# tsftbvl

lvr: 21
pgn: 135
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>בן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בן </span>שמנה הרי הוא כאבן ואסור לטלטלו. </span>נראה לר'י דעכשיו מותר לטלטל כל תינוקות שאין אנו בקיאין וכולם כמו ספק בן ח' ספק בן ט' ופעמים שהאשה מתעברת סמוך לטבילתה ופעמים שאינה מתעברת ומותר למולו בשבת ממ'נ כדאמרינן לקמן (דף קלו.) אפילו הוא בן שמנה ודאי כגון שלא בא על אשתו אלא פעם אחת ופירש וילדה לסוף ח' אפילו הכי נראה לר'י דמותר לטלטלו ולמולו בשבת אם אין ריעותא בשערו ובציפרניו כדאמר בפרק הערל (יבמות דף פ:) דאמרינן האי בר שבעה הוא ואישתהויי אישתהי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 135
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מפני
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מפני </span>הסכנה. </span>סכנת חלב כשיש הרבה בדדין ולא חיישינן שמא תטלטל אותו ולא (ג) ידע רשב'א מאי איריא מפני הסכנה דאפילו לא יהא אלא צערא בעלמא מותר אפילו (ד) היא לחלוב עצמה ולהוציא חלב שבדדין אע'פ שהיא מלאכה שאינה צריכה לגופה דחמיר איסורא טפי מאיסור טלטול נראה דשרי מידי דהוה אמפיס מורסא דשרינן משום צערא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 135
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מכלל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מכלל </span>דת'ק סבר ד'ה מחללין. </span>ר' אליעזר הקפר ור'ש בן אלעזר תרווייהו קיימי את'ק וה'ק ליה ר'א הקפר לר'ש בן אלעזר לא כך יש להשיב על דברי ת'ק אלא הכי אית לן למימר לא נחלקו כו' והשתא דייק שפיר מכלל דת'ק סבר וכו'. פירוש רשב'א:  כתנאי</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 135
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כתנאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כתנאי </span>יש יליד בית כו'. </span>תימה היכי משמע ליה מתוך הך ברייתא דרבי חמא תלי טעמא בטומאת לידה לעולם אימא לך דסבר יוצא דופן נימול לח' והאי דמצריך טבילה בשפחה משום דבענין אחר אינה חשובה גיורת עד שתטבול כדנפקא לן ביבמות בפרק החולץ (דף מו.) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 135
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כגון
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כגון </span>שלקח זה שפחה וזה עוברה. </span>פירש בקונטרס דהוי מצי למימר כגון שלקח שפחה מעוברת וילדה קודם טבילה אלא רבותא נקט דאפילו בטבלה ואח'כ ילדה משכחת לה מקנת כסף נימול לא' וקשה לר'י דא'כ ת'ק דלעיל ה'ל למינקט נמי הך רבותא ואמאי קאמר (ב) מקנת כסף נימול כו' אפילו לקח מעוברת נמי אלא שלקח זה שפחה וזה עוברה אלא ודאי לקח זה שפחה וזה עוברה הוי שפיר דומיא דלכם וכגירסת שאילתות דרב אחאי. נראה לר'י דגרס כגון שלקח שפחה וולדה עמה מיהו תימה לר'י דהוה מצי למינקט רבותא אפילו בלא ולדה עמה כגון שלקח שפחה מעוברת וילדה קודם טבילה וי'ל דניחא ליה למינקט כדקתני בברייתא במילתיה דת'ק ועוד אומר ר'י דמשום דהנך קראי נימול לאחד ונימול לשמונה דיליד בית ומקנת כסף כתיבי בפרשת לך לך הלכך ניחא לאשכוחינהו בכה'ג דשייך קודם מתן תורה דלא הוה טבילה ואע'ג דיליד בית נימול לא' לר' חמא לא משכחת לה אלא אחר מתן תורה בילדה ואח'כ טבלה מיהו כל מה שיכול לקיים לפני מתן תורה מקיים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 135
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כגון
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כגון </span>שלקחה ע'מ שלא להטבילה. </span>וכדמפר' ביבמות בפרק החולץ (דף מח:) דלקח על מנת שלא לגיירו יכול להשהותו הרבה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 135
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כל </span>ששהה שלשים יום באדם וח' ימים בבהמה. </span>אינן שוין דיום שמנה כלאחר שמנה כדמוכח לקמן דעבד להו עיגלא תילתא ביומא דשבעה וקאמר אי איתרחיתו עד לאורתא הוה אכלינן מיניה ויום שלשים כלפני שלשים כדתנן בבכורות בפ' יש בכור לנחלה (דף מט.) ואפילו רבי עקיבא דפליג לא קאמר אלא דמספקא אם הוא כלפני שלשים או כלאחר שלשים ולענין אבילות אפילו ר'ע מודה דהוה כלפני שלשים משום דהלכה כדברי המיקל באבל:  מימהל</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 136
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מימהל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מימהל </span>היכי מהלינן ליה. </span>מכאן משמע דלא איירי רשב'ג בבן שמנה (ב) דוקא אלא בסתם ולדות וכן משמע לקמן דאמר ת'ש עגל שנולד בי'ט שוחטין אותו בי'ט ודחי דכלו לו חדשיו ואת'ל דלא איירי רשב'ג אלא בודאי בן שמנה הוה ליה לדחויי הב'ע בסתם ולדות ועוד אמר לקמן נפל מן הגג ואכלו ארי דברי הכל חי הוא ואי בודאי בן ח' איירי היכי תיסק אדעתיה לומר ד'ה חי הוא ובכולהו דלקמן נמי דמוקמינן בדקים ליה בגוויה שכלו לו חדשיו וקשה לר'י מהא דאמרינן בפ' הערל (יבמות דף פ:) איזהו בן ח' כל שלא כלו לו חדשיו רבי אומר שערו וצפרניו מוכיחין עליו כו' דאמר האי בר שבעה הוא ואישתהויי אישתהי ופריך (ג) הא דעבד רבה תוספאה עובדא באשה שהלך בעלה למדינת הים ואישתהי עד תריסר ירחי שתא כמאן כרבי כיון דאיכא רשב'ג דאמר אישתהי  דתני כל ששהה כו' כרבי עבד אלמא משמע בהדיא דבודאי בן ח' איירי מדמוכח מיניה דמשתהי כרבי ומנא ליה דילמא לעולם ס'ל דלא משתהי ובסתם ולדות איירי רשב'ג כדפרישית ואור'י דע'כ בודאי בן ח' נמי איירי דהא בתוספתא דמכילתין מיתני מילתיה דרשב'ג בתר מילתיה דרבנן ורבי דיבמות ואפלוגתייהו קאי דאיירי בבן ח' וא'ת ובשמעתין מנלן דבסתם ולדות ס'ל לרשב'ג הא לא שהה ספיקא הוי דילמא קסבר ולד מעליא הוי ולא איירי כלל בסתם ולדות אלא בודאי בן ח' ויש לומר דדייקינן מדקתני כל ששהה דכל משמע לרבות סתם דווקא שהה הא לא שהה ספיקא הווי והא דמבעיא לן לקמן אי פליגי רבנן עליה דרשב'ג היינו בסתם ולדות דבן ח' ודאי בהדיא קתני לה בתוספתא וא'ת והיכי פשיט לקמן מדאמר רב יהודה אמר שמואל הלכה כרשב'ג מכלל דפליגי בסתם ולדות תאמר דלעולם לא פליגי בסתם ולדות וכי פסיק רב יהודה כוותיה הנ'מ בודאי בן ח' וי'ל דא'כ ה'ל למיתני הלכה כר' (ד) דליכא למימר דלא קאמר הלכה כרבי משום דבעי הוכחת סימנין שערו וצפרניו אבל רשב'ג לא בעי דהא פשיטא דבן ח' שלא גמרו שערו וצפרניו לכ'ע לא חי ומדנקט רשב'ג ש'מ דבסתם ולדות איירי ופסק בכולא מילתא כוותיה והשתא נמי אין צריך לדקדק (ה) מכל דבלאו הכי יש להוכיח דבסתם ולדות איירי כמו שהוכחתי ר'י: 


