה זה יוה'כ לעשות זה פרה לכפר אלו קרבנות ואם תאמר אם כן לא ליכתוב אלא צוה לכפר ועל כרחך נידרוש צוה זה פרה לכפר זה יוה'כ וקרבנות כסברת המקשה בסמוך דפריך ואימא לכפר אלו קרבנות אלמא דמלכפר דריש יוה'כ וקרבנות דאי דרשת צוה זה יוה'כ לכפר אלו קרבנות אבל פרה לא אם כן צוה למה לי מלכפר הוה נפקא לן שפיר יוה'כ וקרבנות וי'ל אי לא הוה כתב אלא צוה לכפר ה'א יוה'כ לחודיה דכתיב ביה צוה לכפר ודמי ליה טפי מקרבנות אבל השתא דכתב לעשות וצריכין אנו לרבויי פרה מלעשות אע'ג דלא דמיא כולי האי למלואים א'כ נימא נמי דנרבי מלכפר קרבנות דלאו למעוטי קרבנות אלא לרבויי דלא תימא לעשות לכפר זה יוה'כ ותו לא כדפריך מעיקרא ולהכי כתב צוה לרבות יום הכפורים ואייתרו לעשות לכפר לפרה וקרבנות אי נמי נ'ל לפרש אימא צוה לעשות זה יוה'כ דכתב ביה ויעש וכתיב ביה צוה אבל פרה לא דלא כתב בה לשון עשייה ולכפר זה קרבנות ואיצטריך לעשות כדי למעט פרה דאי לא כתב אלא צוה לכפר ה'א צוה זה פרה ויוה'כ דהי מינייהו מפקת להכי כתב לעשות לאשמועינן דווקא צוה שכתב אצלו עשייה כמו יוה'כ לאפוקי פרה דלא כתב בה עשייה ומשני דנין צוואה שלפני עשייה כו' כלומר אע'ג דלא כתב בפרה לשון עשייה טפי עדיפא למילף מהתם דצוה שלה כתב מקמי עשייה דידה דבתר צוה כתב ויקחו אליך פרה וכל דיני עשייה לאפוקי יוה'כ דדיני עשייתו כתיבא ברישא והדר כתב צוה ותירוץ זה נ'ל יותר מן הראשון וא'ת ולדברי המתרץ דמשני דמדדמי ליה ילפינן למאי איצטריך צוה לעשות לכפר לא הוה צריך למיכתב אלא צוה לכפר ונידרוש צוה זה פרה לכפר זה יוה'כ ואי פרכת אימא צוה זה קרבנות לישני דנין צוה מצוה ואין דנין צותו מצוה יש לומר אי לא כתב אלא צוה לכפר ה'א ע'כ צוה זה יוה'כ כיון דאידי ואידי פרישה לקדושה ולא הוה אמרינן זה פרה דפרישותה לטהרה ולא הוה מצי לשנויי כדשנינן דנין צוואה דלפני עשייה מצוואה דלפני עשייה דאדרבה כיון דבמלואים לא הוי כתב לעשות לא הוה ליה צוואה דלפני עשייה אלא לאחר עשייה כאשר עשה צוה כמו ביוה'כ ויעש כאשר צוה להכי איצטריך לעשות ואי לא כתב אלא צוה לעשות ה'א זה פרה דגמרינן צוה דלפני עשייה מצוה דלפני עשייה לאפוקי יוה'כ דלאחר עשייה ואי לא כתב אלא לעשות לכפר ה'א לכפר זה יוה'כ לעשות זה קרבנות דפרישתו לקדושה אבל פרה לא דבין בפרה ובין בקרבנות לא כתב לעשות אלא מייתורא דרשינן מלעשות לרבות וטפי הוה מסתבר לרבויי קרבנות להכי כתב צוה זה פרה אי נמי ה'א לעשות לכפר כוליה קרא ביוה'כ כדפריך הגמרא לעיל ומיהו יותר נראה לי לומר דהדר ביה מדרשא דלעשות ולא דריש אלא צוה לכפר ומתרצי קושיא טובא שכתבתי ומה שהקשיתי דלא הדר ביה מלעשות לא קשיא דע'כ הדר ביה דמלעשות היכי משמע זה מעשה פרה והא לא כתב בפרה לעשות והא דלא קאמר אלא משום דלא הדר ביה לגמרי אלא ה'ק רבי יוחנן צוה לעשות לדורות בפרה ומלעשות לא דריש מידי אלא משום דאי לא [הוה] כתב לעשות אלא צוה [לא] הוה נפקא לן פרה כמו בתר דכתב לעשות דנפקא לן פרה מדכתב בה צוואה לפני עשייה כמלואים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 2
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הנ'מ
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הנ'מ </span>היכא (דאיכא) דדמי ליה. </span>בכמה דוכתי משני הכי ובפ'ק דמנחות (דף ד. ושם) פריך ניגמר עונו דאשם מעון דחטאת ליפסול שלא לשמן וכו' עד והא תנא דבי ר' ישמעאל ושב הכהן ולא משני כי הכא וי'ל דסמיך אועוד ניגמר עונו מעונו דשמיעת קול וכן בפ' המפלת (נדה דף כב: ושם) גבי יצירה דלא משני הכי דסמיך אועוד ניגמר בריאה מבריאה וקשה דביבמות פ' כיצד (דף יז:) גבי דנין אחים מאחים משני כי הכא הנ'מ היכא דאיכא דדמי ליה אע'ג דהדר פריך ולילף אחוה אחוה מלוט וי'ל דהתם לא שייך למיפרך ועוד לילף אחוה מלוט משום דלא דמיא ההיא פירכא לקמייתא דמעיקרא פריך ולילף מעריות ונימא אפילו אשת אחיו מאמו מיהו אשת בן אחיו לא והדר פריך לילף מלוט דאפילו אשת בן אחיו ולהכי אי לא הוה משני הנ'מ היכא דליכא דדמי ליה הוה צריך למיפרך בלשון ועוד כדפריך בפ'ק דמנחות ובפרק המפלת וכיון דלא הויא הקושיא השניה מעין הראשונה לא שייך למיפרך ועוד: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 2
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אימא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אימא </span>כפרה דקרבנות. </span>פירוש דשאר קרבנות נמי ניבעי פרישה אבל אין לפרש דקרבנות דוקא דהא יוה'כ נמי פרישה דקרבנות הוא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 2
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דנין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דנין </span>דבר שאין קדושה לפניו. </span>אע'ג דשבת לפניו הוא לא קחשיב אלא קחשיב י'ט דתלי בב'ד אבל קדושת שבת קביעא וקיימא ואידי ואידי יש קדושת שבת לפניו:  פז'ר</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 3
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>פז'ר קש'ב.
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>פז'ר קש'ב. </span>פירש'י רגל לעצמו שאין יושבין בסוכה קרבן לעצמו שאינו בסדר פרי החג ברכה בפני עצמו דאמרינן ביום שמיני חג העצרת הזה ובתוספתא משמע שמברכין את המלך שנאמר ביום השמיני שלח את העם ויברכו את המלך והשתא לא הוי האי ברכה כי ההיא דתניא בפרק לולב וערבה (סוכה דף מז.) כשם שז' ימי החג טעונין קרבן שיר ברכה ולינה כך שמיני טעון קשב'ל ומסקינן מאי ברכה ברכת המזון ותפלה ואין לחוש בכך דממה נפשך למאי דבעי למפרש התם ברכה היינו זמן ע'כ לא הוי כי האי דהכא דהא ברכה דהכא לא הוי זמן דזמן חשיב ליה הכא באנפי נפשיה ור'ת מפרש ברכה בפני עצמו ברכת המזון ותפלה כי ההוא דהתם ורגל בפני עצמו מפרש לענין לינה שטעון לינה ליל מוצאי יו'ט האחרון וכל ז' ימי החג טעונין לינה דגמרינן מפסח דכתיב ביה [דברים טז] ופנית בבקר והלכת לאהליך אי אפשר לומר והלכת לאהליך אלא בחוה'מ דביו'ט חייב בראיית פנים בעזרה ולא תיקשי לינה כל ז' מי איכא דיש לומר דמי שלא הביא חגיגתו ביום ראשון והביא באחד משאר הימים צריך ללון בלילה שלאחריו וא'ת תיפוק ליה דטעון לינה משום שלמי שמחה דהוו כל ח' דתנן (שם דף מב:) ההלל והשמחה ח' ואפי' בשאר ימות השנה אם מביא קרבן טעון לינה כדתניא בספרי ופנית בבקר וגו' מלמד שכל הזבחים טעונות לינה פי' זבחים דומיא דפסח מנין לרבות עופות מנחות ועצים ת'ל ופנית כל פינות שאתה פונה לא יהו אלא מבקר ואילך וי'ל דמשכחת לה דלא מייתי קרבן בו ביום כגון ששלח שלמיו אתמול דנאכלין לשני ימים ולילה אחד ועוד דבפ'ק דחגיגה (דף ח.) תניא ושמחת בחגך לרבות כל מיני שמחות לשמחה ואמרינן בפסחים פרק אלו דברים (דף עא.) דאפילו בכסות נקיה ויין ישן ובע'א לא משכחת שמחה שמונה כשחל יום ראשון להיות בשבת דבשלמים דאתמול לא משכחת לה דבעינן זביחה בשעת שמחה וליכא אלא כדפירש בכסות נקיה ויין ישן והכי אמר בירושלמי פרק קמא דברכות וטעונה לינה במה דברים אמורים כשאין עמה קרבן אבל יש עמה קרבן בלא כך טעון לינה מחמת הקרבן ובפרק דם חטאת (זבחים צז.) משמע קצת דטעונה לינה כל שבעת ימי הפסח שכולן חשובין כלילה אחד גבי הא דתנן ר' טרפון אומר אם בשל בו מתחלת הרגל יבשל בו בכל הרגל ואמר בגמ' (שם) מ'ט א'ר יצחק ופנית בבקר וגו' הכתוב עשאן כולן בקר אחד ואע'ג דלא קיימא מסקנא הכי דפריך וכי אין נותר ברגל מ'מ לענין לינה מסתבר דעשאן בקר אחד כפשטיה דקרא שאחר הרגל ישוב לביתו וניחא השתא דשמיני עצרת וביכורים דטעונין לינה מתרבו מדכתב ופנית כל פינות שאתה פונה כדדריש בסיפרי וז' ימי החג דמצריך להו היקשא בפ'ק דר'ה (דף ד:) מקיש חג הסוכות לחג המצות מה חג המצות טעון לינה אף חג הסוכות טעון לינה דאי משום דכתיב ופנית ה'א לילה אחד להכי אצטריך היקשא לכל ז' כחג המצות שכל הרגל חשיב בקר אחד וניחא נמי הא דקאמר בפ' לולב וערבה (דף מז.) שכשם שז' ימי החג טעון קרבן לינה מיהו קשה דא'כ מאי קאמר שמיני רגל בפני עצמו לענין לינה אמאי קרי ליה רגל בפני עצמו כיון דכל ז' ימים שלפניו טעונין לינה בלי הפסקה ועוד מדקא מרבה בסיפרי אפי' עופות ומנחות כמו לינה דרגלים א'כ משמע דרגלים נמי יום א' ותו לא וההיא דפ' דם חטאת לא קשה דמעיקרא ודאי ס'ד דלר' טרפון הכי הוא דטעון לינה כל ז' דהכתוב עשאו בקר אחד ובמסקנא לא קיימא הכי אלא כדפרישית ור'ת יסד במעריב שלו שמיני קודש ללינה ושלשים ידחם כאשר אבלים ינחם ומיהו אינו דוחה שלשים דאבילות לגמרי אלא עולה לחשבון ז' ימים כדאמר בפרק בתרא דמועד קטן (דף כד:) יום אחד לפני החג וחג ושמיני שלו הרי כאן כ'א: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>שיר </span>בפני עצמו. </span>במס' סופרים (פ' יט הל' ב') יש שהיו אומרים למנצח על השמינית בבית הכנסת ושמא גם הלוים היו אומרים אותו בבית המקדש: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 3
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>למ'ד שני אילים. </span>לא בעי לשנויי דנין שני שעירים קריבין לציבור כגון יוה'כ דאיכא שעיר הפנימי ושעיר החיצון ממלואים שקרבו בו שני שעירים לציבור שעיר מלואים ושעיר ראש חדש לאפוקי עצרת דשעיר אחד דהא עצרת נמי קריבין בו ב' שעירים דשעיר האמור בת'כ אין זה שעיר האמור בחומש הפקודים כדאמר בפ'ק דזבחים (דף ו:) שעירי עצרת למה הן באין וכו' וכן משמע בפ' התכלת (מנחות דף מה:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 3
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>למ'ד שני אילים. </span>תימה לי אפילו לדידיה נמי לישני דנין פר אחד מפר אחד לאפוקי עצרת דג' פרים נינהו חד לחובת היום בפרשת אמור ושנים למוספים בפרשת פינחס וי'ל כיון דחובת היום דעצרת אינו אלא פר אחד שפיר היינו דנין עצרת דפר אחד לחובת היום ממלואים דפר א' לחובת היום ואי משום דבעצרת קרבו שני פרים למוסף הא במלואים נמי קרבו שני פרים למוסף שהרי בו ביום קרב מוסף דר'ח דשמיני למלואים אחד בניסן הוה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 3
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הוא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הוא </span>האמור בחומש הפקודים. </span>הא דלא פליגי בדעצרת כדפליגי ביום הכפורים בפרק התכלת (שם) מפרש טעמא דבעצרת על כרחך האמור בתורת כהנים אינו האמור בחומש הפקודים וטעמא דרבי דהכא מפרש לקמן בפרק בא לו (דף ע:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 3
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>למ'ד משל ציבור. </span>תימה לי נהי דמשל ציבור מ'מ הוא קרבן שלו ומתכפר בו מעון העגל כדאיתא בת'כ כדכתיב ועשה את חטאתך ואת עולתך וכפר בעדך ועשה את קרבן העם וכפר בעדם ואם כן לימא דנין פר חטאת שלו שהוא מתכפר בו מפר חטאת שלו שהוא מתכפר בו ודנין איל שלו שהוא סומך עליו מאיל שלו שהוא סומך עליו כדאמר בפרק שני דמסכת ביצה (דף כ.) ויקרב את העולה ויעשה כמשפט לימד על עולת חובה שטעונה סמיכה כמשפט עולת נדבה י'ל דאין הכי נמי דהוה מצי לשנויי הכי אלא האמת מתרץ לו דכולי עלמא מודו הכא דמשלו הוא מביא כדקא מפרש ואזיל:  לאפוקי</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 3
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לאפוקי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לאפוקי </span>עצרת ור'ה דתרוייהו עולות נינהו. </span>לא ידענא אמאי לא קאמר הכי לעיל בשינויא דר' אבהו לאפוקי עצרת וראש השנה דצבור נינהו או לימא לאפוקי כולהו קושייתא כדקאמר רבינא בסמוך ושמא לר' אבהו לא הקשו לו אלא מראש השנה דעצרת הוה ניחא להו כדשנינן לעיל ולרב אשי הקשו לו בבת אחת מעצרת ומראש השנה ותירץ תירוץ אחד על שניהם ולרבינא הקשו לו בבת אחת כולהו קושייתא דלעיל ותירץ בתירוץ אחד: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 3
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דרביה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דרביה </span>הוא דכי אתא רבין כו'. </span>הוה מצי למימר אמוראי נינהו ואליבא דרבי יוחנן וטובא איכא בהש'ס דכי אתא רב דימי אתא לאיפלוגי אאמורא שלפניו אלא משום דאשכח בהדיא דר' יוחנן משמיה דר' ישמעאל אמר הכי להכי משני הכי וא'ת ור' יוחנן היכי פליג על ר' ישמעאל שהוא תנא וי'ל משום דאשכח ברייתא לקמן (דף ד.) דתניא כוותיה ול'ג בברייתא דתניא כוותיה דר' יוחנן לעשות זה מעשה פרה אלא ה'ג לעשות לכפר זה מעשה יום הכפורים וכן משמע מתוך פרש'י שפי' (שם)  וכשם שמפרישין לאו מקרא יליף לה אלא מעלה בעלמא אי נמי י'ל מדקאמר ר' יוחנן משמיה דר' ישמעאל הכי מכלל דרבנן פליגי עליה ואיהו דאמר כרבנן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 3
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>זה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>זה </span>בנה אב כל הנכנס למחנה שכינה כו'. </span>תימה לי בשלמא ממלואים גמר שפיר אף לדורות מדכתב בהדיא כאשר עשה ביום הזה צוה ה' לעשות לכפר אלא מסיני היכי גמר ומדנקט זה בנה אב משמע מיתורא דקרא נפיק כמו זה בנה אב שכל חטאות קודמות לעולות דמיתורא נפיק כדאיתא בפרק כל התדיר (זבחים דף צ.) והכא מאי יתורא איכא ונראה דהכא נמי לא הוה צריך למיכתב אלא ויעל משה אל ההר ויכס הענן את ההר ויקרא ה' למשה ביום השביעי מתוך הענן מאי איצטריך למיכתב ויכסהו הענן ששת ימים אלא אצטריך לדורות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 3
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>רבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רבי </span>יהודה בן בתירא היא דחייש לטומאת ביתו. </span>תימה לי לריב'ב נמי תיסגי בששה ימים גבי פרה כיון דטבול יום כשר בפרה ליטבליה בצפרא ביום השביעי וישרוף בו ביום הפרה דהא מסקינן לקמן  (דף ו.) דבועל נדה טבילתו ביום ולמאן דס'ד לקמן דטבילה בליליא הא קאמר דמפרישין ליה שעה אחת סמוך לשקיעת החמה ואם כן מצי טביל בליל ז' וישרוף הפרה למחר וי'ל למאי דפרי' לעיל (דף ב. ד'ה להוציא) דהא דטבול יום כשר בפרה הנ'מ טבול יום דטומאה דרבנן אבל טבול יום דבועל נדה שהוא דאורייתא אסרי רבנן אע'ג דמדאורייתא שרי אפילו טבול יום בטומאה דאורייתא מכל מקום רבנן גזרו בהן לפי זה ניחא ועוד איכא  תנא</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 4
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>נכנסו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נכנסו </span>מים תחת דם. </span>דלאו לגמרי דרשה גמורה היא הא דגמרי ממלואים אלא אסמכתא בעלמא דעיקר קרא דכאשר עשה ביום הזה יש לפרש דביום ראשון של ז' ימי המלואים אמר להם כאשר עשה ביום הזה צוה ה' לעשות כל ז' ימי המלואים וכן פרש'י פשוטו בפירוש חומש וכיון דאסמכתא בעלמא הוא אין לחוש אי אמרינן נכנסו מים תחת דם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 4
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הזאה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הזאה </span>בסיני מי הוה. </span>וא'ת והא הוה בסיני הזאת דם דכתי'  (שמות כד) ויקח משה את הדם ויזרק על העם ויש לומר אותה זריקה לא היתה בשביל טהרה שהרי לא על משה לבדו נזרק אלא על כל העם אלא דם הברית הוה דכתיב (שם) הנה דם הברית אשר כרת ה' עמכם אי נמי ה'ק הזאה כל ז' בסיני מי הוה ותימה לי דלקמן בפירקין (דף ח.)  אמרינן אחד זה ואחד זה מזין עליו כל ז' ומסיק דלבד משבת ויש לומר במלואים הויא הזאה כל ז' אבל ביום הכפורים בדורות האחרונים גזרו על ההזאה משום שבות ואסרוה בשבת ותימה לי דלקמן מפרש ראשון שמא שלישי שני שמא שלישי וכו' ומנא ליה לגמרא דטעמא דרבי מאיר משום חששא לימא משום דגמר ממלואים דהויא הזאה כל ז' ושמא רבי יוסי ברבי חנינא דקאמר הכי לקמן סבירא ליה כריש לקיש דלא גמר ממלואים אלא מעלה בעלמא משום ההיא חששא ראשון דילמא שלישי וכו' אי נמי יש לומר אפילו מאן דגמר ממלואים סבירא ליה דקרא אסמכתא בעלמא וא'כ אי לאו דאיכא טעמא קצת לא הוו מצרכי רבנן הזאה להכי איצטריך לפרושי טעמא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 4
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>תניא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תניא </span>כוותיה דריש לקיש. </span>דרבי יוסי הגלילי ס'ל כוותיה תימה לי וכרבי יוחנן נמי מי לא תניא הא ר'ע ס'ל כר' יוחנן דלא יליף מסיני וי'ל כבר אייתי לעיל תניא כוותיה דרבי יוחנן דעדיפא מינה דמתניתין סתמא כרבי יוחנן והדר קאמר תניא נמי כוותיה דריש לקיש דאיכא תנא דסבר כוותיה אבל תימה לי מאי קא מייתי מהא דתניא כוותיה דריש לקיש דילמא רבי יוחנן אמר לך אנא דאמר אפילו כרבי יוסי הגלילי דעד כאן לא קאמר ר' יוסי הגלילי אלא בסיני הכי הוה אבל לדורות לא גמרינן מינה לומר דתסגי בפרישת ששה ימים כמו בסיני כדאמר רשב'ל אלא צריך פרישה שבעה ימים כמו במלואים וי'ל כיון דאשכחן ר' אלעזר דקאמר בסמוך ויקרא אל משה [משה] וכל ישראל עומדים וכו' והיינו כר'ע אלמא כרבי עקיבא דריש ליה לקראי מסתמא משמיה דר' יוחנן רביה אמרה ואף על גב דלא אמרה משמיה דרבי יוחנן אשכחן נמי בס'פ האשה רבה (יבמות דף צו:) כי האי גוונא אזל רבי אלעזר אמר לשמעתיה ולא אמרה משמיה דרבי יוחנן איקפד ר' יוחנן וכו' עד אף ר'א תלמידך יושב ודורש והכל יודעים שתורתך היא אם כן רבי יוחנן דריש להו לקראי כר'ע:  במקום</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 4
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>במקום
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>במקום </span>גילה. </span>כדכתיב עוז וחדוה במקומו (דה'א טז) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 4
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ורבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ורבי </span>עקיבא סבר לה כר' יוסי. </span>בלאו הכי צריך לסבור כר' יוסי כיון דס'ל בשבת פרק אמר רבי עקיבא (דף פו.)  חמש עונות ומוכח התם דעל כרחך סבר כר' יוסי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 4
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מסייע
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מסייע </span>ליה לרבי אלעזר. </span>לא ידענא מה שייך למימר מסייע ליה במילתא דפליגי תנאי ואדרבה כולהו תנאי דלא כוותיה ר' יוסי הגלילי ר' נתן ורבי מתיא בן חרש לבד מרבי עקיבא לחודיה ושמא משום דהלכה כר' עקיבא מחבירו קאמר מסייע ליה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 4
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>משה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>משה </span>שמע ישראל לא שמעו. </span>לא מצי לשנויי דההיא אתיא דלא כר'ע אלא כתנאי דפליגי עליה לעיל דאדרשה דקרא דקול לו קול אליו מסתמא ליכא מאן דפליג:  סמיכה</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 5
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>סמיכה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>סמיכה </span>איכא בינייהו. </span>תימה לי אמאי לא קאמר נמי שירים מעכבא איכא בינייהו דלמאן דאמר כל הכתוב בהן מעכב מעכבי דכתיב (ויקרא ח) ואת הדם יצק אל יסוד המזבח ובחטאת כתיב (שמות כט) ואת כל הדם תשפוך אל יסוד המזבח ולמאן דאמר דבר שאין מעכב לדורות אין מעכב לא מעכבי וי'ל דלכולי עלמא שירים לא מעכבי בהו דאפילו ד' מתנות שבחטאת לא מעכבי בה אלא אחת מהן דכתיב (שם) ונתתה על קרנות המזבח קרנת כתיב וקרן אחת מעכבא בה ותו לא ואפילו למ'ד יש אם למקרא שירים לא מעכבי בה מדכתיב בחטאת ואת כל הדם תשפוך ולא כתיב ושפכת כל הדם אל יסוד המזבח כדכתיב בתחילת המתנות ונתה על קרנת א'כ ניתקן הכתוב ועשאן שירי מצוה לומר שאין מעכבא והכי אמרינן פרק איזהו מקומן (זבחים נב.) גבי פר כהן משיח ואת כל הדם ישפוך אל יסוד המזבח נתקו הכתוב ועשאו שירי מצוה ופירש'י מדשינה בחילוק לשונו דבתחילת מתנות כתיב והזה ונתן והכא כתב ישפך ולא כתב ושפך ואפילו למאן דפליג התם ואית ליה דשירים הפנימיים מעכבי היינו מדכתיב ביוה'כ (ויקרא טז) וכלה מכפר ודרשינן מיניה אם כלה כפר ואם לא כלה לא כפר וגמרי פנימיים מהדדי התם בפרק ב'ש (זבחים מ.)  אבל בשירים החיצונים ליכא מאן דפליג מיהו בירושלמי קאמר סמיכה ושירי הדם שאין מעכב לדורות אין מעכבת כאן ומשמע דפליגי נמי בשירים אבל תימה לי לימא הקטרת אימורים דכתיב בההוא ענינא ואינן מעכבין לדורות איכא בינייהו וי'ל דלכולי עלמא לא מעכבי דהא דאינן מעכבין לדורות היינו משום דכתיב (ויקרא ז) והיה החזה לאהרן ולבניו ודרשינן בר'פ תמיד נשחט  (פסחים נט:) יכול נטמאו אימורים או שאבדו לא יהיו כהנים זכאין בחזה ושוק תלמוד לומר והיה החזה לאהרן ולבניו מ'מ וגבי מלואים נמי כתיב גבי חזה והיה לאהרן ולבניו ונדרוש מהתם והיה לאהרן ולבניו מכל מקום: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 5
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>איתקש
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>איתקש </span>משיחה לריבוי. </span>תימה לי לשינויא קמא דמשני דאיצטריך קרא למעוטה ולית ליה האי סברא דאיתקש משיחה לריבוי היכי מיפרשא ברייתא דקתני אין לי אלא שנמשח ז' והא כל כמה דלא מייתי קרא דאשר ימשח אותו לא ידעינן משיחה ז' אפילו לכתחילה ויש לומר מסברא הוה קי'ל משיחה ז' מדאשכחן התם משיחה וריבוי וגלי ביה חד מינייהו שבעה הוא הדין באידך וילמד סתום מן המפורש אבל בתר דמיעט קרא מיבעיא ליה להש'ס משיחת שבעה לכתחילה מנא לן אימא ריבוי דכתיב בהדיא הוי שבעה לכתחילה אבל משיחה נימא כיון דאימעיט אימעוט לגמרי משבעה ולא ניבעי משיחה אלא פעם אחת ומשני מדאיצטריך קרא למעוטי אלמא סברא הוא להשוות משיחה לריבוי ואם כן אע'ג דאמעיטו תרוייהו מעיכובא מ'מ למצוה בעי כל ז':  להביא</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 5
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>להביא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>להביא </span>את המכנסים. </span>מכאן קשה להא דבפ' אלו הן הנשרפין  (סנהדרין דף פג:) מפיק מיתה מחוסר בגדים מדדרשינן אין בגדיהן עליהן אין כהונתן עליהן והוו להו זרים והקשה רבינו יעקב מאורליינ'ש הא בהדיא כתיב מיתה בואתה תצוה נהי דהאי קרא איצטריך לשווינהו זרים אף לעניין לחלל עבודה כמו זרים מ'מ ההוא קרא דכתיב במחוסרי בגדים מיתה בהדיא למה לי תיפוק ליה מאין בגדיהם עליהם אין כהונתן עליהן ותירץ דמכנסים לא כתיב הכא ואיצטריך ההוא קרא למחוסר מכנסים דהוה במיתה וקשה לרבי יוסי בר חנינא כיון דנפקא ליה מכנסים מוזה הדבר הוה ליה כאלו מכנסים נמי כתיבי הכא ותירץ ריצב'א דמיתה דגבי  [מכנסים] איצטריך לחייב אפילו בביאה ריקנית אאהל מועד מי שנכנס מחוסר בגדים כדכתיב (שמות כח)  והיו על אהרן ועל בניו בבאם אל אהל מועד וכן בשלא רחוץ ידים דכתיב (שם ל) בבואם אל אהל מועד ירחצו או בגשתם אל המזבח לשרת מיחייב אאהל מועד אפילו אביאה ריקנית והא דקאמר פ'ב דזבחים  (דף יט:) אי כתב רחמנא בבואם ולא כתב בגשתם ה'א אפילו אביאה ריקנית כו' משמע דלפי האמת לא מיחייב אביאה ריקנית יש לומר היינו אמזבח וה'פ אי כתיב בבואם אל אהל מועד או אל המזבח ולא כתיב לשרת ה'א דאפילו אמזבח מיחייב אביאה ריקנית קמ'ל דאמזבח לא מיחייב ובתוספתא דמסכת כלים [פ'א]  תניא אמר שמעון הצנוע לפני ר'א אני נכנסתי בין האולם ולמזבח בלא רחוץ ידים ורגלים אמר לו מי חביב אתה או כהן גדול שתק אמר לו בוש אתה לומר (העבודה) שכלבו של כהן גדול יותר חביב ממך וכו' עד ואפילו כהן גדול מפצעים את מוחו בגיזרין אלא שלא מצאך בעל הפול ומסתמא שמעון הצנוע לא היה משתמש בלא רחוץ ידים כי לא היה טועה בזה אבל רש'י פירש בפירוש חומש בבואם אל אהל מועד להקטיר ולא נהירא אלא כדפרישית : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 5
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מאי </span>דהוה הוה. </span>בפ'ק דסנהדרין (דף טו:) מיבעיא לן שור סיני בכמה מי גמר שעה מדורות או לא ולא פריך התם כי הכא מאי דהוה הוה : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 5
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>בכתונת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בכתונת </span>ומצנפת כולי עלמא לא פליגי. </span>הא דלא נקט נמי מכנסים נראה לי משום דמפרש דבין בצוואה בין בעשייה אהרן קדים ומכנסים לא כתיבי לא בצוואה ולא בעשייה ורש'י פי' טעמא אחרינא:  אמר</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 6
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>לך אבנטו של כהן גדול לא זהו אבנטו כו'. </span>וא'ת היכי דייק מדכתיב אותו הכתיב נמי אותם ומאותם נימא שהאבנטי' שוין וא'כ קרא לא כמר דייקי ולא כמר דייקי וי'ל סברא הוא לאוקמא קרא דואת האבנט תעשה שש משזר וגו' בכהן גדול דווקא כיון דשאר בגדיו היו נמי דכלאים אפוד  (ומעיל) אבל הדיוט דכל שאר בגדיו דבוץ נימא נמי אבנטו דבוץ ואשכחן נמי כי האי גוונא כהן גדול ביום הכפורים לפי שהיו שאר בגדיו דבוץ היה נמי אבנטו דבוץ וה'ר מנחם מיואני זצ'ל פירש דנפקא ליה מג'ש דרוקם רוקם דכתיב בואתה תצוה  ואת האבנט תעשה מעשה רוקם ובכהן גדול מיירי מדכתיב ולבני אהרן תעשה כתנות ועשית להם אבנטים ומגבעות אם כן קמא דכהן גדול ובפרשת פקודי כתיב בשעת עשייה ואת האבנט שש משזר תכלת וארגמן ותולעת שני מעשה רוקם וילפינן בגזירה שוה דכמו דאותו רוקם כלאים הוה כך ואבנט תעשה מעשה רוקם שכתב בכ'ג כלאים הוה אבל באבנט של כהן הדיוט לא כתב רוקם ולמאן דאמר דתרוייהו של כלאים משוה להן מדכתיב אותם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 6
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מביתו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מביתו </span>למה פירש. </span>פי' רש'י תבא אשתו עמו שם שהרי על כרחך לשכת פרהדרין לא היתה קדושה שאין ישיבה בעזרה כ'ש שכיבה וקשיא לן דנהי דלא קדישא כקדושת עזרה מ'מ כהר הבית היתה דאמרי' בפרק פרת חטאת  (זבחים דף קטו:) דכל הר הבית מחנה לויה הוא ובעל קרי אינו רשאי ליכנס במחנה לויה דאמר בפסחים פרק אלו דברים (דף סז:) זב וכל זב לרבות בעל קרי אלא יש לפרש מביתו למה פירש הוה לן למימר שיפרישוהו למחילה אחת בהר הבית דאמרי' פרק כיצד צולין  (שם דף פו.) דמחילות לא נתקדשו:  סיפא</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 6
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>סיפא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>סיפא </span>איצטריך ליה אלא שחמור ממנו כו'. </span>בפרק אלו דברים בפסחים (דף סח.) פריך מהכא אילימא לטומאתם האי טומאת ז' כתיב ביה והאי טומאת ז' כתיב ביה אלא לאו למחנותם ומדסיפא למחנותם רישא נמי למחנותם מידי איריא הא כדאיתא והא כדאיתא וגמגמו שם התוס' אמאי משני בדוחק ומוקי רישא וסיפא בתרי טעמי לישני כי הכא לעולם לטומאתן וסיפא איצטריך ליה ונראה לי לתרץ דההיא שינויא דהתם ניחא ליה לתרץ טפי דהיא גופא איצטריך מלומר דסיפא איצטריך ליה ותנא רישא משנה שאינה צריכה משום סיפא והכא לא מצי לשנויי כי התם דמסיפא גופה פריך ואיצטריך לשנויי שינויא דחיקא אי נמי נ'ל דהתם נמי לא מצי לשנויי כי הכא דהא מסקינן הכא דבועל נדה כטמא מת לטבילתו וטובל ביום ורב שימי מנהרדעא סבירא ליה דבועל נדה כנדה לטבול בלילה ומעיקרא פריך ליה מברייתא בועל נדה כטמא מת מאי לאו לטבילתו לא לטומאתו וסיפא איצטריך ליה והדר איתותב מברייתא דתניא בהדיא בועל נדה וטמא מת טבילתם ביום ולהכי לא הוה מצי לשנויי התם לטומאתו דהא על כרחך בועל נדה כטמא מת נמי לטבילתו כדמסקינן הכא והשתא מאי טעמא הוי כטמא מת לטבילתו אלא ש'מ דכנדה הוי לכל מאי דכתיב בהדיא אבל למאי דלא רבינהו קרא יש לנו לדמותו לטמא מת מסברא משום דהוי טומאת מגע כמותו וא'כ ה'ה למחנותם ואע'ג דמעיקרא כי אמר למאי אי לטומאה לא הוה קשה ליה אלא האי טומאת ז' כתיב ביה כו' י'ל דקושיא הפשוטה נקט ומ'מ אי הוה משני ליה לטומאתו וסיפא איצטריך ליה אכתי הוה פריך ליה והא על כרחך בועל נדה כטמא מת לטבילתו כדמסקינן הכא וכיון דדמי לטבילה דמי נמי למחנותם כדפי': </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 6