lvr: 21
pgn: 136
dfh: a
trm: צודניתא.
txt:
<span class='five'>צודניתא. </span>גרס בערוך לשון צידה ומזונות:  ואם</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 136
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ואם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואם </span>אשת כהן היא אינה חולצת. </span>הקשה ה'ר משה מבהיים ותחלוץ ומה בכך הא אמרי' בס'פ שני דיבמות (דף כג.) דספק חלוצה היכא דנכנסה שריא דתנן התם אם קדמו וכנסו אין מוציאין מידם ואמרינן בגמ' תני שילא אפילו שניהם כהנים מ'ט חלוצה דרבנן ועל ספק חלוצה לא גזרו ואומר רבי דהאי דאינה חולצת בשמעתין לא משום שאם חלצה (לא) יהא מחויב להוציאה אלא כיון דאפשר בלא חליצה מוטב שלא תחלוץ שלא להוציא לעז על בניה כעין שמצינו בפרק בתרא דיבמות  (דף קיט.) דתנן האשה שהלך בעלה וצרתה למדינת הים ובאו ואמרו לה מת בעליך לא תנשא ולא תתייבם עד שתדע שמא מעוברת צרתה ואמר בגמ' ולעולם אמר זעירי ג' לעצמה ט' לחבירתה וחולצת ממ'נ פי' שאם נתעברה צרתה וילדה מותרת לשוק בלא חליצה ואם לא נתעברה הרי חליצה פוטרת ר' יוחנן אמר לעצמה ג' לחבירתה לעולם ופריך ותחלוץ ממ'נ ומשני גזירה שמא יהא ולד של קיימא ונמצא מצריכה כרוז לכהונה וליצרכה דילמא איכא דהוי בחליצה ולא הוה בהכרזה ואמרו קא שרו חלוצה לכהונה אלמא אנו מעגנין אשה זו לעולם משום טעמא דנמצא מצריכה כרוז לכהונה ולכך אין אנו מניחים לחלוץ וכל שכן הכא שיש לימנע יותר מחליצה ואיכא למיחש טפי שלא יאמרו קא שרו חלוצה לכהן. מ'ר: ואם אשת כהן היא אינה חולצת. דחי הוא אפילו כי לא שהה כרבנן כדאי' בהחולץ (יבמות דף לו: ושם) והא דאמרינן לעיל דהלכה כרשב'ג היינו דוקא באשת ישראל אבל באשת כהן לא קי'ל כוותיה להצריכה חליצה הואיל ואשת כהן היא. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 136
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דתניא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דתניא </span>הזכר ולא טומטום ואנדרוגינוס. </span>השתא משמע דדריש מלשון זכר ונקבה ולא מיתורא דה' דהזכר ואם נקבה דאם לא כן מאי קפריך בסמוך ומ'ש גבי מילה מאי קרא צריך במילה לרבות אנדרוגינוס והא אדרבה צריך מיעוט גבי ערכין למעוטי אנדרוגינוס אלא ע'כ לאו מיתורא דקרא ממעט ליה מערך איש ואשה אלא ממשמעות דזכר ונקבה הלכך צריך קרא במילה לרבות אנדרוגינוס וכ'מ נמי דגבי קידוש ממעט אנדרוגינוס בלא שום ייתור כדמוכח בפרק טרף בקלפי ביומא (דף מג. ושם) דאמר תנן התם הכל כשרים לקדש כו' ומפרש אשה מנלן אמר קרא ונתן ולא ונתנה כו' ומההיא טעמא דממעט אשה ממעט אנדרוגינוס וקשה לרבי דבנדה פרק המפלת (דף כח: ושם) מייתינן הך מילתא דערכין וקאמר טעמא דכתב רחמנא הזכר ואם נקבה הא מזכר ונקבה לחוד לא הוה ממעט להו אלמא מיתורא דואם וה' דהזכר קדריש ואומר רבי דודאי מיתורא קדריש כדמשמע התם והא דאיצטריך כל זכר גבי מילה לרבות אנדרוגינוס כי היכי דלא נילף מערכין ומשום הכי גבי קידוש לא צריך קרא למעט אנדרוגינוס דילפינן מערכין וממילה לא ילפינן דאית לן למילף מערכין לחומרא ופסול לקדש והא דאמר רב בהמפלת (גם זה שם) טומטום ואנדרוגינוס שראו לובן ואודם כאחת אין חייבין על ביאת מקדש ושורפין עליו את התרומה ונפקא ליה התם ביאת מקדש מדכתיב מזכר ועד נקבה תשלחו זכר ודאי נקבה ודאית ולא טומטום ואנדרוגינוס ופריך התם וכל היכא דכתיב זכר ונקבה למעוטי טומטום ואנדרוגינוס והתניא כו' דטעמא דכתב רחמנא הזכר ואם נקבה כו' והשתא מאי קפריך דבלא יתור נמי שפיר ממעט טומטום ואנדרוגינוס משום דילפינן מערכין וי'ל דכי גמרי מערכין לחומרא כמו גבי קידוש אבל לקולא לפוטרו מביאת מקדש כשראה לובן ואודם כאחת לא ילפינן מערכין אלא אדרבה ילפינן ממילה לחומרא לחייבו על ביאת מקדש מיהו קשה לרבי מהא דתני בבכורות בפרק אלו מומין (דף מב. ושם) הזכר ולא הנקבה כשהוא אומר למטה זכר שאין תלמוד לומר להוציא טומטום ואנדרוגינוס והשתא אמאי איצטריך קרא למעט טומטום ואנדרוגינוס שאינם קדושים לעולה תיפוק ליה משום דילפינן מערכין לחומרא דהיינו חומרא שאין קדושה חלה עליהם וצריך להביא קרבן אחר ובדוחק אומר ר'י דאדרבה היא קולא שאם לא מצא אלא אנדרוגינוס יהא יושב ובטל כעין שמצינו גבי סוכה בפרק לולב הגזול (דף לו:) דתניא ר' יהודה אומר אין סוכה נוהגת אלא בד' מינים שבלולב והדין נותן ומה לולב שאינו בלילות כבימים כו' אמרו לו כל דין שאתה דן שתחילתו להחמיר וסופו להקל אינו דין לא מצא ד' מינין יהא יושב ובטל ומיהו לא דמיא שפיר לההיא דהתם ודאי סופו להקל שאם לא ימצא ד' מינים כל ימי סוכה נמצא המצוה עוברת וא'א לעשותה עוד אפילו ימצא אחרי כן אבל גבי קרבן אם אינו מוצא עכשיו אלא אנדרוגינוס אחר זמן ימצא וא'כ תחילתו וסופו להחמיר הוא ועוד אומר רבי דההוא קרא דהזכר גבי עולת נדבה הוא דכתיב ולא גבי חובה הלכך לא שייך התם יהא יושב ובטל כיון שאינו מחויב שום קרבן. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 136
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הזכר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הזכר </span>ולא טומטום ואנדרוגינוס. </span>בבכורות בפרק (א) אלו מומין (מב. ושם) אמר סמי מכאן טומטום דתנן התם טומטום ואנדרוגינוס אין שוחטין עליו לא במקדש ולא במדינה רבי ישמעאל אומר אין מום גדול מזה וחכ'א אינו בכור אלא נגזז ונעבד ואמר בגמ' אר'ח מחלוקת באנדרוגינוס אבל טומטום דברי הכל ספיקא הוא וקדוש מספיקא אמר ליה (ב) אלא מעתה בערכין יערך אלמה תניא הזכר ולא טומטום ואנדרוגינוס ומשני סמי מכאן טומטום ומשמע דהכי פריך אלמה תניא הזכר ולא טומטום (ג) וכיון דאמרת דספיקא היא אצטריך קרא למעוטי ספיקא ומאי קשיא דבשלמא בההיא סוגיא דלעיל דהתם פריך גבי אנדרוגינוס איצטריך קרא למעוטי ספיקא שפיר פריך שהרי אין סברא לומר שיהא ספק לפסוק דודאי ברור למקרא אם הוא זכר או נקבה ואם הוא אמת שהפסוק חושבו זכר למה ימעטנו שלא יהא קדוש לעולה ואם קרא חשיב ליה נקבה א'צ לכתוב למעטו (ד) אלא טומטום ודאי צריך קרא שיש מהן זכרים ויש מהן נקבות וכי האי גוונא שייך שפיר למקרא למעטו כיון שהוא ספק לנו אם הוא זכר או נקבה כעין שמצינו גבי מעשר בהמה דתנן בפ' בתרא דבכורות (דף נח:) ומייתי לה בפ'ק דב'מ (דף ו:) קפץ אחד מן המנויין לתוכן כולן פטורין ומפרש התם טעמא דעשירי וודאי אמר רחמנא ולא עשירי ספק וכן בנגעים ספק בהרת קדמה לשער לבן או שער לבן קדם לבהרת ונפקא לן בשלהי מסכת נזיר (דף סה.) דטהור מדכתיב לטהרו או לטמאו שפתח הכתוב תחילה בטהרה ונראה לר' דה'פ מילתא דרב חסדא אבל טומטום קדוש מספיקא משום דכל כמה דמצינן לאוקמי קרא למעט אנדרוגינוס דממעטי להו רבנן מדכתיב הזכר כדדריש התם לעיל לית לן לאוקמי לקרא למעוטי טומטום משום דאם הוא זכר ודאי אין סברא למעוטי ואם הוא נקבה אין צריך קרא דהשתא פריך שפיר מערכין דלא הוה לן למעוטי טומטום כיון דאיכא לאוקמי קרא לאנדרוגינוס לית לן למעוטי טומטום מיניה דליכא למימר ואם נקבה לאנדרוגינוס לא איצטריך דכבר מיעטנוה מהזכר (ה) מ'מ הוה אמינא נהי דמעטיה קרא מערך איש מיהו לא גרע מאשה ויהא לו לכל הפחות ערך אשה הלכך לאנדרוגינוס נמי אצטריך ואם נקבה לפיכך הוצרכו לתרץ סמי מכאן טומטום והא דתני בפ'ק דחגיגה (דף ד. ושם) זכורך להוציא טומטום ואנדרוגינוס ולא פריך מינה בבכורות לרב חסדא ולישני סמי מכאן טומטום ונראה לר' משום דקרא יתירא (ו) למעט טומטום דתרי זכורך כתיבי והא דפריך בפ'ק דחגיגה בשלמא אנדרוגינוס איצטריך סד'א הואיל ואית ליה זכרות ליחייב קמ'ל דבריה הוא בפני עצמו אלא טומטום ספיקא הוא איצטריך קרא למעוטי ספיקא ומשני כשביציו מבחוץ ונראה לרבי דשפיר פריך דהתם ודאי לא הוה צריך קרא למעוטי טומטום דפשיטא בלא קרא דלא מייתי עולת ראייה דהיכי נעביד מספיקא לא מייתי על תנאי דאם נקבה הוא תהא עולת נדבה דהא עולת ראייה לא בעי סמיכה ואסור לסמוך משום עבודה בקדשים [ועולת נדבה בעי סמיכה] ואם לא יסמוך טוב שלא יביא כמו שמצינו גבי פסח בפסחים פרק האשה (דף פח:) דתניא חבורה שנתערבו עורות פסחיהן ונמצאה יבלת באחת מהן כולן יצאו לבית השריפה ופטורין מלעשות פסח שני כו' עד דפריך ונייתי מותר הפסח ומשני משום סמיכה דאילו מותר הפסח בעי סמיכה ואילו פסח לא בעי סמיכה אלמא משום סמיכה נמנעים מלעשות פסח כ'ש מלהביא עולת ראייה ובבכורות על מילתא דרב חסדא לא הוה מצי לשנויי כשביציו מבחוץ דכ'ש דלא הוה ליה לקרא למעוטיה. מ'ר. וקשה לי לרב חסדא אמאי ממעט רב בנדה  טומטום</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 137
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הזכר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הזכר </span>ולא טומטום ואנדרוגינוס. </span>תימה לרבי דבפרק אלו מומין (בכורות דף מב.) גבי בכור מצריך הזכר הזכרים למעוטי טומטום ואנדרוגינוס משמע התם דמהזכר לחודיה לא הוה ממעט לה והכא ממעטין ליה מהזכר לחודיה:  מל</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 137
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מל </span>ולא פרע את המילה כאילו לא מל. </span>תימה אמאי איצטריך למיתני האי כיון דכבר תנא דבשר החופה את רוב העטרה מעכב המילה וכי לא פרע עדיין רוב עטרה מכוסה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 137
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אבי </span>הבן אומר כו'. </span>רבינו שמואל גריס אבי הבן ברישא והדר המל אומר וכבר הנהיג לעשות כן לברך אבי הבן קודם המילה משום דלהכניסו להבא משמע כדאמרינן בפ'ק דפסחים (ד' ז. ושם) בלבער כ'ע לא פליגי דלהבא משמע ועוד דכל המצות מברך עליהן עובר לעשייתן ור'ת החזיר המנהג לקדמותו וגרס המל ברישא והדר אבי הבן כמו שכתוב בכל הספרים וכן מוכח כולה סוגיא מדקאמר העומדים שם אומרים כשם שהכניסו לברית מכלל שכבר הכניסו ועוד דגבי גר דבסמוך גרס ברישא המל כו' והדר המברך אומר אקב'ו למול את הגרים ונראה הוא שזהו כנגד ברכת אבי הבן והתם א'א לשנות הגירסא שיש באותה ברכה להטיף מהן דם ברית כו' ברוך כורת הברית משמע דכל זה הוא אחר המילה ועוד דהמברך מברך לעולם אחר המילה כמו במילת קטן וההיא דפסחים ה'פ בלבער כ'ע לא פליגי דלהבא משמע טפי מלשעבר ומיהו לשעבר נמי משמע כי פליגי בעל ביעור מר סבר דמשמע מעיקרא טפי מלהבא ומר סבר להבא נמי משמע כמו מעיקרא והא דאמרינן דכל המצות מברך עובר לעשייתן ה'מ כשהמברך עצמו עושה המצוה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 137
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ידיד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ידיד </span>מבטן. </span>אומר ר'ת שהוא אברהם אבינו שנקרא ידיד שנאמר  (ירמיה יא) מה לידידי בביתי כדדרשינן במנחות בפרק כל המנחות (ד' נג: ושם) ושלשת האבות נזכרים חוק בשארו שם הוא יצחק וצאצאיו חתם באות ברית קדש הוא יעקב וצאצאיו הוא ובניו כמו שתרגם יונתן הצאצאים והצפיעות בניא ובני בניא  (ישעיה כב) כלומר יוצאי צאצאיו : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 137
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>במצותיו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>במצותיו </span>וצונו למול את העבדים. </span>שנאמר יליד בית ומקנת כסף (בראשית יז) :  הדרן עלך ר' אליעזר דמילה </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 137
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>תולין.
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תולין. </span>אבל נותנין לתלויה ביום טוב. וצריך לפרש ולומר שאם היה עושהו מאתמול לא היה טוב כל כך וחזק והא דתניא בפרקין דלעיל (ד' קלד. ושם) דאין מסננין את החרדל במסננת שלו בי'ט אם היה עושהו מאתמול לא היה מתקלקל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>דרבי </span>אליעזר עדיפא מדר'י. </span>תימה ולר'א תיקשה ליה הנהו קראי דדריש בפ'ק דמגילה (ד' ז:) דקאמר ורבי יהודה כתיב הוא וכתיב לכם ולא קשיא כאן במכשירין שאפשר וכו' וכ'ת ר'א הוה דריש הוא לדרשה אחרינא א'כ מנ'ל התם דרבי יהודה הוה מפליג לימא דרבי יהודה הוה דריש ליה לדרשה אחריתי כר' אליעזר ונראה דבדאורייתא מודה ר' אליעזר דמכשירין דאפשר אסורים וכי שרי להו הכא ה'מ באהל עראי דאינו אלא מדרבנן גזירה אטו אהל קבע כדאמרינן בביצה בפרק המביא (ד' לב:)  מיהו קשה מנ'ל דעדיפא דילמא בהא מודה אפילו רבי יהודה:  אלא</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 138
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>אמר אביי מדרבנן. </span>ואף על גב דתלא כוזא בסיכתא אפילו איסור דרבנן ליכא במילי דרבנן שייך שפיר לחלק אבל אי במשמרת מדאורייתא אסור אין שייך לחלק. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 138
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כסא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כסא </span>גלין. </span>לא כפי' הקונטרס מטה גללניתא דשילהי כירה ואסור משום שמא יתקע דכולה שמעתא איירי באיסור אהל אלא היינו [כעין] מטה שפורסין עליה עור ואסור משום אהל כשמושיב תחילה המטה ואחר כך פורס העור דהוי ממטה למעלה ואסור כדאיתא בביצה בפ' המביא כדי יין (ד' לג.)  דפוריא אסור מלמטה למעלה. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 138
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כסא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כסא </span>טרסקל. </span>יש בהן עור וכשרוצה לישב עליו נוטה העור ויושב על ד' רגלים כדפירש בקונטר' וכגון שהוא קבוע בכסא דאם לא כן היה אסור לנטותו כדאמר בפ' המביא (שם דף לב:) אמר רב יהודה האי מדורתא מלמעלה למטה שרי פירוש כשנותנין עצים מכאן ומכאן ונותנין עליהם עצים ארוכים ארכן לרחב של אלו ובמביא תחילה עצים שנותן למעלה ואחרי כן עצים שמכאן ומכאן אינו כן דרך עשיית אהל לעשות הגג תחילה ואחריו הדפנות ושרי וכה'ג קרי מלמעלה למטה מלמטה למעלה אסור וכן ביעתא פירוש כשנותנין ביצים ע'ג האסכלא שקורין גרדיי'ל וכשנותנין הביצים תחילה ואוחז בהן בידו עד שמביא הכלי תחתיהן שרי דהיינו מלמעלה למטה וכן קידרא שמושיבה על שתי חביות שצריך לאוחזה בידו ואחר כך לסדר תחתיה החביות וכן חביתא חביות שמסדרין באוצר ומושיבין אחת על גבי שתים וכן פוריא לפרוס העור תחילה באויר ואח'כ להביא המטה תחתיו ומיהו יש לפרש הך דשמעתא באינו קשור ומיירי כגון שעושה מלמעלה למטה אבל משמע דבכל ענין מיירי. מ'ר. וכל הנהו דאסרינן בביצה אומר ר'ת דדווקא דברים שיש להם מחיצה עד לארץ אבל להושיב הקדרה על טרפיד בי'ט שרי אפילו מלמטה למעלה להביא הטרפיד תחילה ואחר כך להושיב הקדרה וכן להושיב השולחן על גבי ספסלין וביעתא וקידרא וחביתא ופוריא י'ל שיש להם מחיצה. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 138
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מי </span>סברת דר' אליעזר קאי אדר'מ כו'. </span> לא ידע רבי מאי קמשני : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 138
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>דרכו של בורר. </span>לא תקשה אההיא דשילהי כלל גדול (לעיל דף עד.)  כמו שפי' שם (בד'ה בורר ואוכל) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 138
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כרך
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כרך </span>עליה חוט או משיחה מותר לנטותה. </span>כגון ששייר בה טפח דבענין אחר לא הוה שרי כדאשכחן בפרק בתרא דעירובין (דף קב.)  כרוך בודיא ושייר בה טפח למחר פושטת דמוסיף על אהל עראי הוא אי נמי כריכת חוט או משיחה מועלת בלא שייר בה טפח: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 138
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>בעא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בעא </span>מיניה רב כהנא מרב כו'. </span>ונראה לר'י ששאל לו סתם בכל כילות אם הם מותרות אמר ליה אפילו מטה יש מהן שאסורות הדר בעא אם כל מטות אסורות אמר ליה אף כילות מותרות אמר ליה כיון שאין אתה מחלק בשניהם מהו להשוותן כילה ומטה ובמקום שאסור בזה כנגדו אסור בזה א'ל כילה אסורה ומטה מותרת וכן יש לפרש ההיא דפרק אלו טרפות (חולין דף נג.) יש דרוסה לחתול א'ל אף לחולדה יש דרוסה יש דרוסה לחולדה א'ל אף לחתול אין דרוסה לחתול ולחולדה יש דרוסה או אין להם דרוסה א'ל לחתול יש דרוסה ולחולדה אין דרוסה ומפרש התם דבגדיים וטלאים יש דרוסה לחתול ולא לחולדה ובאימרי רברבי אין דרוסה אפילו לחתול ובעופות יש דרוסה אפילו לחולדה ויש ליישב כעין שפירש הר'ר יצחק בן ר'מ (פי') התם שכשהיה עוסק באימרי שאלו אם יש דרוסה לחולדה וכן כולם. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 138
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אף
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אף </span>כילה מותרת כדרמי בר יחזקאל. </span>הוה מצי למימר כי ההיא דשנינו בסמוך לכילי דבי רב הונא וי'ל כדרמי בר יחזקאל הוו:  שאין</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 138
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שאין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שאין </span>בשיפועה טפח. </span>הרבה יש תימה (ד) איך יתכן זה דא'כ למה הוא ראוי אם לכל השיפוע אין טפח ויש לפרש כגון שהסדין שפרוס על הכילה מונח על גבי קנים מרובים ולא פשטו הסדין היטב ומונח ונופל בין קנה לקנה כעין שורות דיש עכשיו בין כל קנה שיפוע ואין באותו שיפוע טפח ודוחק וי'מ שאין בשיפוע טפח בגובה י' דכשיצא השיפוע טפח אין משם עד למטה גובה י' דלא חשיב אהל כדאשכחן בפ'ק דסוכה (דף י.) דבכילה כי הך מותר לישן בסוכה דאמר רב יהודה אמר שמואל מותר לישן בכילת חתנים אע'פ שיש לה גג והוא שאינה י' טפחים ואין נראה לר'י דודאי נהי דגבי סוכה לא חשיב אהל וכן לגבי ק'ש כדאיתא התם (דף י:) מיהו לגבי שבת חשיב ואסירי שהרי משמרת וביעתא וקידרא וחביתא אסירי משום אהל ולא משמע שיש בגובהן י' טפחים. מ'ר. ועוד קשה מדלקמן גבי כפיפה מצרית ובשם רבינו שמואל פי' דל'ג להאי לישנא כלל שיפועי אהלים כאהלים דמו דבסוף פ'ק דסוכה  (דף יט:) מסקינן דשיפוע אהלים לאו כאהלים דמו ואי משום הא לא איריא דיש לפרש דהתם באין בשיפועו טפח והכא כשיש בשיפועו טפח: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 138
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הא </span>דמהדק. </span>פירש ר'ח שאינו נכפף דאז נראה כעין אהל דלא מהדק שהוא נכפף ואז אין נראה כעין אהל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 138
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דבר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דבר </span>ה' זה הקץ. </span>דכתיב גבי גלות שבעים לכלות דבר ה' מפי ירמיה (עזרא א) . מ'ר:  ולישלח</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 139
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ולישלח
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ולישלח </span>להו כר'ט. </span>הא לא פריך לישלח להו כר' יאשיה דאמר אינו חייב עד שיזרע חטה ושעורה וחרצן במפולת יד דשמא הם לא שאלו כשותא בכרמא מהו אלא היכא שעשה כדין איסור כלאים ג' מינים כאחד ועוד שמא לא ס'ל כר' יאשיה ואע'ג דקי'ל כר' יאשיה בספ'ק דקדושין  (דף לט.) א'ל לא צהריתו [לא] קי'ל כר' יאשיה ואמר נמי בברכות פרק מי שמתו (דף כב.) נהוג עלמא כתלת סבי כר' אילעי בראשית הגז כרבי יאשיה בכלאים כר' יהודה בן בתירא בדברי תורה מיהו י'ל שלא היו סבורין כן דהא קאמר נמי נהוג כרבי יהודה בדברי תורה ואפ'ה פליגי עליה אמוראי טובא בשמעתא דהתם וקאמר נמי כרבי אילעי בראשית הגז דאמר אינו נוהג אלא בארץ ואפ'ה אמרינן בחולין בשילהי פ' הזרוע (דף קלב.) אמר רב חסדא האי טבחא דלא מפריש מתנתא ליהוי בשמתא דה' אלהי ישראל ואמר נמי דרבא קניס אטמא ואפילו רב נחמן גופיה דאמר נהוג עלמא כתלת סבי אמר התם דקניס גלימא וא'ת נהי דלא ס'ל כר' יאשיה מ'מ לישלח להו כרבי יאשיה דכל המיקל בארץ הלכה כמותו בחו'ל וי'ל דלא שייך למימר הכי אלא במין של איסור דהמתירו חושבו מין היתר בארץ הלכה כמותו בחו'ל אבל בדבר שאינו תלוי אלא בזריעה חטה ושעורה וחרצן במפולת יד בהא לא אמר הלכה כמותו בחו'ל. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 139
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>רב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רב </span>עמרם חסידא מנגיד עלה רב משרשיא יהיב ליה פרוטה לנכרי כו'. </span>קשיא לי אמאי הא אמרינן לעיל דהלכה כר'ט דמיקל בחו'ל וצריך לומר דבמקומם לא היו בני תורה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 139
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>וליתן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וליתן </span>ליה לתינוק ישראל. </span>אומר רבי שקבלה הוא בידינו שזה המקשה רב אחא בר יעקב והיינו הא דאמר בעירובין בשילהי בכל מערבין (דף מ: ושם) גבי ברכת זמן על הכוס ביוה'כ דמפרש התם דלא אפשר דהיכי ליעביד כו' ליתביה לתינוק לית הלכתא כרב אחא בר יעקב דילמא אתי למיסרך ולא מצינו במקום אחר דאית ליה לרב אחא האי סברא וי'מ דהוא ההוא דפ' בתרא דנדה (דף סז:) דאתקין ביממא דתמניא משום גנבי ולא חיישינן לסרך בתה במקום צורך ולא נהירא דמאי שנא דנקיט טפי רב אחא בר יעקב מכל שאר אמוראי דהתם ועל ההיא דהתם אומר ר'ת שמותר ליתן לתינוק לשתות כוס של ברכה כי מיקלע מילה ביוה'כ ולא חיישינן דילמא אתי למיסרך כיון שאין זה מנהג [בקבוע] ולא דמי לכוס דיוה'כ דאי הוו יהבי ליה אתי למיסרך אף כשיהיה גדול כיון שעושין מנהג לשתות בכל שנה ושנה ביוה'כ:  יום</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 139
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>יום