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>שחמור ממנו בועל נדה כו'. </span>תימה לי דטמא מת נמי חמור מבועל נדה שטעון הזאה ג' וז' ומטמא כלי מתכות לעשותם אב הטומאה כיוצא בו כדתנן בריש מסכת אהלות ג' טמאין במת כלים במת ואדם בכלים טמאים טומאת ז' וכו' ושמא בסיפא דברייתא חשיב נמי להני חומרי דטמא מת מבועל נדה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 6
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שמטמא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שמטמא </span>משכב ומושב בטומאה קלה. </span>כאן חזר בו רש'י ממה שפירש בפרק אלו דברים בפסחים (דף סז:) אהא דקאמר התם אדרבה זב חמור ממצורע שכן עושה משכב ומושב וכו' משמע דמצורע אינו עושה משכב ומושב והקשה מדאמר בתורת כהנים וגילח את כל שערו פרט לבית הסתרים ודין הוא נאמר תגלחת בימי ספרו ונאמר תגלחת בימי גמרו מה תגלחת האמורה בימי ספרו פרט לבית הסתרים אף תגלחת האמורה בימי גמרו פרט לבית הסתרים ומקשה אם הקל בימי ספרו שאין מטמא משכב ומושב ואין מטמא בביאה נקל בימי גמרו שמטמא משכב ומושב כו' ותירץ רש'י וגם ר'ת דההיא דאלו דברים דמשמע דזב עושה משכב ומושב ולא מצורע היינו לטמא אדם ובגדים וההיא דת'כ מיירי לטומאה קלה לטמא אוכלין ומשקין דאתי בק'ו כדאיתא בריש פרק דם הנדה (נדה דף נד:) ומה זב שאין מטמא בביאה עושה משכב ומושב אבן המנוגעת ומצורע שמטמאים בביאה אינו דין שיעשו משכב ומושב וממיעוטא דהזב ולא אבן המנוגעת ממעט התם מטומאה חמורה והכי נמי נמעט מצורע גופיה מההוא קרא מטומאה חמורה וכאן פרש'י שעושה משכב ומושב לטמא אוכלין ומשקין ולא כשאר משכב ומושב שעושה לטמא אדם וכלים כגון הזב והמצורע וכו' וה'ר משה מפונטייז'א פי' כמו שפרש'י בכאן וההיא דאלו דברים מוקי לה במצורע בימי ספרו וכדמשמע בת'כ שאין עושה משכב ומושב ועוד האריכו בו התוס' באלו דברים (דף סז:) וכאן לא שייך ולי הוקשה על מה שפי' התוס' דמצורע ואבן המנוגעת אתו בק'ו מזב לטומאה קלה והיכי אתו האיכא למיפרך מה לזב שעושה משכב ומושב לטומאה חמורה תאמר בהני ומיהו הא לא קשה דאיכא למימר בועל נדה יוכיח מיהו אכתי איכא למיפרך מה להצד השוה שבהן שמטמא כלי חרס בהיסט דאף בועל נדה מטמא כלי חרס בהיסט כמו שהוכיח שם ר'י מדאמר פרק בנות כותים (נדה דף לג.) מה היא מטמאה כלי חרס אף הוא מטמא כלי חרס ומדנקט כלי חרס שאין מטמא מגבו ש'מ בהיסט קאמר אלא נ'ל דטומאה חמורה נמעטיה מהזב וטומאה קלה מטמא בהיקשא דוהזב את זובו לזכר ולנקבה ודרשינן בפרק בנות כותים (שם דף לד:) לזכר לרבות מצורע למעיינותיו וכו' ואיתקש מצורע לזב גמור ומן הדין הוה לן למימר דאיתקש לזב אפילו לטומאה חמורה אלא דאתא מיעוטא דוהזב ומעטיה ונוקי מיעוטא לטומאה חמורה והיקשא לטומאה קלה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 6
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>רב תחליפא משמיה דרבא זאת אומרת טומאה הותרה היא בציבור. </span>תימה דבזבחים ר'פ כל הפסולים (דף לג.) קאמר מכלל דתרוייהו סבירא להו פי' אביי ורבא טומאה דחויה היא בציבור ותירץ ר'י דהא דקאמר רבא הכא טומאה היתר היא זאת אומרת וליה לא ס'ל דס'ל (כרב) דאמר בסמוך טומאה דחויה היא ול'נ דאין אנו צריכין לומר דלא ס'ל כסתם מתניתין אלא ההיא דהתם לענין פסח איירי דקאי אמאי דקאמר עולא ביאה במקצת שמה ביאה ופריך ליה ממצורע שחל שמיני שלו להיות בערב הפסח וראה קרי אע'פ שאין טבול יום אחר נכנס זה נכנס מוטב יבא עשה שיש בו כרת וידחה עשה שאין בו כרת ואי אמרת ביאה במקצת שמה ביאה אידי ואידי עשה שיש בו כרת הוא א'ל מטונך הואיל והותר לצרעתו הותר לקריו אמר רב יוסף ש'מ דקסבר עולא רובן זבין ונעשו טמאי מתים הואיל והותרו לטומאתן הותרו לזיבתן א'ל אביי מי דמי טומאה אישתראי זיבה לא אישתראי וכו' דילמא הכי קאמר מר רובן טמאי מתים וכו' ואכתי לא דמי מצורע היתירא הוא טומאה דחויה היא להא אידחאי להא לא אידחאי א'ל רבא אדרבה איפכא מסתברא וכו' וכיון דהתם לענין פסח איירי איכא למימר נהי דפסח כיון דאתי בכינופיא חשיב כקרבן ציבור ודוחה את השבת ואת הטומאה מ'מ כיון דלאו כל ישראל מייתו חד פסח בשותפות מהדרינן אטהורין אפילו למ'ד טומאה היתר היא בקרבן ציבור גמור הבא בשותפות וכן משמע לקמן בסמוך (דף ז.) דאילו של אהרן אע'ג דזימנא קביעא ליה ודחי את השבת ואת הטומאה כקרבן ציבור מכל מקום כיון דקרבן יחיד הוא מהדרינן אטהורין לכולי עלמא וכ'ש דניחא טפי הא דאצטריך למידק התם מכלל דתרוייהו סבירא להו טומאה דחויה דמאי נפקא מינה בההוא דיוקא אלא משום דרבא סבירא ליה הכא טומאה היתר היא איצטריך למידק התם דאפילו הכי מודה הוא בפסח וש'מ דשינויא דשנינן הכא ביומא בסמוך אילים באילו של אהרן דאפילו למ'ד היתר הוא בקרבן יחיד כמו אילו של אהרן ופסח אע'ג דזימנא קביע להו ודחו שבת וטומאה מודה הוא דמהדרינן אטהרה:  פרים</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 7
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>פרים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>פרים </span>פר דע'ז. </span>פי' דעולה הוא וטעון מנחת נסכים דאע'ג דצבור הוא מהדרינן והא דאמר אומר לו הוי פקח ושתוק ומביא אותה בטומאה לאו משום דטומאה דחויה בצבור דהא לא דחי שבת כיון דלא קביעא ליה זמן וטומאה נמי לא דחי כדאמר לקמן פרק הוציאו לו (דף נ.)  כל שאין זמנו קבוע אינו דוחה לא את השבת ולא את הטומאה אע'פ שהוא קרבן צבור והא דמביאה בטומאה היינו משו' דרצויי ציץ ודווקא טומאת קרבן דמרצה ציץ אבל טומאת הגוף דכהנים לא אידחו לגבייהו כלל דלגמרי חשיב קרבן יחיד: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 7
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כיון
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כיון </span>דיחיד הוא מהדרינן. </span>הכא ודאי חשוב קרבן צבור לדחות שבת ולדחות הטומאה אפילו טומאה דגברי מיהו לא הותרה בו טומאה אלא דחויה היא כיון דיחיד קא מייתי ליה ותימה לי והא כולהו מקראי נפקי פרק כיצד צולין (פסחים דף עז.)  וידבר משה את מועדי ה' הכתוב קבע מועד אחד לכולן מאי שנא דיש מהן שהותרה בהן טומאה ויש מהם דחויה וי'ל למאן דאמר טומאה היתר היא בכולהו הותר טומאה מדאוריית' אלא מדרבנן גזרו אההוא דהוי קרבן יחיד דליהדרי אטהורין ולמ'ד טומאה דחויה היא סבירא ליה דבכולהו דחויה היא מדאורייתא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 7
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דם </span>שנטמא וזרקו במזיד לא הורצה. </span>תימה לי מאי פריך הא לא הורצה דקאמר היינו להתיר בשר באכילה ובהא מודו כולי עלמא דלאכילה לא אמרינן היתר היא בצבור ועוד לכאורה משמע דלא פריך אלא למ'ד היתר היא בצבור ואמאי אפי' למאן דאמר דחויה ליפרוך כמו למאן דאמר היתר היא דע'כ לא פליגי אלא אהדורי אטהורין קודם הקרבת הקרבן אבל אם כבר קרב הקרבן בהא לא פליגי וי'ל דפריך שפיר למאן דאמר היתר היא דנהי לאכילה לית ליה היתר היא ה'מ היכא דאיטמו שירים גופייהו אבל הכא דבשר לא איטמי הוה ליה למישרי אפי' באכילה כיון דמיקל כולי האי דאית ליה טומאה דגברי ודעולין היתר היא אבל למאן דאמר טומאה דחויה ניחא דכיון דמחמיר כולי האי בטומאת עולין ודגברא קודם הקרבה סברא הוא שיש להחמיר בבשר אע'פ שהוא טהור ואפי' לאחר הקרבה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 7
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שנטמא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שנטמא </span>בין בשוגג בין במזיד כו'. </span>הא דלעיל קאמר במזיד לא הורצה והכא קאמר דמרצה אף על המזיד בפרק הקומץ רבה (מנחות דף כה:) מקשה לה הש'ס ואיכא למאן דמשני טומאתו בשוגג אין במזיד לא זריקתו בין בשוגג בין במזיד ואיכא למאן דאמר איפכא ותימה דבפ' האשה רבה (יבמות דף צ.) מקשה מההיא דדם שנטמא וזרקו במזיד לא הורצה למ'ד אין ב'ד מתנין לעקור דבר מן התורה והא הכא דמדאורייתא ארצויי מרצה כדתניא על מה הציץ מרצה על הדם וכו' שניטמא בין בשוגג בין במזיד ואמור רבנן דלא מרצה ומאי פריך הא שנינן פרק הקומץ רבה  (מנחות דף כה:) הנך תרי ברייתות חדא בטומאה וחדא בזריקה וא'כ איכא למימר דההיא דדם שנטמא במזיד לא הורצה מדאורייתא נמי קאמר וי'ל דאינו סברא לחלק בדאורייתא בין שוגג למזיד לא בזריקה ולא בטומאה דודאי מדאורייתא מרצה בכל ענין וחילוקא דמפלגינן בין שוגג למזיד היינו מדרבנן למר כדאית ליה ולמר כדאית ליה למר בטומאה לפי שנראה לו יותר להחמיר בנטמא במזיד משום דאתחלתא דפסולא היא ועוד דלא נתכוין לעשות מצוה אבל בזריקה בטומאה לא קנסוהו כיון דלאו תחילת פסולא הוא ועוד במצוה קא עסיק ולמר מסתבר ליה להחמיר יותר בזריקה משום דדבר מגונה ביותר הוא להקריב לגבוה דבר שאינו טהור וא'ת א'כ בפרק הקומץ רבה לישני דההיא דעל מה הציץ מרצה איירי מדאורייתא וההיא דדם שנטמא איירי מדרבנן וי'ל אם איתא דמדרבנן אין חילוק בין טומאתו לזריקתו דאידי ואידי הוה אמרינן דלא הורצה במזיד וא'כ ההוא דעל מה הציץ מרצה בין בשוגג בין במזיד מדאורייתא דווקא איירי לא הוה ליה למיתני סתמא הכי כיון דבזמן שנשנית הברייתא לא הוה מרצה במזיד כן פר'י בפרק האשה רבה  (יבמות דף צ. ד'ה והא) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 7
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>על
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>על </span>הדם ועל הבשר. </span>בפסחים פ'ק (דף טז:) פי' רש'י דאתיא כרבי יהושע דאמר אם אין בשר אין דם מיהו אור'י דאתיא אפי' כר'א דאמר יש דם אע'פ שאין בשר והא דבעי ריצוי ציץ יש לומר היינו כדאמר בפרק כיצד צולין (שם דף עח.) לאקבעינהו בפיגול ולאפקינהו מידי מעילה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 7
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אם </span>עון פיגול הרי כבר נאמר לא יחשב. </span>כך היא הגירסא בכל הספרים אלא שרש'י הגיה איפכא על פי הת'כ ובחנם הגיה דהא מסקינן בפרק שני דזבחים (דף כח:) דתרוייהו מקראי אריכא נפקי ורישיה דקרא דאם האכל יאכל ביום השלישי  לא</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 7
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הא </span>אינו נושא אלא עון טומאה שהותרה מכללה וכו'. </span>תימה לר'ת מאי איצטריך למיתלי טעמא שהותרה מכללה תיפוק ליה משום דאי אפשר לאוקמא קרא בפיגול ונותר וממילא לא מיתוקם אלא בטומאה ותירץ דע'כ לא מוקמינן לקרא אלא במידי דהותר מכללו מדכתיב לרצון להם משמע עון שהוא לרצון בעלמא וכן משמע בהקומץ רבה (מנחות דף כה.) דפריך ואימא עון שמאל שהותר מכללו ביוה'כ ומשני אמר קרא עון שהיה בו ודחיתיו והיינו על כרחך מלרצון להם דאי לאו הכי מנא ליה דבדיחוי מיירי קרא והכי הוה ליה לשנויי אמר קרא עון שהוא עון בכל מקום לאפוקי שמאל שאינו עון ביוה'כ [והא דלא נקט מלרצון] י'ל משום דלא משמע למעוטי שמאל שהרי מרוצה הוא אלא מעון נמי קדריש וה'ק עון שהוא לרצון שהוא מרוצה וטובא פריך התם ולא פריך אלא מהנך דהותרו מכללן וא'ת א'כ פיגול ונותר היכי ס'ד לאוקומי קרא בגוייהו אי לאו דכתיב לא יחשב ולא ירצה תיפוק ליה דלא הותרו מכללו ואור'ת פיגול הותר מכללן בבמה שאין פסול מקום בבמה ונותר כדי נסבה אי נמי הותר בראשו של מזבח אבל קשה למ'ד לינה מועלת בראשו של מזבח בפרק המזבח מקדש (זבחים דף פז.) מאי איכא למימר ועוד מחשבת נותר לא הותרה ואומר ריצב'א דהותרה במנחת כהנים ובמנחת כהן משוח ובכל דבר שאין לו מתירין דאין חייבין עליו משום פיגול כדתנן בפ' ב'ש (שם דף מג.) ואפי' פסול נמי ליכא מדקאמר התם בפ'ק דזבחים (דף יד.) לר'ש דאמר כל שאינו על מזבח החיצון כשלמים אין חייבין עליו משום פיגול ואמרי' התם מודה ר'ש לפסול מק'ו משלא לשמן הכשר בשלמים ופסול בחטאת חוץ לזמנו הפסול בשלמים אינו דין שיפסול בחטאת ובדבר שאין לו מתירין ליכא ק'ו דהא שלא לשמן כשר במנחת כהנים ובכל דבר שאין לו מתירין וא'ת חוץ למקומן שהותר בבמה הא לא מיקרי הותר מכללו דבעינן עון דלפני ה' כדמשני התם כי פריך ואימא עון יוצא שהותר בבמה ומשני עון דלפני ה' יש לומר יוצא לאו עון דלפני ה' הוא דפסולו אירע בחוץ אבל מחשבת חוץ למקומו פסולו אירע בפנים שעומד בפנים ומחשב לחוץ ואין לומר דבמה לא מיקרי הותר מכללו כיון דהכשירו בכך כדמשני התם גבי שמאל דלא דמי דשמאל כיון דהכשירו בפנים בשמאל קרי ליה הכשירו בכך אבל חוץ למקומו כיון דבפנים לא אשכחן ליה הכשירו לא חשיב הכשירו בכך מה שהותר בבמה וי'מ דפיגול ונותר אע'ג דלא הותרו מכללן הוה מוקמינן קרא דריצוי ציץ בגוייהו אי לא גלי קרא בהדיא לא יחשב ולא ירצה משום דכתיב בהו עון ובציץ כתב עון וגמרינן עון עון מציץ ואי משום דכתיב לרצון להם דמשמע דלא מתוקם אלא במידי דהותר מכללו כדפי' איכא למימר דהוו מוקמי לרצון לדרשא אחריתי כדדריש בפ' הבא על יבמתו (יבמות דף ס:) לרצון להם ולא לפורענות ובפ' הקומץ רבה (מנחות דף כה. ד'ה ואימא) כתבתי אמאי לא מוקמינן לקרא לעון נבילה וטריפה שהותר מכללו במליקה או בעון לילה שהותר מכללו באיברים ופדרים או בעון אותו ואת בנו שהותר מכללו בעופות או עון מחוסר זמן שהותר בעופות וע'ש: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 7
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מכלל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מכלל </span>דר'ש סבר טומאה דחויה היא בצבור. </span>לא ידענא מאי ראייה מייתי ר'ש מיוה'כ דאפי' כשאינו על מצחו דמרצה דלמא לעולם אינו על מצחו אין מרצה ויוה'כ היינו טעמא דכיון דאי אפשר להיות על מצחו ולרצויי דחיא טומאה כיון דקרבן צבור הוא דאתא בטומאה מידי דהוה אטומאת גברא דלא מרצי ציץ עלה ודחיא טומאה וי'ל דה'ק ר'ש כהן גדול ביוה'כ יוכיח דאי נטמא הקרבן בידו אפי' אם יש אחרת טהורה אין אומר לו הבא אחרת תחתיה וע'כ היינו משום דאפי' אין עודהו על מצחו מרצה וכיון דאיכא תרתי רצוי ציץ וקרבן צבור לא מייתי אחריתי דאי אין עודהו על מצחו אינו מרצה לימא ליה הבא אחרת תחתיה כיון דטומאה דחויה היא וא'ת והאמר לעיל גבי היה מקריב מנחת פרים מאי לאו דחג אלמא למ'ד טומאה דחויה היא אומר לו הבא אחרת תחתיה אפי' בקרבן צבור גמור י'ל דההוא תנא דלעיל סבר כר'י בהא דאין עודהו על מצחו אינו מרצה וכגון שאינו על מצחו אי נמי בנשבר הציץ ואליבא דכולי עלמא:  ומה</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 8
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ומה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומה </span>ציץ שאין בו אלא אזכרה אחת. </span>תימה לי ליפרך מה לציץ שכן השם הוא בגלוי תאמר בתפילין שהן מחופין עור ואין לתרץ דה'נ כתיב שדי בתפילין בקמטין חדא דאין זה כתב גמור דדוקא שי'ן של תפילין הלכה למשה מסיני אבל ד' י' לא ועוד בציץ איכא שם המיוחד בן ד' אותיות דחמיר טפי ונ'ל דאינו ק'ו גמור דאורייתא אלא מדרבנן וה'ק נהי נמי דאיכא חומרא טפי בציץ כדמפרש מ'מ כיון דאיכא בתפילין צד חשיבות זה טפי שיש בהן אזכרות הרבה סברא הוא שמן הדין יש לחכמים לתקן למשמש בהן כל שעה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 8
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ורבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ורבי </span>יוסי סבר טומאה היתר היא בציבור. </span>תימה לי א'כ גבי פרה אמאי סגי בג' ובשביעי הא לאו קרבן ציבור היא לדחות שבת וטומאה וי'ל דכיון דטבול יום כשר בפרה דכתיב (במדבר יט) והזה הטהור דאמרת טהור כל דהו אם כן מהתם נמי נכשיר כהן השורף הפרה בלא הזאה כלל כיון דלא ברור לן דנטמא והוא הדין דאפילו שלישי ושביעי לא בעי אלא מעלה בעלמא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 8
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אי </span>סבר רבי יוסי טומאה היתר היא בציבור הזאה כלל למה לי. </span>גבי יוה'כ תימה לי לימא דאיצטריך הזאה משום אילו של אהרן הקרב ביוה'כ דכיון דיחיד הוא מהדרינן אטהרה וי'ל דהנ'מ היכא דנטמא בידו טומאה ודאית כדלעיל  אבל בחששא בעלמא כי הכא ודאי למאן דמיקל ואמר היתר היא בציבור לא הוה מצרכי' מידי אפילו בדיחיד כגון אילו של אהרן כיון דחשיב כקרבן ציבור לדחות שבת וטומאה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 8
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וסבר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וסבר </span>רבי יוסי לא אמרינן טבילה בזמנה מצוה כו'. </span>לא הוה מצי לשנויא ההיא דלעיל רבי יוסי בר' יהודה היא דסבירא ליה בפרק המפלת (נדה דף כט.) לאו מצוה היא וכה'ג משני לקמן שילהי מכילתין  (דף פח. ושם) וי'ל דכיון דפליג בהדיה ר'מ שמע מינה דרבי יוסי בר חלפתא הוא שהיה חבירו בר פלוגתא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 8
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דכולי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דכולי </span>עלמא להני תנאי אמרינן טבילה בזמנה מצוה. </span>ר'ת פסק דטבילה בזמנה לאו מצוה היא אע'ג דאמר בפרק המפלת  (נדה דף ל. ושם) שמע מינה תלת שמע מינה טבילה בזמנה מצוה אין הלכה כן אלא כרבי יוסי בר' יהודה דאמר התם דיה טבילה באחרונה שהרי מעשים בכל יום שאין לך טובלת בזמנה טבילה של נדה ושל זבה ושל שומרת יום ובפרק בתרא דנדה (דף סז: ושם) אמרינן מכדי האידנא כולהו ספק זבות שוינהו רבנן ליטבלינהו ביממא דשבעה משמע שלא היו טובלות ביום בשום פעם ור'ח פסק כב'ש וב'ה דפרק המפלת (שם דף ל. ושם) דסברי טבילה בזמנה מצוה ולאו ראייה היא מדסברי ב'ש וב'ה הכי שיהא הלכה כן דודאי ר' יוסי בר' יהודה לא פליג עלייהו אלא ס'ל לא נחלקו ב'ש וב'ה בדבר זה א'כ מצי למימר דהלכתא כר' יוסי ברבי יהודה ומה שעשה רבינו אליהו הזקן זכרונו לברכה באזהרות שלו טבילה בזמנה ועל ארבע גדילים יתד על אזנך תכסה הגדולים מנהגן היה שלא היה מקפיד לכתוב כהלכתן כמו שיסד על סתם נסקלים דנתם ונתחייב תסקלוהו ויאמר המלך תלוהו והיינו כר'א דפרק נגמר הדין (סנהדרין דף מה:) כל הנסקלין נתלין ודלא כרבנן דאמרי אין נתלה אלא מגדף ועובד עבודת כוכבים ומהא דאמר בשמעתא דכולי עלמא אמרינן טבילה בזמנה מצוה אין להביא ראיה דלא הוה מצי למימר איפכא דכולי עלמא לא אמרינן טבילה בזמנה מצוה דא'כ מאי טעמא דר'מ ועוד ר' יוסי נמי על כרחך סבר טבילה בזמנה מצוה כדשמעינן ליה גבי מי שהיה שם כתוב על בשרו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 8
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מקשינן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מקשינן </span>הזאה לטבילה. </span>תימה אמאי פשיט להו טפי דטבילה בזמנה מצוה מהזאה יש לומר משום דכתיב (במדבר יט) והזה הטהור על הטמא ביום השלישי וביום השביעי וחטאו ביום השביעי וכבס בגדיו ורחץ במים וטהר בערב ועל כרחך הא דהדר כתיב וחטאו ביום השביעי לאו משום הזאה כתיב דהא כתיב כבר ואי משום לאשמועינן הזאה בזמנה מצוה ליהדר נמי הזאה דג' כדהדר הזאה דשביעי אלא על כרחך משום ורחץ איצטריך לאשמועינן דתכף להזאה טבילה ושמע מינה דטבילה בזמנה מצוה ולמאן דלית ליה טבילה בזמנה מצוה איכא למימר דדריש להאי קרא כדקא דריש ליה בפרק האומר בקידושין (דף סב. ושם) דקאמר וחטאו ביום השביעי למה לי איצטריך סלקא דעתך אמינא הני מילי לקדשים אבל בתרומה בחד נמי סגי קא משמע לן  והא</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 8
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דאי </span>ר' חנינא סגן הכהנים הא איכא נמי הא. </span>תימה לי אכתי איכא נמי שזה פורש ללשכת פרהדרין וזה פורש ללשכה שעל פני הבירה י'ל דלא קא חשיב אלא מילתא דחשיבותא שיש מעלה בזה מבזה אבל מה שזה פורש ללשכה זו וזה פורש ללשכה זו לאו מילתא דחשיבותא הוא בהאי טפי מבהאי אי נמי נ'ל לפרש דתרי מילי קחשיב שזה פרישתו לקדושה דהיינו ללשכת פרהדרין שהיתה בנויה בקודש ואפילו את'ל שהיתה פתוחה לחול וא'כ הוה תוכה  חול דאי לאו הכי הא אין ישיבה בעזרה וכ'ש שאין ישנים בה וא'כ לא הוי פרישתו לקדושה יש לומר אפ'ה כיון דהיתה בנויה בקדש בסמוך לעזרה קרי ליה שפיר פרישה לקדושה וזה פרישתו לטהרה ללשכה שעל פני הבירה העומדת בהר הבית שאין בו קדושה יותר מירושלים אלא טהור יותר שהזב ובעל קרי וכל מי שטומאה יוצאה מגופו אין נכנסין לו ויש מפרשין דלשכת פרהדרין היתה פתוחה לקודש ואע'ג דא'כ קדש הואי ואין ישינין בה יש לומר כיון שבנויה בחול ופתוחה לקדש ונהי דתוכה קדש לענין אכילת קדשי קדשים כדמשמע באיזהו מקומן  (זבחים דף נו.) מיהו מותר לישב בה ולישן בה דלא קדשה לגמרי כקדושת עזרה דהא אמר בפרק איזהו מקומן  (שם) דאין חייבין עליהן כרת טמאים הנכנסין שם והכי נמי מותר לישב ולישן בהם ועוד איכא בינייהו מילתא אחריתי שזה אחיו הכהנים נוגעין בו וזה אין אחיו הכהנים נוגעין בו ולא נהירא כדמשמע לקמן בשילהי פ'ב [דף כה. ושם] גבי זקן יושב במערבה דאין ישיבה בלשכות הבנויות בחול ופתוחות לקדש: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 8
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>תנן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תנן </span>התם הנחתומין לא חייבו אותם להפריש אלא תרומת מעשר וחלה. </span>בפ'ב דמסכת דמאי פריך בירושלמי תמן [פ'ה] תנינן הלוקח מנחתום כיצד מעשר נוטל כדי תרומת מעשר וחלה וכו' הכא את אמר הלוקח מפריש וכה את אמר נחתום מפריש ר' יונה אמר איתפלגון ר' יוחנן ור'א חד אמר כאן בעושה בטהרה כאן בעושה בטומאה נראה לפרש מתני' דהכא בנחתום עם הארץ העושה בטהרה ששוכר גבל חבר לעשות לו חלתו בטהרה הלכך כיון דטרח כולי האי סמכינן עליה נמי דודאי תקנה ואין צריך הלוקח ממנו להפריש וההיא מתני' דמחייבא ללוקח להפריש מיירי בנחתום עם הארץ דלא מפריש וחד אמר כאן במדה דקה כאן במדה גסה ולא ידעין מאן אמר דא ומאן אמר דא וכו' ומפרש התם אמתניתין אחריתי טעמא דחילוקא דבין גסה לדקה משום תינוקות שלא יאכלו טבל בשם רבי יוחנן מדה דקה הואיל והמוכר משתכר הוא מפריש מדה גסה לוקח משתכר לוקח מפריש ופריך התם וקשיא על דרבי יוחנן אם בעושה בטהרה יפריש על הכל פי' אפילו מעשר שני ונסקוה לירושלים ומשני בדין הוא שלא יפריש כלום שאין מוסרין ודאי לעם הארץ כלומר דאפילו ודאי דאיכא למימר דעם הארץ יעשרנו אפי' הכי לא סמכינן עליה דחיישינן דילמא לא מתקן ליה והיינו דקאמר אין מוסרין אפי' ודאי לעם הארץ דוקא אבל לחבר שרי ומתניתין בנחתום חבר שמוכר לחבר עסקינן וא'כ בדין הוא דהנחתום לא יפריש לכל הפחות מעשר שני משום דטריחא מילתא טובא לאסוקיה לירושלים פטורים הנחתומין מלהפריש מעשר שני משום דטריחא מילתא ומתוך שהפרהדרין הללו חובטין אותן וכו' מיהו חבר הלוקח מהם מפריש מעשר שני ומעלהו ואוכלו בירושלם ואין לפרש שאין מוסרין ודאי לעם הארץ אבל דמאי מוסרין דהא ליתא דבעירובין בפ' בכל מערבין  (דף לז:) מוכח דאין מוסרין דמאי לעם הארץ גבי עם הארץ שאמר לחבר קח לי אגודה של ירק ובפ' המוכר את הספינה (ב'ב דף פח.)  גבי הלוקח ירק מן השוק וכו' ובפ'ק דחולין (דף ו.) הנותן לחמותו מעשר את שהוא נותן לה ואת שהוא נוטל הימנה ומקשה  נמי על דרבי אלעזר אם במדה דקה יפריש על הכל ולא משני מידי לפי שכבר תירץ לר' יוחנן והוא הדין לר' אלעזר  ובירוש'</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 9
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מעשר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מעשר </span>ראשון ומעשר עני נמי לא המוציא מחבירו עליו הראיה. </span>ולאו דווקא נחתום אלא אפילו כל אדם נמי מפרישן והן שלו כדאמרינן בשילהי מסכת סוטה (דף מח.) עמד והתקין להם הלוקח פירות מעם הארץ מפריש מהן תרומת מעשר ונותנה לכהן ומעשר שני עולה ואוכלו בירושלים ומעשר ראשון ומעשר עני המוציא מחבירו עליו הראיה והא דלא אמרינן נמי בתרומת מעשר מפרישה והיא שלו וימכרנה לכהנים ויטול דמיה י'ל כיון דדבר מועט הוא שאינו אלא חלק אחד מק' ועוד דמיה מועטין שהוא צריך למוכרה בזול שאין לה אוכלין מרובין תקינו רבנן שיתננה לכהנים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 9
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ולא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ולא </span>שמשו בו אלא י'ח כהנים. </span>ריב'א גריס שמנה כהנים כדכתיב בהדיא בדברי הימים (א ה) עזריה אשר כהן בבית אשר בנה שלמה אמריה אחיטוב צדוק שלום חלקיה עזריה שריה ויהוצדק והוא הלך בהגלות ה' את יהודה אמנם בכל הספרים ובספרי (פרשת פנחס) ובירושלמי גרסינן י'ח כהנים ונ'ל לקיים גירסת הספרים וט' כהנים גדולים היו עד יהוצדק וכו' וסגני כהונה שמתקינין לכל אחד סגן תחתיו הרי י'ח כדאשכחן בסוף מלכים דקא חשיב לכהן גדול וסגן שלו בהדי הדדי דכתיב ויקח רב טבחים את שריה כהן הראש ומשנהו צפניהו וא'ת א'כ בבית שני ניחשוב נמי סגני כהונה א'כ הוה ליה למימר קרוב לשש מאות כהנים גדולים ששימשו בו י'ל הא לא קשיא דבבית ראשון נקט שפיר י'ח הן וסגניהון לרווחא דמילתא דאפילו את'ל אי אפשר שלא יארע אונס לכ'ג ביוה'כ אחד מכל השנים הללו שהוא משמש בכהונה גדולה ונמצא סגן משמש תחתיו אעפ'כ לא הוו הללו אלא י'ח וכ'ש דאי אמרינן דלא אירע פסול לכ'ג דבצרי להן אבל בבית שני כיון דכל אחד לא הוציא שנתו נקט ג' מאות לרווחא דמילתא דאפילו את'ל דמסתמא לא שימש הסגן תחתיו כיון שלא היה כ'ג אלא יוה'כ אחד מילתא דלא שכיחא הוא שבו ביום אירעו אונס ושימש סגן תחתיו אפילו הכי לכל הפחות קרוב לג' מאות היו אי נמי נ'ל די'ח כהנים דקאמר היינו מפנחס ואילך שניתנה לו ולזרעו אחריו וכן משמע בספרי לכן אמור הנני נותן לו וגו' מלמד שעמדו ממנו בבנין ראשון י'ח כהנים נביאים ובבנין שני פ' כהנים וכו' ובנין ראשון קרי ממשכן ואילך עד גלות הארץ וכן יש בירושלמי בראשונה שהיו משמשין הוא ובנו ובן בנו שימשו י'ח כהנים והא דקאמר הכא בשמעתא זה מקדש ראשון שעמד ד' מאות ועשר ולא שימשו בו אלא י'ח משום דבעי למימר מקדש שני שעמד ד' מאות ועשרים ושימשו בו קרוב לג' מאות נקט נמי מנין בית ראשון ומיהו אותם י'ח כהנים לא שימשו כולם בבית ראשון וה'פ ושימשו בו י'ח כלומר שימשו בו כהנים כל כך עד שהשלימו לחשבון י'ח עם אותם ששימשו מעיקרא וכן מצאתי בדברי הימים אלעזר פנחס אבישוע בקי עזי זרחיה מריות אמריה אחיטוב צדוק אחימעץ עזריה יוחנן עזריה אמריה אחיטוב צדוק שלום חלקיה עזריה שריה יהוצדק הרי מאבישוע בן פנחס עד שריה יש י'ח כהנים ולא שריה בכלל לפי ששריה גלה בגלות יכניה ולא קחשיב באותם י'ח כהנים אלא אותם ששימשו כל ימיהם אבל שריה שגלה בגלות יכניה כדאיתא בסוף מלכים ויהוצדק שגלה בגלות צדקיה לא קא חשיב והר'ר יעקב בש'ה אמר לנו בש'ר יקותיאל הלוי מורמיש'א דעזריה לא היה בימי שלמה אלא היינו עזריה שהיה בימי עוזיהו ולפי שמסר נפשו על עבודת בית המקדש כשבא עוזיהו לשרת וחירף אותו כדכתיב בדברי הימים (ב כו) לכך נקרא על שמו ויישר לפניו ושוב מצאתי כן בפי' דברי הימים שפירשו תלמידי רב סעדיה זצ'ל והא דבספרי איכא שבבית שני היו שמונים כהנים ובירושלמי איכא נמי הכי ואמרי לה פ'א ואמרי לה פ'ב ואמרי לה פ'ג ובשמעתא אמרי ג' מאות יש לומר התם לא קחשיב אלא כהנים שיצאו מפנחס :  רבי</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 9
dfh: b
trm: אלעזר דמרא דארעא דישראל הוה לא הוה משתעי רשב'ל בהדיה.
txt:
<span class='five'>אלעזר דמרא דארעא דישראל הוה לא הוה משתעי רשב'ל בהדיה. </span>פי' לא היה מתחיל לדבר עמו אבל כשר'א היה מתחיל לדבר עם ריש לקיש היה משיב לו כדאשכחן בפ'ק דזבחים (דף ה.)  גבי רמי ר'ל על מעוהי ומקשי אם כשרים הן לירצו כו' שהשיב לו ר'א וגם הוא חזר והשיב לו:  איני</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 10
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>איני
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>איני </span>יודע אם נינוה העיר הגדולה וכו'. </span>ותימה לי אמאי לא קאמר נמי איני יודע אם כלח העיר הגדולה כיון דמספקא ליה ברסן ונינוה שלפני פניו אם העיר הגדולה עלייהו קאי כ'ש דאיכא לספוקי בכלח דמינה קא סליק וי'ל אדרבה משום דמינה קא סליק אם איתא דעלה קאי לא הוה ליה למימר היא העיר הגדולה אלא העיר הגדולה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 10
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>חוץ
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חוץ </span>מלשכת פרהדרין שבה היתה דירה. </span>ואם תאמר ליחשוב נמי לשכת בית אבן שבה היתה דירה לכהן השורף את הפרה י'ל לא חשיב אלא לשכות שבמקדש שבנויות בקודש אבל לשכת בית אבן בהר הבית הוה א'נ כיון דלא הוה בכל שתא אלא אחת לכמה שנים לא חשיב דירה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 10
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וכי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וכי </span>תימא מדרבנן. </span>וא'ת מ'מ אכתי תיקשי לעיל נמי גבי לשכת פרהדרין ליגזרו מהאי טעמא ומאי איצטריך לפרושי טעמא משום שלא יאמרו כהן גדול חבוש בבית האסורים י'ל דלמאי דס'ד השתא לשכת פרהדרין נמי מחייב ר' יהודה מהאי טעמא ולא מטעמא דשלא יאמרו כ'ג חבוש אבל תימה לי מאי קאמר וכי תימא מדרבנן מכל מקום תיקשי אכתי דרבנן אדרבנן מכ'ש דהכא פטרי אפילו מדרבנן ולעיל מחייבי אפי' מדאורייתא וי'ל דרבנן אדרבנן לא קשה דשאני סוכה דדירת עראי היא דבקל יכול להיות שהוא יוצא ממנה כגון אם הוא מצטער או ירדו גשמים וכהנה רבות אבל לשכת פרהדרין שהיה בתוכה בקביעו' מחייבי:  דילמא</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 10
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דילמא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דילמא </span>אתי לאפרושי מן הפטור על החיוב. </span>תימה לי הא איכא טובא דמדאורייתא לא מיחייב ורבנן גזרו בהן ולא חיישינן דילמא אתי לאפרושי מן הפטור על החיוב כגון הלוקח מעם הארץ וי'ל כיון דלא תקינו לאפרושי תרומה גדולה ואפילו מעשרות נמי דתקינו לאפרושי מפרישן והן שלו איכא היכירא טובא דהוי מדרבנן ולא אתי לאפרושי מן הפטור על החיוב וכן הא דאמר פ'ק דביצה (דף יג.) הכניס שבולים לעשות מהם עיסה אוכל מהן עראי ופטור אבל אם לאכול קבע חייב מדרבנן כיון דשרו למיכל מינייהו עראי בלא מעשר איכא היכירא דמידי דמיחייב מדאורייתא אסור לאכול אפי' עראי אחר מירוח כדתנן בפ'ק דמסכת פיאה (מ'ו) מאכילין לחיות ולעופות עד שימרח אבל בתר מירוח לא וכל אכילת בהמה חשיב אכילת עראי וא'ת והא תקינו להפריש על תבואה שלקח מן הנכרי למ'ד יש קנין לנכרי להפקיע מיד מעשר ולא חייש דילמא אתי לאפרושי מן הפטור על החיוב וי'ל בתבואת נכרי ליכא דטעי וכן יש לתרץ על תבואת חוצה לארץ שהיו מפרישין ממנה תרומה ומעשר עד שלא באו הרובים וביטלוה כדאיתא בירושלמי דליכא דטעי ועציץ שאינו נקוב נמי דחייב מדרבנן הא אמרינן בפ' האשה רבה  (יבמות דף פט.) גבי משאינו נקוב על הנקוב תרומה ויחזור ויתרום בתרי מני ציית בחד מנא לא ציית אבל הכא אי מחייבינן ליה לאפרושי טעי וסבר דמדאורייתא חייב דמי מפיס לידע איזו דירה קבועה דאורייתא דכיון דבההוא שעתא דיירי בה בקבע וחזו דמחייבינן לה במעשר סבר דדירה גמורה חשבינן לה ואתי לאפרושי מן הפטור על החיוב: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 10
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>רבנן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רבנן </span>סברי גזרינן שאר ימות השנה. </span>וה'פ שבה היתה דירה שבעה להכי גזרינן שאר ימות השנה אטו הנך ז' אמר רבי יהודה והלא כמה לשכות שהיה בהן בית דירה לפעמים לשום צורך ואפי' הכי לא גזרינן בהן שאר ימות השנה אטו הנך יומי אלא לשכת פרהדרין גזירה אע'ג דלרבנן נמי גזירה היתה כדפי' הכי קאמר ר' יהודה גזירה אחריתי שלא יאמרו כ'ג חבוש בבית האסורין הוא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 10
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>רבנן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רבנן </span>סברי גזרינן ור' יהודה סבר לא גזרינן. </span>כן היא גי' רש'י ופירוש דאדלעיל קאי אלשכת פרהדרין והשתא לא תיקשי דר' יהודה אדר' יהודה דהא דמחייב ר' יהודה בסוכה ואפי' מדאורייתא מדמחייב במעשר היינו בז' ימי החג והא דפטר לעיל מדאורייתא היינו בשאר ימות השנה וקשיא לן מאי איצטריך רבא למפרך מלישנא דברייתא דקתני סוכת החג בחג בלא ברייתא תיקשי ליה לאביי מדברי עצמו דכי היכי דלא תקשה דר' יהודה אדר'י מוקי לברייתא דסוכה בז' ימי החג דאי לאו הכי לא הוה משני מידי ממאי דפרכינן מעיקרא וא'כ בלא לישנא דברייתא דסוכת החג בחג תיקשי לאביי דעל כרחך בחג איירי ועוד דוחק הוא לומר דכי קאמר לעיל וכי תימא מדרבנן צריכא למימר גזירה אטו דירה גמורה קשה א'כ לעיל נמי בלשכת פרהדרין נצטרך לפרש גזירה דר' יהודה אטו דירה גמורה כי הכא ואם כן לא הוי כי מסקנא דמפרשינן משום שלא יאמרו כ'ג חבוש הוא ועוד אי גזרינן בלשכת פרהדרין אטו דירה גמורה א'כ בשאר כל הלשכות נמי שהיה בהן בית דירה אמאי לא הוה להן מזוזה ניגזור אטו דירה גמורה מיהו זה נוכל ליישב דהכי פריך והלא כמה לשכות שהיה בהן דירת עראי כגון לשכות שהיו שומרים בלילה ולא ביום שלא היה להם מזוזה ואם איתא דבדירת עראי כזו חייב דאורייתא בשעת דירה א'כ הנך נמי ניחייבו בליליא אלא ע'כ גזירה דרבנן היתה אטו דירה גמורה והך דהיה בה דירת ז' ביממא וליליא מיחלפא בדירה גמורה אבל הנך לא מיחלפין הלכך לא גזרו בהן ועוד קשה מאי האי דפריך והא סוכת החג בחג קתני דמשמע דלא פריך אלא מדקתני בחג אבל אי הוה תני סוכת החג סתמא לא הוה קשה ליה ואמאי דאעפ'כ תיקשי ליה ההיא דלעיל מחייבי רבנן אף בשאר ימות השנה ולא מצי לחלק בין סוכה ללשכת פרהדרין כמו שחילקתי לעיל דא'כ מאי פריך והא סוכת החג כו' לימא דרבנן אע'ג דגבי לשכת פרהדרין גזרי אפי' בשאר ימות השנה בסוכת החג פטרי אפילו בחג משום דסוכה לא חשיבא דירה כולי האי כלשכת פרהדרין אלא על כרחך אביי ורבא לית להו האי סברא לחלק בין סוכה ללשכת פרהדרין ואדרבה הכי הוה ליה למימר דר' יהודה אדרבי יהודה קשיא דרבנן אדרבנן לא קשיא דמתוך תירוצו של אביי שהוא בא לתרץ לרבי יהודה קשה טפי לרבנן מדמעיקרא דאפילו בלא שינויא דאביי קשיא דרבנן אדרבנן אפילו כי מוקמינן לשני הברייתות בשבעה כ'ש לאביי דאמר דרבנן מחייבי לעיל אפילו בשאר ימות השנה והכא פטרי אפילו בחג ועוד כיון דרבנן דלעיל לא מחייבי אלא משום גזירה ורבי יהודה לא אתא לאיפלוגי עלייהו אלא בהא דאין הטעם משום גזירה דשאר ימות השנה אטו ז' אלא משום שמא יאמרו כהן גדול חבוש הוא אם כן לא הוה ליה למימר בהאי לישנא לשכת פרהדרין גזירה היתה כיון דלרבנן נמי גזירה היתה אלא איבעי ליה לפרושי הגזירה שלא יאמרו כהן גדול חבוש הוא ועוד בכל הספרים ישנים שראיתי גרסי' בהו איפכא דרבנן סברי לא גזרינן ור' יהודה סבר גזרינן ונראה לי כל הסוגיא בע'א דהאי דקאמר וכי תימא מדרבנן היינו משום שמא יאמרו היושב בסוכה בחג חבוש הוא בבית האסורין וכו' עד בשבעה כולי עלמא לא פליגי בין בלשכה בין בסוכה כי פליגי בשאר ימות השנה בין בלשכה בין בסוכה רבנן סברי לא גזרינן והכי פי' גבי לשכה חוץ מלשכת פרהדרין שבה היתה דירה פי' בשעה שבה היתה דירה דהיינו כל ז' ותו לא מיחייבא מדאורייתא אבל גזירה לרבנן לית להו אמר ר' יהודה לדידכו דאמריתו דכל ז' מדאורייתא והלא כמה לשכות שהיה בהן דירת עראי כזו ולא היה להם מזוזה ואפי' בשעה שהיה בהן דירה אלא לשכת פרהדרין גזירה היתה שלא יאמרו כ'ג חבוש וכיון דמההוא טעמא הוא היה לה מזוזה כל השנה כי היכי דתיפרסם מילתא לכל דדירה מעלייתא היא ולא יאמרו כהן גדול בבית האסורים הוא חבוש וגבי סוכה נמי שבעה דחג כולי עלמא לא פליגי דחייב לרבנן מדאורייתא ולרבי יהודה מדרבנן כמו לגבי לשכת פרהדרין כי פליגי בשאר ימות השנה רבנן לא גזרו שאר ימות השנה אטו חג ור' יהודה גזר שלא יאמרו היושב בסוכה בחג חבוש בבית האסורין הוא ויש בדבר גנאי ובזוי מצוה ונראה כאילו הקב'ה מטריח על ישראל וחובשן בבית האסורים להכי חייבת במזוזה  כל</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 11
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והתניא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והתניא </span>רפת בקר פטורה מן המזוזה. </span>תימה לי לימא ההיא איירי כשהנשים רוחצות בו וי'ל ברפת בקר אין הנשים רוחצות דדוקא בית הבקר דלעיל דהיינו שעשוי לבקר אבל אין מעמידין בה בהמות בקביעות נשים רוחצות בו אבל רפת בקר משמע שעומד בו בקר בקביעות והוא מלוכלך בזבל הבקר אין הנשים רוחצות בו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 11
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אף
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אף </span>על פי שהנשים מתקשטות בהן. </span>אינו מגיה הברייתא דה'ק מפני שהנשים נאותות ומתקשטות רק בהן ואינם דרים בה דירה גמורה והא דקאמר אע'פ שהנשים מתקשטות פי' לא מיבעיא אם לא היו אפילו מתקשטות דפטורין אלא אף על פי שמתקשטות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 11
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>יכול
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>יכול </span>שאני מרבה אף בית שער וכו'. </span>משמע דבית שער פטור מן המזוזה ותימה דבפרק הקומץ רבה (מנחות דף לג:) תניא בית שער אכסדרה ומרפסת חייבת במזוזה וכן משמע בפ'ק דסוכה (דף ח:)  דבית שער חייב במזוזה גבי שתי סוכות של יוצרים זו לפנים מזו דפריך ותיהוי חיצונה בית שער ותתחייב במזוזה וי'ל דהכא מדאורייתא קאמר והתם מדרבנן א'נ נ'ל דהכא מיירי בבית שער של אכסדרה ובית שער של מרפסת והא דקתני בית שער אכסדרה פירוש של אכסדרה והאלפסי תירץ התם בפתוחין לבית : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 11
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והתניא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והתניא </span>אחד שערי בתים ורפת כו'. </span>לא הוה מצי לשנויי במתקשטות חדא דברפת אינן מתקשטות כיון דמלוכלך הוא ובהמה עומדת בו בקביעות כדפי' לעיל אי נמי כיון דקתני לה בהדי הנך דאפי' סתמא חייבת א'כ רפת בקר נמי בסתמא איירי:  הכל</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 11
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הכל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכל </span>מודים בגבוהה כו'. </span>תימה דאמר בפ'ק דשבת (דף ז:) זרק למעלה מעשרה והלכה ונחה בחור כל שהוא באנו למחלוקת ר'מ ורבנן אומר ר'י דהתם מיירי בחור שהוא ד' על ד' מבפנים לצד רה'י ולצד רה'ר כלה עד כל שהוא דאי הוי כל שהוא מכל צד בהא לא הוה אמר ר'מ חוקקים להשלים כדאמר הכא הכל מודים באין ברגליה ג' או אינה גבוהה י' ולא כלום והקשה רבינו שמשון אהא דקאמר התם הזורק ד' אמות בכותל למטה מי' כזורק בארץ למעלה מי' כזורק באויר ופריך למטה מי' כזורק בארץ והא לא נח וא'ר יוחנן בדבלה שמינה והדר פריך ואי ס'ד חורי רה'ר כרה'ר דמו לוקמא בחור ומשני בכותל דלית בה חור ממאי מדקתני למעלה מי' כזורק באויר וכ'ת דאית ביה חור אמאי כזורק באויר וכי תימא דלית ביה ד' על ד' והאמר רב יהודה כו' עד באנו למחלוקת ר'מ ורבנן דר'מ סבר חוקקין להשלים והשתא מאי פריך לוקמא בדאית ביה חור וכגון שאין בו ד' על ד' אפילו מבפנים ותירץ סתם חורים שבכתלים הם רחבים ד' מבפנים כדי להשתמש בהם ומתקצרים לצד רה'ר כדי שלא יקחו משם חפצים שבתוכו ולא נהירא לי האי שינויא דמי לא משכחת לה טובא חורין שצרים מבית ומחוץ ובלא'ה קשיא לן התם לוקמא בכותל דקה שאינה רחבה ואין בו לחוק ד' על ד' ועוד הקשה שם רש'י מאי פריך לוקמא כרבנן דלית להו חוקקין להשלים ותירץ דסתם מתני' היא בפרק הזורק (שם דף ק.) וסתם מתני' ר'מ היא ולי נראה לתרץ כולהו קשייתא דשפיר פריך הש'ס דעל כרחך אי איירי דנח בחור איירי בחור שיש בה ד' מבפנים ובכותל עב שיש לו לחוק ולהשלים ואתיא כר'מ דאמר חוקקין להשלים דדומיא דהכי דהזורק למטה מי' כזורק בארץ מיירי נמי שנח בחור ד' וחייב משום דאית ביה ד' מבפנים וכר' מאיר דחוקקין להשלים הרי נח ד' על ד' דאי לא תימא הכי כיון דלית ביה ארבעה על ארבעה אמאי חייב הא לא נח ברשות הרבים אלא במקום פטור: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 11
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>רבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רבי </span>מאיר סבר חוקקין להשלים. </span>הא דאמר בפ'ק דשבת  (דף ז.) בית שאין תוכו י' אין מטלטלין בתוכו כו' אתיא ככולי עלמא וכיון דאין גבוה י' בשום דוכתא לא אמרינן חוקקין להשלים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 11
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שאין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שאין </span>בו בית דירה ר'מ מחייב וחכמים פוטרין. </span>משמע מכאן דבית הכנסת ובית המדרש שאין בו בית דירה דלא בעי מזוזה דמסתמא הילכתא כרבנן והא דאמר פרק הקומץ רבה (מנחות דף לג.) והא ההוא פיתחא דהוה עייל ביה רב הונא לבי מדרשא והוה ליה מזוזה וליכא למימר דהתם מיירי בדאית ביה בית דירה דא'כ מאי פריך מינה התם לפתחא דהוה עייל ביה רבי לבי מדרשא לא הוה ליה מזוזה לישני דההיא דרבי לא הוה ביה בית דירה ודרב הונא באית ביה בית דירה י'ל דהתם מיירי בפתח הבית שהיה נכנס ויוצא בו לבית המדרש ובפ' (הרואה) במסכת ברכות (דף מז.) משמע נמי דהלכתא כמאן דפטר גבי אביי ורבא דהוו אזלי באורחא וכי מטו לבי כנישתא א'ל (רבא) לאביי ליעול מר א'ל עד האידנא לאו מר אנא א'ל הכי א'ר יוחנן אין מכבדין בדרכים וכו' עד אין מכבדין אלא בפתח שיש בו מזוזה יש בו מזוזה ס'ד אלא בפתח הראוי למזוזה משמע דפתח בית הכנסת פטור מיהו בירושלמי פ'ג דמגילה משמע דבי מדרשא דר' חנינא ממש הוה ליה מזוזה גבי מזוזה שניתנה בשליש העליון הגע עצמך שהיה השער גבוה א'ל נותנה כנגד כתיפותיו בי מדרשא דר' חנינא עביד כן וי'ל דבי מדרשא דר' ודרב הונא ודר' חנינא שלהם היו ולא של רבים אלא של עצמם :  ירושלים</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 12
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ירושלים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ירושלים </span>לא נתחלקה לשבטים. </span>תימה דבפרק איזהו מקומן  (זבחים דף נג:) אמרינן דקרן דרומית מזרחית לא היה לו יסוד לפי שלא היה בחלקו של טורף וא'כ למ'ד לא נתחלקה מאי שנא דשאר מקומות של המזבח היה להם יסוד ומזרחית דרומית לא היה לה יסוד ואין לתרץ דלדידיה היה להם יסוד מכל צדדיו דאם כן אל יסוד מזבח העולה מאי עביד ליה דמשמע שיש ליתן אותו במקום שיש לו מכלל דאיכא דוכתא דלא היה לו יסוד וי'ל הכי גמירי שלא לעשות יסוד למזרחית דרומית כדכתיב [דה'א כח] הכל בכתב: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 12
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הא </span>דכרכים הא דכפרים. </span>לכאורה תרוייהו כרבנן מוקי להו דאי אידי ואידי כרבי מאיר אם כן כיון דאיבעית אימא קמא אידי ואידי כרבנן מוקי להו והשתא מוקי תרוייהו כר' מאיר הוה ליה למימר ואי בעית אימא אידי ואידי כר'מ ועוד כי פריך לקמן ודכפרים מי מטמא בנגעים והתניא לאחוזה וכו' לימא ההיא רבנן היא ותימה לי א'כ פלוגתייהו דרבי מאיר ורבנן בדכרכים ומאי פריך תו מרבי יהודה דאמר אני לא שמעתי אלא מקום מקדש דילמא כר'מ סבירא ליה ועוד קשה לי דעל כרחך מתרוייהו פריך דממילתא דת'ק נמי דייק ירושלים דוקא אינה מטמא' הא בתי כנסיות ובתי מדרשות מטמאים ואם כן כי משני אימא מקום מקודש בלבד אכתי מת'ק תיקשי אלא על כרחך משום הכי לא פריך מת'ק דמצי לשנויי דכרבי מאיר סבירא ליה א'כ דרבי יהודה נמי לישני הכי מיהו הא לא קשיא דמת'ק ליכא למידק מידי הא בתי כנסיות ובתי מדרשות מטמאים דדילמא נקט ירושלים אע'ג דלא קדישא כולי האי כמו בתי כנסיות ובתי מדרשות לכמה ענינים וכ'ש בתי כנסיות ומדרשות מיהו הא קשיא ומאי פריך מרבי יהודה וי'ל כיון דלא הוזכרו שום תנאים דפליגי בהא מילתא כי אם רבי מאיר ורבי יהודה מסתמא בר פלוגתא דרבי מאיר הוא ר' יהודה והיינו רבנן דברייתא דלעיל ובר פלוגתיה דרבי יהודה הוא ר'מ: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 12
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>במאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>במאי </span>קא מיפלגי. </span>בשלמא מעיקרא כי הוה ס'ד דר' יהודה מקום מקדש דוקא קאמר איכא למימר דפליגי בהא ת'ק סבר כל ירושלים אין מטמא בנגעים משום דקדישא לאכילת קדשים קלים ומעשר שני וכיון דמיוחדת לקדשי גבוה לא חשיבא ליה אחוזתכם ורבי יהודה סבר דווקא מקום מקדש שהוא מחנה שכינה לאכילת קדשי קדשים אבל ירושלים מטמאה וכל שכן בתי כנסיות ומדרשות אבל השתא דאמרינן דרבי יהודה אמר אני לא שמעתי אלא מקום מקודש בלבד ובכלל זה יש כמו כן בתי כנסיות ומדרשות אם איתא דטעמא דת'ק הוי משום דירושלים קדושה לאכילת קדשים קלים ומעשר שני לא הוי ליה לר' יהודה למימר האי לישנא אלא מקום מקודש כיון דטעמא דת'ק נמי הוי משום דירושלים מקום מקודש היא להכי איצטריך למימר דפליגי במילתא אחריתי:  אלא</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 12
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>לאו ביום הכפורים. </span> לפירוש ריב'א דפירש הא דגבי כהן גדול כתב מצנפת ובכהן הדיוט כתב מגבעות לפי ששל כהן גדול היתה קצרה שהיה צריך להניח תפילין וציץ אבל של כהן הדיוט היתה רחבה שלא היה מניח ציץ אין להקשות א'כ לימא דהא איכא בינייהו די'ל כיון דאידי ואידי ממין אחד אע'ג דזו רחבה וזו קצרה לא קא חשיב ולעיל נמי דפריך במה מחנכין אותו לא בעי לשנויי במצנפת דהא לא חשיב חינוך כיון דשוין הן אלא שזו קצרה וזו רחבה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 12
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ילבש
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ילבש </span>לרבות השחקין. </span>ואיצטריך קרא דלא תימא כי היכי דמטושטשין או מקורעין פסולין בפ' שני דזבחים (דף יח:) דכתב בהו  (שמות כח) לכבוד ולתפארת ה'נ שחקים ליפסלו דאין עניות במקום עשירות וסלקא דעתך אמינא דבכל שנה יעשו בגדים חדשים קא משמע לן ובפרק ב' דזבחים (שם) תניא משוחקין כשירים וזה משמע כגירסת רש'י דאיצטריך לאשמועינן דאפילו שחקים כשירים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 12
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כהן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כהן </span>גדול משום איבה. </span>הקשה ר'י מדקאמר טעמא משום איבה מכלל דמן הדין ראוי להיות כהן גדול מדאורייתא אלא גזרו ביה רבנן משום איבה ותימה אם כן מאי איצטריך לפרושי טעמא דכהן הדיוט משום מעלין בקדש וכו' תיפוק ליה מדילפינן מקרא בפרק שני דזבחים  (דף יח.) דכהן גדול שלבש בגדי כהן הדיוט ועבד עבודתו פסולה משום מחוסר בגדים וליכא למימר דהא דקאמר דלא חזי להיות כהן גדול משום איבה היינו לאחר מיתת הראשון דהא מודה רבי יוסי דאם מת ראשון שני חוזר לעבודתו וי'ל דכהן גדול מתמנה בפה ומסתלק בפה ובירושלמי דריש ליה מקרא ומסתברא שהדבר תלוי במלך ובאחיו הכהנים כדאמר בפרק הבא על יבמתו (יבמות דף סא.)  דינאי מלכא אוקמיה ליהושע בן גמלא בכהני רברבי ואמר בתוספתא  [פ'א] ובירושלמי ביוסף בן אלם מציפורי שאירע פסול בכהן גדול ושימש תחתיו ולאחר שיצא אמר אדוני המלך פר ושעיר שקרבין היום משל מי משלי או משל כהן גדול אמר לו המלך לא דייך ששימשת שעה אחת לפני מי שאמר והיה העולם וכו' עד וידע שהוסע מן הכהונה :  הלכה</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 13
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הלכה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הלכה </span>כר' יוסי. </span>תימה הילכתא למשיחא דכי ה'ג פריך בזבחים פרק ב'ש (דף מה.) ובפרק ד' מיתות (סנהדרין דף נא:)  ויש לומר דאיכא נפקא מינה אפילו בזמן הזה לפרנס הממונה על הציבור ועבר מחמת אונס שכשיעבור האונס חוזר לשררתו וגם נוהגין כבוד בשני כי ההוא מעשה דר'ג וראב'ע וההיא דבפ' קמא דתענית  (דף ד:) דפסיק כר'ג דאמר בז' במרחשון שואלין הגשמים ומוקי לה בזמן שבית המקדש קיים י'ל דנפקא מינה אפילו בזמן הזה לבני [בבל דאית] להו פירי בדברא כדאיתא התם והא דאמר בפסחים פ' אלו דברים (ד' סו.)  גבי פסח כלל אמר ר'ע כל מלאכה שאי אפשר לעשות מע'ש דוחה את השבת ופסיק בגמרא (דף סט:) הלכה כר'ע יש לומר דנפקא מינה לענין מילה ואע'ג דגבי מילה נמי פסיק רב יהודה הכי בפרק ר'א דמילה  (שבת דף קלג.) מ'מ פסיק הכי בתרי דוכתי לאלומי פיסקא דמילה וקשה  (דבס'פ התכלת (מנחות ד' נב.) ) פסיק  כר'ש וכאבא יוסי בן דוסתאי גבי חביתי כ'ג וי'ל דאין הש'ס תופס זה בקשיא הילכתא למשיחא אלא רב יוסף מקשה אותו בפרק ד' מיתות  (סנהדרין שם) ובפרק בית שמאי אבל הש'ס אינו חושש כי היכי דמהדר ליה לרב יוסף בפרק בית שמאי אלא מעתה (כו') שחיטת קדשים לא ניתני ורבי' חיים כהן זצ'ל תירץ דלא פריך הכי אלא היכא דאיכא תרתי הילכתא למשיחא ועבירה כגון ההיא דפרק ב'ש דאיירי בפיגול ובפרק ד' מיתות גבי בת כהן שזינתה וכיון דאיכא תרתי מילתא דלא שכיחא היא ולא הוי ליה למיפסק הילכתא במילתא דלא שכיחא כלל : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 13
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דמגרש
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דמגרש </span>לה על תנאי. </span>המתרץ היה דעתו לתרץ כדמסקינן דלחדא אמר לה הרי זה גיטיך על מנת שלא תמות חברתיך ולחדא אמר לה הרי זה גיטיך על מנת שאכנס לבית הכנסת אלא שבעל הש'ס לא מסיק למילתיה של המתרץ והולך ומדקדק בפירוש דמילתיה דאמר לה על מנת שתמותי כו' כלומר היכי בעית למימר על תנאי אי דאמר לה על מנת שתמותי ודילמא לא מתה והוו להו שני בתים אלא דאמר לה על מנת שלא תמות וכו' אהא נמי איכא למיפרך וכו' עד מסקנא דמילתא כולה מדברי בעל הש'ס שדקדק מעצמו פירושא דמילתא דשינויא דעל תנאי ולא מיתוקמא ליה אלא כדמסיק דלחדא אמר ע'מ שלא תמות חברתיך וכו' ותדע שהוא כן דכל הנך אלא דאמר לה הם מדברי המקשה שהולך ומדקדק מכח קושיות עד שהוא יורד על האמת דבכולם יש דל'ת אלא דאמר ובשינויא בתרא גרס אלא לחדא אמר לה הרי זה גיטיך ע'מ שאכנס לבית הכנסת ולפי שהמקשה בעצמו מסיק כך ואין דעתו להקשות על אותו תירוץ גרסינן לחדא ול'ג דלחדא בדל'ת: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 13
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>על
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>על </span>מנת שתמותי. </span>הוה מצי למיפרך א'כ אמאי מגרש לה י'ל איכא למימר על מנת שתמותי בפלגא דעבודה הלכך מגרשה דלא ליהוו עד ההיא שעתא שני בתים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 13
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>על
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>על </span>מנת שתמות אחת מכם. </span>הוה מצי למיפרך ודילמא מתה לה חדא מינייהו והוה ליה גיטא וקם ליה בלא בית אלא ניחא ליה טפי למיפרך ודילמא לא מתה ולא חדא דהא שכיח טפי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 13
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כל </span>ימי חיי וחייכי כו'. </span>תימה לר'י דבפרק המגרש (גיטין דף פג:) אמרינן אמר רבא ה'ז גיטיך ע'מ שלא תשתי יין כל ימי חיי אין זה כריתות כל ימי חיי פלוני הרי זה כריתות ופריך מאי שנא חיי פלוני דדילמא מיית ומקיימה ליה לתנאיה חיי דידיה נמי דילמא מיית וכו' עד אלא כל ימי חייכי אין זה כריתות כל ימי חיי וחיי פלוני הרי זה כריתות והשתא קשה דסוגיא דהכא אינה לא כדאמר ס'ד מעיקרא התם ולא כמסקנא ועוד הקשה ר'י מאי האי דאי לא תלא אלא בחיי חבירתה לחודא הוי גט ובשביל שתלה או בחייה או בחיי חבירתה מיגרע גרע ונ'ל דנקט הכא לישנא דמעיקרא ודמסקנא דהתם וה'פ והאמר רבא כל ימי חיי היינו לישנא דמעיקרא וכ'ש כל ימי חייכי אין זה כריתות פירוש בין שאמר כל ימי חיי כדמעיקרא בין שאמר חייכי כדמסקנא דהתם אין זה כריתות והכא כל ימי חייכי הוא וא'כ פריך שפיר לכל לישני דהתם דאע'ג דאילו לא אמר אלא ע'מ שתמות חברתיך הוי גיטא השתא דתלה התנאי נמי במיתתה איכא למימר דמיגרע גרע דכל היכא דאיכא תנאי דאפשר דמקיים במיתתה ויחולו קיום התנאי והגט בשעת מיתתה אין זה כריתות והכא נמי אי מייתא איהי ברישא הרי חל קיום התנאי והגט ביחד במיתתה ולא דמי להיכא דאמר על מנת שתמות חברתיך דכי מייתא חבירתה ברישא חייל גיטה בחייה של זאת ואי היא מייתא ברישא לא חל גיטא [ועי' תוס' גיטין פג: ד'ה כל כו' שהניחו סוגיא זו בקושיא] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 13
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>דאמר לה הרי זה גיטיך על מנת שתמות חברתיך. </span>נראה לפרש דאמר לה נמי הא וקאי אמאי דסליק מיניה דשני דאמר ע'מ שלא תמות חברתיך ופריך ודילמא מייתא בפלגא דעבודה כו' ומשני דאמר לה תרוייהו לישני הרי זה גיטיך על מנת שלא תמות חברתיך ואמר לה נמי על מנת שתמות חברתיך בפלגא דעבודה דאי לא אמר לה אלא על מנת שתמות חברתיך הוה ליה למיפרך ודילמא לא מייתא חבירתה והוו ליה שני בתים והא שכיחא טפי דלא מתה כדפי' לעיל [ד'ה ע'מ שתמות] אלא על כרחך מיירי דאמר לה תרוייהו לישני:  אלא</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 13
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>לחדא אמר לה על מנת שאכנס לבית הכנסת. </span> דאע'ג דכבר הקשה לו דילמא לא עיילא לבי כנישתא ה'מ גבי דידה שהנשים עצלניות הן אבל כהנים זריזין הן וכ'ש כהן גדול דזריז טפי ולא ישכח ועוד גבי דידה חיישינן טפי לפי שאינה תדירה בכאן לראות אם לא תמות חבירתה שתיכנס היא לבית הכנסת דאטו בכפה תלו לה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 13
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לחדא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לחדא </span>אמר לה על מנת שאכנס כו'. </span>פי' ולשניה אמר על מנת שלא תמות חברתיך דתו ליכא למיחש למידי דאי מתה השניה בפלגא דעבודה עייל לבית הכנסת והוה ליה גיטא למפרע וליכא שני בתים ואי לא מייתא לא הא ולא הא הויא ליה דקמייתא גט ולא ליעול לבית הכנסת ואי מייתא קמייתא בפלגא דעבודה כיון דשניה לא מייתא דלמיתה דתרתי לא חייש הויא לה מגורשת למפרע ולא ליעול לבית הכנסת אבל אי לא מגרש אלא לאה ואמר לה על מנת שאכנס לבית הכנסת ולא אמר לרחל מידי דילמא מייתא רחל בפלגא דעבודה והיכי ליעביד אי עייל לבית הכנסת קם ליה מכאן ולהבא בלא בית ואי לא עייל לבית הכנסת הרי עבד מקצת עבודה בשני בתים הלכך לא אפשר בע'א וגם הלשון משמע כן מדקאמר לחדא אמר לה מכלל דאף לשניה אמר והתנה עמה בירושלמי משמע אשה אחרת מתקינין לו מזמנין אותה שאם תמות אשתו ביום הכפורים שיקדש זאת ביוה'כ ופליג אגמרא דידן דפריך התם ויקדש מאתמול דמשמע ליה מתקינין בהזמנה בעלמא ומשני וכפר בעדו ובעד ביתו  (ויקרא טז) ולא בעד שני בתים ופריך ולא נמצא כקונה קנין בשבת ומשני משום שבות התירו במקדש א'ר חנינא הדא אמרת הלין דכנסין ארמלן צריך לכונסן מבעוד יום שלא יהא כקונה קנין בשבת נ'ל לפרש בתולה שיש לה חופה מבעוד יום משעה שנכנסה לחופה קנאה לכל דבר להכי מותר לבא עליה בשבת אבל אלמנה שאין לה חופה ואינה נקנית לבעלה ליורשה וליטמא לה ולהפר נדריה אלא ע'י ביאה צריך לבא עליה מבעוד יום שלא יהא כקונה קנין בשבת ואפילו את'ל שיש לאלמנה חופה קודם ביאה נ'ל דיחוד שמתייחדת עמו היינו חופתה וזה יש לעשות קודם השבת אבל בתולה משיצתה בהינומא הויא חופה שלה וזה היו רגילין לעשות ביום אבל לא היו מייחדין אלא בלילה סמוך לביאה והשתא קאמר בירושלמי הלין דכנסין ארמלן צריך לייחדן מבעוד יום דיחוד שלה היינו חופה וכן נראה לי יותר לומר דאלמנה נמי אית לה חופה קודם ביאה ויש ליזהר במאי דפריש' שהכונס אלמנה צריך לייחדן מערב שבת אחר ברכת הנשואין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 13
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ולחדא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ולחדא </span>אמר לה הרי זה גיטיך על מנת שלא תכנסי לביהכ'נ. </span>דהשתא אי מייתא בפלגא דעבודה כיון דלא עיילא לביהכ'נ הוה מגורשת למפרע וליכא שני בתים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 13
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ודילמא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ודילמא </span>לא מייתא חברתה ולא עיילא לבית הכנסת. </span>נ'ל דל'ג דלא עיילא היא דהא מדלא קאמר על מנת שלא תיכנס חברתיך לבית הכנסת אלמא דמיירי דאמר ללאה ע'מ שלא תמות רחל ולרחל אמר על מנת שלא תיכנס היא עצמה לבית הכנסת וא'כ הכי פריך ודילמא לא מתה רחל ולא עיילא רחל לבית הכנסת ואי הוה גרס היא משמע ודילמא לא מתה רחל שהיא חבירתה של לאה ולא עיילא היא לאה הא דנקט גבי דידה על מנת שלא תכנסי לבית הכנסת ובסמוך גבי דידיה על מנת שאכנס י'ל דלא הוה מצי למימר גבי דידה על מנת שתכנס בשעה שהיא בריאה דאינה רשאה ליכנס לבית הכנסת דילמא מייתא חברתה וקם ליה בלא בית וכשתהיה חולה ונטויה למות אינה יכולה ליכנס אע'פ שהיה יכול להתנות תנאי אחר שיוליכוה לבית הכנסת מ'מ השתא מיהת לפי תנאו לא הוה מצי למימר איפכא וגבי דידיה ניחא דמצי למימר על מנת שאכנס ניחא ליה טפי למימר מלומר שלא אכנס משום דפריך וקם ליה בלא בית ואהא ניחא ליה טפי לשנויי על מנת שאכנס דליכא למיחש כולי האי דילמא עביד מעשה ועייל וקם ליה בלא בית וקל להבין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 13
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>היה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>היה </span>עומד ומקריב ושמע שמת לו מת וכו'. </span>רש'י פירש בכהן הדיוט איירי ודחק עצמו לפרש לפי זה ול'נ דבכהן גדול איירי אף על גב דכ'ג מקריב אונן ה'מ מדאורייתא אבל מדרבנן ס'ל לרבי יהודה מניח עבודה ויוצא ואל תתמה דהא מסקינן גזירה שמא יאכל אלמא אע'ג דכ'ג מקריב מדאורייתא כל היום (מודו) ביה רבנן א'כ ברייתא נמי איכא למימר מעיקרא דבכ'ג איירי ומדרבנן ועוד לכאורה משמע היה עומד ומקריב אע'ג דאכתי לא התחיל בעבודה אלא עבודה בידו והיכי קאמר ר' יוסי יגמור והלא כהן הדיוט אונן מחלל עבודה וכן משמע בתוספתא דזבחים (פי'א) דתנא אבל כהן הדיוט שהיה מקריב ומת לו מת מניח עבודה ויוצא וליכא מאן דפליג והא דפליגי בשמעתא רבי יהודה ורבי יוסי איכא למימר בכ'ג פליגי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 13
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שאינו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שאינו </span>עובד עבודה כל היום. </span>וה'פ כל היום שוין אכילה להקרבה כמו שאינו אוכל כך אינו מקריב הא בלילה מקריב ואינו אוכל ולא גזרינן דילמא אתא למיכל דאנינות לילה דאבילות דרבנן והיא גופה גזירה ואנן ניקום וניגזור גזירה לגזירה ולא הוה מצי לשנויי דכל היום אאינו אוכל קאי הא בלילה אוכל דהא ס'ל לר' יהודה בפ' טבול יום (זבחים דף צט:) דאנינות לילה דיום מיתה דאורייתא ודיום קבורה דרבנן והא דמסיק כל היום אבל לילה לא היינו דיום קבורה דאי דיום מיתה הא שמעינן ליה לרבי יהודה בפ' טבול יום דאנינות לילה דיום מיתה דאורייתא וא'כ ניגזור דילמא אתי למיכל מיניה:  למזה</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 14
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>למזה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>למזה </span>ומזין עליו טהור ונוגע טמא. </span>תימה מזין עליו אינו טהור עד שיטבול ויערב שמשו יטהר וא'כ למאי הוה נוגע טמא טפי ממזין עליו וי'ל דה'ק מזין עליו ההזאה גורמת לו טהרה ונוגע מי חטאת גורמין לו טומאה אי נמי י'ל מזין עליו טהור היינו טהור שנפלו עליו הזאה דהוי טהור לגמרי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 14
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מאי </span>מזה נושא. </span>וא'ת ומנא ליה לגמרא למעקר קרא ממשמעותיה לומר דמזה טהור ומזה דקרא היינו נושא אימר מזה ממש י'ל מדכתיב והזה הטהור אלמא דהמזה טהור ואף על גב דדרשינן  מיניה טהור מכלל שהוא טמא לימד על טבול יום שהוא כשר בפרה י'ל תרתי שמע מינה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 14