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>יום </span>טוב שני יתעסקו בו ישראל. </span>ובביצה (ד' ו.) מסקינן בתר הך מילתא אמר רבינא האידנא דאיכא חברי חיישינן פירוש ולא יתעסקו בו ישראל פן יצוו עליהם חברי לעשות מלאכה ביו'ט כיון שרואין שעושין בשביל מת ומעשה היה והוליכו מת חוץ לתחום ביו'ט והלכו אחריו בסוסים להתעסק במת וכעס ר'ת אף על ההולכים ברגל בלא סוסים ושמע רבי דטעמו משום דמסיק רבינא האידנא דאיכא חברי ולדידן אע'ג דליכא למיחש יש לאסור כיון דמסיק הכי גם יש לירא פן יצוו השרים להתעסק במלאכתן ולכתוב מה שהם רוצים ושלח להם ר'ת בני בשכר אינם בני תורה בני מליאון  (ז) (אותה העיר) בני תורה : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 139
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ציצית
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ציצית </span>חשיבי ולא בטלי. </span>שאינם מבוטלין לפי שחשובים הם בעיניו שדעתו ליתן בטלית ציצית רביעית כך פי' ר'ח: הא לא חשיבי ובטלי על זה סמך רבי להניח באבנטו רצועות התלויות בו ויש שקושרים בהם בתי שוקים דבטלי דלא חשיבי כולי האי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 139
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מאי </span>שנא מהא דתניא כו'. </span>פי' [וס'ל כרבי יוסי בר' יהודה דאמר מערימין] לעיל בפ' כל כתבי  (דף קיז:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 139
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'> תלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'> תלא </span>דבישרא כו'. </span>לא כפירוש הקונטרס דפי' בשר מליח שתלו ליבשו דהל'ל הא בפרק מפנין דמה שייך הכא ועוד למה מזכיר תלא ועוד מוכח לעיל בפרק מפנין  (דף קכח.) דדג מליח נמי חזי לאומצא ועוד דהכא בטלטול איירי ואמרינן לעיל דרב במוקצה לטלטל סבר לה כר'ש ונראה כפי' הערוך דמשום תלא נקטיה ובלא בשר אלא תלא דבשרא לא ממאיס ושרי לטלטולי  ושל דגים מאיס והוי מוקצה מחמת מיאוס והשתא אתי שפיר באיסור דתלא כעין כישא דירקא ור' פי' לנו דלתלא דבשרא רגיל להיות בו תורת כלי אבל של דגים לא ולא משום מוקצה מחמת מיאוס דלא איירי שמעתין במוקצה מחמת מיאוס. מ'ר:  אבל</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 140
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אבל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אבל </span>באיבוס של קרקע דברי הכל אסור. </span>אע'ג דמרבץ שרינן לרבי שמעון (לעיל דף צה.)  הכא רגילות הוא להתכוין לאשוויי גומות וחיישינן טפי שמא יתכוין:  הקש</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 141
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הקש
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הקש </span>שע'ג המטה. </span>בריש פרק כירה (דף לו:) פי' מה הוא קש: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 141
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הני
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הני </span>פלפלי מידק חדא כו'. </span>פירש ר'ת  בשאלתות דרב אחאי בפרשת אמור אל הכהנים מפרש דבי'ט מיירי וקשה לר' דהוה ליה לפרש בהדיא כיון דבמכילתין לא מיירי אלא בשבת ועוד היכי אסר רב יהודה כולי האי בפלפלין הא אפילו מלח שרינא בפ'ק דביצה (ד' יד.) במדוך של עץ אלא נראה לרבי דהכא בשבת איירי ואגב דאיירי בטלטול ע'י שינוי מייתי ליה הכא ובכולה שמעתא נמי מייתי מילי דשבת טובא אע'ג דלא שייכן הכא כולי האי אבל בי'ט נראה לר'י דשרי בלא שינוי אפי' במדוך של אבן כשאר תבלין דתנן בפ'ק דביצה (שם)  ב'ה אומר תבלין נדוכין במדוך של אבן והמלח במדוך של עץ ואמרי' בגמרא דכ'ע מלח בעי שינוי מ'ט רב הונא ורב חסדא חד אמר כל הקדרות כולן צריכות מלח ואין כל הקדרות צריכות תבלין וחד אמר כולן מפיגין טעמן ומלח אין מפיגה טעמא מאי בינייהו איכא בינייהו דידע מאי בעי בשולי (ד) אי נמי מוריקא פירוש מוריקא אינה מפיגה טעמא למ'ד משום הפגת טעם אסור ולמ'ד משום כל הקדרות כו' שרי א'כ פלפלין דהכא נמי שרי דאין כל הקדרות צריכות פלפלין וא'כ ( ס'א ואי נמי) למ'ד נמי משום הפגת טעם פלפלין שרו דצריך לומר נמי שמפיגים טעמם מדלא קאמר איכא בינייהו פלפלין ומיהו אומר רבי דאין זה דקדוק שצריך לפרש שם בע'א דקשיא למ'ד דשרי מוריקא משום דאין כל הקדרות צריכות מוריקא א'כ יהא מותר לקוצרו ולחותכו מן המחובר אע'כ צריך לפרש יש בו הפגת טעם ולא כשאר תבלין להכי שרי למ'ד אין כל הקדרות כו' כיון דאיכא נמי קצת הפגת טעמא והשתא אתי שפיר דלקצור אסור ומהשתא אין ראיה להתיר פלפלין דשמא אין בהם הפגת טעם כלל ומיהו אומר ר'י דע'כ הם מפיגין טעמם דתנן בפ'ב דביצה (ד' כג.)  ג' דברים רבי אלעזר בן עזריה מתיר וחכמים אוסרין שוחקין את הפלפלין ברחים שלהן והיכי הוה שרי רבי אלעזר בן עזריה אי לא מפיגין טעמא ואין סברא לומר דבהא פליגי רבי אלעזר בן עזריה ורבנן דמר סבר דמפיגין טעמא ומר סבר אין מפיגין טעמא אלא מדשרי ר' אלעזר בן עזריה ש'מ דמפיגין טעמא ורבנן דאסרי משום דברחים שלהם מיחזי טפי כי עובדא דחול ועוד תניא בהדיא בתוספתא דביצה בתר פלוגתא דבית שמאי ובית הלל הפלפלין כתבלין על כן נראה לר'י דמותר לכתוש פלפלין ביום טוב אפילו במדוך של אבן ומיהו היכא דידע מאי קדרה בעי בשולי אסור במדוך של אבן דלא ידענא כמאן הלכתא ואזלינן לחומרא ולא שייך למימר בשל סופרים הלך אחר המיקל היכא דאם הוא קולא בדבר אחד חומרא הוא בדבר אחר מיהו במדוך של עץ ממ'נ שרי אפי' במדוכה של אבן כעין שלנו שקורין מורטיי'ר כיון שהמדוך של עץ דלא אסרינן התם היכא דידע מאי קדרה בעי בשולי אלא בלא שינוי ושומין הנדוכים בי'ט נראה לר'י דשרי אפי' ידע מאי קדרה בעי בשולי לפי שמפיגין טעמן יותר מדאי ושרי מידי דהוי אשוחט ומבשל דשרי לכ'ע אפילו יודע מאי קדרה בעי בשולי דנראה הוא דהפגת טעם היינו שתש כח התבלין ואינם חדין כל כך ויכול לתקן הדבר כשמרבה התבלין אבל הפגת טעם שומין אין יכול לתקן מידי דהוה אשוחט ואופה ומבשל וגם רוח רעה שורה עליהן [נדה יז.] אם דכן מערב י'ט (ה) אפילו במדוך של אבן או של ברזל שרי ועוד דאין נראה שיהו בכלל תבלין דלא מיקרי תבלין אלא ירקות כעין כמון אבל שומין ובצלים אינם בכלל תבלין : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 141
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דילמא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דילמא </span>אתי לאשוויי גומות. </span>אע'ג דרבא ס'ל בסוף פ'ב דביצה (ד' כג.) בדבר שאין מתכוין כר'ש גזרינן הכא כשיהא עסוק לקנח רגלו ישכח שבת ויתכוין לאשוויי גומות כעין שמצינו בפ' בתרא דעירובין (ד' קד.) דנשים המשחקות באגוזים ובתפוחים אסור דילמא אתי לאשוויי גומות כלומר במתכוין שמשכחת שבת מחמת שחוק שלהן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 141
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אודרא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אודרא </span>אפומא דשישא. </span>פי' בפ' ח' שרצים (לעיל ד' קיא:) [בד'ה האי מסוכרייתא שם ע'א] :  במנעל</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 141
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>במנעל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>במנעל </span>מרופט כו' ואם חלצה חליצתה כשרה. </span>וא'ת אמאי גזרינן בפרק מצות חליצה (יבמות דף קב.) מנעל אטו מנעל מרופט כיון דדיעבד חליצתה כשרה ואומר ר'י דגזרינן אטו מרופט יותר מדאי שאינו חופה רוב רגלו דאם חלצה בו אין חליצתה כשרה. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 141
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ההיא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ההיא </span>דרבי יהודה משום דרבי אליעזר היא. </span>מכאן ראיה דרבי יהודה שרי דבר שמלאכתו לאיסור לצורך גופו ולצורך מקומו כמו שפירשתי בסוף פרק במה מדליקין (דף לו:) ד'ה הא ר'י :  הדרן עלך תולין </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 141
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>נוטל.
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נוטל. </span>רבא כרבי נתן ס'ל. </span>פירש' בפ' המצניע (א) (לעיל ד' צד.) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 141
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>תינוק
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תינוק </span>מת וכיס תלוי בצוארו פטור. </span>דאגב מרריה מבטיל ליה לכיס א'נ תינוק חי הוא צריך לכיס לטייל בו התינוק אבל תינוק מת מה צריך לכיס והוי מלאכה שאינה צריכה לגופה (ב) ופטור שלא הוציא כדרך המוציאין: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 141
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אי </span>הכי מאי איריא אבן אפי' דינר נמי. </span>אי אמרת בשלמא דתרוייהו מבטל להו בין אבן ובין דינר ואין כאן טלטול מוקצה כלל היינו דנקט אבן משום דאי נפיל לא אתי אבוה לאתויי אבל דינר אי נפיל אתי אבוה לאתויי לא אלא אי אמרינן דתרוייהו לא בטלי ואפ'ה שרינן איסור מוקצה כשמטלטל התינוק עם האבן משום גיעגועין בדינר נמי לישתרי דלא שייך למימר דילמא אתי אבוה לאתויי דמאי נפקא לן מינה דהשתא נמי דאיכא איסור מוקצה שרינן ליה משום גיעגועין ומשני דאע'פ שיש איסור מוקצה כשמטלטל התינוק עם האבן ושרינן ליה משום גיעגועין מיהו יש לנו להחמיר במוקצה יותר כשמטלטלו בידים משמטלטלו אגב תינוק אף על גב דבההיא שעתא נמי איכא מוקצה הלכך גזרינן דילמא נפיל בדינר ואתי אבוה לאתויי. כך פירש רבינו שמואל:  ונשדינהו</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 142
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ונשדינהו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ונשדינהו </span>לפירי ונשדייה לאבן. </span>ואם תאמר גבי קטן נמי נשדייה לאבן מידו ואמאי שרי לטלטולי עם האבן וי'ל אם ישליכו מידו יצעק התינוק ויבכה וא'ת מ'ש דלא שרינן לטלטל תינוק אלא כשיש לו גיעגועין תיבטל אבן אגב תינוק כמו שהיא בטלה אגב כלכלה מלאה פירות וי'ל דאינו צריך כל כך טלטול התינוק וא'ת אפילו אין הכלכלה מלאה פירות תיבטל האבן אגבה כי היכי דבטלי בפ'ב דביצה (דף כא:) שיורי הכוס אגב הכוס אי לאו דאיסורי הנאה נינהו וי'ל שאני שיורי דגריעי יותר מדאי ובטלו טפי וכן צ'ל מתוך שמעתא גופה דביצה כמו שפירשתי לעיל בסוף כירה (דף מז. בד'ה הוה) :  ונשדינהו לפירי ונשדייה לאבן כו'. וא'ת מכל מקום נינקטינהו לפירי בידים ויניח האבן בכלכלה והא אמרינן לקמן לא שנו אלא שטהורה למטה וטמאה למעלה אבל טהורה למעלה וטמאה למטה שקיל לה לטהורה ושביק לה לטמאה והיינו על כרחך בידיו דאי זריק לה בכלי א'כ גם בטמאה למעלה יכול לזורקה בכלי אלא שמע מינה דשקיל לה בידיו וא'כ הכי נמי לישקלינהו לפירי בידיו וי'ל דמיירי שפי הכלכלה צר הוא ואינו יכול להכניס שם ידיו אי נמי י'ל דההיא דלקמן מיירי בתרומה שהיא בכלים קטנים בתוך הקופה שאין דרך להניח טמאה וטהורה ביחד אלא בכלים זה בפני עצמו וזה בפ'ע ולהכי מצי שקיל לטהורה שהיא למעלה בידיו אבל כלכלה דהכא אין כאן כלים ולא מצי נקיט להו בידיו פן יפול לארץ והשתא לא צריכנא לשינויא קמא דפירות המיטנפין דהא כיון דאבן עצמה הוי דופן לכלכלה אפי' הוי שדי לפירות ולאבן והדר שקיל לפירי ושבק לאבן לא הוי ליה במאי לאנחינהו כיון שהכלכלה פחותה . שהאבן נעשה לה דופן. והא דלא קאמר אלא לפי שלא הוזכר אמורא לעיל. א'נ השתא יש להעמיד נמי בפירות המיטנפין דאל'כ נוכל להשליך הסל בקרקע ולהוליך בכלכלה מעט מעט כמה שתוכל להחזיק עד מקום הפחת. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 142
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הכא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הכא </span>נמי בפירות המיטנפין. </span>וא'ת אכתי יטלם בידו ויניחם בתוך כלי אחר או על גבי טבלא או ע'ג סודר כדמוכח בסמוך גבי תרומה דאמר רב חסדא לא שנו אלא שטהורה למטה וטמאה למעלה אבל טהורה למעלה וטמאה למטה שקיל לטהורה ושביק הטמאה ואע'ג דמוקמינן נמי בפירות המיטנפין וי'ל דהתם מיירי כגון שטהורה מונחת בסלים קטנים בפני עצמה וכן הטמאה ואותם סלים מונחים בתוך כלי אחד גדול והיו סלים של טהורה למעלה מסלים של טמאה דיכול ליקח סלי טהורה ולהניחם ע'ג קרקע אבל אם מונחת זו על גב זו בלא שום כלי כי הכא שהפירות מונחים ביחד בהא ודאי לא אמר שביק לה לטמאה ושקיל לה לטהורה. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 142
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שנפלה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שנפלה </span>לפחות מק' חולין. </span>מכאן משמע דתרומה עולה באחד ומאה עם האיסור ורש'י לא פירש כן בפרק גיד הנשה (חולין דף צט:) גבי כל איסורין שבתורה במאה דלפירו' שיטתו לא אתי' מסקנא הכי :  שאוכל</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 142
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שאוכל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שאוכל </span>מרובה על הפסולת. </span>פי' בקונטרס משום דהשתא הוי טרחא יתירא למישקליה לאוכל ואינו נראה לר'י דאי משום טרחא הוי מאי קאמרי בסמוך הכא נמי כיון דאי בעי למישקל לא מישתקיל ליה עד דשקיל ליה לאבן כפסולת מרובה על האוכל דמי היכי הוי משום האי טעמא כפסולת מרובה על האוכל ולכך הוצרך רש'י לפרש דל'ג עד דשקיל ליה לאבן על כן נראה לר'ת דטעמא משום דכי אוכל מרובה על הפסולת הוה פסולת כבטל לגבי רובו ומותר ליטלו מן האוכל ולזורקו אבל פסולת מרובה על האוכל לא בטיל ליה פסולת לגבי אוכל והשתא אתי שפיר גירסת הספרים דגבי חבית נמי כיון דאי בעי למישקל לא משתקיל ליה (ה) עד דשקיל ליה לאבן כפסולת מרובה על האוכל דמי דכיון שאין יכול כלל ליטול מן היין בלא נטילת האבן לא חשיב כבטיל לגבי האוכל כיון שהאוכל אינו ניכר כלל ואינו יכול ליטול הימנו כשהאבן על פי החבית. מ'ר. והא דמוקי לה בספ'ק דביצה (ד' יד: ושם)  כגון דנפיש בטרחא וזוטר בשיעורא  אאוכל קאי ולא אפסולת ולפירש'י קאי אפסולת ולא אאוכל [וע'כ לא יברור הפסולת דנפיש בטירחא] : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 142
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לא </span>שנו אלא בשכח. </span>וא'ת תרתי דרב למה לי וי'ל חדא מכלל חבירתה איתמר והא לא תקשה תרתי מתני' למה לי דהוה אמינא אבן ודאי שרי בשכח שנראה טפי ככיסוי החבית אבל מעות שעל גבי הכר אפילו בשכח ה'א דאסיר:  התם</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 143
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>התם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>התם </span>כיון דמסרח. </span>ומתקלקל ואין ראוי למאכל אדם מאתמול דעתיה עילויה ליתנו לבהמה אע'ג דבשער של אפונין ושל עדשים אסרינן לרבי יהודה אע'ג דחזו למאכל בהמה וכן גרעינין דלעיל בפרק במה מדליקין (דף כט.) דאמרינן לרבי יהודה אכלן אין מסיקין בגרעינן מ'מ הכא שרי כדפי' התם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 143
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ליטול
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ליטול </span>מהן אוד. </span>נראה לר'ת כפירוש ה'ג דאסירי משום תיקוני מנא דלפירו' זה (ד) דאע'ג דלא מתקצא ליה גזרינן שלא יבא לידי תיקון כלי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 143
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>עצמות
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עצמות </span>וקליפין. </span>לא כפירוש הקונטרס דפירש אפילו קשין ואין ראויין לאכילת כלבים  דהאי תנא אמרינן בגמרא דכרבי שמעון סבירא ליה ור'ש בעי לכל הפחות ראויות למאכל בהמה דקתני מעבירין מעל השלחן פירורין כו' מפני שהוא מאכל בהמה ומוקמינן בגמרא כוותיה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 143
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אנו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אנו </span>אין לנו אלא ב'ש כר'י כו'. </span>במסכת עדיות לא מיתניא בהדי קולי ב'ש וחומרי ב'ה והיינו כרב נחמן והא דלא מייתי סייעתא מהתם משום דמאי אולמא דהא מהא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 143
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>פירורין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>פירורין </span>שאין בהן כזית אסור לאבדן ביד. </span>פי' בקונט' מדקתני מעבירין ולא קתני זורקין וקשה לרבי דברישא נמי קתני מגביהין מעל השלחן עצמות וקליפין ולא קתני זורקין אע'פ שמותר לאבדן ביד ועוד דאמרינן בברכות בריש אלו דברים (דף נב:) וב'ה אומרים אם שמש ת'ח הוא נוטל פירורין שיש בהן כזית ומניח פירורין שאין בהן כזית ומסייע ליה לר' יוחנן דאמר פירורין שאין בהן כזית מותר לאבדן ביד ואי אפשר ליגרס התם אסור ונראה לר' דהכא גרסי' מותר ודייק מדאצטריך למיתני מפני שהוא מאכל בהמה דהיינו משמע דלא חזי לאדם והוו כשאר מאכל בהמה ומותר לאבדן. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 143
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואם </span>לאו אין מקנחין בו. </span>אית ספרים דגרסי וחכ'א בין כך ובין כך מקנחין בו ולא יתכן דאמר בגמרא דבאין לו עור בית אחיזה אפילו ר'ש מודה דאסור משום דפסיק רישיה הוא וה'ר יצחק מדלפירא גרס בין כך ובין כך אין מקנחין בו כרבי יהודה דאמר דבר שאין מתכוין אסור ואין נראה לר'י דהא בגמרא משמע דברישא מודה ר' יהודה (ה) דאמר אימא סיפא ספוג אם יש לו עור בית אחיזה מקנחין בו ואם לאו אין מקנחין בו אתאן לרבי יהודה אם כן בין כך ובין כך אין מקנחין בו לא רבי יהודה ולא ר' שמעון אלא ודאי לא גרסינן ליה כלל. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 143
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שמואל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שמואל </span>מטלטל להו אגב ריפתא. </span>אף על גב דכר'ש סבירא ליה דשרי לקמן בפרק בתרא (דף קנו:) נבלה שנתנבלה בשבת מיהו מחמיר היה משום דהוה אדם חשוב כאביי ורבא דלעיל. ר'ת: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 143
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>רבא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רבא </span>מטלטל להו אגב לקנא דמיא. </span>ואם תאמר והא רבא סבר לעיל כר'י דאית ליה מוקצה ואנוחי לקנא דמיא היכי שרי לכתחילה ויש לומר דשני לן בין היכא דאפשר למיעבד האי טלטול מאתמול להיכא דלא אפשר דכיפין ובר יונה היו מאתמול בידו והיה יכול לטלטלם אבל הני גרעיני תמרה לא אפשר ושרי אפילו לרבי יהודה ואף לאדם חשוב דאמר בביצה פרק יו'ט (דף כא:) דאמר ליה אביי לרב יוסף הני סופלי לחיותא היכי שדינן ביומא טבא לרבי יוסי דאמר לכם ולא לכלבים חזיין להסקה כו' בשבת מאי איכא למימר מטלטלין להו אגב ריפתא כדשמואל אלמא דאפילו רב יוסף דלא בעי למישרי לעיל אגב כפא וסכינא אפילו דבר הראוי לאדם שרי התם גרעיני תמרה אגב ריפתא:  הדרן עלך נוטל אדם את בנו</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 143
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>חבית.
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חבית. </span>ובלבד שלא יספוג. </span>אפילו יש לו עור בית אחיזה דליכא חשש סחיטה אסור כדמפרש בגמרא שלא יעשה כדרך שעושה בחול: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 143
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מלקט
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מלקט </span>על יד על יד ואוכל. </span>נראה דל'ג ואוכל מדקתני סיפא אבל לא לתוך הסל ולא לתוך הקופה משמע הנך דווקא אסירי משום עובדא דחול אבל לתוך כפו שרי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 143
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ורבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ורבי </span>יוחנן אמר הלכה כרבי יהודה בשאר פירות. </span>בריש מסכת ביצה (דף ג. ושם)  רבי יוחנן רמי דר' יהודה אדרבי יהודה תנן ר'י אומר אם לאוכלין היוצא מהן מותר אם למשקין כו' אלמא כל לאוכלין אוכלא דאיפרת הוא ורמינהו ועוד אמר ר'י מתנה אדם על הכלכלה של פירות ביו'ט ראשון ואוכלה בשני וכן ביצה שנולדה בראשון אוכלה בשני בשני אין בראשון לא ואמר רבי יוחנן מוחלפת השיטה וצריך לומר דההיא דמתנה אדם מחליף דאי מתני' מחליף אם כן במאי דנקט הכא ר' יהודה הוה ליה למינקט רבנן וה'ל למימר הלכה כרבנן בשאר פירות. מ'ר. ולי נראה דאפילו אפיך מתני' אתי שפיר כעין שמצינו בב'ק בפרק הגוזל קמא (דף צו:) דתנן גזל בהמה והוכחשה עבדים והזקינו משלם כשעת הגזלה ר'מ אומר בעבדים אומר לו הרי שלך לפניך ואמר בגמרא אמר רבי חנינא בר אבדימי אמר רב הלכה כר'מ ופריך ורב שביק רבנן ועביד כר'מ כו' עד דמסיק דרב מתניתין איפכא אתנא' אלמא אע'פ שהיה שונה במתניתין וחכ'א בעבדים אומר לו הרי שלך לפניך וה'ל למימר השתא הלכה כחכמים אפ'ה נקט ר'מ לפי מה שהאחרים שונין המשנה ה'נ נקט רבי יוחנן רבי יהודה בשמעתין וכן נמי מצינו בשילהי פ'ק דסוכה (דף יט:) דתנן העושה סוכתו כמין צריף ר'א פוסל וחכמים מכשירין ואמרינן בגמרא אביי אשכחיה לרב יוסף דגני בכילת חתנים בסוכה א'ל כמאן כר'א א'ל שבקת רבנן ועבדת כר'א אמר ליה ברייתא איפכא תניא השתא היה לו להשיב רב יוסף כרבנן ולא כר'א כיון דאיהו איפכא תני אלא כן דרך הש'ס בכל מקום. נראה לי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 143