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>מאי מזה נושא. </span>והא קמ'ל דעד דדרי כשיעור הזאה תימה לי א'כ מאי טעמא הדר ביה ממאי דאמר מאי מזה נוגע אי משום דקשיא ליה והכתיב נוגע והכתיב מזה ועוד מזה בעי כיבוס נוגע לא בעי כיבוס לימא הא דכתב נוגע ולא כתב ביה כיבוס היינו כי לא נוגע כשיעור הזאה ומזה דבעי כיבוס היינו כי נגע כשיעור הזאה ואין לתרץ דמש'ה לא מוקמינן ליה בנוגע וכדפריש משום דנוגע לא בעי כיבוס אפילו כי נגע בכשיעור מדכתיב והנוגע במי הנדה יטמא ולא כתב ביה כיבוס ומי הנדה משמע מים הראוין להזות שיש בהן כשיעור דהא ודאי ליתא דמי הנדה לא משמע הכי דאי לא תימא הכי א'כ כי פריך ונכתוב נושא מאי קא משני הא קמשמע לן עד דדרי כשיעור הזאה אכתי תיקשי לך ליכתוב והנושא מי נדה יכבס בגדיו דמי הנדה משמע שיש בהן כדי הזייה ועוד אי מי הנדה משמע דוקא שיש בהן כדי הזייה אם כן אין בהן כדי הזייה לא יטמא במגע כלל והא ליתא דבריש מסכת כלים משמע דמטמו במגע דתנן התם אבות הטומאות השרץ וכו' עד ומי חטאת שאין בהן כדי הזייה הרי אלו מטמאין אדם וכלים במגע ואין מטמאין במשא ואין לתרץ דה'ק מאי מזה נושא אף נושא והוא הדין במגע דשקולין הן והי מינייהו מפקת דאם כן מאי פריך ולכתוב נושא לישני אי הוה כתב נושא הוה אמינא דוקא במשא ולא במגע להכי כתב מזה דהשתא אתי תרוייהו ועוד הלשון אינו משמע כן דקאמר עד דדרי כשיעור הזאה ולא קאמר עד דנגע כשיעור הזאה לענין כיבוס בגדים ונ'ל דלהכי לא אוקמא במגע ולענין כיבוס דא'כ הוה משמע במגע לענין כיבוס ובמשא טהור גמור והא לא אשכחן טומאה דלא מטמיא אלא במגע לענין כיבוס ובמשא טהורה אע'ג דשרץ מטמא במגע ולא במשא מ'מ לא בעי כיבוס להכי אוקמי במשא דבמשא בעי כיבוס ובמגע לא בעי כיבוס דאשכחן טומאה כיוצא בה דנבילה מטמא אדם ולא בעי כיבוס ובמשא בעי כיבוס אי נמי נ'ל דמי הנדה משמע הכי ומשמע הכי בין יש בהן כשיעור בין אין בהן כשיעור ולהכי לא מצי לאוקמא במגע דהא כתיב והנוגע במי הנדה יטמא ומשמע אפילו בכשיעור יטמא גרידא טומאה קלה בלא כיבוס בגדים והשתא נמי ניחא הא דקאמר עד דדרי כשיעור הזאה דאי הוה כתב והנושא מי הנדה יכבס בגדיו הוה אמינא בין יש בהן כשיעור בין אין בהן:  ורמינהו</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 14
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ורמינהו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ורמינהו </span>מי שזכה בדישון מזבח הפנימי ומי שזכה במנורה וכו'. </span>לא הוה צריך לאתויי מי שזכה בדישון הפנימי אלא מי שזכה במנורה וקטורת כי היכי דלא מייתי הכא מי שזכה לתרום מזבח החיצון ומי שזכה באברים דקתני התם אלא נקט חדא דלעיל מיניה דהיינו דישון מזבח הפנימי שנשנית בסמוך להם לאשמועינן דמי שזכה במנורה ובקטורת דבבקר איירי דדישון מזבח הפנימי אינו אלא בבקר ומתני' דהכא נמי בבקר איירי והכי נמי הוה מצי לאקשויי דבמתני' קתני זריקת דם תמיד ברישא ובמס' תמיד  (דף ל:) קתני ברישא מי שזכה בדישון מזבח הפנימי והדר מי שזכה במנורה והדר קתני שחיטת התמיד וקבלת דמו וזריקתו והדר העלאת אברים לכבש והדר קטורת והדר הקטרת אברים והעלאתן מכבש למזבח וכי משני רבי שמעון איש המצפה היא אז הכל מתורץ ומנרות דקתני התם ברישא פריך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 14
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מאן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מאן </span>תנא תמיד רבי שמעון איש המצפה היא. </span>רב הונא קיבל דר'ש איש המצפה ורבנן פליגי בסדר העבודה אבל לא ידע היכי סבירא ליה : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 14
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>אביי לא קשיא כאן בהטבת שתי נרות כו'. </span>מדלא קאמר אלא אמר אביי מכלל דלא הדר ביה משינויא דשנינן ארומיא דמתניתין אההיא דתמיד וקשיא לן אמאי לא משני נמי הכי דמתניתין דהכא בשתי נרות ומתניתין דתמיד בחמש נרות ונראה לי דאפילו אי הוי משני הכי אכתי פליגא אמתניתין דהתם זריקת דם התמיד בתר דישון מזבח הפנימי והמנורה והכא קתני זריקה ברישא להכי צריך לאוקמי כתנאי והא דלא קתני במתניתין נמי הטבה דמקמי הקטורת י'ל דלא קא חשיב אלא הטבת שתי נרות שהן גמר העבודה והטבת חמש נרות לא היה עושה כה'ג כדאמר בסמוך אורויי בעלמא קא מורי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 14
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ההיא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ההיא </span>לאבא שאול וכו'. </span>לעיל כי קאמר מאן תנא יומא רבי שמעון איש המצפה היא הוה מצי למימר מאן תנא תמיד אבא שאול היא דפליג אמתניתין דיומא ומתניתין דיומא כרבנן דפליגי עליה וי'ל דניחא ליה לומר להזכיר שם התנא דמתניתין דהיינו רבי שמעון איש המצפה ועוד משום דאשכחן ליה בהדיא דאתא לאיפלוגי אמתניתין דתמיד דקאמר רבי שמעון איש המצפה משנה בתמיד:  בעידן</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 15
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>בעידן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בעידן </span>הטבה תהא מקטר קטורת. </span>תימה לי אמאי לא קאמר בהיטיבו את הנרות היינו חמש נרות ואחר כך יקטיר דבקטורת מפסיק להו ויש לומר משום דדרשינן לקמן בפ'ג (דף לג:)  בבקר בבקר בהיטיבו חלקיהו לשני בקרים פירוש חמש נרות לחודייהו ומפסיק והדר ב' נרות וא'כ בהיטיבו הנרות מיירי נמי בשתי נרות ועוד י'ל דשינויא דמשני עדיפא ליה דמייתי ראיה לדבריו כדקאמר דאי לא תימא הכי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 15
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אימא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אימא </span>סיפא הביאו לו את התמיד קרצו כו'. </span>תימה לי אמאי פריך מההיא דפ'ג (לקמן דף לא:)  ליפריך מההיא דפ'ב גופא דקתני  (דף כה.) מי שוחט מי זורק והדר מי מדשן מזבח הפנימי והמנורה ואבא שאול סבירא ליה לקמן פרק אמר להם הממונה (דף לג.) גבי אביי מסדר מערכה ואליבא דאבא שאול דדישון מזבח הפנימי קודם להטבת חמש נרות והטבת חמש נרות קודם לדם התמיד ויש לומר דילמא רב פפא פליג עליה דאביי וסבירא ליה אפילו לאבא שאול דם התמיד ברישא והדר דישון מזבח הפנימי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 15
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אורויי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אורויי </span>בעלמא דקא מורי וסידרא הדר מתני לה. </span>אין להקשות כיון דלא תנא סידרא במתניתין אם כן לדידיה לא צריכא לשינויא דלעיל (יד:)  דמשני ארומיא דמתניתין אמתניתין דתמיד דיש לומר דלעולם מאי דקתני במתניתין על הסדר שנה אותו וה'פ הא דלא תנא נמי הטבת ה' נרות משום דלא הויא בכהן גדול: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 15
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כמצליף
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כמצליף</span>. תימה במאי טעה והא בהדיא תנן בה הכי כמצליף לקמן בפרק הוציאו לו  (דף נג:) לא היה מכוין לא למעלה ולא למטה אלא כמצליף ויש לומר שבא לתרץ דהאי כמצליף היינו כמנגדנא והכל במקום אחד וכמו שפירש בערוך כמנגדנא שמרים ידו ואינו מכה עד שיורד : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>מאי </span>לאו אפלגיה דמזבח. </span>ואם כן מצינו דמים שחציין למטה וחציין למעלה דמתחילה נתן על הקרנות ואחר כך על חצי המזבח ורש'י לא פירש כן:  ואחת</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 15
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואחת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואחת </span>לשכת בית המוקד. </span>פר'ח דשני בית המוקד היו ליטול מהם אש לצורך המזבח שמצוה להביא מן ההדיוט ששנים היו שאם יכבה האחד יביאו מן השני ואף על גב דאכתי הואי מערכה לקיום האש לקמן בס'פ טרף בקלפי (דף מה.) שמא שלשתן היו צריכות לקיום האש שאם יכבה האש משני בתי המוקד יקחו מן המערכה העשויה לכך וכפירושו משמע בפ'ק דשבת (דף כ.) ומאחיזין האור במדורת בית המוקד מאי טעמא בכל מושבותיכם אי אתה מבעיר אבל אתה מבעיר במדורת בית המוקד משמע דלפי שהוא צורך המזבח יכול להבעיר בשבת ורש'י פירש לפי שהכהנים הולכים יחפים דבעינן שלא יהא דבר חוצץ בינו לרצפה כדאיתא בפ'ב דזבחים (דף כד.) היו שני בתי המוקד ואש של מערכה לקיום האש וצריך לומר לפירושו דהתירו להבעיר האש במדורת בית המוקד אע'ג דלא הוה צורך מזבח כיון דבעזרה הוא לא קרינן ביה בכל מושבותיכם:  </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 15
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>להם הממונה. </span>הכא ולקמן בריש פ'ג (דף כח.) אמר להם הממונה צאו וראו אם הגיע זמן שחיטה פירש רש'י הסגן וליתא דבירושלמי חשיב ה' דברים שהסגן משמש אישי כ'ג הגבה ימינך לקמן בפרק טרף בקלפי (דף לט.) הסגן בימינו וראש בית אב בשמאלו בפ' כ'ג  (סנהדרין דף יט.) והניף הסגן בסודרין דסוף מסכת תמיד (דף לג:) והסגן בימינו והעלהו בההיא פירקא נמי לא היה כה'ג מתמנה עד שנעשה סגן ולא קא חשיב להא בהדייהו אלמא ממונה לאו סגן הוא : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 15
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ניתיב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ניתיב </span>דרומית מזרחית. </span>דומיא דחטאת דכשעלה בכבש בא לו לקרן דרומית מזרחית תחלה ולא הוה מצי לשנויי כיון דעולה נשחטת בצפון וקיבול דמה בצפון יהיב מזרחית צפונית דפגע ביה ברישא שהוא סמוך לו יותר מלקרן מזרחית דרומית חדא דאדרבה כיון דכל פונות דרך ימין נמצא כי קאי בצפון ופניו למזבח ומקיף דרך ימין פגע בקרן דרומית מזרחית ברישא ועוד האמת משיב לו לקרן דרומית מזרחית לא היה לו יסוד: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 15
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ניתיב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ניתיב </span>ברישא מערבית דרומית. </span>דכיון דבעיא מעשה חטאת נהי דלא מצי למיתב דרומית מזרחית כחטאת משום דעולה טעונה יסוד מ'מ ניתיב ברישא מערבית דרומית שהיא קרן הסמוכה לכבש שהיה בדרום שהיה עולה בו לתת מתנות דחטאת וקרובה לו טפי ממזרחית צפונית ומשני כיון דאמר מר כל פונות כו' ואף על גב דאי שחיט על ירך המזבח צפונה פגע ברישא דרך ימין לקרן מערבית דרומית מקמי קרן מזרחית צפונית ס'ל לרבי שמעון איש המצפה כמאן דאמר דכל חצי העזרה עד הפתח הויא צפון והיה שוחט להלן מן המזבח כנגד הפתח וכי מקיף תו דרך ימין פגע מיד בקרן מזרחית צפונית שהיא קרובה לקרן מזרחית דרומית שהיא קרן שנותנין בה תחלה מתנות חטאת טפי מלקרן מערבית דרומית וניחא נמי דנקט דרך ימין למזרח:  דרומית</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 16
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דרומית
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דרומית </span>מזרחית היא היתה לשכת לחם הפנים. </span>לקמן (דף יז.) פריך דלעיל במתניתין דתמיד מוכח דהיא היתה בקרן מזרחית צפונית דקא חשיב מלשכת טלאים שהיתה בקרן מערבית צפונית עד לשכת לחם הפנים ד' לשכות וכי מקפת דרך ימין נמצאת לשכת לחם הפנים בצפונית מזרחית ומשני לה וקשיא לן ליפרוך נמי דלעיל קאמר דשאר שתי לשכותיה הוי לשכת החותמות ולשכת בית המוקד והכא קאמר שבאחת גנזו בית חשמונאי כו' ובאחת יורדין לבית הטבילה י'ל טובא איכא לשכות ומיני כלים שמשמשין שנים ושלשה דברים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 16
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הא </span>איכא פלגא דאמתא. </span>הא דלא משני שההיכל היה לו אסקופה למטה בפתחו שהיתה גבוה חצי אמה דקים ליה שלא היה כך ואת'ל שהיה לו היה לשאר השערים כמו כן וא'כ אכתי איכא פלגא דאמתא דמתחזי פתחא בגוויה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 16
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הא </span>מני ר' יהודה דאמר מזבח ממוצע וכו'. </span>ואיכסי ליה פיתחא בגובהו של המזבח העומד בפניו ומפסיקו והכא נמי הוה מצי למימר ר'ש היא דאמר בפרק איזהו מקומן (זבחים דף נג.)  כוליה מזבח בצפון קאי דמזבח והכבש מכסין בפני הפתח דאף על פי שהכבש יורד ומשפע לצד הדרום  המדקדק</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 16
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מן </span>השלחנות לננסין ד'. </span>תימה דתנן במסכת תמיד פרק אמר להם הממונה (דף ל:) בית המטבחים היה לצפונו של מזבח ועליו שמנה עמודים ננסין וכו' עד שבהן תולין ומפשיטין על השולחנות של שיש שבין העמודים והכא משמע שיש ריוח ד' אמות ביניהן וי'ל הני אחריני נינהו הני דהתם עומדים בין העמודים שבהן תולין ומפשיטים והבהמה מונחת על השלחנות כדי שלא תהא נגררת על גבי קרקע והני דהכא היינו ח' שלחנות של שיש דאמר פ' לא היו כופתין (תמיד לא:)  שהיו מדיחין עליהן הקרביים מיהו קשיא דבפ' לא היו כופתין (שם עמוד א) תנן הקרביים מדיחין אותם במעוטן על שלחנות של שיש שבין העמודים אלמא דהני נמי ביני עמודים הוו קיימי מיהו ר'י בר ברוך גרס התם במעוטה של שלחנות שבבית המטבחים א'נ י'ל אע'פ שהיו רחוקים ד' אמות קרי ליה בין העמודים ואע'פ שרחוקים ד' אמות לא היה בהמה נגררת בארץ שגוף הבהמה גדול ומגיע לשולחנות כדאיתא בבראשית רבה (פ' ס'ה)  דכשמרכיבים כבשי התמיד על הגמלים היו נגררים בארץ מצאתי בתוספת תמיד יסוד רבינו רבי ברוך זצ'ל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 16
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>רובא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רובא </span>דמזבח בדרום קאי. </span>מה שפירש'י שלמעלה מכניסת הסובב מגולה מפתח ב' אמות לרוחב הפתח חצי אמה בגובהו אין לתמוה למה לא פירש למעלה מכניסת היסוד מיד מגולה הפתח אמה  דהדין</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 17
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ומר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומר </span>קא חשיב דרך שמאל. </span>תימה לי לימא אידי ואידי דרך ימין ותנא דתמיד קא חשיב מגואי דקאי בבית המוקד גדול ופניו כנגד הלשכות ותנא דמדות קאי מאבראי בעזרות ופניו ללשכות וקל להבין וי'ל דבמסכת תמיד פרק אמר להן הממונה (דף ל.) קתני בתר שהיו מפיסין אמר להן הממונה הביאו לי טלה מלשכת וכו' ולקמן בפ'ב (דף כה.) אמר שהיו מפיסין בלשכת הגזית אלמא דקאי מאבראי ולא קאי בבית המוקד ולהכי לא אוקמא דקאי מגואי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 17
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ומר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומר </span>קחשיב דרך שמאל. </span>תימה לי אמאי לא משני דאידי ואידי דרך ימין קא חשבי אלא דלשכת לחם הפנים נמי אקצויי מקציא דקיימא במזרח ומאן דאתי מצפון מתחזיא בדרום ומאן דאתי מדרום מתחזיא בצפון דלשכת טלאים צפונית מערבית ולשכת החותמות דרומית מערבית ולשכת בית המוקד דרומית מזרחית ולשכת לחם הפנים מזרחית צפונית וההיא דמדות נמי מתוקמא דרך ימין וקל להבין וי'ל דעל כרחך לשכת החותמות ולשכת בית המוקד הם היו אותם שתי לשכות דקא חשיב במסכת מדות (פ'א משנה ו')  אחת שבה גנזו בית חשמונאי אבני מזבח ואחת שבה יורדין לבית הטבילה דליכא למימר הני אחריני נינהו שהרי לא היה בבית המוקד אלא ארבע לשכות ואי אחריני נינהו א'כ הוו שש לשכות ואי אמרת אידי ואידי דרך ימין קא חשיב אם כן בההיא דתמיד משמע דלשכת החותמות ולשכת בית המוקד אחת בקרן מערבית דרומית ואחת בקרן מזרחית דרומית ובההיא דמדות כי חשבת דרך ימין משמע דאותם שתי לשכות היו אחת בקרן מזרחית צפונית ואחת בקרן מערבית צפונית מיהו הא קשיא לן מנא ליה הא דקאמרינן מסתברא דבקרן מערבית דרומית הואי דילמא צפונית מערבית הואי ואפ'ה מיתרצא שפיר ההיא דלחם הפנים כזה   ואין</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 17
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>והא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והא </span>אמר מר כל פינות שאתה פונה לא יהו אלא דרך ימין. </span>פי' משום דגמרינן מים שעשה שלמה הקשה רבינו אפרים זצ'ל אדגמרינן מהתם נגמור ממגרש דכתיב (במדבר לה) ומדותם מחוץ לעיר את פאת קדמה אלפים באמה ואת פאת נגב וכו' דהיינו דרך שמאל כשהופך פניו לעיר ומקיף מבחוץ ונראה לי לתרץ דמים גמרינן משום דכתיב פונים פונים והכי איתא בהדיא בזבחים פרק קדשי קדשים (דף סב:) דפריך ההוא מיבעי ליה לגופיה פירוש בעלמא מנא לן ומשני א'כ פונים פונים למה לי ומצאתי כתוב שהק' ריב'א אמאי לא משני אקושיא דלשכת טלאים דהא דקאמר דהוה במקצוע צפונית מערבית היינו בקרן צפונית מערבית של עזרה דהיינו מערבית דרומית של בית המוקד שהרי משמע במסכת מדות (פ'א משנה ה) דבית המוקד גדול היה לצפון העזרה כזה וקאי התם אעזרה והכא אבית המוקד ועוד דאלחם הפנים נמי הוה מצי לשנויי דחשיב נמי התם דרך ימין ונימא דלשכת החותמות ולשכת המוקד דקא חשיב בתמיד ולא חשיב במסכת מדות (שם) לשכות אחרות היו ובתוך העזרה היו אחת במקצוע צפונית מזרחית של עזרה ואחת במקצוע מערבית צפונית של עזרה שהוא דרומי של בית המוקד גדול דכשתמנה מלשכת טלאים דרך ימין ארבע לשכות הויא לחם הפנים רביעית לה דרומית מזרחית של בית המוקד גדול כזה וי'ל דלא מסתבר לומר שהיה אומר על זה ד' לשכות היו שם כיון דלא היו שם בעזרה אלא שתים מהם ועוד איך יתכן קרנות העזרה וקרנות בית המוקד גדול שוות ומסתמא העזרה גדולה יותר מבית המוקד אבל תימה לי מאי דוחקיה דרב הונא בריה דרב יהושע לאוקמה סתמא דתמיד דלא פליגי אהדדי ולאוקמה בחד תנא והא על כרחיך פליגי אהדדי דסתמא דמדות קא סברא או כוליה מזבח בדרום או רוביה כדאשכחן הכא וסתמא דתמיד מוכח בריש פרק קדשי קדשים (זבחים דף נח:) דההיא סברה מזבח ממוצע וי'ל אי פליגי במילתא דאשכחן פלוגתא דתנאי בהא לא חיישינן אבל במקום הלשכות לא אשכחן תנאי דפליגי בהדיא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 17
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ומודו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומודו </span>רבנן בפרוסה דלאו אורח ארעא. </span>תימה מעיקרא דלא אסיק אדעתא להאי שינויא ארבע או חמש היכי הוה ניחא לרבנן כיון דלרבנן דר'י יהיב לכהן חמש ובציר ליה שתות מפלגא אם כן לרבי יהודה אמאי לא יהיב ליה אלא ארבע דהיינו חומש בציר מפלגא ליתיב ליה ארבע שלימות ופרוסה קטנה דלא ניבציר ליה אלא שתות מפלגא או כיון דלר'י בציר ליה חומשא לרבנן נמי ניבציר ליה חומשא ויש לומר דלעולם אסיק אדעתיה דלאו אורח ארעא למיתב ליה פרוסה ובלבד דנימטייה בציר מפלגא ולהכי גבי לחם הפנים כיון דכי בצרת ליה חדא מפלגא לא מטא ליה כמו לכל אחיו הכהנים יהבינן ליה שלימות ולא מצמצמינן כולי האי להשוות הדבר לר'י ורבנן דלמטייה אליבא דתרוייהו בציר חומשא או בציר שתות מפלגא דלאו אורח ארעא למיתב ליה פרוסה אבל גבי שתי הלחם הוה ס'ד דטפי הוי אורח ארעא למיתב ליה פרוסה מלמיתב ליה פלגא ממש דלאו אורח ארעא כלל ליתב ליה כמו לכל אחיו הכהנים שיהא הוא לבדו שקול כנגד כולם ומשני אפי' הכי הא עדיפא להשוותו כנגד כולם מלמיתב ליה פרוסה:  עיילא</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 18
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>עיילא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עיילא </span>ליה מרתא בת בייתוס לינאי מלכא. </span>אין זה ינאי המלך (שבריש פ') האומר (קדושין דף סו.) שהרג חכמי ישראל דההוא דהתם כהן גדול הוה דקאמר הקם להם בציץ שבין עיניך ולא היה ממנה אחר במקומו:  והאמר</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 18
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>והאמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והאמר </span>רבא תבעוה להנשא כו'. </span>לא הוה מצי לשנויי קטנות שלא הגיע זמנן לראות הוו דהא מסקינן בפ' תינוקת  (נדה דף סו.) דמילתא דרבא אפילו בקטנה דילמא מחמדא ונראה דהיכא דתבעוה לינשא וישבה שבעה נקיים וכל אותם שבעה בדקה שחרית וערבית וטבלה ולא נבעלה אז צריכה לבדוק בכל יום ויום דלעולם משתבעוה לינשא איכא לספוקי דילמא חזיא מחמת חימוד עד שתיבעל הלכך בעינן שבעה נקיים סמוך לבעילת מצוה וכן פירש רשב'ם בפרק תינוקת (שם) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 18
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>יחודי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>יחודי </span>בעלמא הוו מייחדי להו. </span>פרש'י לא היו באין עליהן אלא מתיחדים עמהן ותו לא והקשה ר'י א'כ כיון דאסורין לבא עליה מאי פת בסלו איכא מיהו הא י'ל כיון (ב) דשרי לאחר ז' פת בסלו קרינא ביה ועוד הקשו היכי שרו ליחודי בהדייהו והאמר בפרק קמא דכתובות (דף ד.) מי שפירסה אשתו נדה ולא בעל הוא ישן בין האנשים ואשתו ישינה בין הנשים להכי פר'י דכי אמרי מאן הויא ליומא לא אמרי מאן הויא ליומא ליבעל אלא ליחודי בהדה בעלמא וכיון שהיו אומרים להם כך רק לייחד עמהם לא היו רואות דם מחמת חימוד ונראה לי כי מה שהקשה מכתובות דלא קשה דהא דאמר התם היינו דוקא לבחור דלא נשא מעולם דיצרו תוקפו טפי כדמשמע בפ' כל היד (נדה דף יג.)  כל האוחז באמה ומשתין כאילו מביא מבול לעולם ומפליג התם כאן בבחור כאן בנשוי בנשוי שרי אע'פ שאין אשתו עמו וע'כ ההיא דכתובות איירי בבחור מדקתני מי שהיה טבחו טבוח ומת אביו של חתן או אמה של כלה וכו' עד ודווקא אביו של חתן או אמה של כלה דליכא איניש דטרחי ומזה מוכיח ר'י התם דאיירי במי שאין לו בנים ולא נשא מעולם שהוא בוש לטרוח בעצמו צורכי חופתו אבל אלמן איהו גופיה מצי טרח ואההיא קתני וכן מי שפירסה אשתו נדה ולא בעל הוא ישן בין האנשים וכו' ויכולני לפרש ולא בעל דקאמר היינו לא בעל מעולם אבל אלמן אע'פ שעכשיו אין לו אשה כיון דכבר היה לו אשה אשתו ישינה עמו בחדר וכל שכן רבנן דהכא שאפילו עכשיו היה להם נשים אלא שלא היו בכאן בעיר ואפילו אם תמצא לומר דאלמן כמו כן אסור מכל מקום הכא שרי כיון שהיה להם נשים בביתם ולא תקיף יצרייהו כולי האי ואדרבה טפי הוה ניחא לפירוש רש'י כי לפירוש ר'י קשה הלשון דקאמר יחודי הוו מיחדי דהוה ליה למימר לייחודי בעלמא כלומר היו מודיעים להם שלא היו רוצים אלא לייחוד בעלמא מיהו מצינן למימר דלהכי נקט האי לישנא יחודי בעלמא הוו מייחדי להו משום דאתא לשנויי מה שהקשה לא ישא אדם אשה במדינה זו כו' ולהכי קאמר יחודי בעלמא כו' ולא היו באים עליהן כלל מדלא היו מביאים הנשים עמהם לעירם אלמא לא היו באים עליהם אלא יחודי הוו מייחדי ליתובי יצרייהו שאם היו רוצים היו באים עליהן ואם היו באים עליהם היו מביאים אותן לעירם והשתא אע'פ שחילקתי בין בחור לנשוי גבי פירסה נדה אין לי ללמוד מכאן דמי שמת לו מת ברגל דאשתו ישינה עמו בחדר ולא אמרינן הוא ישן בין האנשים כו' ונימא דהא דאסרינן התם באבילות שבתוך ימי החופה לישן עמו בחדר היינו בבחור ודאי אין לחלק כך דהא אסרינן התם אפילו בשכבר בעל וכיון דכבר בעל פעם אחת מה לי נשוי מה לי בחור אבל בפירסה נדה מוקי לה דווקא בשלא בעל כי שמעתי בשם מורי ה'ר יחיאל מפרי'ש זצ'ל כיון דדברים של צינעא נוהג ברגל ואסור בתשמיש המטה כל ימי הרגל הוא ישן בין האנשים וכו' וראייתו מההיא דכתובות דמסיק טעמא משום דאבילות אקילו ביה רבנן ולהכי קילא ליה ואתי לזלזולי ביה אמטו להכי ישן בין האנשים וא'כ ברגל נמי כיון דאקילו ביה כי התם הוא ישן בין האנשים אבל ביסודו של רבי' אברהם ב'ר דוד זצ'ל מצאתי בספר בעלי הנפש [שער הפרישה] שכתב להיתר וזה לשונו ולי נראה אי מתרמי לאיניש אבילות ברגל שאין צריך לישן בין האנשים אע'ג דקילא ליה דלא חל עליה אבילות משום דשבעת ימי המשתה אית בהו משום אפושי שמחה לשושביניו ולכל בני החופה אבל שמחת הרגל דלית בהו כי האי גוונא לא דהא גבי שבת לא אשכחן מאן דאמר דהוא ישן בין האנשים אע'ג דלא נהגא ביה אבילות עד כאן לשונו וקצת קשה לי א'כ כי פריך התם מאבילות דחתן לאבילות דעלמא ומשני רב אשי מי קא מדמית אבילות דהכא לאבילות דעלמא אבילות דהכא אקילו ביה רבנן פירוש ולהכי הוא ישן בין האנשים אף על גב דכבר בעל הוה מצי למיפלג בין אבילות דהכא לדעלמא משום דחופה אית בה אפושי שמחה מיהו יש לומר דעדיפא מינה קא משני:  ששם</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 19
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ששם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ששם </span>מדיחין (קדשי) קדשים. </span>הא דאמרינן לעיל (דף טז.)  דשולחנות היו בעזרה להדיח עליהן הקדשים וכדכתיב בהדיא ביחזקאל (מ) י'ל דבשר קדשים מדיחין על השולחנות אבל קרבי קדשים שיש בהן פרש ומאיסי מדיחין אותם בלשכת המדיחין : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 19
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לשכת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לשכת </span>בית הפרוה. </span>וא'ת מאי שנא דכי תנא להו ברישא נקט לשכת המלח ולשכת בית הפרוה ולשכת המדיחין וכי מפרש להו מפרש לשכת המדיחין והדר לשכת הפרוה וי'ל אי הוי מפרש לשכת בית הפרוה ברישא היכי ליתני ועל גגה היה כהן טובל כו' ואכתי לא קתני היכי סליק להתם להכי תנא לשכת המדיחין ברישא ומשם היתה מסיבה לגג בית הפרוה אמנם ראיתי במסכת מדות  (פ'ה מ'ג) ושם מפרש לשכת הפרוה ברישא כי סידרא דרישא וגם במקצת ספרים שלנו יש כמו כן בכאן:  מי</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 19
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מי </span>איכא מידי דאנן לא מצינן למעבד כו'. </span>תימה דבפרק אין בין המודר (נדרים דף לה:) מיבעיא לן הני כהני שלוחי דרחמנא נינהו או שלוחי דידן נינהו וקאמר ת'ש ת'ש טובא התם ולבסוף לא איפשיטא ואמאי לא פשיט לה מדרב הונא בריה דרב יהושע דהכא י'ל דלא בעי למיפשט מדברי אמוראים אלא ממתני' וברייתא וכי האי גוונא צ'ל אהא דמיבעיא לן בפ'ק דב'מ  (יז: ושם) ובפ' הכותב (כתובות פט:)  אי אלמנה מן האירוסין אית לה כתובה ולא איפשיטא אע'ג דבכמה דוכתי בש'ס משמע בפרק נערה  (שם מד. ושם) ובפרק האומר (קדושין דף סה. ושם) דאית לה כתובה כמו שהוכיח שם ר'י אלא לא בעי למיפשט אלא ממתני' וברייתא ולי נראה דלעולם פשיטא ליה מדרב הונא בריה דרב יהושע דשלוחי דרחמנא נינהו דאי ס'ד שלוחי דידן דווקא נינהו ולא שלוחי דרחמנא כלל מי איכא מידי כו' והתם מיבעיא ליה אי שלוחי דידן קצת דהוו להו שלוחי דרחמנא ושלוחי דידן או שלוחי דרחמנא דווקא והא לא מצי למיפשט מדרב הונא דאפילו אי שלוחי דידן נמי הוו מקרבי אע'ג דאנן לא מצינן למיעבד כיון דאף שלוחי דרחמנא נינהו ומילתא דרב הונא בריה דרב יהושע דאמר [לאו] שלוחי דידן נינהו לא נפקא מיניה מידי לענין מודר הנאה דבין אי שלוחי דידן דווקא נינהו בין אי שלוחי דרחמנא נמי נינהו אסור במודר הנאה דקא מהני ליה אלא נראה דנפקא מינה אי אמר בעל הקרבן לא בעינא דלקרביה [כהן] שבאותו משמר אלא כהן אחר אי אמרינן שלוחי דידן דווקא הא אמר לא בעינא ולא נקריב ליה כהן שבאותו משמר בעל כרחו ואי אמרינן שלוחי דרחמנא נינהו נהי נמי דמפרשינן אף שלוחי דרחמנא נינהו עיקרם שלוחי דרחמנא נינהו ולאו כל כמיניה לעכב על ידם שלא יקריבוהו כהני משמר : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 19
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>בם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בם </span>ולא בתפלה. </span>נראה לי בם שואל מפני היראה ומשיב מפני הכבוד ולא בתפלה דאמרינן (ברכות דף ל:)  אפילו מלך שואל בשלומו לא ישיבנו אפי' נחש כרוך על עקיבו לא יפסיק:  אהיכא</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 20
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אהיכא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אהיכא </span>קיימינן אהא דתנן וכו'. </span>רש'י לא גרס ליה אלא הכי גרס תנן התם ול'נ לפרש אהיכא קיימי' כלומר על איזו תרומה קאי ע'כ לא קאי על תרומת הדשן דההיא פשיטא דהיתה כל שעה סמוך לבקר דפשטיה דקרא משמע הכי על מוקדה על המזבח כל הלילה עד הבקר וגו' והדר כתיב והרים את הדשן אלא בתרומה אחריתי איירי מתני' והיינו דקאמר אהא דתנן אברים שפקעו מנא הני מילי וכו' עד חלקהו חציו להקטרה וחציו להרמה וכדפרישית לקמן בשם רי'ץ הבחור דחצות עושה אותן האברים עיכול שלכתחילה יכול להרימם ולהסירם לתפוח וקרי ליה הרמ' ובההיא תרומה איירי מתני'  [ולא שיעשה מהן הרמה דהא דשן כתיב אלא כדפרישי' שאם ירצה יאספנו לתפוח כדי להוציאם חוץ למחנה אבל אם רוצה להניחן במקום המערכה כדי למרק מצותן שיהא עצמן ראוין להרמת הדשן עדיין מצותן עליהן ולכך תנן יחזיר דמסתבר דחסר מהן מירוק מצותן עדיין כיון דאין ראוין לתרומת הדשן] והא דקאמר חציו להקטרה וחציו להרמה לאו דוקא אלא לישנא דמתני' נקט דקתני קודם חצות יחזיר ועיקר מילתיה דרב עלה איתמר ומדאורייתא אין קצבה לדבר אלא כל אימת דהוו שרירי מותר להרימן ולחולצן לתפוח כפי הצורך דלא מסרן הכתוב אלא לחכמים כמו שנראה להם להקריב לפנות המערכה כדי לחזור ולסדרה כפי מאי דנפישי קרבנות היום שתהא המערכה מזומנת להקטיר עליה בעלות הבקר ורב כהנא פריך עלה ואי ס'ד דאורייתא היכי מקדמינן וכו' דמשמע ליה דמדאורייתא חלקהו ממש חציו להקטרה וכו' ולא כדקא ס'ד מעיקרא דלא מסרן הכתוב אלא לחכמים אלא א'ר יוחנן מתני' כפשטיה אתרומת הדשן ודקשיא לך והא בפשטיה דקרא משמע דהיתה בבקר מהאי קרא נפקא לן דניתן רשות להקדימה ולאחרה כמו שירצו מדכתיב עד בקר והרים תן בקר לבקרו של לילה ומדלא פירש כמה לא מסרן הכתוב אלא לחכמים ובפ' המזבח מקדש (זבחים דף פו.) דקאמר רב כי הכא חציו להרמה משמע ליה לפי המסקנא דהכא דמוקמינן מתני' בתרומת הדשן דבא ליתן טעם נמי לתרומת הדשן מ'ט זימנין הכי וזימנין הכי הלכך פריך רב כהנא התם כי הכא אלא א'ר יוחנן תרומת הדשן מקרא דעד בקר נפקא א'נ י'ל אלא א'ר יוחנן קרא קמא כולו להקטרה וכולו להרמה כולו להקטרה באברים דאית בהו ממש וכולו להרמה בדשן מעוכל ושרירי דאמרי' בהו חצות עושה עיכול מעד הבקר נפקא תן בקר לבקרו של לילה והיינו חצות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 20
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אברים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אברים </span>שפקעו מעל גבי מזבח כו'. </span>בפרק המזבח  (שם דף פו.) פריך ה'ד אי דאית בהו ממש אפי' לאחר חצות נמי ואי דלית בהו ממש אפי' קודם חצות נמי לא ומוקי לה בשרירי מנה'מ וכו' כי הכא ומפ' רש'י התם חציו להרמה ושרירי נמי ראויין להרמה ור'י פי' דלא הוי ראויין להרמה דלאו דשן נינהו אלא חציו להרמה דקאמר כעין הרמה שאין ראויין להקטרה וכן משמע בפ' שני דמעילה (דף ט:) דדייק התם וכן גחלת שפקעה מע'ג המזבח לא יחזיר הא ע'ג מזבח יחזיר ומקשי מינה לרב ומשני שאני גחלת דאית בה מששא הלכך יחזיר דלא נעשית מצותה משמע דאין ראוי לתרום ממנה דאי ראוי לתרום ממנה א'כ לאחר תרומת הדשן אמאי יחזיר הרי נעשית מצותה מיהו היא גופא קשיא מנא ליה דמיירי לאחר תרומת הדשן דילמא קודם תרומת הדשן איירי דבהא מודה רב דמועלין קודם שנעשה מצותו וי'ל דדומיא דפסולין דקתני בהדה וכולן שפקעו מעל גבי המזבח לא יחזיר בכל ענין ואפילו קודם חצות ה'נ גחלת איירי בכל ענין ועוד דבסיפא גבי אברים הוא דמפליג אבל בגחלת לא הפליג דעיכול חשיבא ולא שייך בה לשון הקטרה ולא לשון מוקדה דהא כבר מתוקדא וקיימא ומ'מ יחזיר דלאו ראוייה להרמה היא דלא חשיבא דשן ואכתי לא נעשית מצותה הלכך ע'ג מזבח יחזיר דאכתי לא נגמרה מצותה וכי פקעה לא יחזיר דעל מוקדה על המזבח משמע דדבר שצריך יקידה יהא על המזבח לעולם ואפי' פקע אבל דבר שא'צ יקידה לא וא'ת כשמאספין האפר להעלותו לתפוח אין יכולין ליזהר שלא יהו גחלים באפר ואסור להוריד גחלת מן המערכה וכדקאמר במעילה דיחזיר וכ'ש דאסור להוציא וי'ל דמן המעוכלות היה נוטל כדמשמע במס' תמיד שהיה חותה מן המעוכלות הפנימיות ואיכא למימר דהנהו לית בהו מששא אבל גחלת חיה דאית בה מששא בההיא אמרינן דיחזיר והא דקאמר במעילה הוא הדין דאפי' אפר לא בעי למימר דהוי כגחלת ממש אפי' לענין חזרה דגחלת מחזיר לעולם אפי' לאחר תרומת הדשן דאין מעלין אותה לתפוח אבל אפר מעלין לתפוח אלא לענין מעילה קאמר דהויא כגחלת ור'י הבחור מיישב פי' רש'י דחציו להרמה דקאמר אפי' בשרירי לענין זה שהרמת הדשן מתירתן לאוספן לתפוח ולא לענין שיעשה מהן תרומת הדשן דהא דשן כתיב והיינו דקאמר רחמנא והרים את הדשן מחצות כדי להתיר אפי' שרירי דמחצות ואילך חשיבי עיכול ואין ראוים להקטרה ואם ירצה יאספם לתפוח כדי להוציאם מחוץ למחנה אבל אם רוצה להניחם במקום המערכה כדי למרק מצותם שיהו ראויין הם עצמם לתרומת הדשן עדיין מצותן עליהן הלכך יחזיר דמסתבר למימר דעדיין חסר מהן מרוק מצוה כיון שעדיין אין ראויין לתרומת הדשן והשתא ניחא דבשעה שהיו מאספים את האפר לא היו צריכין ליזהר מגחלים [אפי'] לוחשות וכן משמע במס' תמיד (דף כח:) דקתני האברים שנתעכלו מבערב סולקין אותן לצד המזבח וכו' עד החלו מעלין באפר על גבי תפוח וכו' אלמא דלא היו מסלקין [אלא] האברים שלא נתעכלו אבל גחלים חשיבי עיכול ואפי' לוחשות:  היכי</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 20
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>היכי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>היכי </span>מקדמינן והיכי מאחרינן. </span>רש'י לא גרס היכי מאחרינן ונראה לי דשפיר גרס ליה דכיון דזמנו קבוע מחצות ואילך היכי מקדימין ברגלים ובכל יום היכי מאחרין דמשמע שלעולם היו רגילים לתרום בקרות הגבר סמוך לו מלפניו או מלאחריו ואמאי והא זריזין מקדימין למצות וכי היכי דתמיד של שחר זמנו עד ד' שעות ואפ'ה היו מקדימין בהאיר המזרח דהיינו מתחילת זמן שקבעה לו תורה ה'נ אמאי מאחרינן ליה לכתחילה עד קרות הגבר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 20
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>א'ר יוחנן ממשמע שנאמר כו'. </span>בפ' המזבח מקדש  (זבחים דף פו:) לא גרס רש'י אלא ופירש דרבי יוחנן מתרץ לקראי כרב חציו להקטרה וחציו להרמה מיהו היינו דוקא בשרירי וגבי הרמה מקרא אחרינא נפקא לן דכתיב עד בקר תן בקר לבקרו של לילה ומוקמינן ליה בהרמה ולא מסרן הכתוב אלא לחכמים להיות משכימין כל מה שירצו לפי הצורך וקשה דקרא דעד בקר דכתיב בהקטרה היכי מוקמינן ליה בהרמה ועוד דבכל הספרים גרסי' אלא ויש פירושים אחרים של רש'י שפירש בהם דגרסינן אלא ופירש דרבי יוחנן פליג אדרב וס'ל דכל הלילה קאי אהקטרה וקאי אהרמה דכל הלילה כשר להקטרה כשאין דשן וכשר להרמה אם יש דשן מעוכל וגבי הקטרה כתיב בקר מיותר לומר תן בקר לבקרו של לילה והיינו בשרירי דחצות עושה עיכול והכי מידריש קרא תן השכמה אחת לבקרו של לילה ובקרו של לילה הוא עמוד השחר ונתן לך הכתוב בקר אחר לומר שאין צריך להקטיר מן השכמה ואילך וכיון שלא קבע זמן לאותו בקר על כרחך הוא חצות לילה שמע מינה דבשרירי תלוי בחצות ובדשן מעוכל דלית ביה ממשא כל הלילה והרים אבל אית ביה ממשא כל הלילה והקטיר וכן פירש רש'י בכאן ובפ' שני דמגילה (דף כ:) דקאמר כל הלילה כשר להקטרה קשה אמאי לא קאמר נמי להרמה וי'ל משום דבשום פעם לא היו רגילין לתרום קודם אשמורה הראשונה לא קתני ליה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 20
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>משום
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>משום </span>חולשא דכ'ג עבדינן מחצות. </span>משמע דאפי' תרומת הדשן שהיא עבודת הלילה אינה כשירה אלא בו ולהכי מקדמינן ליה כדי שינוח בין עבודה זו לעבודת היום וריב'א פירש דלא גרסי' כ'ג אלא הכי גרסי' משום חולשא דכהן קודם שהכהן  התורם</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 21
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והיה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והיה </span>קולו נשמע בשלש פרסאות. </span>תימה דבפרק שלישי דתמיד  (דף ל:) תנן מיריחו היו שומעין קול גביני כרוז דהיינו עשר פרסאות וי'ל דבי' פרסאות לא היו מבינין אלא קול הברה בעלמא וכן יש לפרש אהא דאמרי' ריש פרק טרף בקלפי  (לקמן לט:) דצירי דלתות היכל נשמעין בשמונה תחומי שבת והתם תנן מיריחו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 21
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>נבלעין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נבלעין </span>במקומן. </span>פירש הרב פורת דהוא הדין דישון מזבח החיצון ואין נראה לרבינו תם דמנא ליה האי סברא כיון דלא חשיב ליה בהדי הנך ועוד הא אמרי' בפרק כל שעה (פסחים דף כו.) ובשילהי תמורה (דף לד.) ואפר הקדש לעולם אסור באותן שטעונין גניזה כדתניא ושמו בנחת ושמו שלא יפזר אלמא דלא הוי נבלע במקומן מדטעון גניזה מיהו יש לומר קרא לאו אניסא סמך וה'ק אי לאו הוה ניסא שיהא נבלע במקומן טעון גניזה אי נמי נראה לי אם חפר שם והוציא אותו קאמר דאפר הקדש לעולם אסור וכן פירש רש'י בסוף תמורה :  כלי</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 21
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כלי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כלי </span>עץ העשוי לנחת. </span>בשילהי מסכת חגיגה (דף כו:) פריך והא מצופה זהב היה ומוכיח ממתני' דמסכת כלים (פי'א משנה ג) דבתר ציפוי אזלינן ומשני שאני שלחן דרחמנא קרייה עץ דכתיב (יחזקאל מא) המזבח עץ שלש אמות וכו' עד וכתיב וידבר אלי זה השלחן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 21
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואורים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואורים </span>ותומים. </span>אורים ותומים הוו שאם לא כן היה כהן גדול מחוסר בגדים אלא לא היו משיבין לנשאלין בהן:  הדרן עלך שבעת ימים</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 22
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>בראשונה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בראשונה </span>כל מי שרוצה לתרום כו'. שאני מיגנא ממיקם. </span>תימה לי אמאי לא משני דעבודת איברים ופדרים כשירה ביום ולהכי תקינו רבנן פייסא דלא ליתו לאינצויי כיון דכשירה ביום וחביבא להו דאכתי ליכא אונס שינה ונ'ל דשפיר פריך דהא כל מי שמעלה איברי תמיד של בין הערבים מכבש למזבח היה צריך להיות ניעור בלילה עד שיתעכלו שאם יפקעו מעל מזבח שיחזירם למערכה ולהכי פריך דא'כ לא חביבי להו ולא שכיחי דאתו בשבילה שיהו צריכין להיות ניעורין זימנין עד חצות כדי לאהדורי פוקעין דידהו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 22
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שתי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שתי </span>תקנות הוו. </span>תימה לי מנא ליה דשתי תקנות הוו לימא מעיקרא סבור דלא אתו כיון דחזו דאתו וקאתו נמי לידי סכנה והוצרכו לתקן פייסא אמרו אם נתקן פייסא א'כ יהו נמנעין מלבא דלימרו מי יימר דמתרמי לן ותקנו בההיא שעתא דתקינו פייסא כל מי שזוכה בתרומת הדשן דליזכי נמי בסידור מערכה ובסידור שני גזירי עצים וי'ל דלאו דוקא קאמר שתי תקנות בתרי זימני אלא דילמא בחד זימנא וקרי להו שפיר שתי תקנות כיון דתקנת הפייס משום דנפישי דאתו הוה ומשום חששא דילמא לא ליתו תקינו כל מי שזוכה בתרומת הדשן יזכה בסידור מערכה וכו' קרי ליה שפיר שתי תקנות אפילו אי בחד זימני דתקינו להו ואע'ג דלישנא דכיון דתקינו פייסא לא אתו משמע דבתר הכי תקינו להו אין לחוש דלא דק כולי האי בלישניה כי רב אשי מפרש הענין כאילו הוה בתרי זימני וממילא נוקמא נמי בחד זימנא אי נמי נ'ל מדקתני מי שזכה בתרומת הדשן יזכה וכו' ולא קאמר מי שיזכה בתרומת הדשן יזכה בסידור מערכה וכו' שמע מינה דלאו בחד זימנא ניתקן אלא הכי הוה מעשה כיון דחזו דלא אתו ופעם אחת היה שלא באו אלא מועטין ולא היו לשם כהנים שהיו מסדרין המערכה לאחר [שזכה מי שזכה בתרומת] הדשן אז אמרו מי שזכה בתרומת הדשן יזכה בסידור המערכה:  התם</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 22
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>התם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>התם </span>איפרועי איפרעו מיניה. </span>תימה מנא לן דלא הוה אותו פירעון נמי בשביל אוריה יש לומר מדלא כתיב אלא ואת הכבשה ישלם ועוד דכתיב ארבעתים דהיינו עבירה אחת דהיינו גילוי עריות דאי אתרוייהו אגילוי עריות דבת שבע ואשפיכות דמים דאוריה נענש בילד אמנון ותמר ואבשלום אם כן לא שילם ארבעתים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 22
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ששה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ששה </span>חדשים נצטרע דוד וכו'. </span>תימה לי א'כ שילם יותר מארבעתים ועוד דילמא מאי דנצטרע היינו בשביל מעשה דאוריה אי נמי אם נצטרע בשביל בת שבע נימא דחד מאינך דילד אמנון ותמר ואבשלום בשביל אוריה ומנלן דלא נענש בשביל אוריה וי'ל מדכתיב ואותו הרגת בחרב בני עמון ודרשינן בפרק ב' דקידושין (דף מג.) מה חרב בני עמון אי אתה נענש עליו אף אוריה החתי אי אתה נענש עליו ומה שהקשיתי א'כ הוה ליה טפי מארבעתים דילמא דאמנון ותמר בחד חשיב להו אי נמי דתמר ומה שנצטרע בחד חשיב להו דלא דמו לאחריני דילד ודאמנון ודאבשלום שמתו אבל דתמר לא הוה מיתה ועוד דבת יפת תואר היתה ומה שנצטרע ששה חדשים כיון שנתרפא לא הוה שקול כי הנך להכי איכא למימר דהנך תרתי חד חשיב להו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 22
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>והאמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והאמר </span>רב קיבל דוד לשון הרע. </span>הא דלא פריך נמי מהא דחטא שאמר שירה על מפלתו של שאול כדאיתא פרק אלו מגלחין  (מו'ק דף טז:) שגיון לדוד אשר שר לה' על דברי כוש בן ימיני וי'ל ההיא כשגגה חשיב ליה דכתיב שגיון לדוד לפי שאין אדם נתפס על צערו שהיה שאול רודפו:  שתים</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 23
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שתים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שתים </span>מוציא אחת מבעיא. </span>אע'ג דבכמה דוכתי קתני לא זו אף זו מ'מ היכא דאיכא שינויא אחרינא קאמר ליה ועוד דהיכא דהוי זה בכלל זה לגמרי לא הוה ליה למיתניי' והא דלא פריך הכי בריש פ'ק דעירובין (דף ב:) ובריש פרק קמא דסוכה (דף ב:) דקאמר ר' יהודה מכשיר עד ארבעים וחמשים אמה השתא חמשים מכשיר ארבעים מיבעיא יש לומר דכל היכא דלא הוי דווקא אלא הוא הדין יותר לא פריך הכי כדמשני בריש מפנין  (שבת דף קכו:) ארבע וחמש קופות ארבעה וחמשה כדאמרי אינשי אבל המקשה שהקשה התם חמש מפנין ארבע מיבעיא הוה סלקא דעתיה דדוקא הוה ומשני ליה דלאו דווקא הוי ובפרק בנות כותים (נדה דף לז:)  דקושי מטהר ארבעים וחמשים יום פריך ליה משום דדוקא הוא דאין קושי מטהר לעולם ובפרק אלמנה ניזונית (כתובות דף צו.) דקאמר אלמנה ששהתה שתים ושלש שנים ולא תבעה מזונותיה איבדה מזונותיה ופריך ליה אע'ג דהתם לאו דווקא דכ'ש אם שהתה יותר דאיבדה יש לומר משום דהתם הוי שתים ושלש זו ואין צריך לומר זו והלכך פריך ליה וכן בסוף בבא קמא (דף קיח:) גבי לוקח מן הרועים ארבע וחמש צאן אבל לא שתים ושלש ופריך השתא ארבע זבנינן חמש מיבעיא התם נמי הוי זו ואין צריך לומר זו ובפרק במה אשה (שבת ד' ס:) גבי סנדל המסומר פריך ליה משום דפשיטא ליה דהוו דוקא ד' או חמש אבל לא טובא ובריש פרק אע'פ (כתובות ד' נז.)  משהה אדם אשתו שתים ושלש שנים וגבי תינוק יונק והולך ארבע וחמש שנים (שם ד' ס:) איכא למימר דפשיטא ליה דהוא הדין טובא הלכך לא פריך ליה אי נמי בההיא דתינוק יונק ארבע וה' שנים י'ל דדוקא קאמר ד' לבריא וה' לכחוש : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 23
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וירושלים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וירושלים </span>אינה מביאה עגלה ערופה כו' והתניא כו'. </span>תימה לי מאי פריך לימא דכרבי יהודה ס'ל דאמר לעיל בפ'ק (דף יב.)  דירושלים נתחלקה לשבטים ואפי' עזרות איכא למ'ד התם דנתחלקו לשבטים ויש לומר דבלאו הכי צריך לשנויי כדי להרבות בבכיה דהא לא שייך עגלה ערופה אלא היכא דלא נודע מי הכהו והכא הרי נודע ועוד דקאמר על העיר או על העזרה פשיטא דעל העזרה לא מייתינן דהא העיר הקרובה כתיב ועזרה לאו עיר הוא אלא לאפושי צערא בעלמא הוא דקאמר הכי:  יש</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 23
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>יש
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>יש </span>עבודה שכשרה בשני כלים. </span>אבל איפכא לא תקשי לך יש לך דבר שאינו עבודה וטעונה בגדי כהונה כלל דהא לא קשה דגזירת הכתוב הוא להחמיר שהרי אין בזה איסור אם לובש בגדי כהונה שלא בעידן עבודה דמסקינן לקמן בריש פרק בא לו  (דף סט.) דבגדי כהונה ניתנו ליהנות בהן וגדולה מזו אמרינן לר' יוחנן דבין הוצאה בין הרמה בארבעה כלים בין לתנא קמא בין לר'א דתרוייהו מודו דמקיש בגדים שלובש לבגדים שפושט ואפי' הכי לר' אליעזר בעלי מומין כשרים להוצאה דלאו עבודה היא אע'ג דטעונה ארבעה כלים וקשה לי לריש לקיש דמוכח דלאו עבודה היא מדלא אצרכה קרא ארבעה כלים א'כ למה לי קרא לרבי אליעזר להכשיר בעלי מומין ומאי טעמא דתנא קמא דפסל בעלי מומין להוצאה ויש לומר משום דבעל מום חשיב כמו זר דס'ד אמינא וכי תעלה על דעתך שזר ובעל מום קריבים לגבי המזבח ולהכי צריך קרא לר'א והיינו טעמא דתנא קמא דפסל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 23
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מניין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מניין </span>שלא יהא דבר קודם כו'. </span>אף על גב דגבי כהן גדול נמי כתיב בפרשת אחרי מות ומכנסי בד ילבש על בשרו איצטריך למיהדר ולמיכתביה בכהן הדיוט דלא הוה ילפינן להו מהדדי כיון דחלוקים הם לכמה ענינים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 23
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ילבש
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ילבש </span>לרבות מצנפת ואבנט להרמה. </span>פירוש דהכי קאמר קרא לרבות לבישה אחרת כיוצא בה דההיא לבישה דקרא דכתיב ולבש הכהן מדו בד וכו' דהיינו שני בגדים אחרים וקשה לי גבי הוצאה מנלן דבעי ארבעה בגדים כיון דגבי הרמה לא נפקא לן אלא מהיקשא א'כ הדרינן ומקשינן לבישה דהוצאה לפשיטה דהרמה כדלעיל ואמרינן בפרק איזהו מקומן (זבחים דף מט:) דבקדשים דבר הלמד בהיקש אינו חוזר ומלמד בהיקש ויש לומר דשמא לא מיקרי קדשים אלא גופי הקרבנות אבל בגדי כהונה חוזרין ומלמדין בהיקש אי נמי ילבש ריבויא הוא ולא הוי היקש אלא אתא לרבות לבישה אחרת וכיון דלא פירש כמה בגדים הוא מרבה אם אחד או שנים אין זה אלא גלוי מילתא בעלמא דשני בגדים קאמר כדכתיב בקרא אי נמי כמאן דאמר בפרק איזהו מקומן  (ג'ז שם) הימנו ודבר אחר לא הוי היקש דכיון דגמרינן הוצאה מהרמה למאי דכתיב ביה גמרינן נמי מיניה מאי דאתיא ליה מהיקשא:  מתרומת</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 24
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מתרומת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מתרומת </span>מעשר ילפינן לה כו'. </span>תימה לי אמאי לא מספקא ליה נמי אי מתרומה גדולה ילפינן לה ויש לומר משום דבתרומת הדשן כתיב והרים ובתרומת מעשר נמי כתיב והרמותם ובתרומת מדין נמי כתיב והרמות מכס אבל בתרומה גדולה לא כתיב במצות צוויה לשון הרמה אלא כתיב ראשית דגנך וגו' עד תתן לו והא דכתיב (במדבר טו) כתרומת גורן כן תרימו אותה תרימו דכתיב בחלה כתיב וא'ת ואמאי לא מבעיא ליה אי ילפינן מחלה יש לומר דוהרים מהרמותם או מוהרמות ילפינן אבל והרים מתרימו לא ילפינן דלא דמו כולי האי להדדי אי נמי יש לומר דילפינן תרומה קמייתא מתרומה קמייתא דנהי דתרומת מעשר יש תרומה גדולה קודם לה מ'מ בלוים דמשתעי קרא זו היא תרומה קמייתא דחייבינהו קרא לאפוקי חלה שיש תרומה גדולה קודמת אי נמי יש לומר כיון דתרומה גדולה וחלה אין להם שיעור מפורש ילמד סתום מן המפורש דהיינו מתרומת מעשר או מתרומת מדין ואין להקשות תרומה גדולה וחלה גופייהו אמאי לא גמרינן בהאי גזירה שוה דיהא להם שיעור דיש לומר כיון דכתיב בהו ראשית דגנך ואפילו דגן אחד וכן בחלה נמי כתיב ראשית עריסותיכם ומה שפירש רש'י מתרומת מדין אחד מחמש מאות אע'ג דהוה נמי התם אחד מחמשים נראה לו מחמש מאות ילפינן משום דכתיב אצל והרימו ולי היה נראה יותר ללמד ממדין אחד מנ' כדדרשינן  בירושלמי בינונית אחד מחמשים דכתיב אחד אחוז מן החמשים כל שאתה אוחז ממקום אחר יהא כזה ותימה לי מאי מספקא ליה אי גמרינן מתרומת מעשר או ממדין פשיטא  דיותר סברא הוא ללמוד מתרומת מעשר דורות מדורות מללמוד ממדין דורות משעה ולפי מה שפירש דמאחד אחוז מן החמשים גמרינן ניחא דמשמע כל שאתה אוחז ממקום אחר יהא כזה ואפילו לפרש'י ז'ל דוהרים שהוא מלשון יחיד מוהרמות שגם הוא לשון יחיד גמרינן אבל מוהרמותם שמא לא ניחא ליה למילף אי נמי תרומת הדשן שהיא מצות עבודת ציבור מתרומת מדין דשייכא בכל ישראל גמרינן אבל תרומת מעשר בלוים נאמרה אבל תימה לי מאי שנא דלא נסתפק אי מוהרים ממנו בקומצו גמרינן דדמיא ליה טפי מכולהו דבאידי ואידי כתיב והרים וי'ל משום דלא מצינו למיגמר לגמרי כי התם שיתרום תרומת הדשן בקומצו פן יכוה כמו שפרש'י להכי לא הוה ס'ד למילף מיניה ואפילו הכי פשיט דגמרינן מיניה כיון דדמי ליה דבאידי ואידי והרים כתיב: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 24
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ולוי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ולוי </span>רבי רחמנא לכל דבר המזבח. </span>הכא לא הוה מצי למיפרך ומה ראית לרבות עבודת סילוק ולמעוטי עבודה שאינה תמה דיש לומר דעבודת סילוק דבר המזבח היא אבל עבודה שאין תמה אינה במזבח אבל קשה לי אם כן ליחייב אסידור מערכה נמי דהא עבודת מזבח נמי היא ומה ראית למעט אותה ולרבות עבודת סילוק אלא יש לומר תרומת הדשן עדיפא שקודמת לכל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 24
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לאתויי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לאתויי </span>שבע הזאות שבפנים ושבמצורע. </span>תימה הוא דקא חשיב ארבע עבודות שזר חייב עליהם וקא חשיב ניסוך היין וניסוך המים בתרתי ולא חשיב הזאת דם והזאות דשמן לפנים נמי בתרתי וי'ל דניסוך המים והיין חשיבי ומשכחת להו שהן באין בגלל עצמן להכי חשבינהו באנפי נפשייהו אבל הזאות דשמן באות בגלל זבח שיש עמהן מיני דמים ולהכי הוה בכלל זריקה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 24
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אין </span>בכלל אלא מה שבפרט. </span>תימה לי א'כ לכל דבר המזבח למה לי כדקאמר דבר לכל דבר  [ואפילו אם תמצא לומר דלכל מרבה הזאות שבפנים ושבמצורע מ'מ קשיא כיון דלכל משמע כללא] אדרבה לפרוך לאידך גיסא דהוה לן למימר דלכל דבר המזבח הוה להו שני כללות הסמוכין זה לזה והטל פרט ביניהם ועבדתם עבודת מתנה ודונם בכלל ופרט וכלל ולכל חשיב כלל כמו בכל כדדרשינן בכל אשר תשאלך נפשך כלל והכי אמרינן בפ' שור שנגח את הפרה (ב'ק דף נד:) ובר'פ מרובה (שם דף סד.) בכל כללא וא'כ נרבי מכעין הפרט אפילו דבר שאין עבודה תמה ואפילו עבודת סילוק ואע'ג דלא דמי כללא בתרא לכללא קמא הא דיינינן באלו טריפות (חולין דף סז.) כי האי גוונא ונראה דשמא בכל ולכל לחודיה לא חשיב כללא אלא כשיש שום תיבה מפורשת מאותו ענין אצלו כמו התם דכתיב בכל אשר תאוה נפשך בבקר ובצאן וביין ובשכר וכן בדברות דכתיב וכל בהמתך וההיא דפרק שלשה מינין (נזיר דף לה.) חמור או שור או שה פרט וכל כלל בהמה חזר ופרט י'ל ההיא ר'א היא אי נמי שאני התם דכתיב ברישא חמור או שור והדר וכל אבל הכא דכתיב ברישא דענינא לכל הוה ליה כלל שאינו מלא ואין דנין אותו בכלל ופרט וכי האי גוונא אמרינן בריש פ'ק דזבחים (דף ד:) אימא יעשה כלל זבח פרט ומשני אי הוה כתיב יעשה שלמים זבח כדקאמרת השתא דכתיב יעשה זבח שלמים הוה ליה כלל שאין מלא וכו':  אלא</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 24
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>מעתה זר שסידר את המערכה ליחייב. </span>לא ידענא למאן פריך ומאי אי אמרת בשלמא יש כאן ונראה לי דפריך אהא דקאמר לעיל דאזריקה מיחייב אע'ג דאיכא בתרה הקטרה ומכל מקום מחייבת עלה כיון דבדם מיהת עבודה תמה היא א'כ אסידור מערכה ליחייב דליכא בתרה בסידור עצי מערכה מידי ומשני איכא סידור שני גזירין וכן יש לפרש כל הסוגיא והא דפריך לעיל גבי זר שסידר את השלחן ליחייב יש לפרש כן וקל להבין ומשני איכא בזיכין והני חשיבי כולהו כחד ולא דמו לזריקה והקטרה דהקטרה לא מעכבא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 24
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>והמזה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והמזה </span>בחטאת העוף. </span>משום דלא דמיא לאחרים שאין לו קבלה בכלי אלא אוחז בראש ובגוף ומזה ועוד שאין למזבח אלא דמה להכי נקטה באפי נפשה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 24
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>והמקטיר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והמקטיר </span>בעולת העוף. </span>תימה לי אמאי לא קאמר נמי והממצה בעולת העוף ועוד קשיא לי ליתני המקטיר בכל הקדשים ובתוספתא דזבחים עיינתי וקתני סתמא והמקטיר וקתני בה נמי והממצה בעוף ותוספתא שלי מוטעת היא וצ'ע בתוספתא אחרת ולפי הספרים שלי נראה לי דהכי פירושו והמקטיר בעולת העוף ואף המקטיר אף בעולת העוף ומשום דבחטאת העוף לא מיחייב אלא בהזאת דמה דלית בה הקטרה מה שאין כן בכל הקדשים קאמר דבעולת העוף חייב אף המקטיר דלא מיבעיא במיצוי דמה דאיתא נמי בחטאת העוף אלא אפילו בהקטרתה דליכא דכוותה בחטאת העוף ולא מיבעיא בהקטרה דשאר זבחים דשייך בכל הזבחים אלא אפילו בעוף דאיכא חטאת העוף דלית בה הקטרה אפילו הכי בעולת העוף חייב: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 24
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>זריקת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>זריקת </span>דם בין לפנים בין לפני ולפנים והמזה בחטאת העוף. </span>כחד חשיב להו ומקטיר בעולת העוף הרי תרי וניסוך היין והמים הרי ארבע: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 24
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>והמעלה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והמעלה </span>על גבי המזבח בין דבר כשר כו'. </span>בכלל זה יש זריקה והזאות והקטרות וניסוך היין והמים שהרי כולן עולין על גבי המזבח:  מאי</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 25
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מאי </span>לאו באותן שזכו לפייס. </span>תימה הוא מאי מייתי רב נחמן מהכא כיון דרב ששת מצי דחי לה ואדרבה טפי יש ראיה לרב ששת מכאן כדקאמר הכי נמי מסתברא ורב נחמן איצטריך לשנויי בדוחק וי'ל משום דלעיל מינה איירי בזוכין בעבודה דקתני ראב'י אומר המעלה אברים לכבש הוא מעלה על גב המזבח והדר קתני מסרון לחזנים והיינו נמי דקאמר רב ששת בסמוך מנא אמינא לה ולא מייתי מהא דהכא דקאמר איהו גופיה ה'נ מסתברא אלא מהא ליכא למשמע מינא דדייקא כמר וכמר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 25
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>נוטל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נוטל </span>מצנפת של אחד מהם. </span>מכאן קשה לפירוש ריב'א  דפירוש דשל כהן הדיוט קרויה מגבעת לפי שהיא רחבה ושל כ'ג מצנפת שהיא קצרה לפי שהיה צורך להניח תפילין וציץ וי'ל לשון תורה לחוד ולשון חכמים לחוד דבלשון תורה קרי לשל כ'ג מצנפת בכל דוכתא וכי ההיא דאמרינן בפ' קמא דגיטין  (דף ז.) הסר המצנפת והרם העטרה בזמן שמצנפת בראש כ'ג ישנה לעטרה בראש כל אדם נסתלקה מצנפת מראש כ'ג נסתלקה עטרה מראש כל אדם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 25
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אין </span>ישיבה בעזרה. </span>תימה דאמר בפ'ב דזבחים (דף טז.) ומה יושב שאוכל אם עבד חילל וכו' והיכי אכיל והא אין ישיבה בעזרה וי'ל שאוכל בקדשים קלים הנאכלין בכל העיר אי נמי אור'י בר אברהם דאף על גב דאין ישיבה בעזרה אלא למלכי בית דוד הנ'מ לדברים דלאו צורך עבודה אבל אכילה צורך עבודה היא דכתיב ואכלו אותם אשר כופר בהם שהכהנים אוכלים ובעלים מתכפרים מישרא שרי ואתי שפיר נמי הא דפריך בפרק שני דזבחים (דף יט:)  גבי קידוש ידים ורגלים מן הכיור דפריך וליתיב מיתב אע'ג דבעזרה הוה צורך עבודה שרי אבל פייס דהכא לא חשיב צורך עבודה דאפשר בלא פייס אי נמי י'ל היינו טעמא דמותר לישב ולאכול קדשים דבאכילת קדשים כתיב בהו למשחה לגדולה כדרך שהמלכים אוכלין והיינו מיושב אבל אין לתרץ דמותר לאכול מיושב בלשכות הבנויות בחול ופתוחות לקודש שהן כעזרה לאכילת קדשי קדשים דהתורה ריבתה חצרות הרבה ולישב שם מותר כמו שאינן חשובין כעזרה להתחייב עליהם משום טומאה כדאיתא באיזהו מקומן (זבחים דף נו.) דהא בשמעתין משמע דלישב נמי הוי כעזרה עצמה ואסור לישב בה : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 25
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והא </span>בעינן בית אלהים נהלך ברגש. </span>תימה כיון דבעינן פייס בקודש אמאי לא היו מפייסין בעזרה עצמה דקדיש טפי ואור'ת כיון דנוטל מצנפתו של אחד מהן גנאי היה לעמוד בלא מצנפת בעזרה והר'ר יצחק בר ברוך פי' משום דהוי קיימי כבכולייאר ואם היו מפייסים בעזרה היה אחוריהם אל היכל ה':  תא</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 25
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>תא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תא </span>שמע רבי יהודה אומר לא היה פייס למחתה כו'. </span>תימה מאי מייתי מר' יהודה לייתי מתנא קמא איפכא וי'ל דהכי מייתי דאפילו ת'ק לא פליג עליה אלא בקטרת משום דלא שכיחא ומעתרא אבל בעלמא מודה אי נמי צ'ל דלר' יהודה הזוכה במחתה לא היה זוכה כלל מכח פייס מחמת שזכה זה בקטרת וזכה זה שאצלו לימינו במחתה אלא בדעתו דכהן שזכה בקטרת תליא מילתא אי בעיא איהו עביד הכל שקיל קטורת ושקיל מחתה כדאשכחן ביוה'כ דכ'ג לחודיה עביד לכולה מילתא אע'ג דהתם טריחא מילתא טובא דבעי לאתויי בחפניו כדאיתא לקמן בפ' הוציאו לו (דף מז.)  כ'ש הכא דלא טריחא מילתא דמצי עביד לה לכולי מילתא לחודיה מיהו משום דטריחא מילתא קצת אורחא דמילתא הוה שהיה אומר לאחר זכה עמי במחתה ורגיל היה לומר לאותו שעומד אצלו לימינו משום איבה שלא יקפידו האחרים עליו ומיהו אם ירצה לשנות הרשות בידו לעשות הוא בעצמו הכל או לומר למי שעומד בשמאלו או לאחר שאינו עומד אצלו כלל זכה עמי וכן משמע הלשון כהן שזכה במחתה אומר כו' ולא קאמר העומד אצלו נמשך עמו כדקאמר בסמוך י'ב אחיו הכהנים נמשכין עמו וכן משמע בתוספתא [פ'א] דקתני בתר מילתא דר' יהודה דהכא דברי ראב'י דמייתי בסמוך לא היה פייס לאברים אלא המעלה אותן לכבש מעלה אותן למזבח אלמא דומיא דראב'י איירי ר' יהודה דלא הוה שום צד זכיית פייס במחתה והשתא מייתי שפיר מר' יהודה דע'כ לא פליגי רבנן עליה אלא דלא ס'ל דבדעת הכהן הזוכה בקטורת תליא מילתא ומיהו מודו דאין חוזרין ומפיסין אלא דהעומד לימינו זוכה מכח פייס וע'כ לא פליג ראב'י עליה לקמן דס'ל שחוזר ומפיס לצורך מחתה אלא כדי להשלים ד' פייסות כי שום טעם יש שאין לפחות מד' פייסות ומדקא פריך לקמן (דף כו.) כמה זימנין א'כ בצרי להו פייס וא'כ בפייס השני כולי עלמא מודו כיון דבפעם אחת מפייסו דלא לכל עבודה מפייסו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 25
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מניין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מניין </span>לראש ופדר שקודמים כו'. </span>תימה לי א'כ אמאי לא חשיב במתני' פדר בהדי ראש וי'ל כיון דאי אפשר להקטיר הראש בלא פדר וזהו דרך כבוד בכלל הראש הוא:  </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 25
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>נותן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נותן </span>פדר על בית השחיטה ומעלהו. </span>וא'ת מהאי קרא תיפוק לן שהפדר קודם לכל הנתחים דכיון דהראש קודם פדר שעליו נמי קודם יש לומר דסלקא דעתך אמינא חופה הפדר על בית השחיטה עד שמעלהו לראשו של מזבח ואז מסיר הפדר ומניחו ומקטיר הראש בפני עצמו והפדר מקטיר עם הקרבים אי נמי י'ל אי לא כתב הך קרא לא הוה דרשינן ליה אלא לומר שראש ופדר קודמין לכל הנתחים ובפרק השוחט (חולין דף כז.) כתבתי יותר וכאן אין שייך:  יהודה</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 26
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>יהודה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>יהודה </span>מחוקקי. </span>יש מקשה אמאי לא מייתי מדכתיב בתורה דכתיב לא יסור שבט מיהודה ומחוקק מבין רגליו  (בראשית מט) וי'ל דההיא בברכה הוא דכתיב אבל מהאי קרא מייתי שכך היה שביהודה יש מחוקקים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 26
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>כהן שזכה בו שחרית זוכה בו ערבית. </span>תימה לי והא ע'כ היה צריך להפיס ערבית בשביל סידור שני גזירין שאותם של בוקר היו בכהן הזוכה בתרומת הדשן ושני כהנים זוכין בהן בערב ואין לתרץ דמודה הוא דבשבילם מפייסין לערב ולא אתא לאשמועינן אלא דבהנך עבודות שיש דוגמתן בבקר לא היו מפייסין דאם כן כי פריך בסמוך ולמאי דס'ד מעיקרא נפישי להו פייסות לר' יוחנן לרשב'י נמי תיקשי כיון דמפייסי בערב בשביל שני גזירי עצים א'כ נפישי להו פייסות ודוחק הוא לומר דהנך תרי מדשן מזבח הפנימי ומנורה שהיו בפייס של תמיד השחר ולא היו בערב הם היו זוכין בגזירין בערב נמצא שלא היו צריכין להפיס בשביל הגזירין לערב כי דוחק הוא לבדות דבר זה מדעתינו אלא נראה דלרבי יוחנן פשיטא ליה דמצפרא מפיסין נמי על שני גזירין של בין הערבים כיון דאותו פייס שמפיסין לתמיד השחר מהני נמי לבין הערבים סברא הוא שיפיסו אז כמו כן לצורך גזירין של בין הערבים והא דלא חשיב להו במתני' בפייס השני י'ל דלא חשיב אלא י'ג כהנים הזוכין בו בפייס השני לצורך תמיד של שחר אבל למאי דס'ד מעיקרא דלכל עבודה של בין הערבים חוזרין ומפיסין הוה ס'ד שבערב מפיס לו דאמאי מפיסין לו שחרית כיון דלא מהני פייס דשחרית לשל בין הערבים מידי ועוד לישנא דברייתא דקתני כך מפייסין לו ערבית משמע שבערב מפייסין וא'כ נפישי להו פייסות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 26
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והתניא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והתניא </span>כדרך שמפייסין לו שחרית. </span>פי' והכא לא מצי לשנויי בקטורת מדקתני לו לשון זכר אלמא לתמיד קאמר דאי בקטורת הוה ליה למיתני לה לשון נקבה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 26
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דתנן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דתנן </span>ראב'י אומר המעלה איברים כו'. </span>דתנן גרסינן משנה היא בתמיד פ'ה [מ'ב]   (דף לב:) ולעיל בפ'ק (דף יד:) דפריך סתמא דתמיד אדיומא ומשני מאן תנא יומא ר'ש איש המצפה היא משום דאשכחן דפליג אחדא סתמא דתמיד דתניא ר'ש איש המצפה משנה בתמיד לא הוה מצי למימר ראב'י הוא דפליג הכא אסתמא דתמיד דקא תני ברישא הרביעי חדשים עם ישנים מי מעלה איברים מכבש למזבח והדר קתני ראב'י אומר המעלה איברים וכו' דהא אסתמא דיומא נמי פליג דבמתניתין נמי קתני הרביעי מי מעלה איברים ואוקמה דלא כראב'י ואע'ג דאיכא נמי סתמא דמתני' כראב'י דקתני תמיד קרב בתשעה ופרש'י דסתמא כראב'י אין נראה לפרש כן דא'כ ה'ל להש'ס לאקשויי רישא רבנן וסיפא ראב'י ולישני אין רישא רבנן וסיפא ראב'י ונהי דמרישא דרישא דקתני י'ג כהנים זוכין בו לא קשיא לן דלרבנן הוו להו י'ד עם המעלה איברים מכבש למזבח וא'כ תקשי רישא וסיפא ראב'י ומציעתא רבנן דההיא איכא לשנויי דאתיא אפילו כרבנן ולא קא חשיב אלא י'ג כהנים הזוכין בפייס השני אבל מעלה איברים מכבש למזבח ההוא פייס רביעי באפי נפשיה הוא מיהו הא קשיא רישא רבנן וסיפא ראב'י כדפרישית ונראה דתמיד קרב בט' לא הויא סתמא כראב'י אלא משום דבעי למימר לא פחות ולא יותר קאמר ליכא למ'ד שיהא תמיד קרב בפחות מט' אבל י' לא הוי כל שעתא דזימנין דבהעלאת איברים מכבש למזבח זכה אחד מהנך שזכו להוליך לכבש אבל בציר מט' לא הוו ובחג בציר מי' לא הוו וכן כולם אבל אין לפרש דלא קא חשיב אלא הולכת איברים לכבש דהא קא חשיב נמי צלוחית מים ובזיכין וגזירין מיהו מצי למימר דלא קא חשיב אלא תחילת הולכות בין דאיברים בין דצלוחית מים בין דבזיכין אבל גמר הולכת איברים מכבש למזבח לא קא חשיב וראשון נראה יותר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 26
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מקום
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מקום </span>שכינה לאו אורח ארעא. </span>אפילו ראב'י דקסבר הכא דלאו אורח ארעא נראה דמודה הוא בההיא דתמיד [נשחט] (דף סד.) בערב הפסח שחט ישראל וקיבל הכהן נותנו לחבירו וחבירו לחבירו וכו' עד והכהן הקרוב אצל המזבח זורקו זריקה אחת כנגד היסוד ומפרש בגמרא טעמא משום ברוב עם הדרת מלך דהתם לא שייך למימר לאו אורח ארעא שהרי כשהיה נותנה לחבירו לא היה הולך לו אלא חוזר ומקבל ומושיט וחוזר ומקבל ומושיט שהרי רוב פסחים היה להם אבל היכא שמוליך עד לכבש והולך לו ההוא ודאי לאו אורח ארעא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 26
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואי </span>משכחת תנא דתני חמש כו'. </span>תימה לי לימא דההוא תנא סבירא ליה דחוזרין ומפיסין לתמיד של בין הערבים בערב דהשתא איכא ה' פייסות וי'ל דה'ק אי משכחת תנא דתני חמש בשחרית אי נמי י'ל אי קסבר דחוזרין ומפייסין לתמיד של בין הערבים אף על גב דהפיסו לתמיד של שחר א'כ היו חוזרין ומפיסין נמי להקטרת של בין הערבים ונפישי להו פייסות טפי מחמש:  ההיא</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 26
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ההיא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ההיא </span>דלא כר' אליעזר בן יעקב ודלא כרבי יהודה. </span>כך היא הגי' בכל הספרים אבל רש'י מוחקה וגריס אלא כר'י וגירסת הספרים ודלא כר' יהודה נ'ל לפרש והתניא י'ז פי' בכל בוקר היה י'ז לכל הפחות ולא משכחת לה אא'כ חשבת כל הכהנים הזוכין בכל הפייסות דהיינו י'ג הזוכין בתמיד וחד בתרומת הדשן וחד המעלה איברים מכבש למזבח ותרי דקטורת ודמחתה הרי י'ז והיינו דלא כראב'י ודלא כר' יהודה דלראב'י בציר להו חד דמעלה איברים מכבש למזבח ולר' יהודה בציר להו חד דמחתה ומה שהקשה רש'י אמאי קאמר דלא כר' יהודה נהי דלא הוה פייס למחתה כהן מיהא הוה וא'כ איכא י'ז נ'ל דפשיטא ליה להש'ס די'ז דקאמר היינו אותם שזוכין ע'י פייס קאמר דהא אכתי טובא הוו המפשיט והמנתח והולכת עצים למערכה ואי משום דכשירין בזר לא חשיב להו והא קא חשיב שוחט אלא ע'כ לא קא חשיב אלא הנך שזוכין ע'י פייס ובמחתה לרבי יהודה לא הוה פייס כלל כדפרישית לעיל וגירסא שבספרים היא כפר'ח ואין להקשות מהא דאמר לעיל אי משכחת תנא דאית ליה חמש משמע דהש'ס לא הוה משכח תנא דאית ליה ה' פייסין והא תנא דהכא דאית ליה י'ז אית ליה ה' פייסין די'ל לעיל אכתי לא ידע להא ברייתא דהכא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 26