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הלכה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הלכה </span>כר' יהודה בשאר פירות. </span>אע'ג דבריש ביצה (ד' ג.)  גזר ר' יוחנן ביצה שנולדה ביו'ט משום משקין שזבו והכא לא גזר בשאר פירות י'ל דשייך טפי לגזור בביצה לפי שהיא עומדת ליסחט מן התרנגולת  ודרך לגומעה חיה אבל שאר פירות אין עומדים ליסחט כלל. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 143
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>שמשך
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שמשך </span>מהן שמן כו'. </span>פי' בקונט' שמשך זב מאליהן כמו נהרות המושכין ולפירושו צריך לומר הכניסן בין לאוכלין כו' היינו הכניסן מתחילתן ואין הלשון משמע כן ועוד קשה לר'י דאי משך מאליו קאמר גבי תותים שמשך מהם מים ה'ל למימר שמשכו או שנמשכו דמים בכל מקום לשון רבים ועוד קשה לר'י אם כן הך ברייתא הוה תיובתא דרב ורבי יוחנן דאמרי לעיל חלוק היה רבי יהודה בזיתים וענבים דהכא משמע דבזיתים וענבים מודה אלא נראה לר'י דמשך אאדם קאי וסחטן תחילה ושוב הכניסן דהשתא לרב ורבי יוחנן דסברי חלוק היה רבי יהודה בזיתים וענבים נקט דוקא משך דאיכא למיחש טפי דילמא יהיב דעתיה לסחוט משקה אחר שהכניסו נמי לאכילה מאחר שסחטן תחילה להוציא מהן משקה הא לא משך לא ולשמואל דאמר מודה רבי יהודה בזיתים וענבים נקט משך משום רבותא דתותים ורמונים דאפילו משך הכניסן לאוכלין היוצא מהן מותר. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 143
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>חלב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חלב </span>האשה מטמא לרצון ושלא לרצון. </span>והא דתנן במסכת מכשירין (פ'א) כל משקה שתחילתו לרצון אף על פי שאין סופו לרצון או שסופו לרצון אף על פי שאין תחלתו לרצון מכשיר לא דמי רצון דהתם לרצון דהכא דהתם מיירי בשעת נפילתן על הזרעים שיהא לרצון דבעינן יותן דומיא דכי יתן מה יתן דניחא ליה אף יותן דניחא ליה אבל הכא מיירי בשעת פרישה מן האשה או מן הבהמה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 143
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לרצון
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לרצון </span>ושלא לרצון. </span>כדמפרש בסמוך טעמא משום דדם מגפתה טמא וחלב ודם חד הוא דדם נעכר ונעשה חלב ולא צריכין למה שפי' בקונט' משום דאיקרי משקה שנאמר ותפתח את נאד החלב ותשקהו ונראה לר'י דהא דאיצטריך לפרש האי טעמא בפ' דם נדה (נדה דף נה:) גבי חלב האשה הנ'מ לרבי עקיבא דשמעתין דלית ליה טעמא דפרישה או למאן דלית ליה דם נעכר ונעשה חלב אבל לרבנן דשמעתין לא צריך (ד) כדפרישית לחלב האשה אלא דוקא לטמא חלב בהמה לרצון. מ'ר:  מחמיר</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 144
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מחמיר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מחמיר </span>אני בחלב מבדם שהחולב לרפואה טמא והמקיז לרפואה טהור. </span>א'כ מאי דמטמינן חלב האשה לא מחמת דם הוא דדם נעכר ונעשה חלב דא'כ חולב לרפואה טהור כמו דם אלא ודאי משום דכתיב ותפתח את נאד החלב ואומר רבי דבחנם נקט חולב לרפואה דהכי נמי הו'מ להשיב לרבנן מחלב בהמה גופה שדמה טהור (א) וחלבה טמא א'כ החלב אינו טמא מחמת דם אלא משום דכתיב ותפתח את נאד החלב וא'כ שלא לרצון נמי מהאי טעמא יהא טמא. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 144
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>סלי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>סלי </span>זיתים וענבים יוכיחו שמשקה היוצא מהן לרצון טמא שלא לרצון טהור. </span>בשילהי מסכת מכשירין מסיים לא אם אמרת בסלי זיתים וענבים שהרי תחילתו אוכל וסופו משקה תאמרו בחלב שתחילתו וסופו משקה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 144
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מאי </span>לאו לרצון דניחא ליה ושלא לרצון בסתמא. </span>ולרצון ושלא לרצון דגבי חלב אשה ליכא למימר דמיירי בשלא לרצון בסתמא ודווקא בסתמא אבל אמר לא ניחא לי אינו מטמא דהא לפי מה שפירשתי הטעם משום דם מגפתה אפי' אמר לא ניחא לי נמי מטמא אלא משמע דשלא לרצון דקתני בכולהו באשה ובהמה וזיתים וענבים מיירי בכל ענין בין מסתמא בין אמר לא ניחא לי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 144
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>תותים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תותים </span>ורימונים דלאו בני סחיטה נינהו. </span>תימה לי מאי קשה דילמא הא דתניא לעיל גבי תותים ורמונים למשקין ולסתם היוצא מהן אסור הנ'מ במשך דוקא והכא בלא משך איירי הלכך שלא לרצון דהיינו בסתמא לא חשיב משקה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 144
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לא </span>לרצון בסתמא ושלא לרצון דגלי דעתיה דאמר לא ניחא לי. </span> (ב) דתניא התם בכריתות פרק אמרו לו (דף יג.) התירו (ג) לו למגע טמא מת להניק את בנה ובנה טהור ופריך בנה אמאי טהור כיון דינק חלב איטמי ליה מחלב וכי תימא לא איתכשר איתכשר בטיפה המלוכלכת ע'פ הדד ואע'ג דחלב אשה משקה הוא ואין צריך הכשר [משמע ליה] דמה שהוא בפי התינוק שהתינוק יונק חשיב כאוכל וצריך הכשר לפי שזהו מאכלו של תינוק וקאמר דאיתכשר בטיפה המלוכלכת בפי הדד דהוי משקה כסתם חלב דלאו לאוכל בעי ליה ומשני רב נחמן אמר רבה בר אבוה (ד) בתקיפה אחת שלא הניח טיפה המלוכלכת ע'פ הדד אמר רבא שתי תשובות בדבר חדא דקא חזינן ליה לפומיה דינוקא דמלא חלבא ועוד מקום חלב מעין הוא דהא תנן חלב האשה מטמא לרצון ושלא לרצון מאי היא דלא ניחא ליה וקתני מטמא פי' אלמא חשיבא כמעין מדמטמא שלא לרצון וכיון דחשוב כמעין גם בפי התינוק נמי יהא חשוב כמשקה כמו שאם היה מעין ואין צריך הכשר כך צריך לפרש דאת'ל דאינו מזכיר מעין אלא כלומר דכמשקה חשיב א'כ מאי צריך למימר שלא לרצון מאי היא כו' דמדקתני לרצון מטמא הו'מ למיפרך אלמא לרצון חשיב כי משקה ואשה דמניקה את בנה לרצון הוא אלא אמר רבא כו' עד ולרבא מקום חלב מעין הוא ולא צריך הכשר והתנן האשה שנטף חלב מדדיה ונפל לאויר התנור התנור טמא וקשיא לן במאי איתכשר ואמר ר' יוחנן בטיפה המלוכלכת ע'פ הדד והשתא קשה לר'י מאי קאמר במאי איתכשר דמדבעי הכשר אלמא אוכל חשיב ליה וא'כ איך יטמא אוכל את התנור והא אין אוכל מטמא כלי ואומר ר'י דה'פ וקשיא לן במאי איתכשר כלומר לא מבעיא שאין התנור טמא אלא חלב הנוטף מדדיה גופה אמאי יהא טמא הא לא איתכשר ומשני בטיפה המלוכלכת ע'פ הדד ואותה טיפה עצמה המלוכלכת ע'פ הדד תטמא התנור שהיא חשובה משקה ומשקה מטמא כלי כדאמרינן בפ' קמא דמכילתין (דף יג:) והשתא פריך שפיר לרבא דאמר דאפילו אמר לא ניחא לי מטמא חלב האשה דחשיב משקה והכא חשיב ליה אוכל אבל לר'נ אמר רבה בר אבוה אתי שפיר דהכא דאמר לא ניחא לי ודאי חשיב ליה אוכל ונטף חלב מדדיה חשיב לא ניחא ליה כיון שהוא נופל לאויר תנור ואזיל לאיבוד דודאי לא ניחא ליה ועוד פריך התם לרבא מדתניא ט' משקין בזב הזיעה וליחה סרוחה והריעי טהורים מכלום דמעת עינו ודם מגפתו וחלב האשה מטמא טומאת משקין ברביעית רוקו וזובו ומימי רגליו מטמא טומאה חמורה בכל שהוא ואי אמרת מקום חלב מעין הוא חלב באשה נמי יטמא טומאה חמורה בכל שהוא כזובו ורוקו וקשה לרבי מאי קפריך לעולם מעין הוא ואפ'ה לא יטמא טומאה חמורה משום דבעינן דומיא דרוק כדאיתא בנדה (ד' נו.) מה רוק שמתגלגל ויוצא וחוזר ונבלע אף כל שמתגלגל ויוצא וחוזר ונבלע יצא חלב שבאשה שמתגלגל ויוצא ואינו חוזר ונבלע ותימה הוא לומר דמה שהוא חוזר ונבלע גרם לו ליחשב כמעין ומכל מקום ודאי כן הוא וצריך לומר דמה שהיה חושבו רבא כמעין להיות חשיב משקה בפי התינוק היינו משום דסלקא דעתיה שחוזר ונבלע ומייתי ראיה מן המשנה דחוזר ונבלע הוא מדקתני מטמא שלא לרצון דהיינו אמר לא ניחא לי א'כ חוזר ונבלע הוא דאי לאו הכי אם אמר לא ניחא ליה לא יהיה מטמא והשתא פריך ליה מהכא דאינו חוזר ונבלע אלמא מקום חלב האשה לאו מעין הוא ופריך אי הכי קשה הא דקתני מטמא שלא לרצון ומשני מי סברת שלא לרצון דלא ניחא ליה לא שלא לרצון בסתמא דדעתיה דתינוק קרובה גבי חלב אבל אמר לא ניחא ליה טהור וההיא דנטף חלב מדדיה ונפל לתוך התנור כאומר לא ניחא ליה חשיב דודאי לא ניחא ליה כיון שהלך לאיבוד והא דקאמר שלא לרצון בסתמא היינו כשנופל בקערה שאינו הולך לאיבוד דמהני טעמא דדעתיה דתינוק קרובה גבי חלב לאחשוביה אז כמשקה ובפי התינוק לעולם כאוכל חשיב והשתא קשה לר'י חדא דבשמעתא מסקינן איפכא לרצון בסתמא ושלא לרצון דאמר לא ניחא ליה ודומיא דהך דזיתים וענבים הוי ההוא דחלב האשה דאי לאו הכי לא שייך למימר יוכיחו וכ'ת ס'ל כאיבעית אימא דאמר שאני סלי זיתים וענבים כיון דלאיבוד קיימא אפקורי מפקר להו אכתי קשה דדומיא דהכי אית לן למימר בחלב האשה דאזיל לאיבוד וא'כ היינו באומר לא ניחא ליה והתם מטמא דוקא סתמא אבל לא ניחא ליה טהור ועוד קשה לרבי מאי קאמר התם אלא קשה הא מתני' וקאמר נמי מי סברת שלא לרצון לא ניחא ליה וקאמר דלא ניחא (ה) טהור ואמאי והא טעמא שלא לרצון טמא היינו משום דחשיב דם מגפתו דדם נעכר ונעשה חלב כדפי' לעיל וא'כ גם אמר לא ניחא ליה נמי יהא טמא. מ'ר:  מי</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 144
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מי </span>דמי ערביא אתרא הוא. </span>הו'מ למיפרך הניחא לרבי אליעזר לרבנן מאי איכא למימר אלא פריך דאפילו לרבי אליעזר לא ניחא ומה שקשה מאנשי הוצל דפרק המצניע (לעיל דף צב:) פירשתי שם (ד'ה ואת'ל) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 144
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ה'נ
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ה'נ </span>כיון דאחשביה הוו להו משקה. </span>תחילה ס'ד דסוחטין בפגעין כו' היינו סחיטה ממש אבל השתא אי אפשר לומר דהא פשיטא דאסור דכיון דאחשביה הוה להו משקה אלא סוחטין דקתני היינו בליציי'ר בלע'ז למתק הפרי כדפי' בקונטרס: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 144
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>אביי ר' יעקב היא. </span>קשה לי לימא דהאי מוחל דקתני היינו במוחל היוצא מעקול בית הבד ודברי הכל וכי תימא מדקתני מוחל סתמא משמע דבכל מוחל איירי לא היא דע'כ אפי' לרבי יעקב לא איירי בכל מוחל דהא מודה דמוחל היוצא בתחילה טהור י'ל דמוחל היוצא מעקול בית הבד לא הוה קרינן ליה מוחל סתם כיון דאי אפשר לו בלא צחצוחי שמן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 144
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>חולב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>חולב </span>אדם עז כו'. </span>נראה לר'ת דהיינו דווקא בי'ט דחזיא בהמה לאכילה הוי כמו אוכלא דאיפרת אבל בשבת לא חזיא לשחיטה כמו דש חשיבא שהבהמה היא כפסולת וכשחולב הוי כנוטל אוכל מתוך פסולת וכן משמע בבה'ג דבי'ט איירי ומיהו סחיטת זיתים וענבים דשרי לעיל לתוך הקדירה היינו אפי' בשבת כיון דאשכול חזיא לאכילה:  כביצה</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 145
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כביצה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כביצה </span>מכוונת טהור. </span>פי' בקונטרס שאע'פ שהאוכל טמא אינו מטמא את המשקה שאין אוכל מטמא בפחות מכביצה והאי טעמא לא ניחא אלא למ'ד בפרק כל שעה (פסחים דף לג: ושם)  משקים מיפקד פקידי אבל למ'ד התם מיבלע בליעי טמאים המשקין מאליהן כיון שנגע באוכל [ומשני התם דבמתני' מיירי בענבים שלא הוכשרו לאימת מתכשרי לכי סחיט להו וכי סחיט להו בציר שעוריה והשתא לפי' רש'י מה בכך] מיד כשיצאה הטיפה ראשונה (א) נטמאה הואיל ואוכל מקבל טומאה בכל שהוא ומה שהקשה ר'ת לפירו' פי' לעיל בריש המצניע (דף צא.) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 145
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דכ'ע
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דכ'ע </span>משקה הבא לאוכל לאו אוכל הוא. </span>לא מצינן למימר דכ'ע אוכל הוא (ב) א'כ מ'ט דמ'ד הוכשר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 145
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אם </span>הגיעו זיתיו למסוק כו'. </span>מה שקשה ליה לרב נחמן דמפרש בפ'ק (דף יז.) דגזרו לבצור בטהרה משום דפעמים שאדם הולך כו'. שם פירשתי בד'ה גוזרני : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 145
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>כבשים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כבשים </span>שסחטן לגופן מותר למימיהן פטור אבל אסור. </span>רב לטעמיה דאמר לקמן דבר תורה אינו חייב אלא על דריכת זיתים וענבים ולפירוש הקונטרס דפי' משום דאתי המשקה מעלמא קשה לרבי אמאי גזרו להדוקי אודרא אפומא דשישא בשלהי תולין (לעיל דף קמא.)  שמא יסחוט הא אפילו סחיט ליכא איסור דאורייתא מיהו י'ל דהתם רבא דקאמר לה וס'ל כר' יוחנן דמחייב חטאת: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 145
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ורבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ורבי </span>יוחנן אמר אחד כבשין ואחד שלקות לגופן מותר למימיהן חייב חטאת. </span>ובדג לצירו נמי הוה מחייב ר' יוחנן חטאת לתוך הקערה דדג לצירו מדמינן לשלקות בכולה שמעתיה דפריך מדשמואל דשלקות אההיא דדג לצירו ופי' ר'ח דהלכה כר' יוחנן דקיי'ל כוותיה לגבי רב ושמואל ושמעינן ממילתא דר'י שאסור לסחוט כבשים ושלקות למימיהן ואם סחט חייב חטאת ולא הפריש בסחיטה בין קדירה לקער' אלא הכל אסור מתוך אלו דברים מתברר שאין הלכה לא כשמואל ולא כרב שאמרו סוחט אדם אשכול של ענבים לתוך הקדירה ויש שמעמידין דברי רב ושמואל ביו'ט מדדייק רב חסדא מדברי שמואל כן ואין לנו להדורי אפריכי ולאפוקי שמעתא מדוכתיה אלא ודאי בשבת קאמרי רב ושמואל ואין הלכה כמותן לא בשבת ולא ביו'ט ע'כ פי' ר'ח ומה שדקדק מדלא מפליג ר' יוחנן משמע דמיירי אפילו לתוך הקדירה אין זה דיוק דהא רב ושמואל נמי אסרי סתמא בכבשים  (ג) למימיהן ואע'ג דשרו לסחוט בהדיא אשכול של ענבים לתוך הקדירה ומה שדחה דברי המעמידין דברי רב ושמואל ביו'ט אומר ר'ת שהדין עמו אבל דברי רב חסדא ביום טוב כדפירשתי לעיל:  בהמה</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 145
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>בהמה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בהמה </span>בגימטריא. </span>אסמכתא בעלמא היא דנ'ב נפקא לן בלאו גימטריא כדפי' בקונטרס:  שובר</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 146
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שובר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שובר </span>אדם את החבית לאכול הימנה גרוגרות. </span>בגמרא מוקי לה בדרוסות לרבי נחמיה אבל לרבנן דרבי נחמיה שרי אפילו מפורדות ותימה לרבי מהא דתנן בפרק בכל מערבין (עירובין דף לד: ושם) גבי עירוב נתנו במגדל ונועל בפניו ואבד המפתח הרי זה עירוב ופריך בגמרא אמאי הוא במקום אחד ועירובו במקום אחר הוא ומשני רב ושמואל דאמרי תרווייהו הכא במגדל של (ה) בנין עסקינן ור'מ היא כו' ואמאי מבעי ליה לאוקמא הכי ומעיקרא נמי מאי קאמר והלא יכול לשבר ולפתוח את המגדל וליטול את העירוב כי היכי דהכא שרי לשבר החבית וליטול הגרוגרות ואם באת לחלק בין נטילת העירוב לנטילת הגרוגרות א'כ קשה היכי מוקי לה התם כר' מאיר ונראה דהתם אסור לשבר את המגדל והכא דשרי לשבר את החבית משום דמיירי במוסתקי כדמוקי לה בביצה פרק המביא כדי יין (דף לג: ושם) ומפ' רש'י התם דהיינו חבית שבורה ומדבקין שבריה בשרף של עץ שעושה ממנו זפת וקורין ריישנ'א ומש'ה דוקא חבית שרי דמחמת גריעותו לא חייס עליה וליכא למיחש שמא יתכוין לעשות כלי וכן כולה שמעתא דהכא במוסתקי ואע'ג דהתם בביצה לא מוקמינן הכי אלא לר'א דפריך ולית ליה לר'א הא דתנן שובר אדם את החבית כו' ועלה משני מתני' במוסתקי מ'מ אפילו לרבנן מיבעי לאוקמי הכי דרבנן לא פליגי אדר'א דקאמר לא יקטמנו פי' לא יקטום את ההדס להריח בו אלא משום דאיהו סבירא ליה דבקטימת קיסם חייב חטאת כשקוטמו לחצות בו שיניו וא'כ אי לא מוקמינן לה במוסתקי עלייהו איכא למיפרך ולית להו הא דתנן כו' הלכך מיבעי לן למימר דאליבא דכולהו מיירי מתניתין במוסתקי והשתא אתיא שמעתא שפיר. מ'ר. ובגמ' ירושלמי בפרק בכל מערבין מצאתי הדא דתימא במגדל של אבן אבל במגדל של עץ נעשה כשובר החבית לאכול ממנה גרוגרות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 146
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מתיר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מתיר </span>ומפקיע וחותך. </span>אומר רבי מההיא דעירובין (דף לד:)  יש ללמוד דהא דאמרינן (ביצה דף לא:)  חותמות שבכלים מתיר ומפקיע וחותך היינו כגון דקטיר במיתנא אבל פותחת של עץ ושל מתכת אסור לשבר ולהפקיע מדקשיא ליה התם אמאי הוא במקום אחד ועירובו במקום אחר דפשיטא ליה שאינו יכול להפקיע הפותחת וליטול העירוב אע'פ שסתם מגדל שבכל הש'ס הוא כלי כמו הצד צבי לבית וצפור למגדל וכי ההיא דבריש כל הכלים (לעיל קכב:) ובמסקנא נמי לא בעי לאוקומי אלא בקטיר במיתנא דהיינו דוקא חותמות שבכלים אבל דבר שהוא חזק כעין פותחת לא הוה שרי ת'ק. מ'ר : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 146
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הא </span>רבנן והא ר' נחמיה. </span>תימה לי אמאי לא מוקי תרוייהו כר' נחמיה והא דקתני מתיר מפקיע וחותך ביו'ט והא דקתני מתיר אבל לא מפקיע וחותך בשבת דאיכא תנא דס'ל הכי אליבא דר' נחמיה בביצה בפ' המביא כדי יין (לב:) י'ל דניחא ליה למימר חדא כרבנן מדנימא תרוייהו כר' נחמיה:  משום</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 146
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>משום
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>משום </span>ריחשא. </span>ואטו פתחא אחרינא דליכא למיחש לריחשא לא גזרינן דדוקא אטו לול של תרנגולין גזרינן דלא מסקי אינשי אדעתייהו שיהא עשוי להכניס ולהוציא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 146
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>פרץ
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>פרץ </span>פצימיו מטמא כל סביביו. </span>פי' בקונטרס כל סביביו ד' אמות כקבר ואין נראה לזקיני הרב ר' שמשון זצ'ל דכיון דמסיימי מחיצתא ולית לן למיחש שמא יעלה על הבית ויאהיל עליו ולא ידע לית לן למימר דמטמא ד' אמות כל סביביו כדמוכח בסוטה פרק משוח מלחמה (ד' מד.)  גבי חצר הקבר העומד בתוכה טהור הני מילי חצר הקבר דמסיימא מחיצתא אבל מת בעלמא תפיס ומשמע דבמת נמי היכא דמסיימא לא נטמא כל סביביו ד' אמות אלא נראה לו דהכי פי' זיזין באותו בית שבולטין מחוץ לבית מכל צד ויש בהם פותח טפח בכל אחד אם הבית סתום ועדיין נראית בו צורת הפתח אינו מטמא שסתמו של מת עומד לצאת דרך הפתח פרץ פצימיו וחזר ובנאו כשאר כותל ולא נותר בו כלל פתח מטמא כל סביביו דכל חד וחד איכא לספוקי דילמא דרך אותו מקום יצא מן הבית מיהו לאו פירכא היא כולי האי מה שהקשה לפירוש הקונטרס די'ל שלא חלקו חכמים במת ועוד נראה דלא קשה כלל לפי' הקונטרס דבית נמי לא מסיימי מחיצתא שהוא מטמא הנוגע בכתלים אפילו לא יעלה על גביו כקבר שמטמא במגע אפילו מן הצד כדתניא בספרי בפרשת פרה אדומה או בקבר זה קבר סתום או אינו אלא קבר פתוח אמרת ק'ו ומה אהל שמקבל טומאה אינו מטמא מכל צדדין כשהוא פתוח קבר שאינו מקבל טומאה אינו דין שלא יטמא מכל צדדין כשהוא פתוח אלמא כשהוא סתום מטמא אף הנוגע מן הצד: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 146
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>הלכה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הלכה </span>כרבי יאשיה. </span>הלכך מותר לתת לכתחילה גובתא שקורין רזיי'ל בחבית: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 146
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>משום
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>משום </span>מרזב. </span>פי' הרב פור'ת שלא יבוא ליתן על גגו מרזב וקשה דבגובתא נמי נגזר אלא נראה לרבי כפי' הקונט' שלא יתקן מרזב ליינו שיפול היין בתוכו וילך למרחוק דכשלוקח עלה של הדס ומקפלו כעין מרזב נראה כעושה מרזב אבל בגובתא שאינו עושה בו שום מעשה לא גזרינן. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 146
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אייתי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אייתי </span>ליה בי סדיא. </span>בי מיצעי הוה דאי לאו הכי היכי איתמר מכללא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 146
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מי </span>שנשרו כליו במים. </span>בדרך גרסינן לשון נפילה לא כפי' הקונטרס לעיל בפרק במה אשה (דף סה.) שנשרו במי גשמים דהא אמרינן בביצה בפרק משילין (דף לה:) מאן דתני מנשירין לא משתבש כדתנן מי שנשרו כליו במים בדרך אלמא לשון נפילה הוא. מ'ר:  המנער</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 147
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>המנער
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>המנער </span>טליתו. </span>פי' ר'ח מן הטל שעליו דהיינו כיבוס וליבון חייב חטאת וכן משמע דהוי דומיא דכומתא דרב יוסף אבל בניעור מן העפר כדפירש בקונטרס אין נראה שיהא שייך ליבון: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 147
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>היוצא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>היוצא </span>בטלית מקופלת. </span>איידי דאיירינן במי שנשרו כליו בדרך שאז דרך הוא לקפל טליתו נקטיה הכא: 


lvr: 21
pgn: 147
dfh: a
trm: הרטנין.
txt:
<span class='five'>הרטנין. </span>רטנין כמו הרהטנין  (הערוך פי' הרצים) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 147
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מהו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מהו </span>לעשות מרזב. </span>נראה לרבי דלענין איסור הוצאה איירי כמו טלית של ד' כנפו' ולוקח שני צידי רוחב טליתו של צד ימינו ונותן על כתף השמאלית ואינו פושטו על כתף אלא מקופל ומונח על כתפו והיינו דקאמר מאי מרזב כיסי בבלייתא שקורין פרונצדר'ה דכשהוא מונח כמו שפירשתי יש בו כיסים מרובים וכל כיסא וכיסא נראה כמין מרזב ומיבעיא ליה אי איכא איסור הוצאה בכך כיון שאינה דרך מלבוש והיינו דקאמר כל אדעתא לכנופי אסור דהיינו כמו שפירשתי ששני צידי הימין מקובצים ומונחים על כתף השמאלית שיכול לילך במהרה ולא יכביד עליו טליתו אדעתא דלהתנאות שפיר דמי והיינו כשאין צידי טליתו מקובצין אלא צד אחד מונחת על כתפו אצל צוארו וצד האחר נופל על שכמו עד הזרוע ואין בו שום כיסוי והיינו שלשל רבי טליתו דבסמוך שלשל אותו כמו שפירשתי כעין להתנאות והיינו דרך מלבוש וכן פירש בערוך ערך מרזב אסור לעשות מרזב בשבת פירוש כשיעטוף אדם טליתו ויקפיל שני קצותיו כעין דרך קיפול ויניחנה על שכמו השמאלית ויחזור ויקפל שאר הטלית שבצד הימין ויניחנה בכתפו רק מה שפירש שקורין מרזב מה שטליתו מושפלת מהנה ומהנה וחלל כנגד השדרה דנראה כמין מרזב אינו נראה לרבי דא'כ מאי קאמר בתר הכי מאי מרזב כיסי בבלייתא הלא אינו עשוי כעין כיסא. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 147
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אף
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אף </span> מי מערה חמין. (ד) שהוחמו באור דאי בחמי טבריא שרי לכתחילה כדאמר בפרק כירה (ד' מ. ושם) והניחו להן חמי טבריא ובפרק שמונה שרצים (ד' קט. ושם:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>דיעבד </span>אין. </span>אמי מערה קאי ולא תנא במתני' חמי טבריא אלא למידק אף מי מערה חמין :  דתניא</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 147
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דתניא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דתניא </span>א'ר כשהיינו למדין תורה כו'. </span>מסתמא יחידי היה שלא היה אלא אחד מתלמידיו עמו כשהיה רוחץ כדתניא במקום שנהגו (פסחים דף נא.) שלא ירחוץ תלמיד עם רבו ואם היה רבו צריך לו מותר ומסתמא ר'ש לא היה צריך אלא לאחד כשהיה רוחץ וכשהיו שבים לביתם היה התלמיד נושא האלונטית בפני עצמה שר'ש לא היה נושא עמו דהא ס'ל שיחיד מותר להביאה ולא חיישינן לסחיטה והא דקאמר היינו ר'ל כל אחד ואחד בפני עצמו כשהיה מגיע יומו לשמש רבו ולעיל בפ' כירה (דף מ:) גרסינן מעשה בתלמיד של ר' מאיר שנכנס אחריו לבית המרחץ ויש ספרים דגרסי תלמידיו ואיננו ובכל הספרים גרסי לקמן בפרק שואל (דף קנא:)  תלמידו. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 147
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>צריך
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>צריך </span>לקשר שני ראשיה למטה. </span>בגיטין בפ' הנזקין (דף נט.)  מפרש דסכניתא הוא בגד דק דאמרינן  סוכני וחומר כי אמגוזא ופלגא דאמגוזא ומשום הכי צריך לקשר שני ראשיה למטה שלא יפריחנו מעליו הרוח ואתי לאתויי או משום דנראה כעין משוי לפי שהוא דק מאד ואינו נראה מלבוש אא'כ נראה קשור: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 147
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'> אין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'> אין </span>מעצבין את הקטן. </span>פירשנו [בריש כל הכלים] (דקכ'ג.) ד'ה אסובי :  הדרן עלך חבית</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 148
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>שואל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>שואל </span>אדם מחבירו כדי יין וכדי שמן ובלבד שלא יאמר לו הלויני. </span>פירש רש'י טעמא משום דסתם הלואה ל' יום ולפי שהוא לזמן מרובה יותר משאלה אתי למיכתב וקשה לר'ת דסתם שאלה (ב) ל' יום כדאמר במנחות בהתכלת (דף מד. ) טלית שאולה כל ל' יום פטורה מן הציצית ואמרינן נמי התם הדר באכסני' בא'י והשוכר בית בחו'ל כל ל' יום פטור מן המזוזה מכאן ואילך חייב במזוזה אלמא דסתם שאלה ל' יום איתא ולהכי פטורה כל ל' יום דאמר שאולה היא אבל מכאן ואילך נראה כמו שלו ומיהו יכול לומר לרש'י לאו משום דאי מתבע ליה לדינא בתוך ל' יום שאין צריך להחזיר דודאי היה חייב להחזיר (ג) דעבידי אינשי דמשאלי פחות משלשים יום אבל טפי לא משאלי הלכך עד ל' יום אמרי אינשי שאולה היא ור'י פירש לנו דהיינו טעמא בשאלה לפי שהיא חוזרת בעין לא אתי למיכתב אבל לשון הלואה אינו חוזר בעין ואתי למיכתב ואע'ג דכי שאיל מיניה כדי יין וכדי שמן לא הדרי בעין מ'מ מתוך שמזכיר לו לשון שאלה זכור הוא ולא אתי למיכתב. מ'ר וכן פירש ה'ר פורת: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 148
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אתקין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אתקין </span>רבא במחוזא דדרו בדוחקא כו'. </span>ברוב ספרים אינו כתוב כאן ולא בפירוש רש'י ובריש המביא כדי יין (ביצה דף ל. ושם)  נראה שהוא מקומו וזה לשון פירוש הקונטרס בביצה דדרו בדוחקא משוי שאדם יחיד נושא בחול על כתיפו בטורח אם בא לשאתו לצורך יום טוב ביו'ט כגון חבית או שק מלא פירות ישאנו ביו'ט בדיגלא עתר שקורין פורק'א כדרך נושאי מלח למכור מפני שצריך לשנות וכשמשנה ישנה להקל משאו ולא להרבות טורח ביו'ט ועתר זה נוח לשאת בו משא כבד וכשנושא בו חבית הנישאת בכתף ישנה להקל דדרו בדיגלא משוי חבית גדולה שרגילה לשאת בדיגלא לידרו באגרא ישאהו ביו'ט בב' בני אדם במוט על כתפים דהיינו נמי שינוי להקל דדרו באגרא במוט על כתפים לידרו ביו'ט אותו משוי באכפא במוט בידים משום שינוי ואפילו אינו להקל מ'מ שינוי הוא ואינו מרבה טורח בשינוי דדרו באכפא ניפרוס סודרא קל הוא ואינו מכביד ושינוי בעלמא הוא ולהצנע עד כאן לשונו ומשמע מתוך פירושו דכל אלה משוי אחד להם בשוה ואין זה נושא יותר אלא שנושא משאו בענין אחר ממה שהיה רגיל וזה דחקו שאם נפרש שכל אלו ממעטים משאם מאשר היו רגילים לשאת קשיא הא דאמר בסמוך (ד) מפשי בהילוכא משמע מפירושא דאגרא נושאים שני בני אדם שפיר במוט בשנים ויש בו משוי שני בני אדם שנושאים כל מה שרגילין לשאת בדיגלא ודיגלא היא משוי שני בני אדם כדמשמע בבבא מציעא בס'פ השוכר את האומנים (דף פג.) וקשיא לר' דהתם משמע נמי דאגרא אין בו משוי לשני בני אדם דאמר התם דדרו באגרא ואיתבר משלם פלגא מ'ט נפיש לחד וזוטר לתרי ודמי לפשיעה ודמי לאונס בדיגלא משלם כולה משמע דלא הוי זוטר לתרי נראה דאגרא לשום אדם אינו נראה עובדא דחול כמו דיגלא ומשום הכי דדרו בדיגלא לידרו באגרא ואע'פ שמפיש בהילוכא יכול לשנות כיון שאינו נראה כל כך עובדא דחול והשתא אתי שפיר דדרו באגרא לידרו באכפא אע'פ שבוודאי מרבה במשאוי הוא בנושא בידים המוט מכשנושאו על כתיפו מ'מ כיון שאינו נראה עובדא דחול כמו אגרא יכול לעשות כעין שמצינו גבי בהמה מסוכנת דתנן בביצה (דף כה.) שחטה בשדה לא יביאנה במוט אלא מביאה בידו אברים אברים ותנן נמי (דף כט: ושם) בהמביא כדי יין לא יביאם בסל ובקופה אלא מביא הוא על כתפיו או לפניו אלמא הני אע'ג דמפשי בהילוכא כיון שאינו עושה כל כך כדרך שעושה בחול יש לו לשנות וההיא דבסמוך דמליין בחצבא זוטא ודמליין בחצבא רבה תרווייהו עובדא דחול ובענין שנושאים זה נושאים זה הלכך אין לו לשנות לא להקל ולא להכביד כדפי' טעמא ובההיא דלעיל בריש מפנין (דף קכז.) לא שייכא עובדא דחול שאינו מטלטל אלא בבית מזוית לזוית. מ'ר. ובההיא דשחטה בשדה פירש בריש מפנין (ג'ז שם) בע'א וכמו שפירש כאן עיקר ועוד קשה לי לפי' הקונטרס דדרו באכפא אמאי ניפרוס סודרא עליה הוה ליה למימר לידרו באגרא כיון שאינו משנה להכביד יותר מאכפא כמו שמשמע נמי מתוך פירושו ולפירוש רבי אתי שפיר:  ניפרוס</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 148
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ניפרוס
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ניפרוס </span>סודרא עליה אתי למסחטיה. </span>מכאן מייתי ר'ת ראיה דביין ושמן לא שייכא סחיטה לעיל בשלהי שמונה שרצים  (דף קיא. בד'ה האי מסוכרייתא) פירשתי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 148
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לא </span>מספקין ולא מטפחין. </span>לא כפי' הקונטרס משום דא'כ מאי איריא ביו'ט אפי' בחול המועד נמי אסור כדתנן במועד קטן פרק בתרא (דף כח:) נשים במועד מענות אבל לא מטפחות אלא נראה לרבי משום שמחה רגילין לספק ולטפח בהשמעת קול ואסור שמא יתקן כלי שיר כדמפרש בהמוצא תפילין (עירובין דף קד.) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 148
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>וכן
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>וכן </span>היה הלל אומר. </span>כרבנן דפליגי עליה באיזהו נשך  (ב'מ ד' עה.) וקי'ל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 148
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>רבה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רבה </span>אמר ניתנה ליתבע. </span>הלכה כרבה לגבי רב יוסף:  ורב אויא ורבה בר עולא מחמרי אנפשייהו כ'ה בס'א : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 148
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דאי </span>אמרת ניתנה ליתבע אתי למיכתב. </span>אע'פ שמזכיר לו לשון שאלה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 148
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דאיגלאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דאיגלאי </span>מילתא דבחול הויא. </span>ורב יוסף לא מיירי אלא בשבת ויו'ט ודאי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 148
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>והא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והא </span>אנן תנן אין נימנין כו'. </span>פירש ה'ר פורת בשם רבינו שמואל דל'ג ליה חדא דמה שייך להקשות מנמנין של רשות לנמנין של מצוה ועוד דמפרש התם בביצה פרק אין צדין (דף כז:) מאי אין נמנין אין פוסקין דמים בתחילה לבהמה ביו'ט הרי אני עמך בסלע הריני עמך בשתים אבל אומר לו הריני עמך לשליש ולרביע:  ולמ'ד</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 149
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ולמ'ד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ולמ'ד </span>שמא ימחוק ליחוש שמא יקרא. </span>ולא מסיק אדעתיה גודא בשטרא לא מיחלף: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 149
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>בשטרי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בשטרי </span>הדיוטות. </span>פי' בקונט' של מקח וממכר ולעיל בפרק כל כתבי (דף קיז: ושם) פירש איגרות השלוחות למצוא חפץ: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 149
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>איכא בינייהו דכתיב אכותל ומתתאי. </span>ולא ידענא אמאי נקט מתתאי כיון דס'ד דכ'ע אית להו דרבה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 149
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אילימא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אילימא </span>דכתיב מיכתב מ'ש הכא מ'ש הכא. </span>פירוש תרוייהו יהא אסור שמא ימחוק: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 149
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לעולם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לעולם </span>דכתב אכותל ומידלי ודקשיא לך דרבה דרבה תנאי היא. </span>לפירוש הקונטרס צ'ל דהשתא דמוקי לה דכתיב אכותל ומידלי למ'ד שמא ימחוק איכא דאית ליה דרבה ולמ'ד שמא יקרא לית ליה דרבה והשתא מיבעיא לן למימר דבדרבה פליגי תנאי כי היכי דפליגי אמוראי דהכא וברייתא קמייתא מיתוקמא שפיר דכתיב מכתב אכותל ומידלי דכולהו אמוראי גודא בשטרא לא מיחלף וקשה לפירוש זה דהשתא לא הוה פלוגתייהו כדהוה מוקמת לה מעיקרא למאן דאמר שמא ימחוק לא חיישינן למאן דאמר שמא יקרא חיישי' וה'ר פורת פירש דאביי ורב ביבי תרוייהו לית להו דרבה דפליגי בכתב אכותל ומידלי למאן דאמר שמא ימחוק לא חיישינן כיון דמידלי ולית לן דרבה ולשמא יקרא נמי לא חייש קסבר גודא בשטרא לא מיחלף ולמ'ד שמא יקרא חייש דקסבר גודא בשטרא מיחלף ואביי לא הוה מוקי פלוגתייהו דרבי אחא ורבנן (ב) כרבה דא'כ ר' אחא ע'כ לית ליה דאביי דשרי בכותל אלמא קסבר גודא בשטרא לא מיחלף וא'כ כמאן סבירא ליה דאפילו רבנן לא פליגי עליה דר' אחא אלא משום דאית להו דרבה וגזרינן שמא ימחוק אלא הוה מפרש אביי דכ'ע לית להו דרבה ולא חיישינן לשמא ימחוק במידלי ובגודא בשטרא מיחלף פליגי והא דקאמר ש'מ דרבה תנאי היא הו'מ למימר ודאי לכ'ע לית להו דרבה כדמפרש לאביי אלא דלא מצי למוכח הא בהדיא ולהכי קאמר דתנאי היא וליכא לאקשויי לרבה והא לא מצי למימר דפליגי (ג) בחייק מיחק רבי אחא ורבנן ובגודא בשטרא מיחלף פליגי אבל כ'ע אית להו דרבה משום דסברא הוא כיון דחייק ואיתא נמי בכותל פשיטא דבהא לא הוי אמרי רבנן דגודא בשטרא מיחלף וצריך לאוקמא השתא ברייתא דלעיל דחייק מיחק למאן דסבר גודא בשטרא מיחלף וקשה קצת לפירוש זה דה'ל למימר דכ'ע (ד) לית להו דרבה ואביי ורב ביבי בגודא אי מיחלף בשטרא פליגי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 149
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ודיוקני
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ודיוקני </span>עצמה אף בחול אסור. </span>נראה דבשויה לשם עבודת גלולים אמר אבל (ה) לנוי מותר כדמשמע מבנן של קדושים דלא הוו מסתכלי בצורתא דזוזא (ע'ז דף נ.) מכלל דאחריני הוו מסתכלי : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 149
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>בני
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בני </span>חבורה המקפידין זה על זה עוברין משום משקל ומשום מדה ומשום מנין. </span>פירוש לפי שמקפידין זה על זה עוברין אפילו על מה שאין שאר בני אדם עוברין משום מדה כדאמרינן בביצה (דף כט.) יכול אדם לומר לחבירו מלא לי כלי זה אבל לא במדה פירוש כלי שמודדין בו אסור דדמי למקח וממכר והם כיון שהם מקפידים כל כלים הוי לגבייהו מדה לפי שמקפידין לידע שיעורו לשלם להם הכלי וכן משקל ששוקלים ומכוונים זה כנגד זה ביד ואמרינן בביצה אין משגיחין במאזנים ביום טוב ומשום מנין כדאמר בביצה (דף כט:) הולך אדם אצל חנוני הרגיל אצלו ואומר לו תן לי כו' ובלבד שלא יזכיר לו סכום מקח שאם היו נותנים מאה אגוזים בדינר ולקח כבר תשעים לא יאמר לו תן לי עשרים אגוזים שאתחייב לך עשרה אגוזים שנראה שעושה להשלים הדינר אבל יכול לומר לו תן לי כ' אגוזים סתם ובבני חבורה המקפידים אסור שיבא לידי איסור שיזכירו להשלים וכדברי (ו) בית הלל אף משום רבית דכשהם מחזירין זה לזה הם מקפידים מה ששוות יותר וקשה  לפירוש</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 149
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מאי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מאי </span>טעמא משום קוביא. </span>היינו כרבי יהודה בשם רבי טרפון דאמר אין אחד מהן נזיר שלא נתנה נזירות אלא להפלאה וסבירא ליה דלא מחית אינש לספיקא ולית הלכתא הכי אלא כאידך דר' יהודה כדפסקינן בסנהדרין בפרק זה בורר  (דף כה. ושם) . מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 149
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'> מטילין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'> מטילין </span>חלשים על הקדשים ביו'ט. </span>תימה דאמר בפרק ב' דקדושין (דף נג. ושם) דאין חולקין זבחים כנגד זבחים ומנחה כנגד מנחה ומפיק לה מלכל בני אהרן תהיה איש כאחיו ועוד דפריך התם מוהצנועים מושכין ידיהם והגרגרנים חולקין מאי חולקין חוטפין כו' ואומר רבי דאין מועלת בהם חלוקה וגורל שיהא ממונו לקדש בו את האשה ולהוציאו בדיינים אבל מ'מ מטילין היו חלשין לתת לכל א' חלקו פן יריבו ביחד כדכתיב (הושע ד) ועמך כמריבי כהן והא דמשני התם חולקין לאו דוקא אלא חוטפין ולא משני הכי משו' דחולקין משמע כופין לחלוק ע'כ מחמת שחוטפין אותן שאינן שלהם. מ'ר:  מה</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 150
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מה </span>לי הוא ומה לי חבירו. </span>ואם תאמר ונימא דחבירו היינו דאמר ליה שכור לי פועלים למחר וי'ל דא'כ מאי איריא חבירו אפי' הוא נמי לא מצי למימר אשכור פועלים למחר דעד כאן לא קאמר רב יהודה אמר שמואל מותר לאדם לומר לחבירו לכרך פלוני אני הולך למחר אלא משום דשאם יש בורגנין הולך הא לאו הכי לא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 150
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ורבי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ורבי </span>יהושע בן קרחה היא. </span>יש מפרש דר'ע קרוי קרחה שהיה קרח כדתניא בפרק בתרא דבכורות (דף נח. ושם) אמר בן עזאי כל חכמי ישראל דומין לפני כקליפת השום חוץ מן הקרח הזה ואומר שזה היה ר'ע והיה לו בן ששמו יהושע כדאמר בפרק קמא דשבועות א'ל ר' יהושע בנו של ר'ע לר'ע ואין נראה לר'ת דמה שקראו בן עזאי לר'ע קרח בבדיחותא בעלמא אין לנו לקרותו כן כל שעה דלשון גנות הוא שנא' עלה קרח עלה קרח (מלכים ב ב)  ואמרינן נמי לקמן (דף קנב.) אמר ליה ההוא צדוקי לר' יהושע בן קרחה מהכא לקרחינאה כמה הוי הרי שהיה מגנה אותו על שהיה קרח ועוד אמרי' במגילה פרק בתרא (דף כח.) שאל רבי את רבי יהושע בן קרחה במה הארכת ימים כו' א'ל רבי ברכני א'ל יהי רצון שתגיע לחצי ימי ואי ר' יהושע בן קרחה בנו של ר'ע והא קיימא לן דלא נשא ר'ע בת כלבא שבוע עד שקיבל עליו לעסוק בתורה ואז היה בן מ' דתניא בסוף ספרי מ' שנה שימש ת'ח מ' שנה פירנס את ישראל וכל ימיו ק'כ שנים ואמרי' בקידושין פרק בתרא (דף עב.) עד שלא מת ר'ע נולד רבי ואפילו נולד ר' יהושע בשנה ראשונה שנשאה לא נשאר כי אם פ' שנים מר'ע ורבי יהושע בשעה שבירך את רבי היה בן ק'מ שנים לכל הפחות שבפחות מע' שנה לא היה מברכו ואז היה רבי לכל הפחות בן ס' וא'כ לא היה מברכו רק מי' שנים ועוד נראה שלא נשאה עד שעסק בי רב תרי סרי ותרי סרי שנין נמצא כשהיה רבי יהושע בן קרחה בן ק'מ היה רבי יותר מחצי ימיו לכך נראה לר'ת דלא ר'ע היה אלא איניש אחרינא היה ששמו קרחה וקרחה הוא שם אדם כמו קרח ונולד הרבה קודם ר' יהושע בנו של ר'ע . מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 150
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אומר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אומר </span>אדם לחבירו הנראה שתעמוד עמי לערב. </span>י'א דדווקא לחבירו אבל לנכרי אסור לפי שהוא (א) [עושה] לדעת אותה [אמירה] ואינו נראה דהא שרינן ליה הכא משו' דדבור אסור והרהור מותר [א'כ] ל'ש נכרי ל'ש ישראל. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 150
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ודיבור
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ודיבור </span>מי אסור. </span>פי' מן התורה דהא מדשרינן דיבור של מצוה מכלל דמדאורייתא שרי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 150
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואמר </span>ר'א פוסקין צדקה לעניים בשבת. </span>וא'ת מה צריך לאתויי (ב) הא ה'ל לאתויי מילתייהו דבית הלל [בפי'ז] (בתוספתא) דתני אין פוסקים צדקה אפי' להשיא יתום ויתומה ואין משדכין על התינוקות ליארס בו דברי בית שמאי ובית הלל מתירין וצ'ל דניחא ליה לאתויי מילתא דרבי אלעזר דמהתם לא הוה שמעינן פסיקת צדקה לעניים דהא לא שרי בית הלל אלא להשיא יתום ויתומה:  ואין</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 150
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'> ואין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'> ואין </span>מחשיכין על התחום לשכור פועלים ולהביא פירות. </span>השתא משמע דוקא על התחום אבל בתוך התחום מחשיכין לשכור פועלי' ולהביא פירו' וקשה לרבי דבסוף פ' בכל מערבין (עירובין דל'ח:)  תניא לא יהלך אדם לתוך שדהו לידע מה צריכה כיוצא בו לא יטייל אדם על פתח מדינה כדי שיכנס למרחץ מיד ואומר רבי דהתם מינכרא מילתא דאינו מטייל אלא ליכנס למרחץ מיד אחר השבת שעל פתח מדינה רגילים להיות מרחצאות כדאמרי' בפ'ק דמגילה (דף ו:) (ב) ה' מאות מעלות עשן חוץ לחומה אבל הכא אין הוכחה כ'כ בתוך התחום המחשיך לשכור פועלים ולהביא פירות וכי האי גוונא משני התם. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 150
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אבל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אבל </span>מחשיך הוא לשמור ומביא פירות בידו. </span>מתוך פירוש הקונטרס משמע לשמור חוץ לתחום וכן משמע פשט המשנה וקשה לרבי מהא דאמר שמואל בגמ' מותר לאדם לומר לחבירו לכרך פלוני אני הולך למחר ופריך תנן אין מחשיכין על התחום לשכור פועלים כו' והשתא מתניתין גופיה תיקשי ליה דמוכחא מילתא כוותיה דשמואל מדקתני בסיפא כלל אמר אבא שאול כל שאני זכאי באמירתו יכול אני להחשיך עליו וקא מפרש בגמ' דמה שמותר לומר מותר להחשיך וא'כ מדשרינן להחשיך לשמור חוץ לתחום אלמא שרי למימר חוץ לתחום אני הולך למחר דהא בהא תליא והיינו כשמואל ואיני יודע מאי קשיא דאי לאו דשמואל מתני' אתיא שפיר דה'א אין לך דבר שלא יהא מותר לאדם לומר על עצמו ואפי' אשכור פועלים למחר או אבנה בנין זה יכול לומר בשבת דהוה אמינא דווקא לחבירו אסור לומר שכור לי פועלים למחר דמהני אמירתו אבל על עצמו יכול לומר כל מה שירצה דלא מהני אמירתו וכי תלי אבא שאול ההחשכה (ג) ה'מ באמירה לחבירו דיש אסורה ויש מותרת אבל אם איתא לדשמואל פריך שפיר דאסר כל אמירות אפילו על עצמו אלא דווקא לכרך פלוני אני הולך למחר משום טעמא דשאם יש שם בורגנין הולך והשתא פריך כיון דאי לאו האי טעמא הוה אסרת ליה אלא משום האי טעמא דווקא שרית ליה א'כ מתני' נמי תשתרי להביא פירות שאם יש מחיצות מביא. נ'ל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 150
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>לכרך
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לכרך </span>פלוני אני הולך. </span>תימה מאי איריא הוא אפילו לחבירו נמי יכול לומר לך לי לכרך פלוני למחר מהאי טעמא דקאמר  מדשרי שמואל לקמן לומר לחבירו שמור לי פירות שבתחומך אפילו בשבת כ'ש שיכול לומר שמור לי למחר ואין לפרש דשאני התם שהן בתחומו אבל אין יכול לומר לחבירו שמור לי פירות שחוץ לתחומך דנראה הוא שאפילו זה יכול לומר מכיון שמותר להחשיך וצ'ל דלא נקט שמואל דוקא לכרך פלוני אני הולך דהוא הדין לחבירו יכול לומר לך לי לכרך פלוני למחר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 150
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>בשלמא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בשלמא </span>קש במחובר משכחת לה. </span>ה'נ הו'מ למימר מטעם מוקצה דהא אינו ראוי למאכל בהמה כדאמר לעיל (דף קמא.) הקש שע'ג המטה לא ינענענו כו' אלא רבותא קאמר דאפילו במחובר משכחת לה: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 150
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>במחובר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>במחובר </span>משכחת לה. </span>אומר רבי דלאו משום תלישה נקט לה דאע'ג שמחובר לארץ אין בו איסור תלישה כיון שיבש אינו יונק מן הארץ כדמוכח בחולין פרק העור והרוטב (דף קכז: ושם) דאמר תאנים שצמקו באביהן מטמאין טומאת אוכלין והתולש ממנה בשבת חייב חטאת דווקא צמקו אבל יבשו לא וכן משמע בכל הסוגיא דיבשו הן ועוקציהן מטמא טומאת אוכלין ואין דינו כלל כמחובר והא דקאמר הכא במחובר משכחת לה היינו משום איסור ייפוי קרקע כדאמר לעיל התולש עולשין בשבת חייב חטאת בפרק הבונה (לעיל דף קג.) והא דפריך בפרק המוציא תפילין  (עירובין דף ק:) אאילן יבש הא קא נתרי פירי משמע שיש ביבש איסור תלישה אומר רבי דמיירי התם ביבשו הן ולא עוקציהן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 150
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>בתיבנא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בתיבנא </span>סריא. </span>והא דאמר לקמן פרק מי שהחשיך (דף קנה:) מפרכין תבן ואספסתא לפני בהמה ומוקי לה בתבנא סריא משמע דחזי לבהמה אומר רבי דמיירי כגון דלא סרי' כולי האי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 150
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>מת מאי ניהו להביא לו ארון ותכריכין. </span>תימה אמאי לא קאמר למיגז ליה אסא שהיו רגילין להביא אסא למת כדאשכחן בנדה (דף לז.) דשוור אסא מערסא לערסא וי'ל ע'כ צ'ל ארון ותכריכין כדקתני במתני' בהדיא. מ'ר:  האי</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 151
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>האי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>האי </span>כל שאני רשאי בחשיכתו רשאי אני באמירתו מיבעי ליה. </span>תימה הא דכי פריך לעיל האי כל שאיני רשאי באמירתו איני רשאי בחשיכתו מיבעי ליה מכלל דאי הוה תנן הכי הוה אתי שפיר אע'ג דתלי חשיכה באמירה וי'ל התם שאני דלא הוה תלי תניא בדלא תניא דאמירה נמי תנינא לעיל לא יאמר אדם לחבירו שכור לי פועלים אבל השתא תלי תניא בדלא תניא דהיתר אמירה לא תניא אבל היתר החשכה תניא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 151
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לעולם
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לעולם </span> אסיפא קאי (ד) דאמר רב יהודה אמר שמואל מותר אדם לומר לחבירו שמור לי פירות שבתחומך. אע'פ שהוא אינו יכול לילך לשומרן יכול לומר לחבירו לשמרן ומתניתין הכי קאמר כל שאני זכאי באמירתו כגון לפקח על עסקי כלה ועל עסקי מת ויכול לומר לחבירו לעשות למחר רשאי אני להחשיך עליו וכ'ש מה שאני זכאי לומר לעשות היום כמו שמור לי פירות שבתחומך אע'פ שאיני רשאי לילך שם היום דמותר להחשיך עליו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>אין </span>מחשיכין על התחום להביא בהמה. </span>יש ספרים דגרסי מחשיכים לפי שאם יש שם בורגנים הולך ומביאה ובתוספתא גרס אין מחשיכין וי'ל דאיירי בבהמה שאינה יכולה לבא ברגליה כגון טלה קטן אא'כ ישאוהו בכתף שאפילו יש מחיצות אינו רשאי להביא דאסור לטלטל בעלי חיים שהם מוקצים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 151
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>נכרי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>נכרי </span>שהביא חלילים בשבת לא יספוד בהן ישראל. </span>לא כפי' הקונטרס שפירש עולמית מדפריך בגמרא גבי עשה נכרי ארון וחפר לו קבר יקבר בו ישראל אמאי הכא נמי נימא ימתין בכדי שיעשו ואמאי קאמר נמי אי לאו דקאי אחלילים על כן נראה דלא יספוד בהן ישראל היינו עד כדי שיבואו דסתם חלילים אין מביאין אותן לשם אדם אחד אלא לשם כמה בני אדם: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 151
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אא'כ
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אא'כ </span>באו ממקום קרוב. </span>תימה לרבי מה מהני שבאו ממקום קרוב הלא הביאם דרך רה'ר ומה לי ארון וקבר שנעשו בשבת ומה לי חלילים שהובאו דרך רה'ר וי'ל דהביא ממקום קרוב לא מהני כל כך הבאתו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 151