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>פר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>פר </span>קרב בכ'ד הראש והרגל כו'. </span>קשה לי דהכא לא חשיב לא כדרך הילוכו ולא כדרך ניתוחו ולא כדרך עילויו ולא כדרך הפשטו ואיני יודע איזה סדר תפס לו ונ'ל משום דמיבעיא ליה למיתני הראש והרגל ברישא וקתני בהו הרגל בשנים נקט נמי הרגל של שמאל בשנים וקתני העוקץ בהדיה ואקדמיה משום דברישא נמי גבי טלה תנינהו בהדי הדדי לעוקץ ורגל שמאל וכיון דתנא להנך דלא סגי לה בחד כהן תנא נמי הגרה שהוא בג' וכיון דבעי למיתני הגרה תנא בהדיה החזה ואקדמיה כי היכי דקתני גבי טלה והדר תנא הנך דלית לכל חד וחד אלא חד כהן וקתני להו בסידרא דרישא ב' ידות וב' דפנות:  והקריבו</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 27
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והקריבו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והקריבו </span>בני אהרן מקבלה ואילך וכו'. </span>בפ'ק דזבחים (ד' ד.)  פרש'י הא דאמרינן והקריבו זו קבלת הדם ולא עבודה אחרת משאר עבודות דם כגון הולכה או זריקה משום דכתיב ושחט והקריבו ואיזו היא עבודה שהיא אחר שחיטה לאלתר הוי אומר זו קבלה והקשה ר'י דבספ'ק דזבחים איכא טעמא אחרינא כדתניא התם והקריבו זו קבלת הדם או אינו אלא זריקה כשהוא אומר וזרקו הרי זריקה אמור הא מה אני מקיים והקריבו זו קבלת הדם אלמא דלאו היינו טעמא והא דלא אמרינן זו הולכה משום דלא מסתברא לאוקמיה בהולכה ולומר מהולכה ואילך מצות כהונה משום דאפשר לבטלה דאפשר עומד בצד מזבח ושוחט דלא בעי להוליך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 27
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>מהכא וערכו בני אהרן הכהנים. </span>בפ' ב' דזבחים  (ד' יח.) דריש הכהנים בכיהונם כהן הדיוט שלבש בגדי כ'ג ועבד עבודה עבודתו פסולה והכא דריש מדכתיב בני אהרן ואין להקשות מאי איצטריך קרא לעריכת נתחים למילפה מדקאמר מקבלה ואילך מצות כהונה תיפוק ליה מוכי תעלה על דעתך שזר קרב אצל המזבח די'ל דאפשר דקאי בארעא וזריק להו למזבח כדאי' לקמן בס'פ טרף בקלפי  גבי הצתת אליתא אפשר דקאי אארעא ועביד במפוחא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 27
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הולכת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הולכת </span>עצים לא בעי כהונה הא סידור שני גזירין בעי כהונה. </span>וא'ת מנא לן דאיכא למידק הכי דילמא מההוא קרא ממעטין הולכת עצים ומהאי קרא דהכא נמעט סידור שני גזירין וי'ל מדאיצטריך למעוטי הולכת עצים שמע מינה דסידור שני גזירין בעי כהונה דאי לא בעי כהונה למה לי קרא למעוטי הולכת עצים השתא אפילו סידור שני גזירין שהם ע'ג המזבח לא בעי כהונה כ'ש הולכת עצים וליכא לאקשויי אי לא כתב אלא קרא דלעיל לא הוה ממעטינן מיניה סידור שני גזירין אלא הולכת עצים דמסתבר טפי די'ל אפילו אי לא הוה כתב אלא קרא דוערכו הוה ממעטינן מיניה סידור שני גזירין דמסתברא קאי בסידור ממעט סידור הקשה הר' אליהו מאיבריוק זצ'ל לר'ש דאית ליה לעיל שני גזירין בעי שני כהנים מנא ליה דבעי כהונה אי מהכא הא איצטריך קרא לגופיה סד'א כיון דאפשר לבטלה היא כשרה בזר כדאמר בספ'ק דזבחים (ד' יד.) הולכה בזר מחלוקת ר'ש ורבנן לר'ש דאמר עבודה שאפשר לבטלה לאו עבודה היא כשירה בזר וכו' עד והרי הולכת אברים לכבש דאפשר לבטלה ופסולה בזר דאמר מר והקריב הכהן כו' המזבחה זו הולכת אברים לכבש ומשני היכא דגלי גלי וא'כ כיון דאיצטריך לגופיה א'כ סידור שני גזירין מנלן דבעי כהונה ותירץ לו רבי דר'ש לטעמיה דקאמר לקמן בספ'ד (ד' מה.) גבי הצתת אליתא דלא צריך קרא שלא תהא אלא בכהן משום דכי תעלה על דעתך שזר קרב אצל המזבח דלית ליה סברא דר'י דאמר אפשר דקאי אארעא ועביד במפוחא וה'ה בסידור שני גזירין דלא מצי קאי אארעא ועביד בזריקה ולר'י דאית ליה אפשר במפוחא איכא למימר דה'נ אית ליה אפשר דזריק הגזירין לראש המזבח ואפ'ה נפקא ליה שפיר דבעי כהונה מדכתיב כהן בהולכת אברים דלגופיה לא איצטריך דסבירא ליה אע'ג דאפשר לבטלה עבודה היא אלא לגלויי אגזירין דבעינן כהונה כדאמרן בשמעתין:  </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 27
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>תחלת
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תחלת </span>עבודה דיממא היא דא'ר יוחנן וכו'. </span>אע'ג דבריש פירקא אמר שכבר קידש תחלה לעבודה ומסקינן דלעולם עבודת לילה היא י'ל דהמקשה דהכא הקשה לאידך לישנא דלעיל דמפרש טעמא משום אונס שינה דלההוא לישנא לא משבשינן מילתא דרבי יוחנן ואמרי' שכבר קידש מתחלה לעבודה ובסמוך דפריך והרי תרומת הדשן דעבודת לילה היא ובעי פייס ופי' שם דפריך ללישנא קמא דלעיל אין לתמוה שבכאן פי' דסתמא דהש'ס פריך לאיכא דאמרי דלעיל דודאי כך הוא ובין הכא ובין בסמוך רוצה ליישב לכל הלשונות דלעיל:  למימרא</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 27
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>למימרא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>למימרא </span>דעבודת יום בעי פייס וכו' עד והרי תרומת הדשן. </span>תימה לי מאי קפריך אמאי לא משני תחילת עבודת יום היא כדשנינן לעיל וי'ל דהכא אתי למימר דבעינן תרוייהו עבודת יום ומיתה בזר דלכאורה משמע ליה דרבא דפריך אלא מעתה ה'ק אלא מעתה דקמחייבת בזר תיבעי פייס ומשמע נמי אלא מעתה דקרית לה עבודת יום אלמא דבעינן תרוייהו לענין פייס הרי אברים ופדרים דנהי דזר חייב עליהם מ'מ עבודת לילה היא והדר פריך מתרומת הדשן אי ס'ל כרב דלא מיחייב זר אעבודת סילוק אלמא אע'ג דלא מיחייב זר עלה בעי פייס וכן פרש'י למימרא דעבודת יום וחיוב מיתה בזר בעיא פייס ולא נהירא מה שפי' דבדרך את'ל דסבר כרב דהא בירושלמי יש זר שתרם רבי יוחנן אמר חייב אלא י'ל דפריך ללישנא קמא דלעיל דקאמר עבודת לילה היא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 27
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אין </span>זר חייב מיתה לא בעיא פייס. </span>וא'ת הרי דישון מזבח הפנימי והמנורה י'ל כדמשני דשחיטה תחילת עבודה היא ה'נ נימא דישון מזבח הפנימי תחילת עבודה דהקטרה היא ודישון מנורה תחילת הדלקה היא וא'ת לרבנן דר'א בן יעקב דאמרי המעלה אברים לכבש אין מעלה אותם למזבח א'כ אין זר חייב עליהן מיתה כיון דיש אחריה עבודה וא'כ למה מפיסין וי'מ דהא דאמר דהיכא דאין זר חייב עליה דאין מפיסין היינו פייס בפני עצמו אבל הני עיקר פייס היינו בשביל השחיטה וי'ב אחיו הכהנים נמשכים עמו ולא נהירא וי'ל כיון דאין אחריהן עבודה אלא מענין גמר הולכת אברים לא גריעא בכך לענין פייס: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 27
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>איכא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>איכא </span>דאמרי מתקיף לה רבי זירא וכו'. </span>נ'ל לפרש דאדלעיל קאי דא'ר יוחנן זר שסידר את המערכה חייב וכו' ואקשי ליה רבי זירא וכי יש לך עבודה שכשירה בלילה ופסולה בזר והשתא קאמר איכא דאמרי דהכי אקשי ליה רבי זירא וכי יש לך עבודה שיש אחריה עבודה כי הא שיש אחריה סידור שני גזירין ופסולה בזר ומתמה הגמ' אאתקפתא דר' זירא ולא והרי אברים כו' פי' אטו כל כהאי גוונא לאו עבודה תמה היא הרי אברים ופדרים דאע'ג דיש אחריהם תרומת הדשן שהיא זקוקה לעיכול איברים ופדרים כדכתיב (ויקרא ו)  היא העולה על מוקדה דהיינו איברים ופדרים וכתיב בתריה והרים את הדשן אשר תאכל האש את העולה אלמא אף על גב דתרומת הדשן זקוקה לה וגמר עבודת עיכול איברים היא אפ'ה חשיבא עבודה תמה וזר חייב עליה כיון דאברים ופדרים זמנם מתחיל מבעוד יום ואי בעי מקטר להו אתמול אי בעי מקטיר להו בלילה ותרומת הדשן זמנה אינה אלא בלילה כדאמר לעיל [כ.] כל הלילה והרים כ'ש סידור מערכה כיון דזמנה רק בלילה כדכתיב על מוקדה על המזבח כל הלילה ומינה נפקא לן לקמן בפ'ג (דף לג.) סידור מערכה וסידור שני גזירי עצים לא הויא אלא ביממא כדכתיב ובער עליה הכהן עצים בבקר ומינה נפקא לן לקמן בפ'ג (שם) סידור שני גזירין דדוקא עבודת יום שיש אחריה עבודת יום לא חשיב תמה כגון קבלה והולכה שיש אחריה זריקה ואידי ואידי עבודת יום נינהו אבל חדא בלילה וחדא ביום נימא שפיר דעבודה תמה היא. ומשני סוף עבודה דיממא לעולם סידור מערכה לאו עבודה תמה כיון שיש אחריה סידור שני גזירין דהוו גמר הסידור ואע'ג דהא הויא בליליא והא הויא ביממא ודקשיא לן מאברים ופדרים שאני התם דתרומת הדשן לא שייכא לה ואינה גמר עבודתה וטפילה לה דאדרבה העלאת אברים עצמה טפילה לגמר עבודת יום שלפניה היא והרי תרומת הדשן שיש אחריה עבודה הוצאת הדשן דחשיבא עבודה לר' יוחנן גופיה אליבא דת'ק דר'א דפסיל בה בעלי מומין ואפ'ה זר חייב עליה ללוי ואפילו רב לא פטר אלא משום דעבודת סילוק היא אבל עבודה תמה מיקרי ואמאי הא יש אחריה הוצאה אלא על כרחך כיון דתרומת הדשן דוקא בלילה והוצאה אי בעי ביממא אי בעי בליליא איקרי שפיר עבודה תמה כ'ש סידור מערכה דהוא בליליא דווקא דעבודה תמה היא אע'ג דיש אחריה סידור ב' גזירין כיון דהא דוקא בליליא והא דוקא ביממא ומשני תחילת עבודה דיממא היא כלומר הוצאה לא שייכא לה ולא גמר עבודתה היא דתרומת הדשן היא תחילת עבודת יום דאי בעי לא עביד שום עבודה אחריה אלא עבודת יום דהוצאת דשן אינה עבודה בכל יום אלא כשהיו צריכים דאמר בפ'ב דתמיד וברגלים לא היו מדשנין אותו מפני שהוא נוי למזבח מתקיף לה רבא ותיבעי פייס כל זה מאיכא דאמרי דלעיל איכא דאמרי לישנא אחרינא באתקפתא דרבא והא דללישנא קמא לא פריך כי הכא יפיסו לה בפני עצמה היינו משום דהכא משמע לן דקאמר מפני שהיא עבודה תמה שאין אחריה עבודה לעולם וקס'ד דוקא עבודה הדומה לה שאין אחריה עבודה בשום פעם בו ביום ולהכי פריך כיון דחשובה כל כך יפיסו לה בפני עצמה והיינו דקא פריך למימרא דעבודה תמה שמעולם אין עבודה אחריה בעי פייס הא לאו הכי לא והרי אברים ופדרים דזמנין כשנעשין בלילה יש אחריהן תרומת  הדשן</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 28
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אף
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אף </span>אנן נמי תנינא וכו'. </span>ואילו שני גזירין לא קתני אלמא עבודת לילה נינהו ואע'ג דכתיב בבקר בבקר י'ל כיון דכתיב בבקר בבקר תרי זימני נימא תן בקר לבקרו של לילה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 28
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>יפיסו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>יפיסו </span>לה בפני עצמה. </span>כיון דעבודה תמה היא דעבודת לילה היא ועבודת התמיד שהן עבודת יום לא שייכא ליה הא דלא פריך מזריקה דעבודה תמה היא ואין מפיסין לה בפני עצמה י'ל נהי דאין אחריה עבודה לפי שהקטרת אימורין שאחריה לא מעכבי וזימנין דליתא כגון שנטמאו אימורין או שאבדו מ'מ כיון דכי איתנהו מעכבי לא חשיבא זריקה [עבודה] תמה כ'כ להפיס לה בפני עצמה ולהכי פריך והרי תרומת הדשן דאע'ג דהוצאת הדשן שהיא אחריה זימנין דליתא מ'מ כיון דזימנין דאיתא לא מיחשב להפיס לה בפני עצמה כדפרישית בזריקה א'נ י'ל שאני זריקה שיש אחריה עבודה בו ביום מה שאין כן בסידור שני גזירין שאין עוד עבודה כל הלילה וא'ת קטורת כיון דיש אחריה עבודה בו ביום אמאי מפייסים עליה בפני עצמה י'ל שאני קטורת משום דבעי כל שעתא חדשים ומאיכא דאמרי עד יפיסו לה בפני עצמה הוי הכל מאיכא דאמרי ועתה נחזור לסיומא דלעיל מכח קושיא דרבא דפריך ויפיסו לה בפני עצמה אלא אי איתמר הכי איתמר א'ר אסי א'ר יוחנן זר שסידר שני גזירין חייב מפני שהיא עבודת יום כו' כדלעיל אלא שהש'ס מאריך לדקדק יותר במילתיה דרבא למימרא דעבודה תמה בעיא פייס ואף אנן נמי תנינא דקא מסייע למילתיה דרבי יוחנן וכיון דדחי ליה לסייעתא תו לא מתוקמא מילתיה דרבי יוחנן מכח קשיא דרבא להכי צ'ל אלא אי איתמר הכי איתמר כדלעיל לפי שהיא עבודת יום והשתא לא מצי למיפרך יפיסו לה בפני עצמה דטובא איכא עבודת יום שאין מפיסין לה בפני עצמה וא'ת ה'נ איכא ניסוך היין והמים שהן עבודות תמות ואין מפיסין להן בפני עצמן י'ל כיון דיש אחריהן כמה עבודות בו ביום אין מפיסין להו בפני עצמם אבל סידור שני גזירין אין אחריהן עבודה עוד כל אותה הלילה ולהכי הוה לן למימר דחשיבא כולי האי להפיס עליה בפני עצמה ופריך והרי איברים ופדרים כו' ומשני סוף עבודה דיממא היא ואין עוד עבודה אחריה בו ביום ולהכי מפיסין לה בפני עצמה לפי דבפייס דשחרית היו מפיסין נמי אאיברי תמיד של בין הערבים והנך איברים אין אחריהם עבודה כל אותו היום ופריך והרי שחיטה דמפיס לה בפני עצמה דעיקר הפייס הוה [מי] שוחט ושאר אחיו הכהנים נמשכין עמו אגב גררא דידיה:  הדרן עלך בראשונה </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 28
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>להם הממונה צאו וראו כו' שנאמר וישכם אברהם בבקר. </span>בפ'ק דפסחים (דף ד. ושם) פריך וניבדוק מצפרא מי לא תניא כל היום כשר למילה אלא שהזריזין מקדימין שנאמר וישכם אברהם וגו' ותימה היכי גמר מהכא דאין זריזין מקדימין מאורתא דלמא מה שאברהם לא עמד בלילה משום דת'ח לא יצא יחידי בלילה כדאמר בפרק גיד הנשה (חולין דף צא.) וי'ל דמש'ה לא היה אברהם נמנע מלהשכים בלילה כיון דשלוחי מצוה אינן ניזוקין מיהו קשה דהיא גופה דלא יצא יחידי בלילה מוישכם אברהם בבקר יליף התם ועוד קשיא כיון דשלוחי מצוה אינן ניזוקין למה נמנע מלהשכים בלילה מתוך דת'ח אל יצא יחידי וי'ל דתרי וישכם כתיבי חד בעקידה וחד כשהתפלל על סדום והכא מייתי קרא דעקידה הלכך פריך שפיר מינה בפסחים דאי זריזין מקדימין למצות מאורתא א'כ אברהם נמי לקדום באורתא שהרי לא היה ירא כלום חדא דשלוחי מצוה אינן ניזוקין ועוד דשני נעריו עמו הוו ובפרק גיד הנשה (שם) מייתי קרא דסדום דהתם יחידי הוה שלא יראו במפלתה של סדום כדאשכחן באשתו של לוט ולא הוה נמי שליח מצוה כי לא היה חפץ הקב'ה שישא בעדם רנה ותפלה:  אלא</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 29
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>אפילו עולת העוף שנמלקה ומנחה שנקמצה תצא לבית השריפה. </span>משמע דמשום דנעשו בלילה ותימה תיפוק ליה משום דקרבו קודם לתמיד של שחר ואמרינן (לקמן דף לד.) מניין שלא יהא דבר קודם לתמיד של שחר דכתיב העולה עולה ראשונה וכן בפ'ק דעירובין (דף ב.) דאמר שלמים ששחטן קודם פתיחת דלתות ההיכל פסולין שנאמר ושחטו פתח אהל מועד ולמה לי קרא תיפוק ליה דקודם תמיד שחטן דכיון דלא נפתחו דלתות היכל א'כ לא נשחט התמיד דאע'ג דלא כתיב ביה ושחטו פתח אהל מועד משלמים גמרי' דלא לשחוט ליה אלא בזמן שהוא פתוח כדתנן בתמיד  (דף ל:) לא היה השוחט שוחט עד שהיה שומע קול שער הגדול שנפתח מיהו יש לדחות ההיא כשנפתחו הדלתות ונשחט התמיד ושוב סוגרו דלתיים וי'ל דאיצטריך קרא למיפסל משום שחיטה דאי משום קודם התמיד ההוא בהקטרה דווקא איירי כדמוכח בר'פ תמיד נשחט (פסחים דף נט.)  ועוד דכוליה קרא דוערך עליה העולה איירי בהקטרה ועוד אור'י דהא דאמר שלא יהא דבר קודם לתמיד היינו למצוה והכי איתא בהדיא בפ' התכלת (מנחות דף מט:) והא דלא פסלינן בשמעתא משום דהוי קודם פתיחת דלתות ההיכל י'ל דלא מיפסל אלא בשחיטה כדכתיב ושחטו אבל במליקה וקמיצה לא והשתא למאי דאמרינן דהעולה עולה ראשונה אינו אלא למצוה א'כ עליה השלם כל הקרבנות נמי לא הוה אלא למצוה ותימה דאמר בס'פ אלו דברים (פסחים דף עג:) שחטו ונודע שמשכו הבעלים את ידם יצא לבית השריפה ואי אמרת לא בעי עקירה פסולו מחמת מאי קא הוי משום דשחטו אחר תמיד של בין הערבים וכו' הא אמרינן דלמצוה בעלמא וי'ל אם הקריבו כשר אבל אסור להקריב האימורים אחר התמיד ולהכי יצא הבשר לבית השריפה וא'ת ויעלה וילין אותו בראשו של מזבח ויש לומר דסבר כמ'ד לינה מועלת בראשו של מזבח דפלוגתא דאמוראי היא בפרק המזבח מקדש (זבחים דף פז.) ודילמא ההוא אמורא דאמר התם לא בעי עקירה סבר כוותיה ואם תאמר אכתי אמאי יצא לבית השריפה נשתרי בשר בזריקת דם בלא הקטרת אימורים דכיון דלא אפשר להקטירם נימא עשאום כמי שנטמאו או שאבדו וכי האי גוונא קאמר בר'פ תמיד נשחט (פסחים דף נט.) לר' ישמעאל בנו של ר' יוחנן בן ברוקא דאמר מחוסר כפורים כל ימות השנה טובל ומייתי כפרתו אחר התמיד ואוכל בקדשים לערב וקאמר התם דמלינה בראשו של מזבח ופריך מכדי כל כמה דלא אתקטרי איברים לא מתאכיל בשר וכו' עד שעשאום כמי שנטמאו אימורים או שאבדו וי'ל שאני הכא דכיון דמשכו הבעלים את ידם לא חזו מעיקרא אימורים להקרבה הלכך לא משתרי בשר בזריקת דם לחודיה אבל התם כיון דהוה חזי להקריבו קודם התמיד אע'פ שהמתין עד אחר התמיד והשתא לא מצי לקרוביה אמרינן שפיר עשאום כמי שנטמאו או שאבדו אי נמי התם דשחטו ונודע שמשכו הבעלים ידם אסור לזרוק הדם מדרבנן גזירה דילמא אתו להקטיר אחר התמיד ורבי ישמעאל בנו של רבי יוחנן בן ברוקא לית ליה ההיא גזירה ולפי תירוץ זה דכל הקרבן פסול מחמת שאסור לזרוק הדם לכתחילה משום גזירה ניחא מה שמקשה ריב'א דבפרק התכלת (מנחות דף מט:) משמע דאינו אלא למצוה ובתוספתא [פ'ד] דפסחים תניא כל הקדשים שהקריבן קודם תמיד של שחר או שעכבן אחר תמיד של בין הערבים פסולין והשתא אי אמרינן דההוא פסול דרבנן ניחא ועוד תנן בפרק תמיד נשחט (פסחים דף סג.) דקאמר ר'ש ושאר כל הזבחים ששחטן על החמץ בזמן  פסח</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 29
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>נהדריה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נהדריה </span>ונקמציה ביממא וכו' כלי שרת מקדשין שלא בזמנו. </span>קשה מנליה דמקדשי שלא בזמנו והא לא קתני אלא נקמצה וכיון דאנו מוסיפין על הברייתא שיקדש הקומץ א'כ נוסיף נמי ונימא דמיירי שהקטיר הקומץ בלילה ולהכי תצא לבית השריפה אבל משום קידוש קומץ לחודיה לא הוי אמרינן תצא לבית השריפה וי'ל אי מיירי כשנקמצה וקידש קומציה ותו לא אז קאמר שפיר ולא זו בלבד דכתיב ביה בהדיא ביום זבחכם יאכל אלא אפילו מליקה ולא מיבעיא מליקה דדמיא קצת לזבח שכן מיני דמים אלא אפילו נקמצה וקדש הקומץ בלילה דאע'ג דלא כתיב בה ביום בהדיא תצא לבית השריפה אבל אי הוה אמרינן דהקטיר קומצה איפכא מיבעיא ליה דטפי פשיטא לן דהקטרת קומץ ביום ממליקה דכתיב זאת התורה לעולה למנחה וגו' וכתיב בתריה ביום צותו להקריב ועיקר לשון הקרבה היינו הקטרה ומיהו בחנם דחק רש'י לפרש כן דבקידוש קומץ איירי דאיכא למימר דלא נתקדש הקומץ אלא המנחה נתקדשה בכלי ונקמצה בלילה ופריך ונהדר הקומץ לדוכתה ונהדר ונקמצה ביממא ומשני כיון דהמנחה נתקדשה בכלי נפסלת בעמוד השחר כדין כל קידוש כלי וק'ל בלא נקמצה נמי תצא לבית השריפה כיון דנתקדשה בכלי וי'ל אי לא נקמצה לא תצא לבית השריפה בלילה עד שתיפסל בעמוד השחר אבל השתא דנקמצה בלילה תצא לאלתר לבית השריפה ולא בעי עיבור צורה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 29
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כמו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כמו </span>שסידרו הקוף. </span>הא דלא אמרינן נמי הכי לעיל כיון שקידשו שלא כמצותו נעשה כמו שנתנו שם הקוף יש לומר דהתם נתכוון לקדש שכסבור היה שהוא יום דומיא דמתניתין שעלה מאור הלבנה וכו' אבל הכא כיון דבכוונה עשה וידע שסידרו שלא כמצותו נעשה כמו שסידרו הקוף:  מצוה</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 30
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מצוה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מצוה </span>לשפשף. </span>תימה אמאי צריך לשפשף והא מסתמא קיימא לן כרבנן דר'א דאסור לאחוז באמה ואמרו ליה רבנן והלא ניצוצות ניתזין על רגליו וכו' אלמא דכשאוחז באמה אין ניצוצות ניתזין על רגליו וי'ל אעפ'כ אי אפשר שלא יהו מעט ניתזין על רגליו דזימנין מישתלי ולאו אדעתיה לאחוז באמה עד לבסוף אי נמי דרבנן מודו לבסוף לדברי ר'א תדע דבפ' כל היד  (נדה דף יג.) פריך אשמואל דאמר ליה לרב יהודה שיננא אחוז באמה והתניא ר'א אומר כל האוחז וכו' וכן בפרק כירה (שבת דף מא.) ואי רבנן פליגי מאי פריך מיהו יש לדחות זה דאפילו רבנן לא שרו אלא שלא יוציא לעז על בניו הא לאו הכי לא וההיא דכירה לאו משום הכי הוה והא דרב יהודה אאיגרא הוה קאי ומשתין למטה וליכא למימר משום ניצוצות אלא משום לכלוך הכותל ומשום האי מילתא לא הוו שרו רבנן מיהו יש להביא ראיה מדאמרינן פרק כיצד מברכין (ברכות דף מ.) אין מי רגלים כלים אלא בישיבה ובעפר תיחוח אפילו בעמידה וכו' אבל אוחז באמה לא קאמר דאע'ג דמסתמא כמו כן כלים ואמרינן נמי בפרק כל היד (נדה דף טז:) ג' שנאתי וכו' וחשיב אוחז באמה ומשתין ולא הוזכר שם ר'א אלא ש'מ דחזרו רבנן והודו לר'א ואע'ג דלא אשכחן בהדיא לא במשנה ולא בברייתא שחזרו יש לומר כן וה'נ אשכחן בפרק כל היד (שם דף יג:)  אמילתא אחריתי דקאמר ר' טרפון תקצץ ידו על טיבורו פי' על שנגע באמתו אמרו לו ישב לו קוץ לא יטלנו משמע דרבנן שרו אפילו בלא קוץ אלא דהוו מקשי ליה אודי לן מיהת בישב לו קוץ ובמתני' דהתם באנשים תיקצץ ומסתמא אתיא נמי כרבנן דאין סברא לאוקומיה כר'ט אלמא דחזרו בהן אע'ג דלא אשכחן לה בהדיא וא'ת וכיון דמצוה לשפשף ויש תקנה לשפשף מאי קא פרכי ליה רבנן לר'א אין לו מקום גבוה ואין לו עפר תיחוח מאי אמר להם מוטב יוציא לעז על בניו שהן ממזרים ואל יראה רשע שעה אחת לפני המקום ואמאי לא אמר להו מצוה לשפשף וי'ל אם לא יאחוז באמה כלל אז יהיה רוב ניצוצות ניתזים על רגליו ואפילו אם משפשף יהא ניכר ויוציא לעז על בניו וגם יש לו טורח לשפשפן הכל ומניח : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 30
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אין </span>אדם נכנס לעבודה אפילו טהור עד שהוא טובל. </span>לאו דוקא לעבודה אלא אפילו לשחיטה דלאו עבודה היא מוכח לקמן דבעי טבילה ואפילו בלאו עבודה רק שנכנס לעזרה וכן מוכיח בירושלמי דקאמר לא סוף דבר לעבודה אלא אפילו שלא לעבודה וכן מוכח לקמן כמו שאפרש בסמוך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 30
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ומה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומה </span>המשנה בין קדש לקדש כו'. </span>תימה לי איכא למפרך מה להתם שכן רוצה לעבוד עבודה אבל טהור הנכנס שלא לעבודה מניין וי'ל דודאי הק'ו אינו אלא בטהור הנכנס כדי לעבוד אלא דמדרבנן גזרו אפילו בנכנס שלא לעבוד גזירה שמא יעבוד וא'ת אכתי ליפרך מה ליום הכפורים כשהוא משנה מקודש לקודש שכן טובל במקום קדוש די'ל דבשאר ימות השנה נמי יטבול במקום קדוש מהאי דינא אבל קשה אם כן כי קאמר בסמוך במאי קא מיפלגי לימא דבהא פליגי דלבן זומא טביל במקום קדוש ולר' יהודה לא ועוד דאכתי איכא למפרך מה ליום הכפורים שהוא חמור שלא הוכשרה עבודת יום בכהן הדיוט אלא בכהן גדול או ליפרך שכן מרובה כפרתו של היום כדפריך בפ'ק דשבועות (דף ט.) אלא צ'ל דבן זומא לא מחשיב להו פירכות דאדרבה אלימי אלים לק'ו ע'י כך ונכניס אותן חומרי בק'ו ונימא הכי ומה המשנה מקודש לקודש אע'פ שטבל כבר טבילה חשובה במקום קדוש ואע'פ שהוא כהן גדול דקדוש טפי ואע'פ שהוטלה עליו כל עבודת היום וזריז וזהיר טפי מתוך כך ומחמת שכפרת היום מרובה אפ'ה צריך טבילה המשנה מחול לקודש לא כ'ש והאי דלא טביל במקום קדוש סברא הוא כיון דאכתי לא נתקדש בבגדי קודש שיטבול בחול:  רבי</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 30
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>רבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רבי </span>יהודה אומר לא מצורע בלבד אמרו אלא כל אדם. </span>לפרש'י דפירש לעיל בפ'ק (דף טז:) רב אדא בר אהבה אמר הא מני ר' יהודה ההיא דתמיד משום דאשכחן דפליג אסתמי דמדות ומייתי ברייתא דשמעינן ליה לרבי יהודה דאמר מזבח ממוצע וסתמא דמדות לית ליה מזבח ממוצע מהא דהכא הוה מצי לאיתויי דפליג אסתמא דרישא י'ל מהא דהכא לא מצי לאיתויי ראיה דאיכא למימר שאני הכא דפליג בהדיא במשנה אבל היכא דלא הוזכרה במשנה דפליג דילמא לא פליג להכי מייתי מההיא דמזבח ממוצע ועי'ל דמהכא לא הוה שמעינן דפליג דאיכא למימר כולה ר'י היא ומשום דקתני ברישא שהלשכה קרויה לשכת מצורעין ופירש למה נקראת כך לפי ששם מצורעים טובלים ומעיקרא ניתקנה בשביל זה קאמר ר'י דלאחר שנתקנה הרגילו לטבול בה כל אדם טהור הרוצה ליכנס לעזרה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 30
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אי </span>דלא טביל הערב שמש בעי. </span>תימה לי מאי קפריך הא בימי ספרו אינו אסור ליכנס אלא במחנה שכינה ולשכת מצורעים לא היתה בקודש מדנכנסו לה מחוסרי כפורים י'ל דהכי פריך כיון דלא מצי להכניס ידיו לבהונות היום עד שיעריב שמשו ל'ל דעייל בהר הבית לטבול שם בשלמא אי בשמיני איירי וכבר טבל מבע'י טביל התם כדי שלא יסיח דעת שיזכור לו להכניס ידיו מיד אי נמי י'ל נהי דמדאורייתא מותר ליכנס בהר הבית כל ימי ספרו מ'מ מדרבנן גזרו שלא יכנס דבפרק בתרא דנגעים [מ'ב]  קאמר דלאחר תגלחת ימי [גמרו] הרי הוא כשרץ ובפ'ק דכלים [מ'ח]  תנן עזרת נשים מקודשת הימנו שאין שום טבול יום נכנס לשם ולשכת מצורעים היתה עומדת בעזרת נשים והיא אחת מארבע לשכות שבארבע מקצעותיה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 30
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>היסח
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>היסח </span>הדעת שלישי ושביעי בעי. </span>טמא שרץ ונבילה וכל הנך דלא מצרכינן להו הזאת שלישי ושביעי צ'ל כגון דלא אסחו דעתייהו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 30
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>נימא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נימא </span>רבנן דפליגי עליה דר'י כבן זומא ס'ל. </span>פרש'י ונימא דהני רבנן לאו היינו רבנן דפליגי עליה במדות ותימה לי א'כ מאי מספקא ליה לאביי דפשיטא דלית לן למימר דפליגי ארבנן דמסכת מדות דאם כן קשה דרבנן אדרבנן דבכמה דוכתי פריך הכי דר'י אדר'י קשיא דרבנן אדרבנן ל'ק ומשני וכו' ולא משתמיט לשנויי בשום דוכתא תרי רבנן נינהו אלא צ'ל דאפילו אי ס'ל כבן זומא לא פליגי ארבנן דר'י דמסכת מדות דאיכא למימר נמי התם הוא הדין שאר כל אדם והא דנקט מצורעין משום דעיקר הלשכה נתקנה בשביל כך שיש בהן צורך לטבול ולהכניס ידיהם לאלתר לבהונות א'נ נקט מצורע להודיעך כחו דר'י דפליג ואמר לא מצורע אמרו אלא שאר כל אדם דוקא א'נ דוקא נימא דבהא פליגי דת'ק סבר דלשאר כל אדם הנכנס לעזרה היה במקום אחר ור'י סבר דלא מצורעים בלבד טובלין שם בלשכה אלא אף כל אדם הנכנס לעזרה א'נ איכא למימר כולה ר'י היא ומשום דקאמר מעיקרא שהלשכה נקראת לשכת מצורעים לפי שניתקנה תחילה לטבילת מצורעים הוצרך לחזור ולפרש לא מצורע בלבד טעון טבילה אלא אף שאר כל אדם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 30
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כבן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כבן </span>זומא סבירא להו. </span>הוא הדין דכר'י נמי סבירא להו דעד כאן לא פליגי בן זומא ור'י אלא אי דאורייתא אי דרבנן אבל תרוייהו מודו דטהור הנכנס לעזרה בעי טבילה אלא נקט בן זומא משום דעיקר השאלה נשאלה ממנו ומשיב דבעי טבילה:  חוצץ</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 31
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>חוצץ
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חוצץ </span>או אינו חוצץ. </span>פרש'י דלר'י קא מיבעיא ליה וקשה לי דאם כן הוה ליה למימר בהדיא לר'י אלא נראה דבין לבן זומא בין לר'י ובטבילה שהוא טובל כשאינו בא לעבוד אלא ליכנס ביאה ריקנית דבהא מודה בן זומא דלא הויא אלא דרבנן שמא יעבוד כדפי' לעיל והא דקא מיבעיא ליה הכא חוצץ או אינו חוצץ טפי מבכל טבילות דרבנן כגון י'ח דבר וכיוצא בהן יש לומר משום דהא טבילה מעלה יתירא היא שהרי טהור גמור הוא ואין כאן צד חשש טומאה אלא מעלה בעלמא וחומרא יתירא היא ולהכי מיבעיא ליה דילמא אינו חוצץ: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 31
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ותניא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ותניא </span>מצורע טובל ועומד בשער ניקנור. </span>לפרש'י שפירש דלרבי יהודה מיבעיא ליה מאי קא פשיט מהכא הא ההיא לאו ר'י דר' יהודה פליג עלה לעיל י'ל אעפ'כ פשיט שפיר דמדרבנן דאמרי דעביד מעלה אפילו בשביל ביאת מקצת ה'נ לר'י בטבילת כל אדם דהויא דרבנן צריך לטבול אפילו לביאת מקצת: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 31
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>או
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>או </span>דילמא אתי לאימשוכי. </span>הא דאמר ר'פ הכל שוחטין (חולין דף ב: ושם) ור'פ כל הפסולים (זבחים דף לב.) דטמאין במוקדשין לכתחילה לא ישחטו בסכין ארוכה שמא יגעו בבשר ולא קאמר טעמא דילמא אתי לאימשוכי ואע'ג דהכא מספקי' ליה אי גזרינן דילמא אתי לאימשוכי או לא הני מילי בטהור אבל בטמא דאיכא כרת איכא למיחש טפי וי'ל אדרבה היא הנותנת התם כיון דטמא הוא זהיר טפי ולא עייל אבל טהור איכא למיחש טפי דילמא אתי לאימשוכי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 31
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וכולן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וכולן </span>בקודש בגג בית הפרוה. </span>תימה לי והא גגין ועליות לא נתקדשו וי'ל גג בית הפרוה היה שוה לקרקע עזרה דכי האי גוונא משני בסוף פ' כיצד צולין  (פסחים דף פו.) אהא דפריך מהלשכות הבנויות בקודש ופתוחות לחול תוכן חול וגגותיהן קודש בשגגותיהן שוין לקרקע עזרה אבל תימה לי אי גג בית הפרוה שוה לקרקע עזרה מסיבה למה לי דאמר בפ'ק (דף יט.) לשכת המדיחין כו' עד משם מסיבה עולה לגג בית הפרוה וי'ל דגג בית הפרוה אע'ג דשוה לקרקע עזרה לא היה לו פתח לעזרה משום צניעות לפי שכהן גדול טובל שם אלא היו נכנסין לו דרך לשכת המדיחין שהיתה תחת הקרקע ומשם מסיבה עולה לגג בית הפרוה וצ'ל דלשכת המדיחין תוכה קודש דאי לא תימא הכי הוה ליה גג בית הפרוה כמו לשכות הבנויות בקודש ופתוחות לחול דאמר לעיל דתוכן חול אלא על כרחך לשכת המדיחין שגג בית הפרוה פתוח לה תוכה קודש ואע'ג דפרישנא דלשכת המדיחין מחילה היא וא'ר יוחנן בפרק כיצד צולין (פסחים דף פו.) מחילות לא נתקדשו הא אוקימנא התם להא דרבי יוחנן בפתוחות להר הבית אבל פתוחות לעזרה נתקדשו ואין להקשות כי פריך התם מהלשכות וכו' ואוקמינן בשגגותיהן שוין לקרקע עזרה והדר פריך מסיפא א'כ הוה ליה מחילות וא'ר יוחנן מחילות לא נתקדשו אמאי לא פריך ממתני' דפרקין וממתני' דמדות כדפי' די'ל מאי נפקא מינה ההיא דהלשכות נמי מתני' היא בפ'ג דמסכת מעשר שני (מ'ח) ואדרבה ניחא ליה למיפרך מינה טפי ממתני' דהכא ודמדות לפי שהיא שנויה בסדר זרעים שהוא קודם לסדר מועד וסדר קדשים ועוד משום דפריך שתי קושיות מינה מרישא ומסיפא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 31
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>עין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עין </span>עיטם גבוה מקרקע עזרה כ'ג אמות. </span>תימה לי ומנלן דבית הטבילה היתה גבוהה שלש אמות דילמא לא היתה גבוהה אלא אמה ואורכה שלש אמות והכהן היה משכיב עצמו בתוכו אי נמי לא היתה גבוהה אלא שתי אמות והכהן גדול יושב וטובל ויש לומר מסתמא כל מה שהיו יכולין להקל עליו משום חולשא דכהן גדול היו עושין ודרך עמידה היה טובל כי זה נקל לו יותר לעשות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 31
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמה </span>על אמה ברום שלש אמות. </span>אין לומר דגובהו של אדם מראשו עד רגליו אינו אלא שלש אמות דא'כ גבי היזק ראייה דבעי ארבע אמות בפ'ק דבבא בתרא (דף ב:) למה לי כולי האי אלא י'ל דעד כתיפיו הוא שלש אמות ואף על פי שאין צוארו וראשו מחזיק אמה כיון דאפיקתיה משלש אמות אוקמא אארבע אמות ועוד דאי אפשר לקרקע שתלקט במלקט ורהיטני ופעמים שיש גבשושית פחות מג' טפחים סמוך לכותל וזימנין נמי שעומד על אצבעות רגליו ורואה מעבר לכותל וגבי כוכין בפרק המוכר פירות (שם דף ק: ושם) דארכו ארבע אמות היינו בין ראשו ובין דפי הארון שלמעלה ולמטה ועוד צריך שיהא בריוח והא דסגי הכא גבי מקוה בשלש אמות היינו משום דכשעומק המים שלש אמות כשנכנס בהן צפו מים על ראשו ועולין למעלה גם יכול לכוף ראשו קצת עד שיתכסה כל גופו במים ומה שיש בתרגום של מגילת אסתר פרשנדתא איצטלב על צליבא דתלת אמין דלפון איצטלב על צליבא דתלת אמין וכו' יש לומר כולם קטועי ראש היו שנהרגו ואח'כ נתלו וכן משמע בפרק המצניע (שבת דף צב. ושם) דהא דאמר גופו של אדם ג' אמות דלאו היינו עם הראש דקאמר התם המוציא משוי למעלה מעשרה חייב שכן משא בני קהת דאמר מר ארון ט' וכפורת טפח וגמירי דכל טונא דמידלי במוטות תילתא מלעיל ותרי תילתי מלתתא והשתא אי אמרת בשלמא דעד הכתף הוא שלש אמות דהיינו י'ח טפחים אז מוכח שפיר כי בכתף ישאו נמצא שהיה מן הארון למטה מן הכתף ו' טפחים וב' שלישים נמצא דאכתי היה גבוה מן הקרקע י'ד טפחים ושליש אבל אי הוי עם  הראש</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 31
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כיון
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כיון </span>דשישא הוא במשהו עבדי ליה. </span>למעזיבה וכיון דמעזיבה דשישא דקה היא מאד לא בעי נמי אמה תקרה אלא משהו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 31
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כדאמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כדאמר </span>רב כהנא כדי שיכיר כ'ג שעבודת היום של בוץ. </span>לקמן גבי הביאו לו בגדי לבן תימה מאי שנא דאמרה למילתיה אסיפא ולא ארישא ונ'ל דארישא לא חשש לאומרו דפשיטא דצריך היכירא שלא יטעה וילבש כל ח' בגדים כדרך שהוא עושה כל ימות השנה כשהוא פושט בגדי חול שהוא לובש כל ח' בגדים ולכך פרסו בגדי בוץ כדי שיכיר שהיום אין לו ללבוש בגדי בוץ עם בגדי זהב אלא בפני עצמם אבל בסיפא שהוא פושט בגדי זהב ויש לו ללבוש בגדים אחרים סד'א דלא הוה צריך היכירא דודאי לא אתי למיטעי ועוד סד'א כיון דכבר פירסו פעם אחת סדין של בוץ כדי שיכיר וכו' סגי בהכי להכי איצטריך רב כהנא לפרש דתרי היכירא הוו עבדי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 31
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ופשט
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ופשט </span>ורחץ ורחץ ולבש. </span>וה'נ אמרי' בפ' איזהו נשך (ב'מ ד' סא.)  את כספך לא תתן לו בנשך ובמרבית בנשך ובמרבית לא תתן אכלך ותימה דבפ'ק דקידושין (ד' לב:) אמרינן ות'ק אי ס'ד כדאמר ר'י הגלילי לכתוב רחמנא מפני שיבה תקום והדרת תקום והדרת פני זקן וכו' ואמאי לא נימא אע'ג דלא כתיב תקום והדרת אלא חד זימנא נימא דקאי לפניו ולאחריו כי הכא וי'ל התם לא שייך תקום על פני אלא על מפני כמו לא אוכל לקום מפניך (בראשית לא) והדרת לא שייך אמפני אלא על פני כדכתיב (איכה ה) פני זקנים לא נהדרו וההיא דחמשה פסוקים שאין להם הכרע לקמן אפרש בפרק הוציאו לו (דף נב:) :  גמירי</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 32
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>גמירי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>גמירי </span>חמש טבילות וכו'. </span>תימה לי אי הלכתא קרא למה לי לקמן וי'ל אי לאו קרא הוה אמינא חמש טבילות יטבול אפילו בזה אחר זה כולם ביחד להכי אצטריך קרא דכשהוא משנה מעבודה לעבודה עביד להו ואי לאו הלכתא הוה אמינא אינו משנה מעבודה לעבודה אלא ג' פעמים דהוו להו ג' טבילות ותו לא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 32
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואי </span>כסדרן לא משכחת להו ה' טבילות. </span>וא'ת ומנלן דהאי קרא שלא על הסדר נאמר טפי משאר קראי דילמא קטורת דיום הכפורים שלא על הסדר נאמר ומשכחת לה ה' עבודות תמיד של שחר בבגדי זהב קטורת דיוה'כ בבגדי לבן אילו ואיל העם בבגדי זהב עבודת היום בבגדי לבן מוספין ותמיד של בין הערבים בבגדי זהב וי'ל אם איתא דלא הוה הפסק בין הוצאת כף ומחתה לעבודת היום שלפניה למה נאמר בה ובא אהרן והא התם קאי אלא ש'מ משום דאפסקה בעבודה חיצונה להכי כתב ובא וא'ת א'כ לימא משום דכתיב ובא אהרן ש'מ שלא על הסדר נאמר ומאי איצטריך רב חסדא למימר טעמא משום דגמירי ה' טבילות וי'ל דה'א גזירת הכתוב הוא שיוציא כף ומחתה לאחר גמר עבודת פנים ושוב חוזר לפנים ופושט את בגדי הבד והניחם שם ושוב יוצא ועושה אילו ואיל העם ומוספין ותמיד של בין הערבים וא'ת ואימא דהאי ובא אהרן לאו להוציא כף ומחתה אלא להפסיק בעבודת פנים ונימא ובא אהרן להקטיר קטורת או להזאת פר ושעיר ואי משום ה' טבילות נימא דמפסיק באילו ואיל העם בין קטורת להזאות אבל הוצאת כף ומחתה מנלן דעבודה היא להצריך לה טבילה בפני עצמה י'ל משום דכבר כתב בכולהו עבודות היום ובא והביא אבל הוצאת כף ומחתה לא כתיב להכי איכא למימר דבהוצאת כף ומחתה איירי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 32
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ומה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומה </span>במקום שאין טעון טבילה טעון קידוש וכו'. </span>ליכא למימר טמא ליכנס לעזרה יוכיח שטעון טבילה ואין טעון קידוש די'ל מה להתם שאינו עובד תאמר ביוה'כ שהוא רוצה לעבוד: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 32
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>לבישה טעון קידוש אף פשיטה. </span>ואם תאמר והא לבישה גופה בק'ו אתיא ובעיא היא בפרק איזהו מקומן (זבחים דף נ:) למ'ד בתר מלמד אזלינן אי דבר הבא בק'ו חוזר ולמד בהיקש בקדשים וי'ל דהני מילי בקדשים כגון קרבנות גופייהו:  תנא</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 32
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>תנא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תנא </span>דבי ר' ישמעאל ק'ו מה בגדי זהב כו'. </span>תימה ותנא דבי רבי ישמעאל גופיה הכא גמר בגדי לבן מבגדי זהב ולקמן תנא דבי רבי ישמעאל [איפכא וי'ל דתנא דבי רבי ישמעאל] גמר טבילה מבגדי לבן לבגדי זהב כר'י ומבגדי זהב לבגדי לבן כרבי וקאמר למה לי תרי קראי ניכתוב חד וניתי אידך מיניה והיינו דקא דייק הי ניכתוב אי כתב בבגדי זהב לא אתו בגדי לבן בקל וחומר ומה בגדי זהב וכו' דאיכא למיפרך וכן איפכא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 32
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>נפקא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נפקא </span>ליה מדרבי אלעזר ברבי שמעון. </span>ואם תאמר אם כן מאי איצטריך לעיל למימר דר'י נפקא ליה מדרבי טבילה בבגדי לבן ניתי נמי מדר' אלעזר ברבי שמעון להיקישא דמקיש פשיטה ללבישה ונימא הכי מה לבישה דבגדי זהב שהוא לובש טעון טבילה כדנפקא ליה לר'י מורחץ אף בגדים שהוא פושט (בהם) שהם של לבן כשהוא לובשן יהא טעון טבילה וי'ל אי אמרינן היקישא כי האי גוונא אז לא מצינו למיגמר מיניה קידוש לפשיטה דנימא הכי מה שהוא לובש שהם של זהב כשהוא לובשן טעון קידוש אף של לבן שהוא פושט כשהוא לובשן טעון קידוש ולא צריכא להאי דרשא דהאי קידוש ללבישת בגדי לבן מק'ו אתיא כמו קידוש לבגדי זהב וא'כ לא הוה דרשינן היקישא אלא לטבילת בגדי לבן אבל קידוש לפשיטה לא הוה נפקא לן הילכך איצטריך קרא לטבילה וממילא דרשינן היקישא לקידוש כדאמרן לעיל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 32
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אם </span>כן הויא לה עבודה באחר. </span>ה'נ הוה מצי למיפרך אם כן הוי לה שחיטה בשנים כיון דאם לא מירק פסול ואם שנים שוחטין זבח אחד אפילו בזה אחר זה פסול כדמוכח בפרק השוחט  (חולין דף כט.) וא'ת ומאי קשיא ליה מעבודה באחר הא בפ' טרף בקלפי  (לקמן דף מב.) איכא מאן דמכשיר אפילו שחיטת פרו בזר ואפילו מאן דפוסל היינו דוקא פרו דאתי לחובת היום דקאי עליה אהרן וחוקה אבל תמיד דלא שייך לחובת יום הכפורים לא קאי עליה אהרן וחוקה בשחיטה כיון דלאו עבודה היא ויש לומר דמכל מקום פסול מדרבנן וי'מ משום דמריקה צורך קבלה ולא נהירא דמי עדיף מיעוט סימן בתרא מרוב קמא ועוד י'מ כיון דהא דאמר שחיטה לאו עבודה היא היינו כמו שפירש רבינו יעקב מאורליינ'ש לפי שנוהגת אף בחולין והאי מירוק אינו מעכב' בחולין א'כ הוי עבודה ולא יהא כשר אלא בו:  למה</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 33
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>למה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>למה </span>לי למרק. </span>תימה והלא אפי' בחולין מוכח בפרק השוחט  (חולין דף כז.) שיש לשחוט לכתחילה כל הסימנין ולא סגי ברובא דילמא לא אתי למיעבד רובא וי'ל ה'מ בחד גברא אבל בתרי גברי דכבר שחט כ'ג ונסתלק אי אתי אחרינא וממרק נראה כשהייה ונראה כאילו נשחט אזבח בשנים הוה לן למיסר למרק ומשני מצוה למרק כדי לקבל כל הדם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 33
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אביי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אביי </span>מסדר מערכה כו'. </span>תימה לי אמאי לא קא חשיב נמי תרומת הדשן דהויא נמי תחילת עבודה דיממא וצ'ל משום דזימנין מקדימין אותה מאשמורת הראשונה ומחצות הלכך לא קא חשיב לה שהיה הפסק גדול בינה ובין הני דקא חשיב אבל הנך דקא חשיב היו רגילין לעשותן בזה אחר זה אי נמי יש לומר תרומת הדשן עיקר מצותה רק בלילה אבל הני אי בעי למעבדינהו ביממא הרשות בידם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 33
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מכלל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מכלל </span>דאיכא חבירתה. </span>תימה לי אם כן למה לי קרא דלעיל ואש המזבח תוקד בו למערכה שניה תיפוק ליה מהאי קרא  וי'ל דאי מהכא הוה אמינא יעשו מערכה שניה על מזבח הפנימי כדרך שעושין מערכה גדולה על מזבח החיצון כיון דאתיא לצורך קטורת דמזבח הפנימי להכי איצטריך ואש המזבח תוקד בו על מזבח החיצון במקום מערכה גדולה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 33
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אפילו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אפילו </span>הכי מכשיר עדיף. </span>תימה לי לימא טעמא משום דתדיר ושאינו תדיר תדיר קודם וסידור גזירין הוא תדיר טפי שהוא פעמים בכל יום ודישון מזבח הפנימי אינו אלא פעם אחת ויש לומר דלא גמרינן ממלבד עולת הבוקר אשר לעולת התמיד דתדיר קודם אלא היכא דתרוייהו שוו דזו וזו מתנה דומיא דתמידין ומוספין אבל כל כי האי גוונא דחד הוי עבודת מתנה וחד עבודת סילוק לא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 33
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אין </span>מעבירין על המצות. </span>בפרק איזהו מקומן (זבחים דף נא.)  גבי שירי הדם היה שופך על יסוד מערבי קאמר בגמרא מ'ט דכתיב  (ויקרא ד) אל יסוד מזבח העולה אשר פתח אהל מועד ההוא דפגע ביה ברישא ומשמע משום דאין מעבירין על המצות אבל רש'י ל'ג ההוא דפגע ביה ברישא אלא מפתח אהל מועד קא גמר לה דיסוד מערבי של מזבח הוי כנגד הפתח וכן משמע התם בגמרא גבי שירי הדם היה שופך על יסוד דרומי ומפרש משום דילמד ירידתו מן הכבש ליציאתו מן ההיכל מה יציאתו מן ההיכל בסמוך לו דהיינו יסוד מערבי אף ירידתו מן הכבש בסמוך לו דהיינו יסוד דרומי ואי מאין מעבירין על המצות קא יליף לפנימיים דנשפכין על יסוד מערבי אמאי פשיטא ליה [טפי] בפנימיים שהן ביסוד מערבי מבחיצון ביסוד דרומי הא אידי ואידי שייך בהו טעמא דאין מעבירין על המצות וכן משמע ר'פ קדשי קדשים (שם דף נח:) דפריך שירי הדם בהדיא כתיב בהו אשר פתח אהל מועד ואם תאמר ולמה לי קרא אמאי לא נפקא מדריש לקיש דאין מעבירין על המצות ויש לומר דלא שייכא דריש לקיש אלא היכא דבעינן למעבד תרוייהו שיש להקדים ההוא דפגע ביה ברישא אבל היכא דלא עבדינן אלא חד לא גמרינן מיניה ונעביד לתדיר לחודיה ולא נעביד לשאינו תדיר [ועי' תוס' מגילה ו: ד'ה מסתבר] :  עבורי</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 33
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>עבורי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עבורי </span>דרעא אטוטפתא. </span>פרש'י להניח תפילין בראש קודם שיניח תפילין של יד אסור דקא מעביר על מצות תפילין של יד דפגע ברישא בזרוע קודם שיגיע לראש וקשה לפי' דמאי איריא מדריש לקיש תיפוק ליה מדאמר בפרק הקומץ רבה (מנחות דף לו.) כשהוא מניח מניח של יד ואח'כ של ראש דכתיב וקשרתם לאות על ידך והדר והיו לטוטפות בין עיניך ומפרש רבינו תם בשם רב האי גאון זצ'ל דאיירי בשעה שחולץ תפילין ומניחן בתיק שלא יעביר אותן של יד ויתנם בתיק תחילה ואח'כ של ראש למעלה דא'כ כשיבא להניח יפגע בשל ראש תחילה ויצטרך להעביר על המצות משום דשל יד יש להניח תחילה כדפי' לפיכך צריך להניח בתיק של ראש תחילה ואח'כ של יד למעלה ורבי אליהו זצ'ל מפרש דלענין משמוש איירי דחייב אדם למשמש בתפילין כל שעה ק'ו מציץ והשתא קאמר דבשל יד ממשמש תחילה משום דפגע בהן ברישא ואח'כ ממשמש בשל ראש: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 33
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואימא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואימא </span>חד שדייה לדישון מזבח הפנימי דנקדמיה לדם התמיד. </span>וא'ת נישדי תרוייהו בבקר אדם התמיד דניקדום לדישון מזבח הפנימי דהכא תלתא והכא תרי וי'ל דהא לאו סברא היא דנישדי תרוייהו אהיכא דלא כתב אלא חד ואדישון פנימי דכתיב ביה תרי לא נישדי מידי יציבא בארעא וגיורא בשמי שמיא אי נמי י'ל דא'כ לא לכתוב גבי גזירין אלא חד בבקר ונשדייה אדם התמיד דנקדים לדישון מזבח הפנימי ואע'ג דהכא תרי והכא תרי מכפר עדיף ומדכתיב תרי בבקר ש'מ דאיצטריך למימר דנישדי חד אדישון מזבח הפנימי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 33
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הכא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכא </span>תלתא והכא תרי. </span>אין להקשות הא טובא בבקר בבקר כתיבי בתמיד בפרשת ואתה תצוה ובפרשת פינחס די'ל הני כולהו כחד חשיב להו כיון דלא כתיבי בהדי הדדי כמו בגזירין ונרות דכתיב בבקר בבקר והוי כמו פרשה שנאמרה ונשנית: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 33
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>יוקדם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>יוקדם </span>דבר שנאמר בו בבקר בבקר לדבר שלא נאמר בו אלא בבקר. </span>דאע'ג דאמר לעיל דתמיד כתיב ביה תרי בבקר היינו דם התמיד דווקא וקשה לי נימא תרי בבקר דגזירי עצים חד שדייה אדם התמיד דנקדמיה לדישון הפנימי דאע'ג דהכא תרי והכא תרי מכפר עדיף וחד שדייה אאברי תמיד דניקדמו להטבת שתי נרות דאע'ג דהכא תרי והכא תרי נקדמו כי היכי דליהוי הפסק בנרות דרחמנא אמר ליפסקינהו ואי לא מפסיק להו באברים במאי מפסיק להו וי'ל דאינו סברא לשוויי תרוייהו בבקר בתמיד כדפרישית לעיל ואע'ג דחד בדם וחד באברים מ'מ כיון דבחד זיבחא הוא לא מסתבר לומר כן:  העולה</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 34
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>העולה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>העולה </span>עולה ראשונה. </span>תימה למה לי קרא תיפוק ליה ממלבד עולת הבקר אשר לעולת התמיד דנפקא לן מיניה בפרק כל התדיר (זבחים דף פט.) כל התדיר מחבירו קודם את חבירו וכי תימא דההוא למוספין והאי לנדרים ונדבות וצריכי דמוספין [קבוע] להם זמן ונדרים ונדבות שכיחי בכל יום והא בפרק התכלת (מנחות דף מט.) מייתי לקרא דהעולה לתמידין קודמין למוספין דקאמר היכי דמי הא דתנן התמידין אינן מעכבין המוספין אילימא דאית ליה ולקדם והתניא העולה כו' ועוד קשה טפי דבס'פ הגוזל קמא (ב'ק דף קיא.)  דרש מדכתיב (במדבר ה) מלבד איל הכפורים מכלל דכסף ברישא ופריך אלא מעתה מלבד עולת הבקר מכלל דמוספין ברישא והתניא העולה וכו' הוה ליה למיפרך ממתני' דכל התדיר  (זבחים דף פט.) דאדרבה ממלבד גופיה דרשינן איפכא וליכא למימר נמי דאיצטריך מלבד לצבור שאין להם תמידין ומוספין אלא כדי אחד מהם דהא מתני' דכל התדיר לא איירי כולה אלא בלקדם דומיא דדם חטאת קודם לדם עולה דקתני התם בהדה וליכא למימר נמי חד למצוה וחד לעכב דעיכובא ליכא כדאמר בפרק התכלת (מנחות דף מט.) וי'ל דהעולה עולה ראשונה להקדמה דהקטרה דקרא בהקטרה איירי וקרא דמלבד להקדמת שחיטה שתעשו את אלה בעשיית דם איירי והשתא ניחא דמייתי בפ' התכל' (ג'ז שם) מהעולה לאשמעי' בהקטרה דלא תנן בפ' כל התדיר (זבחים דף פח.) דתמיד קודם אי נמי משום הוה ס'ד דמקשה שהוא מעכב הלכך פריך מברייתא דלשון שלא יהיה דבר קודם משמע טפי עיכובא מלישנא דמתני' דכל התדיר וניחא נמי דלא מייתי בהגוזל קמא מההיא דכל התדיר לאוכוחי [על מלבד איל הכפורים דלא הוי] כסף ברישא דאיכא למימר לעולם כסף ברישא והדר איל כסדר שנכתבו בפרשה אבל בכל התדיר איירי בעשיית דם וה'ק קרא מלבד עולת הבקר שעשיתם עבודת הדם כבר תעשו את אלה אבל הקטרה דכתיב מקמי קרא דמלבד תהא קודם התמיד דכולי קראי דקמיה בהקטרה משתעי דכתיב בהו  (במדבר כח) אשה ריח ניחוח להכי אצטריך לאיתויי העולה דאפילו בהקטרה תמיד קודם אע'ג דהקטר מוספין כתיב ברישא אפ'ה תמיד קודם הכא נמי נימא דאע'ג דכסף כתיב ברישא איל הכפורים קדים מיהו תימה למה לי קרא דהעולה ודמלבד לאשמועינן דתמידין קודמין למוספין תיפוק ליה דבתמידין כתיב בבקר ובמוספין כתיב ביום ויוקדם דבר שנאמר בו בבקר לדבר שנאמר בו ביום ואמרי' נמי מוספין בשש ואז אינו בקר וי'ל דאי לאו קרא דהעולה היינו מאחרין הקטרת התמיד עד אחר הקטרת המוסף כדמשמע בהגוזל קמא (ב'ק דף קיא.) מדכתיב מלבד ותעשה בבקר הוה מוקמינן ליה לעבודת דם אבל קשה עדיין כיון דכתיב העולה לאפוקי מההיא סברא למה לי קרא דמלבד לאשמועינן דתמיד קודמת למוספין בעבודת דם תיפוק ליה מדכתיב בבקר בתמיד ובמוספין ביום ונ'ל דאיצטריך מלבד למיגמר בעלמא דבכל מקום תדיר ושאינו תדיר תדיר קודם דמאי טעמא כתב אשר לעולת התמיד פשיטא דעולת הבקר היא עולת התמיד אלא טעמא קא יהיב קרא למילתיה מאי טעמא אמרי לך מלבד עולת הבקר שהיא תקדום לפי שהיא עולת התמיד וכל דבר שהוא תדיר קודם לדבר שאינו תדיר וכן משמע בפ' כל התדיר דגמר מהכא בכל דוכתא דקתני כל התדיר מחבירו קודם כו' עד שנאמר מלבד: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 34
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>העולה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>העולה </span>עולה ראשונה. </span>י'מ שהיא עולת התמיד שכתובה ראשונה לכל הקרבנות בפרשת פינחס אי נמי קסבר עולה שהקריבו אבותינו לפני הר סיני עולת תמיד הואי והיא היתה ראשונה לכל הקרבנות ציבור ופלוגתא היא בפ'ק דחגיגה (דף ו.)  דאיכא למ'ד עולת תמיד הוה ואיכא למ'ד עולת ראייה הוה (וע' תוס' ב'מ נה.) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 34
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>חביתין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חביתין </span>לנסכים שום מנחה. </span>הא דלא קאמר טעמא משום דבחביתים כתיב מחציתה בבקר משום דבנסכים כתיב נמי בבקר כמנחת הבקר וכנסכו (במדבר כח) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 34
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>נסכים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נסכים </span>למוספין זבח ונסכים. </span>תימה לי אמאי לא קאמר טעמא יוקדם דבר שנאמר בו בבקר לדבר שנאמר בו ביום ובלאו הכי איצטריך קרא לזבח ונסכים לדרשא אחריתי בפרק התודה (מנחות דף עט.) אין הנסכים מתקדשין אלא בשחיטת הזבח שנאמר זבח ונסכים ונ'ל דאיצטריך למילף מהאי קרא כדי ליישב אותו אפי' למאן דאמר בזיכין קודמין למוספין אע'ג דהכא כתיב ביום והכא כתיב תרי ביום אלמא דלא משמע ליה ביום לאחר להכי מייתי קרא דזבח ונסכים אין להקשות מנלן דמנחה קודמת לנסכים אי משום דכתב עולה ומנחה אימא דנסכים קודמין למנחה דכתיב זבח ונסכים דהא לא קשה כלל דבכל דוכתא כתיב מנחה ברישא ואח'כ נסכים ובההוא קרא גופיה כתיב מנחה ברישא דכתיב עולה ומנחה זבח ונסכים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 34
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לעולם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לעולם </span>רבנן היא. </span>הא דלא קאמר אי בעית אימא רבנן אי בעית אימא אבא שאול ובסידרא לא קא מיירי י'ל משום דרישא דלא כאבא שאול דקתני ונכנס להקטיר קטורת ולהיטיב הנרות כדאמר בפ'ק (דף יד:) :  רבי</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 34
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>רבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רבי </span>אומר של ערבית משל שחרית. </span>נ'ל דאיכא בינייהו ציבור שלא היו להם נסכים אלא לאחד מהן למאן דאמר דגמר של ערבית משל שחרית א'כ שחרית עיקר ויקריבום שחרית ולמאן דאמר גמר שחרית מערבית יקריבום ערבית: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 34
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הני
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הני </span>מילי באיסורא דאורייתא אבל הכא צירוף דרבנן. </span>ה'ג רש'י ולא גרסי' אין שבות במקדש ומפרש כיון דאפי' אי הוה מתכוין ליכא איסורא דאורייתא כי לא מיכוין לא גזרו ביה רבנן אפילו במדינה וקשה לר'י דא'כ משמע דבצירוף דרבנן לא אסר ר' יהודה ובפרק כירה (שבת דף מא:) משמע דאסר דקאמר אביי גופיה התם המיחם שפינה ממנו מים לא יתן לתוכו מים כל עיקר מפני שמצרף ור' יהודה היא דאמר דבר שאין מתכוין אסור מיהו הא לא קשיא דמצי לשנויי דצירוף עששיות דווקא דרבנן שאינם כלים ועומדין לעשות מהם כלים לבסוף וצירוף דהשתא לאו היינו גמר מלאכתו אבל מיחם שהוא כלי וצירוף שלו הוא גמר מלאכתו הוי דאורייתא מיהו קשה דבס'פ כירה (שם דף מו:) אמרי' כל היכא דכי קא מיכוין איכא איסורא דאוריי' כי לא מיכוין גזר ר'ש וכל היכא דכי קא מיכוין ליכא איסורא דאוריי' כי לא מיכוין לא גזר פי' כגון גורר מטה וספסל וכסא דהויא חורש כלאחר יד א'כ ר' יהודה דפליג עליה אסר אפי' בכי האי גוונא דכי מיכוין ליכא איסורא דאורייתא ועוד מאי פריך מבהרת דלא מצי למיפרך אלא מברייתא וממילתא דאביי דאיתמר עלה ליפרך ממתני' דפ'ב דמסכת ביצה (דף כג:) ר' יהודה אומר כל הכלים אין נגררין חוץ מן העגלה מפני שהיא כובשת אלמא דבר שאין מתכוין אסור נהי דמצי למימר דניחא ליה למיפרך דאביי אדאביי טפי הוה ליה לאתויי ממילתא דר' יהודה דמתני' בהדיא ועוד שהוא מוחק כל הספרים דגרס בהו הני מילי בכל התורה כולה אבל הכא צירוף דרבנן ואין שבות במקדש על כן נראה לר'י אביי אמר אפי' תימא שהגיע לצירוף דבר שאין מתכוין מותר פירוש מן התורה ואע'ג דמדרבנן אסור אין שבות במקדש ופריך מי אמר אביי דדבר שאין מתכוין לא מיתסר אלא מדרבנן והתניא וכו' ומדאיצטריך קרא ש'מ דדבר שאין מתכוין אסור מדאורייתא ומשני הני מילי בכל התורה כולה אסור שאין מתכוין כמתכוין אבל הכא פירוש בשבת דכתיב ביה מלאכת מחשבת בעינן שיחשב לעשות המלאכה שהוא עושה הלכך צירוף דהכא הוי כלא מתכוין דרבנן ואין שבות במקדש ויש ספרים דגרסינן בהו בהדיא אבל הכא מלאכת מחשבת אסרה תורה וזה כפר'י והשתא אוכחן דלר' יהודה דבר שאין מתכוין מותר מדאורייתא גבי שבת ותימה דבפרק ספק אכל (כריתות דף כ:) אמר רב אשי כגון שנתכוין לכבות העליונות והובערו התחתונות מאיליהן ור'א בר צדוק סבר לה כר' יהודה דאמר דבר שאין מתכוין אסור אלמא לר' יהודה דבר שאין מתכוין חייב מה'ת ויש לומר דהתם פסיק רישיה הוא שא'א בשום ענין כשחותה שלא יובערו התחתונות וכיון דהוי פסיק רישיה כמתכוין דמי ואע'ג דלא צריך להבערתו והויא לה מלאכה שאינה צריכה לגופה סבר לה נמי בהא כר' יהודה דאמר מלאכה שאינה צריכה לגופה חייב עליה והא דפטר ליה ר'ש לאו משום דלא חשיב ליה מלאכת מחשבת דהא כי היכי דלר' יהודה הויא מלאכת מחשבת הכי נמי לר'ש כיון דהוי פסיק רישיה ועוד דר' שמעון מחייב מקלקל בהבערה אע'ג דבשאר מלאכות פטור משום מלאכת מחשבת כדאיתא בספ'ק דחגיגה (דף י.) ומתעסק נמי דפטור בשאר מלאכות מטעם מלאכת מחשבת מחייב ר' שמעון בחבורה והבערה כדאמר פ' ספק אכל (כריתות דף יט:) הנח לתינוקות הואיל ומקלקל בחבורה חייב מתעסק נמי חייב אלא היינו טעמא דרבי שמעון דפטר משום דבעינן מלאכה הצריכה לגופה דילפינן ממשכן ואפילו בחבורה והבערה ס'ל דבעינן צריכה לגופה כדמוכח בר'פ אלו הן הנחנקין (סנהדרין דף פה.) והאי דנקט בכריתות לישנא דמתכוין ואין מתכוין ולא נקט הא ר' יהודה דאמר מלאכה שאין צריכה לגופה חייב עליה הא ר' שמעון משום רבותא דר' יהודה נקט ליה דאע'פ שאין מתכוין להבעיר התחתונות מאחר שהוא פסיק רישיה חייב דסד'א דר' יהודה לא מחייב מלאכה שאינה צריכה לגופה אלא בדבר שהוא מתכוין בידים כגון מפיס מורסא שהוא מתכוין לפתח וכן חס על הנר שמתכוין לכבות ומוציא המת במטה וכן כולם שמתכוין לעשות המלאכה בידים אלא שאינה צריכה לגופה אבל בדבר שאין מתכוין לעשות בידים כגון נתכוין לכבות העליונות והובערו התחתונות מאיליהן דלא נתכוין למלאכת הבערה כלל אלא לכיבוי אע'ג דהוה פסיק רישיה סד'א דלא ליחייב ר' יהודה קמ'ל אבל בההיא דבתר הכי דחותה את הגחלים להתחמם בהן והובערו מאיליהן לא נקט לישנא דאין מתכוין אלא משני הא ר' יהודה דאמר מלאכה שאינה צריכה לגופה חייב עליה הא ר'ש דאמר פטור אע'ג דאין כוונתו להבעיר מדפטר בה ר'ש מ'מ הרי להתחמם הוא עושה אלא אינו מתכוין להבעיר אלא למשוך הגחלים אצלו להתחמם בהן ואינו צריך שיובערו יותר ממה שהם בוערים כבר ודבר שאין מתכוין לא הוי אלא היכא דקשה לו בהבערתה דהיינו כשבא לכבות התם שייך להזכיר אין מתכוין לרבותא דר' יהודה ור' שמעון שרי ליה משום דהוי ליה מלאכה שאינה צריכה לגופה ואף על גב דבפ' הבונה (שבת דף קג.) אמר התולש עולשין אם לאכילה כגרוגרת אם לייפותה בכל שהוא ופריך אטו כולהו לאו לייפות קרקע נינהו ומשני לא נצרכה אלא לרבי שמעון דאמר דבר שאין מתכוין מותר ופריך והא אביי ורבא  דאמרי</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 35
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>פרווה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>פרווה </span>אמגושא. </span>פי' בערוך וזה לשונו יש מן החכמים שאומרים כי חפר מחילה תחת הקרקע בקדש עד שיראה עבודת כהן גדול והרגישו הכהנים בחפירה ומצאוהו וקרא אותה הלשכה על שמו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 35
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הנדווין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הנדווין </span>של ח' מאות זוז. </span>לא ידענא אמאי לא קאמר של ח' מנה כדקאמר ברישא של י'ב מנה ועוד ק'ל אמאי לא קא תני במילתיה דר'מ שהן עשרים מנה כדקתני בסיפא במילתייהו דרבנן שהן שלשים מנה מיהו הא לא קשה דמשום דברישא לא תנא כולה מילתא בלשון מנה להכי לא קתני נמי בסיפא בסך הכל לא בלשון מנים ולא בלשון זוזים מיהו (ממנה) היא גופה תימה לי אמאי לא קתני ברישא הכל בלשון מנים וליכא למימר דח' מאות זוז דקאמר זוזי פשיטי נינהו כי ההיא דס'פ אע'פ (כתובות דף סד:) ונותן לה כלים של נ' זוז דמפרשה התם נ' זוזי פשיטי זוזי מדינה שהן שמינית של דינרי צורי וכן ההיא דפ' מציאת האשה (שם דף סז.) דהמשיא יתומה לא יפחות לה מנ' זוז חדא דמאי נפקא מינה ולימא הנדווין של מנה סך הכל י'ג מנה ועוד מסתמא בזוזי צורי איירי דהוו להו של שחרית עדיפי מנייהו רק שליש דומיא דרבנן ושמא י'ל אין הלשון נופל בטוב לומר שמונה מנה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 35
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>בד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בד </span>בד בד בד. </span>נראה לי חד לגופיה וחד בד לשון לבד שאין לובש עמהן בגדי זהב כדרך שהוא עושה כל ימות השנה ובד שלישי לומר יותר טוב מבד של שאר ימות השנה והרביעי לומר שטוב משל ערבית אי נמי בד שלישי ורביעי מידריש הכי בד המובחר שבבד:  ניחוש</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 35
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ניחוש
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ניחוש </span>שמא לא ימסרנה יפה יפה קמ'ל. </span>ואפי' לרבנן דרבי יוסי בפרק הבית והעליה (ב'מ דף קיח.) דסבירא להו שומרי ספיחים בשביעית נוטלין שכרן מתרומת הלשכה ורבי יוסי אומר אף הרוצה להתנדב בחנם עושה וקאמר דפליגי במיחש דילמא לא מסר לצבור יפה דרבנן סברי חיישינן הכא מודו דאנן סהדי דכ'ג מסר ליה יפה שהוא גדול בתורה ויודע שיש למסור יפה ועוד כיון שכל כבוד כהונה הוא שלו מסר ליה יפה אגב חביבות שעובד בה וכן לבן בוכרי דאמר בפרק הקומץ רבה (מנחות דף כא:) כל כהן ששוקל אינו חוטא ופריך כיון דלכתחילה לא מיחייב לאיתויי כי קא מייתי מעייל חולין לעזרה ומשני דמסר ליה לצבור איכא למימר אפילו את'ל דסבירא ליה כרבנן דפ' הבית והעליה (ב'מ דף קיח.) בההיא אפי' רבנן מודו כיון שכל ישראל מביאין שקלים אינהו נמי נהי דפטירי מסרי לצבור יפה יפה ועוד כיון שכל ריוח הקרבנות הבאים מן השקלים שלהם הוא גמרי ומסרי יפה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 35
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אנא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אנא </span>השם. </span>בירושלמי יש דבראשונה אמר אנא השם ובשניה אנא בשם כפר נא וכו':  נוקמיה</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 36
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>נוקמיה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נוקמיה </span>בין המזבח ולכותל. </span>תימה מאי קס'ד דהמקשה דקאמר לימא דלא כרבי כיון דלר'א בר'ש נמי קשה נוקמיה בין המזבח כולו ויש לומר דס'ד דבשלמא לר'א בר'ש כיון דעל ירך המזבח הוי מקום ננסין וטבעות ושולחנות לא מוקמי ליה התם שאין לשם מקום פנוי כולי האי ועוד שמא ירביץ גללים ואצל המזבח גנאי הוא אבל לר' לוקמיה רחוק משם אצל הפתח ומכל מקום מהדר ליה דטפי הוה עדיפא לאוקמיה אצל המזבח מלקרבו כל כך להיכל אלא משום חולשא דכהן גדול: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 36
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ומעשר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ומעשר </span>עני. </span>לא ידענא אמאי לא גרס ליה רש'י דאף על גב דבתוספתא דמנחות ליתא דילמא ברייתא אחריתי היא ואי משום דיש לו וידוי כדכתיב וגם נתתיו ללוי לגר וגו' מ'מ כיון דאין לו וידוי בפני עצמו אלא אגב מעשר שני כמו תרומה דאין מתודה עליה בפני עצמה כדתנן במסכת ביכורים  (פ' ב' משנה ב) ומייתי לה בפרק  (הזהב דף נב) ובמסכת מעשר שני  (פ'ה משנה י) תנא וגם נתתיו לרבות את התרומה וכו' להכי מתודה נמי עון מעשר עני על העולה ועוד דוידוי דהתם היינו כשעשה כדין והכא מתודה עון מעשר עני: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 36
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>על
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>על </span>עשה ועל לא תעשה שניתק לעשה. </span>לא ידענא אמאי לא קא חשיב כל לאוי דלא לקו עלייהו כגון לאו שבכללות ולאו שאין בו מעשה ונראה לי מדכתיב (ויקרא א)  ונרצה לו משמע שיש לו תקנה ורצוי במקום אחר והיינו עשה שבידו לתקן לעשות סוכה ותפילין וכיוצא בהן ואם עבר יום או יומים עולה מכפרת עליו וכן לא תעשה הניתק לעשה וכן על חייבי מיתות ועל חייבי כריתות וחייבי לאוין חמורין היתה מכפרת אלא שיש להן כפרה אחרת שעונשן אמור אבל הני אין להם ריצוי ותקנה במקו' אחר:  לאו</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 36
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לאו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לאו </span>דנבילה איכא בינייהו. </span>ה'נ הוי מצי למימר טריפה דכתיב  (שמות כב) ובשר בשדה טריפה לא תאכלו לכלב תשליכון אותו וליכא למימר לכולי עלמא לא לקי אההוא לאו דטריפה דהוי ליה לאו שבכללות דאיצטריך לבשר קדשים שיצאו חוץ למחיצה ולהוציא העובר את ידו קודם שחיטה בפרק בהמה המקשה (חולין דף סח.) דהא לטריפה דכתיב בהדיא לא הוי לאו שבכללות כדמשמע בר'פ כל שעה  (פסחים דף כד.) גבי נותר וגבי נא ומבושל וע'ש ולענין קדשים ועובר הוא דהוי לאו שבכללות והא דאמר בפרק אלו הן הלוקין (מכות דף יח.) גבי זר שאכל את העולה חוץ לחומה לפני זריקה ופריך ולילקי נמי משום ובשר בשדה טרפה לא תאכלו התם לאו מלקות ממש קאמר אלא איסורא בעלמא כדמוכח סוגיא דהתם דאיסורא קאמר ונ'ל לתרץ דלהכי לא קאמר טריפה דאפילו רבי יוסי הגלילי לא חשיב ניתוק כיון דלא ניתק כל מה שבלאו דבלאו [כולל] נמי קדשים שיצאו חוץ למחיצתן ואהנך לא קאי לכלב תשליכון ואע'פ כן מצאתי בספר אחד לאו דנבילה וטריפה איכא בינייהו אבל תימה לי אמאי לא קאמר לקט שכחה ופאה איכא בינייהו ופליאה גדולה מאד דשבק לקט שכחה ופיאה דאיירי בהו ונקט נבילה ונ'ל דמעיקרא בעי למימר דנבילה איכא בינייהו וכיון דאשכחן מילתא אחריתי דאיכא בינייהו איכא למימר דלתרוייהו מכפרת על לקט שכחה ופיאה לרבי יוסי הגלילי דלא הזכיר ניתוק בדבריו מכפר אע'ג דלאו ניתוק גמור הוא ושמעיה ר' עקיבא דסבירא ליה כל לאו שכתב עשה אחריו אע'ג דלאו ניתוק הוא לתקן אחריו הלאו לאחר שעבר עליו עולה מכפרת עליו ותנא לקט שכחה ופאה והוא הדין לנבילה וקאמר ליה רבי עקיבא בלקט שכחה ופאה מודינא לך דלדידי סבירא לי דהוי ניתוק גמור לתקן הלאו אחר שעבר עליו דסבירא לי כרבי ישמעאל דאמר פרק הגוזל קמא (ב'ק דף צד.) מצות פאה להפריש מן הקמה לא הפריש מן הקמה כו' עד רבי ישמעאל אומר אף מפריש מן העיסה ומפרש התם דאפילו את'ל דשינוי קונה הכא חייב משום דכתיב תעזוב יתירא אלמא אפילו אחר שעבר הלאו לגמרי אמר קרא תעזוב ותפטר אם כן הוה ליה ניתוק גמור אבל נבילה לא אבל בתר הכי דקאמר דלכולי עלמא בעי ניתוק גמור אז צריך לומר דלקט שכחה ופאה איכא בינייהו שאל'כ מאי בינייהו א'נ דמעיקרא ס'ד דלכולי עלמא תעזוב להבא משמע וניתוק גמור הוא מיהו רבי עקיבא שמעיה לת'ק דאפילו אי לא הוי ניתוק מכפר מדלא הזכיר בהדיא ניתוק לעשה אם כן הוא הדין נבילה:  יכול</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 37
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>יכול
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>יכול </span>יתן שנים על זה. </span>משמע דהכי פי' שנים שכתוב עליהם לשם יתן על של שם ושנים של עזאזל על של עזאזל אבל בירושלמי פריך אהא דקאמר יכול יתן של שם ושל עזאזל על זה ועל זה ולאו דא היא קמייתא משמע דב' על זה וב' על זה היינו של שם ועזאזל על זה ועל זה ומתרץ הכי יכול משהוא נותן של שם על של שם ושל עזאזל על של עזאזל יחליף ויתן של שם על של עזאזל ושל עזאזל על של שם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 37
dfh: a
trm: גורל גורל ריבה.