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>דיקא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דיקא </span>מתניתין כוותיה דשמואל כו' יקבר בו ישראל אלמא מספיקא שרי. </span>תימה היכי  (ה) מוכיחנא מינה דמספיקא שרי והא מוקמ' לה בעומד באיסרטיא דודאי לצורך נכרי נעשה מיהו אומר רבי דל'ג ליה להא דקתני עשו לו ארון כו' ול'ג נמי בסמוך (ו) ת'כ גם בפי' הקונט' ל'ג אלא ה'ג דיקא נמי ממתני' עיר שישראל ונכרים דרים בה כו' ומשנה היא במסכת מכשירין  (פ'ב משנה ה) ר' יהודה אומר אם יש בה רשות רוחץ בה מיד אלמא תלינן להתיר כמו כן גבי חלילין יש לתלות בהיתר ולומר חוץ לחומה לנו. מ'ר:  עד</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 152
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>עד
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>עד </span>שיסתם הגולל. </span>בכל מקום מפרש רש'י דגולל הוא כיסוי ארונו של מת ודופק דף שנתון מצידו ונקרא דופק על שם שהמת דופק שם כמו חתיכה גופה תיהוי סימן אי דאדפקא אי דאטמא בפרק אלו מציאות (ב'מ דף כג:) שנקרא דופק לפי שהנשימה דופקת ואין נראה לר'ת מדאמר בברכות פרק מי שמתו (דף יט: ושם)  מדלגים היינו ע'ג ארונות לקראת מלכי אומות העולם ואי ארון היינו גולל ודופק היאך היו מדלגין עליו והלא גולל ודופק מטמאין באהל כדאמר בחולין בפרק העור והרוטב (דף קכו:) גולל ודופק מטמא במגע ובאהל ואינו מטמא במשא ועוד דאמר בעירובין (דף טו:)  כל דבר שיש בו רוח חיים אין עושין אותו לא גולל לקבר ולא דופן לסוכה ולא לחי למבוי ואי כפי' הקונט' וכי דרך לעשות כיסוי ארון מבעלי חיים ועוד בפרק בהמה המקשה (חולין עב.)  מרבינן (ד) דופק דמטמא מדכתיב על פני השדה ולפי' הקונטרס הוא מונח בקרקע דהיינו ארון ולא על פני השדה ועוד דתנן במס' אהלות בפ'ב  (משנה ד) דופק דופקים טהור ואי כפירוש הקונטרס וכי דרך להניח שני קרשים מימין המת ופירש ר'ת דגולל היינו אבן גדולה שעל ארונו של מת שקורין מצבה וגוללין אותה שם הקרובי' לסימן ולשון גולל נופל באבן כדכתיב  (בראשית כט) וגללו את האבן וגולל אבן אליו תשוב (משלי כו) ודופק הם שתי אבני' שנותנין (ה) אחת לראשו ואחת לרגליו לציון ופעמים שעדיין האבן אינה מוכנת לשום שם נותנין שם בהמה או שום דבר לסימן עד שימצאו אבן והיינו דתנן בעירובין (דף טו.)  דדבר שיש בו רוח חיים אין עושין כו' ובההיא דמדלגין היינו ע'ג ארונות שלא היה שם לא גולל ולא דופק ומחמת המת לא היינו מיטמאים כדמפרש התם שהיה ברוב ארונות (ו)  חלל טפח ומרבי נמי שפיר גולל ודופק מעל פני השדה והא דקאמר דופק דופקים פעמים שמניחים הגולל ע'ג שתי אבנים ועוד מניחין לראש הגולל אבן אחת ולסופו אבן אחרת ולא תקשה לר' יהושע דאמר בפרק קמא דכתובות (דף ד: ושם) מאימתי חל אבילות משיסתם הגולל במקום שאין גולל מתי חל די'ל מכי אהדרי אפייהו מקברא כדאמר במו'ק (ד' כב.) בהנהו דלא אזלי בתר שכבא מנו מכי אהדרי אפייהו ויש דוחין ראיה של ר'ת דמאי דמייתי ראיה מדמדלגין היינו אף על פי שהגולל מטמא באהל מ'מ יכולין היינו לדלג ולטמא עצמנו בגולל דהא תניא כל טומאה שאין הנזיר מגלח עליה אין כהן מוזהר עליו וגולל ודופק אין הנזיר מגלח עלייהו כדתנן במסכת נזיר פרק כ'ג (דף נד.) ואמר ר'ת דמשבשתא ההיא דמסכת שמחות דהא הש'ס ערוך דרביעית דם אין הנזיר מגלח עליו כדתנן התם בנזיר וכהן מוזהר ואם הברייתא בהש'ס הוה פריך עלה ומשבש לה כדאשכחינן בכמה דוכתין דמשבש להו ואפילו הויא מתרצתא אכתי היאך מדלגין הלא מחמת המת היו מיטמאים והגולל ודופק לא היו חוצצין ומה שהביא ראיה מעירובין יש דוחין דאע'פ שאין רגילות לעשות כסוי ארון מבעלי חיים כמה דברים אשכחן דלא שכיחי ומיירי בהו הש'ס להראות לנו הדין ודרוש וקבל שכר כדאמרי' בבהמה המקשה (חולין דף ע.) בלעתו חולדה והוציאתו והכניסתו והקיאתו ויצא מאליו מהו הדביק שני רחמים ויצא מזה ונכנס לזה מהו ואף על פי שזה לא יהיה לעולם ועוד מקשינן לפירוש ר'ת מדתני בהדיא בתוספתא דאהלות בפרק אמר רבי יהודה שתי אבנים גדולות שעשאן גולל לקבר המאהיל על גבי שתיהן טמא ניטלה אחת מהן המאהיל על גבי שנייה טהור מפני שיש לטומאה דרך שתצא ומה דרך שתצא שייך לפירוש ר'ת ובערוך פירש בענין אחר בערך גלל וכפירושו יתכן מה שבתוספתא :  ונשמתו</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 153
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ונשמתו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ונשמתו </span>עולה ושוב אינה יורדת. </span>אף על פי כן כשהיא רוצה היא יורדת כי ההיא דלעיל דרבי אחי בר יאשיה וכההיא מעשה דר' בנאה דחזקת הבתים (ב'ב דף נח. ושם) דהוה מציין מערתא כי מטא למערתא דאברהם אבינו אשכחיה לאליעזר עבד אברהם דקאי אבבא אמר ליה מאי קא עביד אברהם כו' אמר ליה ניעול וניתי כו' אע'פ שנשמתו היתה גנוזה מתחת כסא הכבוד. מ'ר:  הדרן עלך שואל </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 153
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מי </span>שהחשיך כו' חרש שוטה וקטן. </span>אע'ג דאמר לעיל בפרק כל כתבי (דף קכא.) גבי קטן שבא לכבות דקטן העושה לדעת אביו אסור מיהו הכא לא מיירי כגון דעביד הקטן עקירה והנחה אלא כדאמרינן לקמן גבי חמור כשהיא מהלכת מניחו עליה וכשהיא עומדת נוטל הימנה. מ'ר:  כי</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 153
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כי </span>תבעי לך אליבא דרבנן. </span>הכא משמע דהלכה כרבנן ובמסכת יבמות פרק חרש (דף קיג.) משמע דהלכה כר'א דסבירא ליה לרב חייא בר אשי ( ומר) שמואל כוותיה. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 153
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>דחרש
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>דחרש </span>אתי לאיחלופי בגדול פקח. </span>תימה א'כ לעיל נמי אמאי קאמר שוטה וקטן לשוטה הא אמרינן אתא לאיחלופי בגדול פקח: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 153
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>בו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בו </span>ביום גדשו סאה כו' נותן לתוכה חרדל והיא מחזקת. </span>ה'נ כשגזרו י'ח דבר היתה חסרה גזירה זו של נותן כיסו לנכרי עד שגזרו עליה ומלאו הסאה לגמרי כמו שנתנו חרדל לתוכה: ר' יהושע אומר בו ביום מחקו סאה כו' נותן לתוכה אגוזים ורמונים והיא מקיאה. כמו כן קודם שגזרו על נתינת כיס לנכרי היו מותרין להוליכו פחות פחות מד' אמות מתוך כך אתי לאיתויי ד' אמות כעריבה שהיתה מקיאה עד שהסירו האגוזים והרמונים ואחר שהסירו האגוזים והרמונים שוב לא הקיאה יותר כך כשגזרו ליתן כיסו לנכרי אסרו נמי להוליך פחות פחות מד' אמות והשתא ר'א ורבי יהושע שניהם לשבח ולא כפירוש הקונטרס דפירש דרבי יהושע דאמר שלא עשו היטב שהרבו לגזור יותר מדאי דלא משמע הכי בירושלמי בפ'ק דמכילתין דאמר התם אמר ליה ר'א אלו היתה חסרה ומלאה יאות חבית שהיא מלאה אגוזים כל מה שאתה נותן לתוכה שומשמין היא מחזקת א'ל ר' יהושע אלו היתה מליאה וחסרוה יאות חבית שהיא מלאה שמן כל מה שאתה נותן לתוכה מים היא מפזרת השמן. מ'ר: ואדרבה נ'ל שהירו' קשה לו דלא שייך למימר גבי מים כמו שמפר'י גבי נותן לתוכה אגוזים ורמונים: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 153
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>סוף
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>סוף </span>סוף כי מטי לביתיה א'א דלא קאי וקא מעייל מרשות הרבים לרשות היחיד. </span>תימה כדשרינן להוליכו פחות פחות מד' אמות תקשי ליה נמי הכי:  ואמרי</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 154
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>ואמרי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ואמרי </span>לה רבא אבוה דרב מרי בר רחל. </span>לא גרסינן ליה דהא מוכח ביבמות דאבוה דרב מרי גר הוה דאמר בהחולץ  (יבמות מה: ושם) רב אכשריה לרב מרי בר רחל ומנייה אפורסיה דבבל וקאמר כיון דאמו מישראל מקרב אחיך קרינן ביה וליכא למימר דרבא אבוה דרב מרי נמי גר הוה דאם כן הוה ליה למימר רבא גיורא כדאמר הש'ס בעלמא איסור גיורא ועוד דאביו של רב מרי בר רחל משמע בבבא בתרא פרק מי שמת  (דף קמט. ושם) דהיינו איסור גיורא דאמרינן איסור גיורא הוה ליה תריסר אלפי זוזי בי רבא ורב מרי בריה הורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה הוה אע'ג דהתם לא גרסינן רב מרי בר רחל בריה דומה הוא שאותו היה מיהו אי אמרינן שהוא היה רב מרי בר רחל צריכא למימר דאיסור גיורא בא על רחל בת מר שמואל קודם שנתגייר דהא קאמר התם דהורתו שלא בקדושה הוה ורחל בת מר שמואל היתה כדאמר בכמה דוכתין רב מרי בר רחל בת מר שמואל ואמרינן בכתובות (דף כג.) דבנתיה דמר שמואל אישתביין ושמא אז בא עליה ואף על גב דאתו לקמיה דר'ח ואמרו נשביתי וטהורה אני לאו כולהו אמרו הכי מיהו תימה אי רב מרי בריה דאיסור גיורא היינו ההוא דיבמות איך חי איסור כל כך מימות רב עד רבא והא רב יהודה תלמידו של רב ואמרינן בקדושין  (דף עב:) יום שמת רב יהודה נולד רבא ואפילו רב מרי בנו כבר היה גדול בתורה הרבה בימי רב מדמנייה אפורסיה דבבל ורב מרי נמי איך יתכן שחי כ'כ ונראה כפירוש ר'ח דגרסינן ביבמות דרב אשי אכשריה לרב מרי בר רחל ואע'ג דביום שמת רבא נולד רב אשי יכול להיות שהיה רב מרי קטן בימי רבא ובימי רב אשי כבר היה גדול בתורה וזקן ומינהו אפורסייה דבבל וכן ודאי נראה דיש בספרים רבים שכתוב בהם בשמעתא (ג) לאמרי לה והקשה דרב אשי אכשריה לרב מרי בר רחל ומשני תרי רב מרי הוו ופירוש הוא שנכתב בספרים. מ'ר : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 154
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>בלאו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בלאו </span>נמי לא מיחייב דה'ל לאו שניתן לאזהרת מיתת ב'ד. </span>תימה לר'י מה בכך מ'מ ילקה על לאו דלא תעשה כל מלאכה דכיון שבא להזהיר על מחמר ובמחמר ליכא מיתה אע'פ שבא להזהיר נמי על שאר מלאכות דשייך בהו מיתה מכל מקום יש לו ללקות כדאשכחן בבבא קמא (דף עד: ושם) דפליגי ר' יוחנן ור'א התם בעדים שהוכחשו בנפש ולבסוף הוזמו דחד אמר נהרגין וחד אמר אין נהרגין ואמרינן נמי תסתיים דר' אלעזר דאמר אין נהרגין דאמר ר'א עדים שהוכחשו בנפש לוקין ואי ס'ד ר'א דאמר נהרגין אמאי לוקין הוה ליה לאו שניתן לאזהרת מיתת ב'ד אלא ש'מ ר'א דאמר אין נהרגין תסתיים אלמא משום דאין נהרגין כשהוכחשו בתחילה לוקין ואע'ג דבעלמא ניתן לאו דלא תענה לאזהרת מיתת ב'ד היכא דהוזמו תחילה ועוד תימה לר'י דכל לאוין שבעולם שניתנו לאזהרת מיתת ב'ד יהיו לוקין עליהם כשלא התרו בהם למיתה אלא למלקות מההוא טעמא דלא ניתנו באותה שעה לאזהרת מיתת ב'ד ונראה לר'י דשאני לאו דלא תענה דגלי ביה קרא דניתן למלקות כדאשכחן גבי עדות בן גרושה כדמפקינן בריש מסכת מכות (דף ב: ושם) (ד) מוהרשיעו את הרשע והיה אם בן הכות הרשע וכיון דכתב בלא תענה מלקות בהדיא אע'ג דניתן לאזהרת מיתת ב'ד אית לן לאוקמי בכל מילי דלא מצי אתי לידי מיתה ומהאי טעמא נמי אתי שפיר הא דאמר במכות בגמרא מעידין אנו את איש פלוני שהוא חייב לחבירו מאתים זוז ונמצאו זוממים לוקין ומשלמין דברי ר' מאיר וחכמים אומרים כל המשלם אינו לוקה דקאמר בשלמא לרבנן כדי רשעתו משום רשעה אחת אתה מחייבו כו' וקשה לר'י ל'ל למימר טעמא דרבנן משום כדי רשעתו תיפוק ליה דרבנן מוקמי לא תענה לאזהרה לעדים זוממין ולא למלקות כדמוכח התם על משנת מעידים אנו את איש פלוני שחייב מלקות ארבעים וקשה לר'י נמי היכי מצי למימר לרבנן דלאזהרה דעדים זוממים הוא דאתא ולא למלקות הא בהזמה דגלות ובן גרושה מודו רבנן דאיכא מלקות ולמאי דפרישית אתי שפיר דכי היכי דלא אתי לידי מיתה או לידי מלקות ע'י כאשר זמם לוקה משום לא תענה כיון דהתם לא צריך קרא דלא תענה לאזהרה לכאשר זמם משום הכי לקי במעידים אנו בפלוני שהוא בן גרושה או שחייב גלות ואתי נמי שפיר הא דתלי טעמא דרבנן התם משום כדי רשעתו דאי לאו משום כדי רשעתו היו לוקין משום לא תענה אפי' לרבנן דאע'ג דסבירא להו דלא תענה אזהרה לכאשר זמם הוא דאתא דלא ענש כאשר זמם אלא אם כן הזהיר והוי כלאו שניתן לאזהרת מיתת ב'ד שלא נכתב למלקות אלא לאזהרת מיתה ה'מ דוקא כשחייב מלקות מכאשר זמם כגון מעידים אנו באיש פלוני שחייב מלקות אבל כשאין חייבים מכאשר זמם אלא ממון לא מבעי התם לא תענה לאזהרה דכאשר זמם הוו מודו רבנן דלוקין משום לא תענה כמו בבן גרושה וגלות אי לאו משום כדי רשעתו וא'ת למאי דפירש דאי לאו דגלי קרא בהדיא מלקות בלא תענה מוהצדיקו את הצדיק לא הוה מחייבינן ביה משום דניתן לאזהרת מיתת ב'ד אם כן הא דמפיק עולא דעדים זוממים לוקין מוהצדיקו את הצדיק בריש מכות ופריך עלה תיפוק ליה מלא תענה ומשני משום דהוה ליה לאו שאין בו מעשה אמאי לא משני משום דהוה ליה לאו שניתן לאזהרת מיתת ב'ד ותירץ דההוא שנויא לא הוה אתי אלא לרבנן דלר' מאיר איכא תרי לאוי חד לאזהרה כאשר זמם היכא דזמם מיתה או מלקות וחד למילקי עליה ולהכי ניחא טפי למימר טעמא דלאו שאין בו מעשה לאוקמא מילתא בין לרבנן בין לרבי מאיר דמתניתין דמכות אע'ג דטעמא דלאו שאין בו תעשה נמי לא אתי לר'י ולמאי דפי' איצטריך והצדיקו למלקות אפי' למאן דמחייב בלאו שאין בו מעשה ועוד היה רגיל לתרץ כיון דלא תענה סתם כתיב אכל מילי קאי ולהכי מיחייב מלקות כאילו נכתב אבן גרושה ואגלות וכאילו נכתב לא תענה שקר בממון ולבן גרושה וגלות שאז לא היה הנכתב לממון ניתן לאזהרה כאשר זמם ולכך היה ראוי ללקות עליו והכי נמי השתא אע'פ שזה לא היה ראוי ללקות על אותו הניתן לאזהרת מיתה אפי' כשאינו יכול לבא לידי מיתה עכשיו יש ללקות עליו כל זמן שלא יוכל לבא לידי מיתה הואיל ונכתב על מיתה וממון ביחד סתם וניתן להלקות עליו בהזמת מיתה נמי ניתן ללקות כל זמן שלא יוכל לבא לידי מיתה ולפי טעם זה לא היה יכול לתרץ בריש מכות משום דהוה ליה לאו שניתן לאזהרת מיתת ב'ד כי פריך ותיפוק ליה משום לא תענה דאע'פ שניתן לאזהרת מיתה יש ללקות עליו הואיל ונכתב סתם על מיתה ודברים אחרים כדפרישית ולפי לשון זה לא אתי דרשה דוהצדיקו אלא למאן דאית ליה לאו שאין בו מעשה אין לוקין עליו כדמשני בריש מכות אבל קשה דבכל הש'ס חשיב לאו דשבת ניתן לאזהרת מיתת ב'ד ואמאי הא קאי נמי אלאו דמחמר ואההיא דאיסי (לעיל דף ו:) דליכא מיתה וי'ל כיון דכתיב כל העושה בו מלאכה יומת משמע סתם מלאכה דשבת היינו שבמיתה ולהכי לא משמע לאו דמלאכה דאיסי אבל לאו דלא תענה משמע שאר דברים שאין בהן מיתה ומלקות וכן לאו דמחמר דלא תעשה כל מלאכה אתה ובהמתך משמע אשאר חיובי שבת טפי ממחמר מדכתיב אתה כדקאמר הכא א'נ מדכתיב לא תעשה ולא כתיב לא תעשו והוצאה נמי אע'ג דנפקא מאל יצא (עירובין יז:) בהדי תחומין דבמלקות אין לוקין עליו אפי' לא התרו בו למיתה דכל סתם הוצאה דשבת איתא בקרא דויכלא העם מהביא ותירוץ ראשון נראה לר'י עיקר. מ'ר:  והא</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 154
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>והא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והא </span>מבטל כלי מהיכנו. </span>פירשנו למעלה בפרק כירה (דף מג.) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 154
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'> שתים
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'> שתים </span>בידי אדם ואחת באילן. </span>בסוכה בפ'ב (דף כב: ושם) תנן העושה סוכתו בראש האילן יש לפרש בשני ענינים העושה סוכתו בראש האילן כגון שהסכך של סוכה על גבי האילן והאילן סומך אותה שאין יכול לעלות על אותו סכך אלא אם כן ישתמש באילן שרגילין היו לתת כליהן על הסכך א'נ יש לפרש שהתקרה סמוכה באילן שבנאה בגובה ותחתיה על האילן דהשתא כל שעה שהוא מהלך בסוכה משתמש באילן: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 154
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>בחיבור
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>בחיבור </span>גוולקי. </span>שני שקין אחד בימין החמור ואחד משמאלו ובראש כל אחד מן השקין רצועה אחת וקושרין אותן שתי הרצועות יחד ועכשיו מונח הקשר כנגד גבו של החמור והשקין מכבידין לכאן ולכאן ואי אפשר להתיר הקשר אם לא יגביהו השקין מעט ונסמכין שתי השקין בכריסו של החמור והוו להו כצדדים:  למטה</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 155
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>למטה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>למטה </span>מי' טפחים עירובו עירוב. </span>קשה אמאי עירובו עירוב והא כרמלית הוא כיון שרחבה ארבעה ואסור לטלטל לרה'ר וי'ל אין כרמלית בכלים כדפירש בקונטרס בפ'ק דמכילתין  (דף ח.) גבי היתה קופתו מונחת כו' אי נמי כרבי דאמר כל דבר שהוא משום שבות לא גזרו עליו בין השמשות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 155
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אמר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אמר </span>רב פפא הכא בכלכלה דחוקה עסקינן. </span>מדמשני רב פפא הכי משמע דסבירא ליה צדדין מותרין ורב אשי משמע בסמוך דסבר דאסורין מדאמר רב אשי בסמוך השתא דאמרת צדדין אסורין וקשה לי הא איפכא שמעינן להו במסכת חגיגה בפ'ב (דף יז. ושם)  דאמר רב פפא שמע מינה צדדין אסורין דאי סלקא דעתך צדדין מותרים נסמוך ארישא דצדדין נינהו רב אשי אמר אפילו תימא צדדין מותרין כל דלהדי גבה כגבה דמי : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 155
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והלכתא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והלכתא </span>צדדין אסורין צדי צדדין מותרין. </span>ותימה לרבי אמאי לא חשיב הני בהדי יע'ל קג'ם דהלכה כאביי (בבבא מציעא דף כב:) דאמר רבא מאן דאסר בצדדין אסר נמי בצדי צדדין ואביי אמר בצדדין כולי עלמא לא פליגי [דאסור] ובצדי צדדין פליגי: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 155
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>רב
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>רב </span>יהודה אמר הן הן פקיעין כו' וה'ק מתירים פקיעי עמיר כו'. </span>פירש בקונטרס דהתרת פקיעים הויא שוויי אוכלא וצריך לפרש (ו) נמי בהא דרב יהודה חשיב התרת פקיעין שוויי אוכלא ורב הונא לא חשיב לה שוויי אוכלא מדשרי לה ואין נראה לרבינו תם לאפלוגינהו בהכי אלא לתרוייהו לא הויא התרת פקיעי עמיר לא שויא אוכלא ולא מיטרח באוכלא דלא שייך טורח בהתרה ולהכי שריא לתרוייהו. מ'ר:  אין</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 155
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אין </span>אובסין את הגמל וכו'. </span>והא דאמרינן בעירובין פרק עושין פסין (דף כ: ושם) גמל שראשו ורובו מבפנים אובסין אותו מבפנים הך אביסה לאו היינו אביסה ממש דהא אמרינן הכא אין אובסין כו' וההיא אביסה היינו הלעטה וכן פירש רבינו שמואל: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 155
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>אלא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אלא </span>קמח דבר גיבול הוא. </span>פירשתי לעיל בפ'ק (דף יח. ושם ) :  מהו</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 156
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>מהו
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מהו </span>לפרק. </span>פירש בקונטרס לפרק מלפני בהמה זו וליתן לפני אחרת וכן פירש בערוך בערך פרק וקשה לר'י דהיינו מתניתין גבי בהמה  (לעיל דף קמ:) ונראה לר'י לפרק היינו להריק המים וגם המורסן מכלי אל כלי שתגבל היטב ובערוך פירש כמה לשונות: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 156
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אין </span>מזל לישראל. </span>והא דאמר רבא בשילהי מו'ק (דף כח. ושם)  בני חיי ומזוני לאו בזכותא תליא מילתא אלא במזלא תליא מילתא מכל מקום על ידי זכות גדול משתנה אבל פעמים שאין המזל משתנה כדאמר ביבמות פרק החולץ (דף נ. ושם) זכה מוסיפין לו לא זכה פוחתין לו (דאין מזל לישראל):  כלדאי</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 156
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>כלדאי.
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>כלדאי. </span>בכולה סוגיא משמע דהיינו חוזים בכוכבים ולא כמו שפירש'י בערבי פסחים (דף קיג:) מניין שאין שואלין בכלדאים שנאמר תמים תהיה וגו' ופירש דהיינו אוב ועוד קשה דבהדיא כתיב אל תפנו וגו' ובספרי דרש מנין שאין שואלין בגורלות שנאמר תמים תהיה וגורל וחוזה בכוכבים חדא מילתא היא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'><span class='shastitle7'>רבי </span>יהודה אומר אם לא היתה נבלה מע'ש כו'. </span>תימה היכי מוכח בפסחים פרק מקום שנהגו בסופו  (דף נו: ושם) ובפ'ק דביצה (דף ו: ושם) מהך מתניתין דמוכן לאדם לא הוי מוכן לכלבים לעולם מוכן לאדם הוי מוכן לכלבים והכא היינו טעמא דאסירא לכלבים משום דהואי מוקצה מחמת איסור שלא היתה ראויה חיה  (לא) לאדם (ולא לכלבים) ותירץ ר'י דיש דברים ראויים ליתן לפני הכלבים חיים כגון עופות וכיוצא בהן הלכך אי לאו דמוכן לאדם לא הוי מוכן לכלבים הוה שריא ליתן לכלבים וה'ר יצחק בן הר'ר מאיר גריס במתני' אם לא היתה נבלה מעיו'ט אסורה השתא אתי שפיר בפשיטות דמוכן שפיר לאדם ואינו מוקצה מחמת איסור ולא נהירא לי דבריש ביצה  (דף ב.) דייק מינה דגבי שבת סתם לה תנא כר'ש אלמא גבי שבת מיתניא וה'ר פורת מפרש דממשנה יתירה דייק דה'ל למתני אם לא היתה נבלה מע'ש אסורה ותו לא דמאי צ'ל לפי שאינה מן המוכן אלא להכי תני לה דאפילו הוי מוכן לאדם לגמרי שלא היה מוקצה מחמת איסור לא הוי מוכן לכלבים. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 156
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>ושמואל
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>ושמואל </span>אמר הלכה כר'ש. </span>תימה לר'י תרתי דשמואל למה לי דתיפוק ליה מההיא דכרכי דזוזי ועז לחלבה ורחל לגיזתה דשילהי פ'ק (דף יט: ושם) ותירץ ר'י דמוקצה דהתם קיל ממוקצה דהכא: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 156
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>תרגמא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>תרגמא </span>זעירי בבהמת קדשים. </span>תימה לר'י היכי מוכח מהכא דס'ל כר'ש ע'כ איצטריך לאוקמה בבהמת קדשים כדמוכח פרק אין צדין (ביצה דף כז:) משום דמתני' נמי דיקא דקתני עלה ולא החלה שנטמאת מה חלה דקדשים אף בהמה דקדשים ומכח האי דיוקא פריך התם למר בר אמימר דאמר מודה היה ר'ש בבעלי חיים שמתו שאסורין ודחיק ר'י לתרץ דהכי קים ליה להש'ס שלא פירש זעירי כן אלא משום דבעי לאוקמה כר'ש. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 156
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>והא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והא </span>א'ר יוחנן הלכה כסתם משנה ותנן אין מבקעין כו'. </span>תימה לר'י היכי מוכח מהכא דלא ס'ל כר'ש דההיא ודאי כרבי יהודה דשמא אית ליה לרבי יוחנן מיגו דאיתקצאי לבין השמשות איתקצאי לכולי יומא וקורה שנשברה אפילו לר'ש איתקצאי בין השמשות קודם שבירתה דהואי מוקצה מחמת חסרון כיס דמודה ביה ר'ש אבל במתניתין לא איתקצאי בין השמשות דלית ליה ההיא מוקצה מה שהיא עומדת לאדם והיה רוצה רבי לתרץ דאי אית ליה לר' יוחנן מיגו דאיתקצאי היה אוסר ודאי לטלטל בהמה שנתנבלה בשבת שהרי נהי שהיתה ראויה לכלבים (ב) בלא שחיטה כדפירשית לעיל מיהו לטלטל היתה אסורה דכולי עלמא מודו דבעלי חיים הם מוקצים הוה לן למימר מיגו דאיתקצאי ודנתי לפני רבי כיון שהיא ראויה לכלבים משום שהיא מוקצה לטלטל אין לנו לאוסרה לטלטל נבלה בשבת מידי דהוה אפירות הנושרין דתלינן טעמא בריש ביצה (דף ג.) שמא יעלה ויתלוש ומשום מוקצה לא אסירי לטלטל כיון דחזו לעורבים בעודן מחוברין אע'פ  (ג) שבעת חבורן היו אסורין לטלטל ותירץ רבי דמסתמא מתניתין בכל ענין איירי בין אותן שראויין לכלבים בעודן חיים בין שאינן ראויין לכלבים דבכולהו שרי ר'ש ואכולהו קאי רבי יוחנן דאמר הלכה כרבי שמעון דמתניתין ולא למחצה אלמא לית ליה מיגו דאיתקצאי. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 156
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>והא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והא </span>אמר רבי יוחנן הלכה כסתם משנה. </span>בריש ביצה (דף ב.) אמרינן גבי שבת דסתם לן תנא כר'ש משמע דחשיב לסתמא דמתני' סתמא. אמר רבי לאו משום סתמא קאמר דודאי לא חשיב כסתמא כיון דבמתניתין נמי פליג רבי יהודה וסתמא לאו דוקא אלא חשיב כרבים. מ'ר :  אין</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 157
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>אין
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>אין </span>משקין ושוחטין את המדבריות. </span>הוה מצי למימר דהני כגרוגרות וצמוקין דמיין כדאמר בפרק כירה (לעיל דף מה:) : </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 157
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>לבר
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>לבר </span>ממוקצה מחמת איסור. </span>וכגון איסור דדחייה בידים כגון נר שהדליקו באותו שבת כדפירשתי בפ'ק בסופו: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 157
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>והלכתא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>והלכתא </span>מעת לעת. </span>לא גרס בפירוש ר'ח דבנדרים משמע דלית הלכתא הכי דאמר בפרק נערה המאורסה (כתובות דף עו:) אין הלכה כאותו הזוג. מ'ר: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 157
dfh: a
trm: <span class='shastitle7'>הלקטי
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>הלקטי </span>קטנה. </span>מפרש בקונטרס שביל קטן היתה בין שני בתים והגיגית סדוקה מונחת על גבן והמת מוטל בהלקטי תחת הגיגית נגד הסדק וקשרו המקידה לידע אם יש בסדק פותח טפח ולהאי פירושא קשה לר'י דאפי' אין בסדק פותח טפח כיון שהמת נגדו לא חשבינן לה כמאהיל על המת כיון שאין [זה] דרך מאהיל (ה) כדמוכח במסכת אהלות (פ'י מ'ה) ומייתי לה בסוף פרק קמא דסוכה (דף יח. ושם) אין בארובה פותח טפח והמת בבית מה שבבית כנגד ארובה טהור המת כנגד ארובה מה שבבית טהור וכיון שהמת היה נגד הסדק מה היה להם לקשור המקידה ועוד פירש שלפני מות המת פקקו המאור בטפיח ולא הבין רבי לפירושו הלא אותו מת לא היה מת שלם שהרי לא ידעו אם למעלה הימנו היה פותח טפח והמת היה כולו תחת הסדק אלא ודאי כזית מן המת היה וא'כ לא היה לו לומר לפני מות המת אלא לפני שבא כזית מן המת לשם ומיהו יתכן לומר שהמת היה כולו מוטל תחת הגיגית שלא כנגד הסדק והגיגית היתה סדוקה באמצע מראשה לסופה ואילו היה באותו סדק על פני כולו פותח טפח לא היתה טומאה עוברת דלא חשיב כאהל אחד אבל אין בו פותח טפח כאלו אין כאן סדק וחשיב כאהל אחד ומביא את הטומאה לבית וקושיא ראשונה מכל מקום במקומה עומדת ונראה כפירוש ר'ח דמפרש דהלקטי היינו תל המתלקט ואותה הלקטי היתה בין שני בתים והמת היה בבית אחד ואותה הגיגית היתה למעלה מן התל עד לתקרה ואותה הגיגית לא היתה טמאה שהרי בטלה שם ואם לא היתה סדוקה לא היה הבית אחר טמא אלא הגיגית היתה סדוקה מצדה והשתא אתי שפיר דקתני סדוקה לפי שהיא מצדה אבל לפירוש הקונטרס לא אתי שפיר דכיון דפירש שהסדק למעלה מן הגיגית היה לו לומר פתוחה ולא סדוקה אבל לפר'ח אתי שפיר שהסדק היה מן הצד וקשרו את המקידה לידע אם יש פותח טפח ויש לנו לומר שאותו חור היה עשוי לתשמיש דחור העשוי לתשמיש שיעורו בפותח טפח ואם היה פותח טפח הבית אחר טמא ואם לאו טהור ומיהו קשה לר'י לפירוש ר'ח דלא הוה ליה למימר על גבן אלא על גבה. מ'ר:  באוונא</div>                     </div>                 