txt:
<span class='five'>גורל גורל ריבה. </span>מיהו תימה לי דמעיקרא קאמר דמגורלות נפקא לן והדר מייתי ברייתא דמגורל גורל נפקא ליה ועוד דלעיל דרשינן מדכתיב גורלות שיהו שניהן שוין וי'ל דהא דקתני גורלות של כל דבר לאו ממשמעות דגורלות נפקא ליה אלא ה'ק תנא גורלות שאמרה תורה של כל דבר הן לאו מהכא נפקא אלא מגורל גורל ריבה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>יכול </span>יתן של שם ושל עזאזל על זה כו'. </span>פירש'י ויברור איזה שירצה לשם ואיזה שירצה לעזאזל וא'צ לפרש כן דנמצא שלא היה הגורל קובעת אלא השם וקרא כתיב ועשהו חטאת ודרשינן מיניה בפרק טרף בקלפי (לקמן מ:) דלא השם עושהו חטאת אלא הגורל אלא נ'ל לפרש יכול יתן של שם כו' כמו שיש בירושל' לאחר שנתן של שם על של שם ושל עזאזל על של עזאזל יחליף ויתן של זה על של זה לקיים מה שנאמר גורלות דמשמע גורלות על כל א' אי נמי לאחר שנקבעו יביא עוד ב' גורלות של שם ושל עזאזל ויניח של שם על של שם ושל עזאזל על של עזאזל:  אמר</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 37
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>אביי לשאר עמא דבירושלים. </span>תימה דאביי גופיה אמר בפרק קמא דברכות (דף ט:) לקריאת שמע כוותיקין דא'ר יוחנן וותיקין גומרין אותה עם הנץ החמה והיינו קודם הנץ כדמשמע בפרק מי שמתו (שם דף כב:) דתנן גבי בעל קרי ירד לטבול אם יכול לעלות ולהתכסות עד שלא תהא הנץ החמה יעלה ויקרא וקאמר בגמרא  (דף כה:) לימא תנן סתמא כר'א דאמר עד הנץ החמה אפילו תימא ר' יהושע דילמא כוותיקין דא'ר יוחנן כו' אלמא דגומרין אותה עם הנץ החמה היינו קודם הנץ דמוקי מתניתין דהתם דמוכחא דצריך לקרותה קודם הנץ כוותיקין ועוד קשה על מה אנו סומכין שאנו קורין אותה אחר הנץ הרבה דאע'ג דא'ר יהושע עד ג' שעות ואמר רב יהודה אמר שמואל התם הלכה כר' יהושע נראה דהלכה כאביי דאמר לק'ש כוותיקין דהוא בתראה ואומר ר'י דוותיקין נמי מודו דזמנה עד ג' שעות אע'פ שהיו ממהרין לקרותה עם הנץ החמה וכן משמע בפ' מי שמתו (שם דף כה:)  דקאמר אפילו תימא ר' יהושע דילמא כוותיקין כו' משמע בהדיא שהם סוברים כרבי יהושע ואביי נמי לא נקט לק'ש כוותיקין אלא לומר דאע'ג דהלכה כאחרים לק'ש צריך לאחרו מעט עד סמוך להנץ כוותיקין כדי לסמוך גאולה לתפלה ומן הדין זמן ק'ש מתחיל כאחרים ונמשך זמנה עד ג' שעות כרבי יהושע אלא שוותיקין מקדימין למצות ומשכימין לקרותה קודם הנץ כדי שתהא תפלה ביום אחר הנץ כדכתיב (תהלים עב) ייראוך עם שמש שהוא אחר זריחת השמש ומן הדין היה להקדימה כאחרים שאז הוא זמן קימה וכן לתפילין כדקאמר התם לתפלה כאחרים פירוש לתפילין שאז הוא זמן קימה ותו לא חיישינן שמא יפיח בהן אלא שמאחרין ק'ש מעט עד סמוך להנץ כדי לסמוך גאולה לתפלה ונמצא מתפלל ביום וכן משמע בירושלמי דקאמר מאן דאמר כדי שיהא רואה את חבירו ברחוק ד' אמות ויכירנו כו' עד אבל אמרו מצותה עד הנץ החמה כדי שיסמוך וכו' ובפרק תפלת השחר  (דף כט:) משמע דקאי ייראוך עם שמש אתפלה גבי מתפלל עם דמדומי חמה דכתיב ייראוך עם שמש וגו' ואל תתמה דעם הנץ החמה מפרשינן קודם ועם שמש מפרשינן אחר זריחה דעם משמע בסמוך לו או מלפניו או מלאחריו והשתא למאי דפרישית ניחא דקאמר הכא לשאר עמא דבירושלים דמצוה היא להקדים עם הנץ כוותיקין ולפי שאין הכל בקיאין לעשות כוותיקין נקבע אותו זמן מיד אחר זריחה לשאר עמא דבירושלים שאין יודעין לכוין כוותיקין וא'ת והא אמרינן בפ'ק דברכות (דף ח:) א'ר שמעון בן יוחי משום ר'ע פעמים שאדם קורא ק'ש ב' פעמים ביום אחת קודם הנץ החמה ואחת לאחר הנץ החמה ויוצא בה אחת משום לילה ואחת משום יום ופסיק רבי יהושע בן לוי כוותיה אלמא קודם הנץ ליליא הוא ותחלת זמנה דיום הוי אחר הנץ החמה כמתניתין דהכא וי'ל אפילו אי פליג רבי יהושע בן לוי אאביי קיימי לן כאביי דהוא בתראה ועוד י'ל דלא פסיק רבי יהושע בן לוי כר' שמעון אלא בהא דסבר קודם הנץ יוצא בשל לילה כדמוכח בתר הכי דקאמר מכללא אתמר דההוא זוגא דרבנן דאשתכור כו' אבל במה שמתחיל זמנו דיום אחר הנץ בהא לא פסיק כלל אי נמי י'ל דאפילו רבי שמעון מודה שזמן ק'ש של יום קודם הנץ והא דלא קאמר פעמים שאדם קורא ק'ש שתי פעמים קודם הנץ ויוצא בשל יום ובשל לילה דהוה רבותא טפי יש לומר דבעי לאשמועינן שאין יוצא בשל לילה אחר הנץ ואפילו נאמר דרבי שמעון סבר דזמן ק'ש אחר הנץ אין להעמיד מתניתין דהכא כוותיה ודלא ככל הני תנאי דאם כן הוה ליה לגמרא לדקדק ולאוקמי כוותיה בהדיא ורבינו תם פירש דזמן ק'ש הוי אחר הנץ החמה כמתניתין דהכא וכרבי שמעון והוותיקין היו ממהרין שלא כדין קודם הנץ החמה בשביל חובת התפלה כדי לסמוך גאולה לתפלה שתהא עם שמש אע'ג דתפלות כנגד תמידין תקנום והתמיד היה קודם הנץ בעמוד השחר מ'מ זמן תפלה בשעת הנץ והיינו דפריך בפרק תפלת השחר (ברכות דף כו.) ורמינהו מצותה עם הנץ החמה כדי שיסמוך כו' פירוש ולא עד חצות אלמא דעיקר חביבות התפלה בשעת הנץ ולהכי קורין ק'ש שלא כדין בשביל חביבות התפלה ולהכי לא פריך ליה גבי ק'ש שהיה יודע שהיו קורין אותו שלא כדין בשביל חביבות וממהרין אותו קודם זמנו שהוא אחר הנץ כמתניתין דהכא וכר'ש שאמר משום ר'ע וקשה דמצותה עם הנץ החמה משמע דזה עיקר מצות ק'ש עוד קשה לומר שלא יהא הלכה כאביי דהוא בתראה מיהו רבינו תם פי' דאביי נמי הכי ס'ל והא דקאמר לק'ש כוותיקין סימנא בעלמא כלומר סמוך להנץ כוותיקין ולא כוותיקין לגמרי דאילו וותיקין מקדימין ואנו מאחרין אחר הנץ ועוד הביא ראיה מפרק שני דמגילה (דף כ.) וכן שומרת יום כנגד יום לא תטבול עד הנץ החמה וכולן שעשו משעלה עמוד השחר כשר אלמא דבר שזמנו ביום מצותו אחר הנץ והרב פור'ת פירש כפר'י וה'ר חננאל פירש דוותיקין גומרין אותה עם הנץ החמה מיד ומפרש גומרין קורין ומפרש ייראוך עם שמש היינו קבלת מלכות שמים דהיינו ק'ש וקשה דלישנא דכדי שיסמוך גאולה לתפלה משמע דאיירי בעיקר תפלה ועוד דקרא דייראוך עם שמש מוקמי ליה גבי תפלה בפרק תפלת השחר ועוד דלשון גומרין משמע שמתחילין לקרות קודם הנץ ומכוונין כך שגומרין אותה בתחלת הנץ כדי שיתפללו בתחלת הנץ: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 37
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אם </span>שכב אם לא שכב. </span>בפרק הניזקין (גיטין דף ס.) מייתי לה וגרסינן התם בכל הספרים אם שכב אם לא שכב ואם שטית ואם לא שטית אע'ג דקראי לאו הכי [כתיבי] דברישא כתיב [אם לא שכב] ואם לא שטית ואם שכב לא כתיב כלל: 


lvr: 25
pgn: 37
dfh: b
trm: בסירוגין.
txt:
<span class='five'>בסירוגין. </span>הא דאמר בפרק שני דמגילה (דף יח:) אסור לכתוב אפילו אות אחת שלא מן הכתב כיון דכתיבי ראשי תיבות וראשי פסוקים ועוד שהיא פרשה קטנה שרי כדשרינן התם תפילין ומזוזות משום דמיגרס גריסן:  דלא</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 38
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דלא </span>מסקי בשמייהו. </span>בפרק בתרא דכתובות (דף קד:) גבי שני דייני גזירות (ז) אדמון וחנן בן אבישלום גריס ר'ת אבישלום משום דאמר ר'מ בחלק (סנהדרין דף קג:) אבשלום אין לו חלק לעוה'ב ואשכחן שם אדם אבישלום כדכתיב (אביה) בת אבישלום וכן בפ'ק דשבת (דף יב:) גרסי' הלל ושכנא דשבנא רשע היה וי'מ דתרי שבנא הוו כדכתיב בישעיה (כב) לך בוא אל הסוכן הזה אל שבנא אשר על הבית וכתיב בתריה מה לך פה וגו' משמע שהיה רשע וכתיב בתריה  ויהי כשמוע המלך חזקיהו ויקרע וגו' עד ואת שבנא הסופר ואת  (ח) הזקנים מתכסים בשקים אלמא אחר הוא וכיון דאחד היה צדיק מסקינן בשמיה מיהו נראה דהכל אחד דעל כרחך ההוא שבנא בתרא שנתכסה בשק כשחירף רבשקה במעשה דסנחריב רשע הוה כדמשמע בפרק זה בוררר  (סנהדרין כו.) אבל אין מוקדם ומאוחר בתורה ואף ע'ג דהכא קרי ליה סופר (ט) והכא על הבית על כרחך הכל אחד כדפרישית:  הדרן עלך אמר להם הממונה</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 39
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>טרף
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>טרף </span>בקלפי וכו' וקראו אותו חמצן כל ימיו. </span>אף ע'פ שגם גרגרנין אחרים חוטפים ואוכלים כמותו האי דקראו אותו חמצן טפי מאחריני י'ל לפי שהוא חטף מחמצן אחר אי נמי אחרים לא הקפידו כשהיו חוטפין זה מזה אבל זה כשזה חטף מידו הקפיד:  וציר</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 39
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>וציר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וציר </span>דלתות ההיכל היה נשמע בשמונה תחומי שבת. </span>תימה דמסכת תמיד פ'ג (משנה ח) תנן מיריחו היו שומעין קול שער גדול שנפתח ומוכח התם דהוא שער היכל ויש לומר דצירי דלתות לא היו נשמעין אלא ח' תחומי שבת אבל השער עצמו נשמע ביריחו אי נמי מתוך ח' תחומי שבת היו מרגישין קול צירי הדלתות שכל אדם יכול להרגיש שהוא קול צירים ומיריחו היו שומעין קול הברה בעלמא אבל מי שלא היה יודע לא היה מרגיש מה קול היה זה וכן פירשתי ספ'ק  (דף כ. ד'ה והיה) גבי גביני כרוז: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 39
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כלה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כלה </span>שבירושלים לא היתה צריכה להתבשם מריח הקטרת. </span>תימה דאמר פרק כל שעה (פסחים דף כו.) קול ומראה וריח אין בהן משום מעילה ודייק מעילה הוא דליכא הא איסורא איכא מאי לאו לאותן העומדין בפנים דלא איפשר וקא מיכוון ואביי לאותם שבחוץ א'כ לאביי היו עושין איסור בכל יום ויש לומר אינו אסור אלא שלא יקרבו עצמן לעזרה כדי להריח יותר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 39
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דתנא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דתנא </span>ביה קרא אשר עלה כו'. </span>ומאן דאמר לא מעכבת סבירא ליה כיון דלא כתב צווי אע'ג דתנא ביה קרא לא מעכבא מידי דהוה אבלילה דתנן (מנחות דף יח:) אם לא בלל כשר אע'ג דכמה זימנין כתיב בלילה בלילה אלא כיון דלא כתיב בלשון צווי לא מעכבא ולמאן דאמר מעכבא לא דמי לבלילה דשאני הכא דאהני חוקה קצת כיון דמחוקה גמרינן לעיכובא לשאר מילי שבפרשה גמרינן נמי מינה להגרלה כיון דתנא בה קרא כל דהו:  תני</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 40
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>תני
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תני </span>מצוה להניח. </span>ה'נ הוה מצי לשנויי הא מני רבי שמעון היא דאמר הגרלה לא מעכבא ואח'כ מצאתי ברייתא זו שנויה בתוספתא [פ'ג] וסמוך לה שנויה פלוגתא דבסמוך דרבי יהודה ורבי שמעון יעמד חי וכו' ומסיק דברי רבי יהודה ורבי שמעון אומר וכו' ומדסיפא ר'ש רישא לאו רבי שמעון: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 40
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הא </span>דקאמר תני מצוה להניח. </span>אינו מגיה הברייתא אלא פרושי קא מפרש מאי לא הגריל לא הניח הגורל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 40
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>רבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רבי </span>שמעון לא ידע. </span>ואם תאמר לימא דשפיר ידע ולא הגריל דרבי שמעון היינו עלה כי היכי דמפרשי נמי השתא ללא הגריל דידיה עלה אע'ג דלא הגריל דרבנן מספקא ליה אי הוי הניח או עלה וי'ל אי רבי שמעון פשיטא ליה דלא הגריל דרבנן היינו לא הניח א'כ הוה ליה למימר איהו לא עלה הגורל אבל השתא ניחא משום דמספקא ליה דילמא רבנן אמרי לא עלה וקרו ליה לא הגריל נקט נמי לא הגריל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 40
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואזדו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואזדו </span>לטעמייהו דתניא יעמד חי כו'. </span>פרש'י דאוידוי קאי ואמר שיש לגרוס אותו לעיל קודם ת'ש פר מעכב את השעיר ול'נ כגירסת הספרים וקאי אהגרלה ומשום דקאמר אי בעית אימא ר'ש דאמר הגרלה לא מעכבא ואי בעית אימא רבי יהודה נהי דבסידרא לא מעכבא הגרלה מעכבא היכא דלא עלה הגורל כלל כו' ואזדו לטעמייהו דכי היכי דפליג ר' יהודה ארבי שמעון היכא דלא עלה הגורל מעולם הכא נמי פליג היכא דעלה הגורל ומת המשתלח קודם מתן דמים דשעיר הפנימי דסבירא ליה לרבי יהודה ישפך הדם ויביא שנים אחרים ויגריל עליהם בתחילה דתניא יעמד חי עד מתי יהא זקוק לחיות עד מתן דמים של חבירו ולכפר עליו דקרא הוי פירוש עד שיכפרו בחבירו ור' שמעון סבר אין צריך ולכפר עליו אשעיר המשתלח קאי וה'ק והשעיר אשר עלה עליו הגורל לעזאזל יעמד חי עד שיכפר עליו בוידוי ואם מת קודם וידוי מביא אחר בלא הגרלה ואם מת אחר וידוי אין צריך להביא אחר אף ע'פ שלא שילחו עדיין דשילוח אינו מעכב ואם מת המשתלח קודם וידוי וקודם זריקת דמי חבירו יזרק הדם של חבירו ומביא שעיר אחר בלא הגרלה ומתודה עליו ולא יגריל אפילו למצוה דאין הגרלה אלא בשנים כדכתיב על שני השעירים ואם היה מביא שנים היה צריך לשפוך הדם או לאבד את השני (עמו) שיעלה עליו הגורל לשם וכמו שפירש' דלרבי יהודה כשמת המשתלח צריך להביא שנים אחרים ולהגריל עליהם בתחילה הכי תנן לקמן בפרק שני שעירי  (ד' סב.) ומסיים עלה והשני ירעה עד שיסתאב רבי יהודה אומר תמות ועוד א'ר יהודה מת המשתלח ישפך הדם ובת'כ נמי איכא בהדיא מת אחד מהם משהגריל יביא שנים אחרים ויגריל דברי רבי יהודה ומהאי קרא נפקא לן לרבי יהודה דמיד בתר פלוגתא דרבי יהודה ורבי שמעון גרסינן התם לשלח אותו שאם נשפך הדם ימות המשתלח מת המשתלח ישפך הדם והאי מילתא אתאן לרבי יהודה דרבי שמעון סבירא ליה מת אחד מהן מביא חבירו  בלא</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 40
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כיון
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כיון </span>דקבעתיה שמאל כו'. </span>ולא בעי לאוקמא ר'ע כרבי שמעון כיון דר' יהודה ור' נחמיה נמי היו תלמידיו כדאיתא בפרק הבא על יבמתו (דף סב:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 40
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ועשהו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ועשהו </span>חטאת הגורל עושהו חטאת וכו'. </span>וא'ת ניהדר ונילף בעלמא מהכא שיקדש הגורל מק'ו ומה במקום שלא קדש השם קדש הגורל במקום שקדש השם א'ד שיקדש הגורל וי'ל דכי היכי דדרשינן מועשהו חטאת הגורל עושהו חטאת ואין השם עושהו חטאת כל שכן דנדרוש ועשהו חטאת לזה ולא לאחר תדע דבפ'ק דקדושין  (דף טו:) אמרינן גבי עבד עברי הנמכר לנכרי שיהא נגאל בשש מק'ו ומה מי שאין נגאל באלה פי' בקרובים כגון עבד עברי הנמכר לישראל נגאל בשש מי שנגאל באלה אינו דין שיהא נגאל בשש ומשני ת'ל באלה באלה הוא נגאל ואינו נגאל בשש ופריך ואי ס'ד יליף שכיר שכיר אמאי אינו נגאל באלה נילף שכיר שכיר ומשני שאני התם דאמר קרא יגאלנו לזה ולא לאחר אלמא אף על גב דפשיטא ליה דדרשינן מיעוטא דיגאלנו לזה ולא לאחר ולהכי לא ילפינן נמכר לישראל בק'ו מנמכר לנכרי אפילו הכי הוה יליף נמכר לנכרי ליגאל בשש בק'ו ולא קא ממעט ליה מיגאלנו ולמידרש דודו ובן דודו או משאר בשרו יגאלנו ולא בדבר אחר אבל תימה מאי שנא דהכא ממעטינן תרוייהו מועשהו דהכא לא מקדש השם ובעלמא לא מקדש הגורל והתם לא ממעט מיגאלנו אלא דבעלמא לא מהני גאולת קרובים אבל דהכא אינו נגאל בשש יליף לה מקרא אחרינא מואם לא יגאל באלה באלה הוא נגאל ואינו נגאל בשש ושמא יש לומר דשאני הכא דכיון דכתיב ועשהו חטאת וכתב נמי חוקה אתא ועשהו דכתיב בגורל לגלויי אחוקה דקאי נמי אהגרלה דאע'ג דלרבי יהודה חוקה לא קיימא אהגרלה ועשהו מגלי לן דחוקה נמי קאי אהגרלה א'נ משום דתנא ביה קרא תרי זימני אשר עלה אשר עלה ובהא נמי ניחא מאי דק'ל דמסיק תיובתא למ'ד הגרלה לא מעכבא אבל למ'ד מעכבא ניחא ואמאי לדידיה נמי תיקשי דהכא יליף עיכובא מועשהו ואיהו יליף ליה לעיל מדתנא ביה קרא ולמאי דפרישית ניחא דאי לאו ועשהו דמשמע מיעוטא אע'ג דתנא ביה קרא הוה דרשינן ק'ו לומר דהגרלה לא מעכבא כיון דלא תנא ביה קרא בלשון צווי להכי איצטריך ועשהו ואי לא תנא ביה קרא לא הוה דרשינן ועשהו אלא למעוטי דלא מהני הגרלה בעלמא כי ההוא דיגאלנו כדפירש' להכי איצטריך דתנא ביה קרא מיהו בלאו הכי מצי למימר דלא פריך למ'ד מעכבא דאיכא למימר טעמיה מהכא והא דקאמר טעמא לעיל משום דתנא ביה קרא אין זה מדבריו אלא בעל הגמרא קא מפרש לטעמא הכי למאי דלא ידע אכתי ברייתא דועשהו וכי האי גוונא יש בפ'ג דשבועות (דף כה.) גבי פלוגתא דרב ושמואל בשבועה שזרק פלוני צרור לים : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 40
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>במקום שלא קידש הגורל כו'. </span>הקשה מורי הר'ר שמואל בר מנחם זצ'ל היכי גמר מהכא והא יום הכפורים דבר שהיה בכלל כל הקרבנות שקידש בהם השם ויצא לידון בדבר החדש בגורל אי אתה יכול להחזירו לכללו ולכולי עלמא איהו לא גמר מכלליה באיזהו מקומן (זבחים מט.) ונראה לי דאפילו יצא לידון בדבר החדש גמרי מהדדי בקל וחומר או במה מצינו אם אין להשיב אבל אם יש להשיב לא גמרינן אבל דבר שהיה בכלל ויצא מן הכלל לא ללמד על עצמו יצא כו' כמו הבערה וכיוצא בה גמרינן מיניה אפי' אם יש להשיב אין משיבין כמו על ג'ש והיקש שאין משיבין עליהן תדע דבפרק קמא דיבמות (דף ז.) פריך מאי איצטריך עליה למיסר עריות לייבם מהיכא תיתי דלישתרו דאיצטריך עליה למיסר קא ס'ד תיתי מאשת אח דהוה ליה דבר שהיה בכלל ויצא ללמד וכו' ופריך הא לא דמי אלא ליצא לידון בדבר החדש וכו' עד אלא סד'א תיתי אחות אשה במה מצינו מאשת אח והשתא כיון דאמר כבר דהוה ליה דבר החדש היכי הדר תו קאמר תיתי מאשת אח אלא על כרחך מעיקרא הוה ס'ד למימר דניגמר מאשת אח כמו מדבר שהיה בכלל ויצא ללמד דאפילו איכא פירכא לא פרכינן ופריך והלא דבר החדש הוא ואם כן אי איכא למיפרך לא גמרינן מיניה והדר קאמר ואע'ג דדבר החדש הוא ניגמר מיניה במה מצינו דהא ליכא למיפרך מיניה מידי ולהכי פריך מי דמי התם חד איסורא הכא תרי איסורי והיינו פירכא וכיון דאיכא למיפרך לא גמרינן מיניה כיון דדבר חדש הוא:  סתם</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 41
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>סתם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>סתם </span>סיפרא מני רבי יהודה. </span>תימה לר'י בפ'ק דקדושין (ד' יד.) דפריך וכל היכא דכתיב חוקה לא דרשינן קל וחומר והא גבי יוה'כ וכו' עד וטעמא דכתיב ועשהו חטאת הא לאו הכי דרשינן קל וחומר והשתא מאי פריך והא סתם סיפרא רבי יהודה ולדידיה חוקה לא קיימא אהגרלה (ד) ותירץ רבינו שמשון מקוצי דפריך מדאיצטריך זאת ואחת לקמן בפרק הוציאו לו (דף ס:) למעוטי דלא קיימא חוקה אדברים הנעשים בבגדי לבן בחוץ ש'מ דדרשינן ק'ו אפי' היכא דכתיב חוקה דאי לא תימא הכי לשתוק מיניה מאי אמרת אי לא כתב זאת ואחת הוה אמינא דחוקה קיימא אכל מילי א'כ כיון דהוה קיימא נמי אהגרלה א'כ לשתוק מועשהו אלא ע'כ אי לא כתב ועשהו ה'א אע'ג דחוקה הוה קיימא אכל מילי הגרלה מיהא לא מעכבא מק'ו אלמא אע'ג דכתיב חוקה דרשינן ק'ו אבל קשה על תירוץ זה דאפילו כי קיימא חוקה אכל מילי ולא הוה דרשינן קל וחומר היכא דכתב חוקה לא סגי דלא כתב ועשהו למעוטי  (ה) בעלמא שלא יקדש הגורל כדפי' לעיל ועוד אפילו קיימא חוקה אכל מילי איצטריך ועשהו לגורל דהגרלה לאו עבודה היא  (ו) ויכילנא לשנויי דלאו דווקא נקט התם חוקה דעיכובא אחרינא איתא דתנא ביה קרא תרי זימני דהוי כמו חוקה והכי פריך וכל היכא דכתב עיכובא לא דרשינן ק'ו והא גבי יוה'כ דכתיב גורל וכתיב חוקה דמשמע עיכובא לרבי נחמיה ולרבי יהודה איכא עיכובא אחרינא דתנא ביה קרא וטעמא דכתב רחמנא ועשהו הא לאו הכי הוה דרשינן קל וחומר אע'פ שהיה ראוי לדרוש אשר עלה אשר עלה לעיכובא אף על גב דלא כתב בלשון צווי ונראה כמו סיפור דברים בעלמא מכל מקום כיון דכתיב חוקה היה סברא לומר דמעכבא מכח חוקה ומכח תרי אשר עלה אלא דאתא קל וחומר ועקר ליה מהאי סברא ואוקמינן חוקה לשאר מילי ואשר עלה ואשר עלה אמרינן סיפור דברים בעלמא הוא הכא נמי גבי יבמה דכתיב ככה לעיכובא נימא קל וחומר דתצא בגט ועיכובא דככה לשאר מילי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 41
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מטמא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מטמא </span>מקדש וכו'. </span>הא דלא נקט שמיעת קול דכתיב ברישא יש לומר מילתא דשכיחא טפי נקט: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 41
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ולרבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ולרבי </span>חגא אמר רבי יאשיה דאמר יצא מאי איכא למימר. </span>וכולי עלמא אית להו דרב חסדא דאין הקינין מתפרשות וכו':  והאי</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 41
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>והאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והאי </span>עולה אזלא לנדבה. </span>לאו לנדבת צבור קאמר לקיץ המזבח דהאמר בפ'ק דשבועות (דף יב:) דאין מקיצין בעולת העוף אלא לנדבת יחיד קאמר מיהו הלשון קשה דקאמר אזלא לנדבה דבכל דוכתא אמרינן לנדבה היינו לשופרות לנדבת צבור וי'ל הא דאין מקיצין בעולת העוף היינו דאין לוקח לכתחילה מן המעות של הנדבה עופות להקיץ אבל אי מתרמי ממילא כי הכא מקיצין בו  אבל קשה אמאי לא מייתי ליה עולת יחיד כי ההיא דתנן בנזיר פרק מי שאמר הריני נזיר ושמע (דף כד.)  האשה שנדרה בנזיר והפרישה את בהמתה והפר לה בעלה וכו' עד החטאת תמות העולה תקרב עולה ושלמים יקרבו שלמים וי'ל שאני התם כיון דכבר הפרישה כל קרבנותיה הוקבעו לה לשמה אבל הכא דלא לקח כל קרבנותיו לא הוקבע לו להכי אזלא לנדבת צבור אי נמי נ'ל דהכא קאמר סתמא אזלא לנדבה ולא קאמר תקרב עולה כדקאמר התם לפי שאין נפקותא בדבר ואין חילוק בין עולת העוף הבאה בשביל צורך לאותה שהיא באה נדבת צבור דאידי ואידי אין טעונין סמיכה ולא נסכים דעוף אין טעון נסכים ולא סמיכה אבל עולת בהמה שהיא באה בשביל יחיד טעונה נסכים משלו ואם היא קרבן אנשים טעון סמיכה וכשהיא באה נדבת צבור נסכיה קריבין משל צבור ואין טעון סמיכה ואם היה כהן עבודתה ועורה שלו כשהיא באה בשביל יחיד אבל כשבאה נדבת צבור עבודתה ועורה לאנשי משמר הכי מפורש בתמורה בפרק ואלו קדשים (דף כ:) ואף על גב דאיכא נפקותא לענין עבודתה שמקריבה אפילו במשמר שאינו שלו כיון דאם אין כהן לא נפקא מיניה מידי קאמר סתמא אזלא לנדבה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 41
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שלש
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שלש </span>לשונות. </span>הא דלא נקט נמי של שעיר הפנימי נ'ל משום דההיא לא הוה אלא כדי שלא יתערב לא הוה לה שיעור כלל אבל הני כיון דיש בהן צורך הוה להו שיעור וזה של שעיר המשתלח היה בו צורך לידע אם הלבין כדכתיב כשלג ילבינו (ישעיה א) :  כי</div>                     </div>                 


lvr: 25
pgn: 42
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כי </span>אתא רבין פירשה משמיה דר' יונתן של פרה משקל י' סלעים. </span>משום כובד אע'ג דר' יונתן לא חייש לכובד כדאמר רבא תנאי היא דלר' יונתן לית ליה כובד שמא רבין ס'ל כשינויא דאביי דאמר כאן בקולחת כאן בנכפפת ואפי' לספרים דגרסי כי אתא רבין פירשה משמיה דר' יוחנן צריך לתרץ כן דמ'מ אליבא דר' יונתן פירשה דאיהו אמר ג' לשונות שמעתי אי נמי י'ל ג' לשונות שמעתי דקאמר אליבא למאן דאית ליה כובד ושמעתי קאמר וליה לא סבירא ליה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 25
pgn: 42
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שחיטה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שחיטה </span>לאו עבודה היא. </span>בכל דוכתא פרש'י משום דכשירה בזר ותימה הוא דבפ'ק דזבחים (דף יד:) פריך והרי שחיטה דא'א לבטלה וכשירה בזר ומשני שחיטה לאו עבודה היא והשתא מה תשובה היא זו שהרי הקשה שהיה לה ליפסל בזר כיון דא'א לבטלה ופירש רבינו יעקב מאורליינ'ש דלאו עבודה היא דנוהגת אפי' בחולין וקשה א'כ מאי פריך עלה התם והאמר רב שחיטת פרה בזר פסולה בשלמא לפרש'י פריך שפיר אבל לפירוש רבינו יעקב מאי פריך נהי דשחיטת פרה פסולה בזר מ'מ לאו עבודה היא כיון דנוהגת נמי בחולין והיה נראה ליישב פרש'י כן ולפרש שחיטה לאו עבודה היא כיון דהוכשרו בה כל הפסולין ואפי' נשים ועבדים וטמאים מסתמא לא חשיבא עבודה לפני המקום מאיזה טעם שיהא או משום דנוהגת נמי בחולין או משום טעמא אחרינא והדר פריך מנא לך דלאו עבודה היא מדהוכשרו בה כל הפסולין והלא יש שחיטה שהיא פסולה בזר כגון שחיטת פרה ורבינו שמשון מפרש לאו עבודה דגבי קבלה בעינן שהמקבל יעמוד בפנים ובשחיטה אם עמד והושיט ידו לפנים ושחט כשר כדדרשינן בפרק כל הפסולין (שם דף לב:) בן הבקר לפני ה' והוא בעצמו הקשה לשמעון התימני דפליג התם ואמר שיהו ידיו של שוחט לפנים מן הנשחט מאי איכא למימר מיהו מצי למימר דאפי' לשמעון התימני שחיטה לאו עבודה היא שהרי בקדשי קדשים צריך שיעמוד המקבל בצפון כדדרשינן בפרק איזהו מקומן (שם דף מח.) מולקח לו יקח ובשוחט לא בעינן שיעמוד השוחט בצפון וכי פריך בפ'ק דזבחים (דף יד:)  ובפ'ק דמנחות (דף ו:) והאמר רב שחיטת פרה בזר פסולה ומשני שאני פרה דקדשי בדק הבית היא תימה ליפרך מפרו של אהרן למאן דאמר פסולה בזר ולא הוה מצי לשנויי הכי ואמר לי מורי הרב ר' שמואל בר שלמה בשם הר' יוסף קלצון זצ'ל דמהתם ליכא למיפרך דהתם לאו משום דעבודה היא דהא פסולה אפי' בשאר הכהנים אלא בכ'ג לחודיה אלא גלי רחמנא דבעינן בעלים מידי דהוה אסמיכה דלאו עבודה היא דבעינן בעלים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