lvr: 21
pgn: 157
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>באוונא
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>באוונא </span>דמיא. </span>אמבטי של מים וכך פירש בערוך: </div><div style='margin-bottom:3px;width:100%'>


lvr: 21
pgn: 157
dfh: b
trm: <span class='shastitle7'>מדידה
txt:
<span class='five'><span class='shastitle7'>מדידה </span>דמצוה דלאו דמצוה מי אמור כו'. </span>בפקיקה לא בעינן של מצוה כדפירש' לעיל בשילהי כל הכלים (דף קכו:) אלא דווקא במדידה בעינן של מצוה:  הדרן עלך מי שהחשיך וסליקא לה מסכת שבת</div>                     </div>                 


# michna

lvr: 21
prk: 01
id: 2101
nru: א,א
thu:
  יציאות השבת--שתיים שהן ארבע בפנים, ושתיים שהן ארבע בחוץ.  כיצד:  העני עומד בחוץ ובעל הבית בפנים--פשט העני את ידו לפנים ונתן לתוך ידו של בעל הבית, או שנטל מתוכה והוציא--העני חייב, ובעל הבית פטור; פשט בעל הבית את ידו לחוץ ונתן לתוך ידו של עני, או שנטל מתוכה והכניס--בעל הבית חייב, והעני פטור.  פשט העני את ידו לפנים ונטל בעל הבית מתוכה, או שנתן לתוכה והוציא--שניהם פטורין; פשט בעל הבית את ידו לחוץ ונטל העני מתוכה, או שנתן לתוכה והכניס--שניהם פטורין


lvr: 21
prk: 01
id: 2101
nru: א,ב
thu:
  לא יישב אדם לפני הספר סמוך למנחה, עד שיתפלל; ולא ייכנס לא למרחץ, ולא לבורסקי, ולא לאכול, ולא לדון.  ואם התחילו, אין מפסיקין; מפסיקין לקרית שמע, ואין מפסיקין לתפילה


lvr: 21
prk: 01
id: 2101
nru: א,ג
thu:
  לא ייצא החייט במחטו סמוך לחשיכה, שמא ישכח וייצא; ולא הלבלר בקולמוסו.  ולא יפלה את כליו ולא יקרא, לאור הנר.  באמת, החזן רואה מהיכן התינוקות קורין; אבל הוא לא יקרא.  כיוצא בו, לא יאכל הזב עם הזבה, מפני הרגל עבירה.  [ד] אלו מהלכות שאמרו בעליית חנניה בן חזקיה בן גרון, כשעלו לבקרו.  נמנו ורבו בית שמאי על בית הלל; שמונה עשר דבר גזרו, בו ביום


lvr: 21
prk: 01
id: 2101
nru: א,ה
thu:
  [ו] בית שמאי אומרין, אין נותנין אונין של פשתן בתוך התנור, אלא כדי שיהבילו, ולא את הצמר ליורה, אלא כדי שיקלוט את העין; ובית הלל מתירין


lvr: 21
prk: 01
id: 2101
nru: א,ז
thu:
  בית שמאי אומרין, אין מוכרין לנוכרי ולא טוענין עימו ולא מגביהין עליו, אלא כדי שיגיע למקום קרוב; ובית הלל מתירין


lvr: 21
prk: 01
id: 2101
nru: א,ח
thu:
  בית שמאי אומרין, אין נותנין עורות לעבדן ולא כלים לכובס נוכרי, אלא כדי שייעשו מבעוד יום; ובכולן בית הלל מתירין עם השמש


lvr: 21
prk: 01
id: 2101
nru: א,ט
thu:
  אמר רבן שמעון בן גמליאל, נוהגין היו בית אבא שנותנין כלי לבן שלהם לכובס נוכרי, שלושת ימים קודם לשבת.  ושווין אלו ואלו, שטוענין בקורת בית הבד, ובעיגולי הגת


lvr: 21
prk: 01
id: 2101
nru: א,י
thu:
  אין צולין בשר ובצל וביצה, אלא כדי שייצולו.  אין נותנין את הפת בתנור עם חשיכה, ולא חררה על גבי הגחלים, אלא כדי שיקרמו פניה; רבי אליעזר אומר, כדי שיקרום התחתון שלה


lvr: 21
prk: 01
id: 2101
nru: א,יא
thu:
  משלשלין את הפסח לתנור עם חשיכה.  ומחיזין את האור במדורת בית המוקד; ובגבולין, כדי שייצת האור ברובן.  רבי יהודה אומר, אף בפחמין כל שהוא.


lvr: 21
prk: 02
id: 2102
nru: ב,א
thu:
  במה מדליקין, ובמה אין מדליקין:  אין מדליקין לא בלכש, ולא בחוסן, ולא בכלך, ולא בפתילת האידן, ולא בפתילת המדבר, ולא בירוקה שעל פני המים.  לא בזפת, ולא בשעווה, ולא בשמן קיק, ולא בשמן שריפה, ולא באליה, ולא בחלב.  נחום המדי אומר, מדליקין בחלב מבושל; וחכמים אומרים, אחד מבושל ואחד שאינו מבושל, אין מדליקין בו


lvr: 21
prk: 02
id: 2102
nru: ב,ב
thu:
  אין מדליקין שמן שריפה ביום טוב.  רבי ישמעאל אומר, אין מדליקין בעטרן, מפני כבוד השבת; וחכמים מתירין בכל השמנים--בשמן שומשמין, בשמן אגוזים, בשמן צנונות, בשמן דגים, בשמן פקועות, בעטרן, ובנפט.  רבי טרפון אומר, אין מדליקין אלא בשמן זית בלבד


lvr: 21
prk: 02
id: 2102
nru: ב,ג
thu:
  כל היוצא מן העץ--אין מדליקין בו, אלא פשתן; וכל היוצא מן העץ--אינו מיטמא טומאת אוהלים, אלא פשתן.  פתילת הבגד שקיפלה ולא היבהבה--רבי אליעזר אומר, טמאה היא, ואין מדליקין בה; רבי עקיבה אומר, טהורה היא, ומדליקין בה


lvr: 21
prk: 02
id: 2102
nru: ב,ד
thu:
  לא ייקוב אדם שפופרת של ביצה וימלאנה שמן, וייתננה על פי הנר, בשביל שתהא מנטפת, ואפילו היא של חרס; ורבי יהודה מתיר.  אם חיברה היוצר מתחילה--מותר, מפני שהוא כלי אחד.  לא ימלא אדם קערה שמן, וייתננה בצד הנר, וייתן ראש הפתילה בתוכה, בשביל שתהא שואבת; ורבי יהודה מתיר


lvr: 21
prk: 02
id: 2102
nru: ב,ה
thu:
  המכבה את הנר מפני שהוא מתיירא מפני גויים, מפני לסטים, או מפני רוח רעה, ואם בשביל החולה שיישן--פטור; כחס על הנר, כחס על השמן, כחס על הפתילה--חייב.  רבי יוסי פוטר בכולן, חוץ מן הפתילה, מפני שהוא עושה פחם


lvr: 21
prk: 02
id: 2102
nru: ב,ו
thu:
  על שלוש עבירות נשים מתות בשעת לידתן--על שאינן זהירות בנידה, ובחלה, ובהדלקת הנר.  [ז] שלושה דברים צריך אדם לומר בתוך ביתו ערב שבת, עם חשיכה--עישרתן, עירבתן, הדליקו את הנר.  ספק חשיכה, ספק לא חשיכה--אין מעשרין את הוודאי, ואין מטבילין את הכלים, ואין מדליקין את הנרות; אבל מעשרין את הדמאי, ומערבין, וטומנין את החמין.


lvr: 21
prk: 03
id: 2103
nru: ג,א
thu:
  כירה שהסיקוה בקש או בגבבה, נותנין עליה תבשיל.  בגפת ובעצים--לא ייתן עד שיגרוף, או עד שייתן את האפר.  בית שמאי אומרין, חמין אבל לא תבשיל; בית הלל אומרין, חמין ותבשיל.  בית שמאי אומרין, נוטלין ולא מחזירין; בית הלל אומרין, אף מחזירין.  [ב] תנור שהסיקוהו בקש או בגבבה, לא ייתן בין בתוכו בין מעל גביו.  וכופח שהסיקוהו בקש או בגבבה, הרי הוא ככיריים; בגפת או בעצים, הרי הוא כתנור


lvr: 21
prk: 03
id: 2103
nru: ג,ב
thu:
  [ג] אין נותנין ביצה בצד המיחם, בשביל שתתגלגל; ולא יפקיענה בסודרין.  רבי יוסי מתיר.  לא יטמננה בחול ובאבק דרכים, בשביל שתיצלה


lvr: 21
prk: 03
id: 2103
nru: ג,ג
thu:
  [ד] מעשה שעשו אנשי טבריה, הביאו סילון של צונן לתוך אמה של חמין.  אמרו להם חכמים, אם בשבת--כחמין שהוחמו בשבת, אסורין ברחיצה ובשתייה; ואם ביום טוב--כחמין שהוחמו ביום טוב, אסורין ברחיצה ומותרין בשתייה.  מולייר הגרוף, שותין ממנו בשבת; אנטיכי--אף על פי שהיא גרופה, אין שותין ממנה


lvr: 21
prk: 03
id: 2103
nru: ג,ד
thu:
  [ה] מיחם שפינהו--לא ייתן לתוכו צונן, בשביל שייחמו; אבל נותן הוא לתוכו או לתוך הכוס, כדי להפשירן.  הלפס והקדירה שהעבירן מרותחין, לא ייתן לתוכן תבלין; אבל נותן הוא לתוך הקערה, או לתוך התמחוי.  רבי יהודה אומר, לכול הוא נותן, חוץ מדבר שיש בו חומץ וציר


lvr: 21
prk: 03
id: 2103
nru: ג,ה
thu:
  [ו] אין נותנין כלי תחת הנר לקבל את השמן; ואם נתנו מבעוד יום, מותר.  אין ניאותין ממנו, לפי שאינו מן המוכן.  מטלטלין נר חדש, אבל לא ישן; רבי שמעון אומר, כל הנרות מטלטלין, חוץ מן הנר הדולק בשבת.  נותנין כלי תחת הנר לקבל ניצוצות; לא ייתן לתוכו מים, מפני שהוא מכבה.


lvr: 21
prk: 04
id: 2104
nru: ד,א
thu:
  במה טומנין, ובמה אין טומנין:  אין טומנין לא בגפת, ולא בזבל, ולא במלח, ולא בסיד, ולא בחול--בין לחים בין יבשים.  לא בתבן, ולא בזוגין, ולא במוכין, ולא בעשבים--בזמן שהן לחים; אבל טומנין בהן יבשים.  טומנין בכסות, ובפירות, ובכנפי יונה, ובנעורת של פשתן, ובנסורת של חרשים; רבי יהודה אוסר בדקה, ומתיר בגסה


lvr: 21
prk: 04
id: 2104
nru: ד,ב
thu:
  טומנין בשלחין, ומטלטלין אותן; בגיזי צמר, ואין מטלטלין אותן.  כיצד יעשה:  נוטל את הכסות, והן נופלות.  רבי אלעזר בן עזריה אומר, קופה מטה על צידה, ונוטל--שמא ייטול, ואינו יכול להחזיר; וחכמים אומרים, נוטל ומחזיר.  אם לא כיסהו מבעוד יום, לא יכסנו משתחשך; כיסהו ונתגלה, מותר לכסותו.  ממלא את הקיתון ונותן תחת הכר, או תחת הכסת.


lvr: 21
prk: 05
id: 2105
nru: ה,א
thu:
  במה בהמה יוצאה, ובמה אינה יוצאה:  יוצא הגמל באפסר, והנאקה בחטם, והלובדקיס בפרומביא, והסוס בשיר; וכל בעלי השיר יוצאין בשיר, ונמשכין בשיר, ומזין עליהן, וטובלין במקומן


lvr: 21
prk: 05
id: 2105
nru: ה,ב
thu:
  חמור יוצא במרדעת, בזמן שהיא קשורה לו.  הזכרים יוצאין לבובין; והרחלים יוצאות שחוזות, כבולות וכבונות.  והעיזים צרורות.  רבי יוסי אוסר בכולן, חוץ מן הרחלים הכבונות; רבי יהודה אומר, עיזים יוצאות צרורות לייבש, אבל לא ליחלב


lvr: 21
prk: 05
id: 2105
nru: ה,ג
thu:
  ובמה אינה יוצאה:  לא ייצא הגמל במטוטלת, לא עקוד ולא רגול; וכן שאר כל הבהמה.  לא יקשור גמלים זה בזה, וימשוך; אבל מכניס הוא חבלים לתוך ידו, ובלבד שלא יכרוך


lvr: 21
prk: 05
id: 2105
nru: ה,ד
thu:
  אין חמור יוצא במרדעת, בזמן שאינה קשורה לו; ולא בזוג, אף על פי שהוא פקוק; ולא בסולם שבצווארו, ולא ברצועה שברגלו.  ואין התרנגולין יוצאין בחוטין, ולא ברצועות שברגליהן.  אין הזכרים יוצאין בעגלה שתחת האליה שלהן, ואין הרחלים יוצאות חנונות.  ואין העגל יוצא בגימון; ולא פרה בעור הקופד, ולא ברצועה שבין קרניה.  פרתו של רבי אלעזר בן עזריה הייתה יוצאה ברצועה שבין קרניה, שלא כרצון חכמים.


lvr: 21
prk: 06
id: 2106
nru: ו,א
thu:
  במה אישה יוצאה, ובמה אינה יוצאה:  לא תצא אישה לא בחוטי צמר, ולא בחוטי פשתן, ולא ברצועות, שבראשה; ולא תטבול בהם, עד שתרפם.  ולא בטוטפת, ולא בסנבוטין, בזמן שאינן תפורין, ולא בכבול ברשות הרבים; ולא בעיר של זהב, ולא בקטלה, ולא בנזמים, ולא בטבעת שאין עליה חותם, ולא במחט שאינה נקובה.  ואם יצאת, אינה חייבת חטאת


lvr: 21
prk: 06
id: 2106
nru: ו,ב
thu:
  לא ייצא האיש בסנדל המסומר, ולא ביחיד בזמן שאין ברגלו מכה, לא בתפילה, ולא בקמיע בזמן שאינו מן המומחה, ולא בשריין, ולא בקסדה, ולא במגפיים.  ואם יצא, אינו חייב חטאת


lvr: 21
prk: 06
id: 2106
nru: ו,ג
thu:
  לא תצא אישה במחט נקובה, ולא בטבעת שיש עליה חותם, לא בכוכלייר, ולא בכוכלת, ולא בצלוחית של פלייטון.  ואם יצאת, חייבת חטאת, דברי רבי מאיר; וחכמים פוטרין בכוכלת ובצלוחית של פלייטון


lvr: 21
prk: 06
id: 2106
nru: ו,ד
thu:
  לא ייצא האיש לא בסיף, ולא בקשת, ולא בתריס, ולא באלה, ולא ברומח.  ואם יצא, חייב חטאת.  רבי אליעזר אומר, תכשיטין הן לו; וחכמים אומרים, אינן לו אלא גנאי, שנאמר "וכיתתו חרבותם לאיתים, וחניתותיהם למזמרות" (ישעיהו ב,ד).  בירית--טהורה, ויוצאין בה בשבת; כבלים--טמאין, ואין יוצאין בהן


lvr: 21
prk: 06
id: 2106
nru: ו,ה
thu:
  יוצאה אישה בחוטי שיער, בין משלה ובין משל חברתה ובין משל בהמה, בטוטפת ובסנבוטין בזמן שהן תפורין; ובכבול ובפיאה נוכרית בחצר; ובמוך שבאוזנה, במוך שבסנדלה, במוך שהתקינה לנידתה; בפלפל ובגרגר מלח, ובכל דבר שתיתן לתוך פיה, ובלבד שלא תיתן כתחילה בשבת.  ואם נפל, לא תחזיר.  שן תותבת ושן של זהב--רבי מתיר, וחכמים אוסרין


lvr: 21
prk: 06
id: 2106
nru: ו,ו
thu:
  יוצאין בסלע שעל הצינית.  הבנות יוצאות בחוטין, אפילו בקיסמין שבאוזניהם.  ערבייות רעולות, ומדייות פרופות.  וכל אדם, אלא שדיברו חכמים בהווה


lvr: 21
prk: 06
id: 2106
nru: ו,ח
thu:
  הקיטע יוצא בקב שלו, דברי רבי מאיר; רבי יוסי אוסר.  אם יש לו בית קיבול כתיתין, טמא.  סמוכות שלו, טמאין מדרס; ויוצאין בהן בשבת, ונכנסין בהן לעזרה.  הכיסא וסמוכות שלו, טמאין מדרס; ואין יוצאין בהן בשבת, ואין נכנסין בהן לעזרה.  אנקטמין טהורין, ואין יוצאין בהן


lvr: 21
prk: 06
id: 2106
nru: ו,י
thu:
  יוצאין בביצת החרגול, ובשן של שועל, ובמסמר הצלוב, משום רפואה, דברי רבי יוסי; רבי מאיר אוסר, אף בחול, משום דרכי האמורי.


lvr: 21
prk: 07
id: 2107
nru: ז,א
thu:
  כלל גדול אמרו בשבת:  כל השוכח עיקר שבת, ועשה מלאכות הרבה בשבתות הרבה--אינו חייב אלא חטאת אחת; והיודע עיקר שבת, ועשה מלאכות הרבה בשבתות הרבה--חייב על כל שבת ושבת.  והיודע שהיא שבת, ועשה מלאכות הרבה בשבתות הרבה--חייב על כל מלאכה ומלאכה; והעושה מלאכות הרבה, מעין מלאכה אחת--אינו חייב אלא חטאת אחת


lvr: 21
prk: 07
id: 2107
nru: ז,ב
thu:
  אבות מלאכות ארבעים חסר אחת:  החורש, והזורע, והקוצר, והמעמר, והדש, והזורה, והבורר, והטוחן, והמרקד, והלש, והאופה, הגוזז את הצמר, והמלבנו, והמנפצו, והצובעו, והטווהו, והמסך, והעושה שני בתי נירין, והאורג שני חוטין, והפוצע שני חוטין, הקושר, והמתיר, והתופר שתי תפירות, והקורע על מנת לתפור שתי תפירות, הצד צבי, והשוחטו, והמפשיטו, והמולחו, והמעבדו, והמוחקו, והמחתכו, הכותב שתי אותות, והמוחק על מנת לכתוב שתי אותות, הבונה, והסותר, המכבה, והמבעיר, והמכה בפטיש, והמוציא מרשות לרשות--הרי אלו אבות מלאכות ארבעים חסר אחת


lvr: 21
prk: 07
id: 2107
nru: ז,ג
thu:
  ועוד כלל אחר אמרו:  כל הכשר להצניע ומצניעין כמוהו--הוציאו בשבת, חייב עליו חטאת; וכל שאינו כשר להצניע, ואין מצניעין כמוהו--הוציאו בשבת, אינו חייב אלא למצניעו


lvr: 21
prk: 07
id: 2107
nru: ז,ד
thu:
  המוציא תבן, כמלוא פי פרה.  עצה, כמלוא פי גמל.  עמיר, כמלוא פי טלה.  עשבים, כמלוא פי גדי.  עלי שום ועלי בצלים--לחים, כגרוגרת; ויבשים, כמלוא פי גדי.  ואין מצטרפין זה עם זה, מפני שלא שוו בשיעוריהן.  המוציא אוכלים, כגרוגרת.  מצטרפין זה עם זה, מפני ששוו בשיעוריהן--חוץ מקליפיהן, וגרעיניהן, ועוקציהן, וסובן, ומורסנן; רבי יהודה אומר, חוץ מקליפי עדשים המתבשלות עימהן.


lvr: 21
prk: 08
id: 2108
nru: ח,א
thu:
  המוציא יין, כדי מזיגת הכוס.  חלב, כדי גמיאה.  דבש, כדי ליתן על הכתית.  שמן, כדי לסוך אבר קטן.  מים, כדי לשוף את הקילורית.  ושאר כל המשקין, ברביעית; וכל השופכין, ברביעית.  רבי שמעון אומר, כולן ברביעית; לא נאמרו כל השיעורין האלו אלא למצניען


lvr: 21
prk: 08
id: 2108
nru: ח,ב
thu:
  המוציא חבל, כדי לעשות אוזן לקופה.  גמי, כדי לעשות תלוי לנפה וכברה; רבי יהודה אומר, כדי ליטול ממנו מידת מנעל לקטן.  נייר, כדי לכתוב עליו קשר מוכסין; המוציא קשר מוכסין, חייב.  נייר פסול, כדי לכרוך על פי צלוחית קטנה של פלייטון


lvr: 21
prk: 08
id: 2108
nru: ח,ג
thu:
  עור, כדי לעשות קמיע.  קלף, כדי לכתוב עליו פרשה קטנה שבתפילין, שהיא "שמע ישראל" (דברים ו,ד).  דיו, כדי לכתוב שתי אותות.  כוחל, כדי לכחול עין אחת.  זפת וגופרית, כדי לעשות נקב.  שעווה, כדי ליתן על פי נקב קטן


lvr: 21
prk: 08
id: 2108
nru: ח,ד
thu:
  דבק, כדי ליתן בראש השבשבת.  חרסית, כדי לעשות פי כור של צורפי זהב; רבי יהודה אומר, כדי לעשות פטפוט.  סובין, כדי ליתן על פי כור של צורפי זהב.  סיד, כדי לסוד קטנה שבבנות; רבי יהודה אומר, כדי לעשות כנכול; רבי נחמיה אומר, כדי לעשות אנטיפי


lvr: 21
prk: 08
id: 2108
nru: ח,ה
thu:
  אדמה, כחותם המרצופין, דברי רבי עקיבה; וחכמים אומרים, כחותם האיגרות.  זבל וחול דק, כדי לזבל קלח של אכרוב, דברי רבי עקיבה; וחכמים אומרים, כדי לזבל כרישה.  חול גס, כדי ליתן על מלוא כף סיד.  קנה, כדי לעשות קולמוס; אם היה עבה או מרוצץ--כדי לבשל ביצה קלה שבביצים, טרופה ונתונה באלפס


lvr: 21
prk: 08
id: 2108
nru: ח,ו
thu:
  עצם, כדי לעשות תורבד; רבי יהודה אומר, כדי לעשות חף.  זכוכית, כדי לגרוד בה ראש הכדכד.  צרור אבן, כדי לזרוק בעוף; רבי אליעזר בן יעקוב אומר, כדי לזרוק בבהמה


lvr: 21
prk: 08
id: 2108
nru: ח,ז
thu:
  חרס, כדי ליתן בין פצים לחברו, דברי רבי יהודה; רבי מאיר אומר, כדי לחתות בו את האור; רבי יוסי אומר, כדי לקבל בו רביעית.  אמר רבי מאיר, אף על פי שאין ראיה לדבר, זכר לדבר, "ולא יימצא במכיתתו, חרש, לחתות אש מיקוד" (ישעיהו ל,יד); אמר לו רבי יוסי, משם ראיה, "ולחשוף מים מגבא" (שם).


lvr: 21
prk: 09
id: 2109
nru: ט,א
thu:
  אמר רבי עקיבה, מניין לעבודה זרה, שהיא מטמאה במשא כנידה:  שנאמר "תזרם כמו דווה, צא תאמר לו" (ישעיהו ל,כב)--מה הנידה מטמא במשא, אף עבודה זרה מטמא במשא


lvr: 21
prk: 09
id: 2109
nru: ט,ב
thu:
  מניין לספינה, שהיא טהורה--שנאמר "דרך אונייה, בלב ים" (משלי ל,יט).  מניין לערוגה שהיא שישה על שישה טפחים, שזורעין בתוכה חמישה זירעונים--ארבעה בארבע רוחות הערוגה, ואחת באמצעה:  שנאמר "כי כארץ תוציא צמחה, וכגנה" (ישעיהו סא,יא)--זרעה תצמיח לא נאמר, אלא "זירועיה תצמיח" (שם)


lvr: 21
prk: 09
id: 2109
nru: ט,ג
thu:
  מניין לפולטת שכבת זרע ביום השלישי, שהיא טמאה:  שנאמר "היו נכונים, לשלושת ימים:  אל תיגשו, אל אישה" (שמות יט,טו).  מניין שמרחיצין את הקטן, ביום השלישי שחל להיות בשבת--שנאמר "ויהי ביום השלישי בהיותם כואבים" (בראשית לד,כה).  מניין שקושרין לשון של זהורית, בראש שעיר המשתלח--שנאמר "אם יהיו חטאיכם כשנים כשלג ילבינו, אם יאדימו כתולע כצמר יהיו" (ישעיהו א,יח)


lvr: 21
prk: 09
id: 2109
nru: ט,ד
thu:
  מניין לסיכה, שהיא כשתייה ביום הכיפורים:  אף על פי שאין ראיה לדבר, זכר לדבר--שנאמר "ותבוא כמים, בקרבו; וכשמן, בעצמותיו" (תהילים קט,יח)


lvr: 21
prk: 09
id: 2109
nru: ט,ה
thu:
  המוציא עצים, כדי לבשל ביצה קלה.  תבלין, כדי לתבל ביצה קלה; ומצטרפין זה עם זה.  קליפי אגוזים, וקליפי רימונים, אסטיס, ופואה--כדי לצבוע בהן בגד קטן כסבכה.  מי רגליים, נתר, ובורית, קימוניא, ואשלג--כדי לכבס בהן בגד קטן כסבכה; רבי יהודה אומר, כדי להעביר על הכתם


lvr: 21
prk: 09
id: 2109
nru: ט,ו
thu:
  פלפלת, כל שהוא.  ועטרן, כל שהוא.  מיני בשמים ומיני מתכותיהן, כל שהן.  מעפר המזבח, מאבני המזבח, ממקק ספרים, ממקק מטפחותיהם--כל שהן, מפני שמצניעין אותן לגונזן.  רבי יהודה אומר, אף המוציא ממשמשי עבודה זרה--כל שהוא, שנאמר "ולא ידבק בידך מאומה, מן החרם" (דברים יג,יח)


lvr: 21
prk: 09
id: 2109
nru: ט,ז
thu:
  המוציא קופת הרוכלים--אף על פי שיש בה מינין הרבה, אינו חייב אלא חטאת אחת.  זירעוני גינה, פחות מכגרוגרת; רבי יהודה בן בתירה אומר, חמישה.  זרע קישואין, שניים.  זרע דלועין, שניים.  זרע פול המצרי, שניים.  חגב חי, כל שהוא; מת, כגרוגרת.  ציפורת כרמים--בין חיה בין מתה--כל שהיא, שמצניעין אותה לרפואה.  רבי יהודה אומר, אף המוציא חגב חי טמא--כל שהוא, שמצניעין אותו לקטן לשחק בו.


lvr: 21
prk: 10
id: 2110
nru: י,א
thu:
  המצניע לזרע, לדוגמה, ולרפואה--הוציאו בשבת, חייב עליו כל שהוא; וכל אדם, אין חייבין עליו אלא כשיעורו.  חזר והכניסו, אינו חייב אלא כשיעורו


lvr: 21
prk: 10
id: 2110
nru: י,ב
thu:
  המוציא אוכלים, ונתנן על האסקופה--בין שחזר והוציאן בין שהוציאן אחר--פטור, שלא עשה מלאכתו בבת אחת.  קופה שהיא מלאה פירות, ונתונה על האסקופה החיצונה--אף על פי שרוב הפירות מבחוץ--פטור, עד שיוציא את כל הקופה


lvr: 21
prk: 10
id: 2110
nru: י,ג
thu:
  המוציא בין בימינו, בין בשמאלו, בתוך חיקו, או על כתפו--חייב, שכן משא בני קהת.  לאחר ידו, ברגלו, בפיו, ובמרפקו, באוזנו, ובשיערו, ובאפונדתו ופיה למטן, בין אפונדתו לחלוקו, ובחופת חלוקו, במנעלו, ובסנדלו--פטור, שלא הוציא כדרך המוציאין


lvr: 21
prk: 10
id: 2110
nru: י,ד
thu:
  המתכוון להוציא לפניו, ובא לו לאחריו--פטור; לאחריו, ובא לו לפניו--חייב.  באמת, האישה החוגרת בסינר, בין מלפניה ובין מלאחריה--חייבת, שכן ראוי להיות חוזר.  רבי יהודה אומר, אף במקבלי פטקין


lvr: 21
prk: 10
id: 2110
nru: י,ה
thu:
  המוציא כיכר לרשות הרבים, חייב; הוציאוהו שניים, פטורין.  אם לא יכול אחד להוציאו, והוציאוהו שניים--חייבין; רבי שמעון פוטר


lvr: 21
prk: 10
id: 2110
nru: י,ו
thu:
  המוציא אוכלים פחות מכשיעור בכלי--פטור אף על הכלי, שהכלי טפילה לו.  את החי במיטה--פטור אף על המיטה, שהמיטה טפילה לו; את המת במיטה, חייב.  וכן כזית מן המת, וכזית מן הנבילה, וכעדשה מן השרץ--חייבין; ורבי שמעון פוטר


lvr: 21
prk: 10
id: 2110
nru: י,ז
thu:
  [ו] הנוטל ציפורניו זו בזו או בשיניו, וכן שיערו, וכן שפמו, וכן זקנו, וכן הגודלת, וכן הכוחלת, וכן הפוקסת--רבי אליעזר מחייב חטאת, וחכמים אומרים משום שבות.  התולש מעציץ נקוב, חייב; ושאינו נקוב, פטור.  רבי שמעון פוטר בזה ובזה.


lvr: 21
prk: 11
id: 2111
nru: יא,א
thu:
  הזורק מרשות היחיד לרשות הרבים, או מרשות הרבים לרשות היחיד--חייב; מרשות היחיד לרשות היחיד, ורשות הרבים באמצע--רבי עקיבה מחייב, וחכמים פוטרין


lvr: 21
prk: 11
id: 2111
nru: יא,ב
thu:
  כיצד:  שתי כצוצריות זו כנגד זו ברשות הרבים, המושיט והזורק מזו לזו--פטור.  היו שתיהן בדייטי אחת--המושיט חייב, והזורק פטור:  שכן הייתה עבודת הלויים; שתי עגלות זו אחר זו ברשות הרבים--מושיטין את הקרשים מזו לזו, אבל לא זורקין.  חולית הבור והסלע, שהן גבוהין עשרה ורוחבן ארבעה--הנוטל מהן והנותן על גבן, חייב; פחות מכן, פטור


lvr: 21
prk: 11
id: 2111
nru: יא,ג
thu:
  הזורק ארבע אמות בכותל--למעלה מעשרה טפחים, כזורק באוויר; למטה מעשרה טפחים, כזורק בארץ.  הזורק בארץ ארבע אמות, חייב.  זרק לתוך ארבע אמות, ונתגלגל חוץ לארבע אמות--פטור; חוץ לארבע אמות, ונתגלגל לתוך ארבע אמות--חייב


lvr: 21
prk: 11
id: 2111
nru: יא,ד
thu:
  הזורק בים ארבע אמות, פטור.  אם היה רקק מים, ורשות הרבים מהלכת בו--הזורק בתוכו ארבע אמות, חייב.  כמה הוא רקק מים, פחות מעשרה טפחים.  רקק מים, ורשות הרבים מהלכת בו--הזורק בתוכו ארבע אמות, חייב


lvr: 21
prk: 11
id: 2111
nru: יא,ה
thu:
  הזורק מן הים ליבשה, ומן היבשה לים, ומן הים לספינה, ומן הספינה לים, ומספינה לחברתה--פטור.  ספינות קשורות זו בזו, מטלטלין מזו לזו; אם אינן קשורות--אף על פי שהן מוקפות, אין מטלטלין מזו לזו


lvr: 21
prk: 11
id: 2111
nru: יא,ו
thu:
  הזורק ונזכר לאחר שיצאת מידו--קלטה אחר, קלטה כלב, או שנשרפה--פטור.  זרק כדי לעשות חבורה, בין באדם בין בבהמה, ונזכר עד שלא נעשת חבורה--פטור.  זה הכלל--כל חייבי חטאות אינן חייבין, עד שתהא תחילתן וסופן שגגה.  תחילתן שגגה וסופן זדון, תחילתן זדון וסופן שגגה--פטורין:  עד שתהא תחילתן וסופן שגגה.


lvr: 21
prk: 12
id: 2112
nru: יב,א
thu:
  הבונה, כמה יבנה ויהא חייב--הבונה כל שהוא.  המסתת והמכה בפטיש ובמעצד והקודח כל שהוא, חייב.  זה הכלל:  כל העושה מלאכה, ומלאכתו מתקיימת בשבת--חייב.  רבן שמעון בן גמליאל אומר, אף המכה בקורנס על הסדן בשעת מלאכה--חייב, מפני שהוא כמתקן מלאכה


lvr: 21
prk: 12
id: 2112
nru: יב,ב
thu:
  החורש כל שהוא, המנכש והמקרסם והמזרד כל שהוא--חייב.  המלקט עצים--לתקן, כל שהוא; ואם להסיק, כדי לבשל ביצה קלה.  המלקט עשבים--לתקן, כל שהוא; ואם לבהמה, כמלוא פי גדי


lvr: 21
prk: 12
id: 2112
nru: יב,ג
thu:
  הכותב--בין בימינו בין בשמאלו, בין משם אחד בין משני שמות, בין משני סמיונות, בכל לשון--חייב.  אמר רבי יוסי, לא נתחייבו שתי אותות אלא משום רושם, שכך היו רושמין על קרשי המשכן, לידע איזה הוא בן זוגו.  אמר רבי יהודה, מצינו שם קטן משם גדול--שם משמעון ומשמואל, נוח מנחור, ודן מדנייאל, וגד מגדייאל


lvr: 21
prk: 12
id: 2112
nru: יב,ד
thu:
  הכותב שתי אותות בעלם אחד, חייב.  כתב בדיו, בסם, ובסקרה, בקומוס ובקלקנתוס, ובכל דבר שהוא רושם, על שני כותלי זווייות, על שני לוחי פנקס, והן נהגין זה עם זה--חייב.  הכותב על בשרו, חייב; והמסרט על בשרו--רבי אליעזר מחייב חטאת, ורבי יהושוע פוטר


lvr: 21
prk: 12
id: 2112
nru: יב,ה
thu:
  כתב במשקין, ובמי פירות, ובאבק דרכים, ובאבק סופרים, ובכל דבר שאינו מתקיים--פטור.  לאחר ידו, ברגלו, בפיו, ובמרפקו, כתב אות אחת סמוך לכתב, כתב על גבי כתב, נתכוון לכתוב חית וכתב שני זיינין, אחת בארץ ואחת בקורה, על שני כותלי הבית, על שני דפי פנקס ואין נהגין זה עם זה--פטור.  כתב אות אחת נוטריקון--רבי יהושוע בן בתירה מחייב, וחכמים פוטרין


lvr: 21
prk: 13
id: 2113
nru: יג,א
thu:
  רבי אליעזר אומר, האורג שלושה חוטין בתחילה, ואחד על האריג--חייב; וחכמים אומרים, בין בתחילה, בין בסוף--שיעורו שני חוטין


lvr: 21
prk: 13
id: 2113
nru: יג,ב
thu:
  העושה שני בתי נירין בנירים, ובקירוס, בנפה, ובכברה, ובסל--חייב.  התופר שתי תפירות, והקורע על מנת לתפור שתי תפירות


lvr: 21
prk: 13
id: 2113
nru: יג,ד
thu:
  שיעור המלבן, והמנפץ, והצובע, והטווה--שיעורו מלוא רוחב הסיט כפול; והאורג שני חוטין, שיעורו כמלוא הסיט


lvr: 21
prk: 13
id: 2113
nru: יג,ה
thu:
  רבי יהודה אומר, הצד ציפור למגדל, וצבי לבית--חייב; וחכמים אומרים, ציפור למגדל, וצבי לגינה ולחצר ולביברין.  רבן שמעון בן גמליאל אומר, לא כל הביברין שווין:  זה הכלל--כל שהוא מחוסר צידה, פטור; וכל שאינו מחוסר צידה, חייב


lvr: 21
prk: 13
id: 2113
nru: יג,ו
thu:
  צבי שנכנס לבית, ונעל אחד בפניו--חייב; נעלוהו שניים, פטורין.  אם לא יכול אחד לנעול, ונעלוהו שניים--חייבין; ורבי שמעון פוטר


lvr: 21
prk: 13
id: 2113
nru: יג,ז
thu:
  ישב אחד על הפתח ולא מילאהו, וישב השני ומילאהו--השני חייב.  ישב הראשון על הפתח ומילאהו, ובא השני וישב לו בצידו--אף על פי שעמד הראשון והלך לו--הראשון חייב, והשני פטור.  למה זה דומה--לנועל ביתו לשומרו, ונמצא צבי שמור בתוכו.


lvr: 21
prk: 14
id: 2114
nru: יד,א
thu:
  שמונה שרצים האמורין בתורה--הצדן והחובל בהן, חייב.  ושאר שקצים ורמשים--החובל בהן, פטור.  והצדן לצורך, חייב; ושלא לצורך, פטור.  חיה ועוף שברשותו--הצדן, פטור; והחובל בהן, חייב


lvr: 21
prk: 14
id: 2114
nru: יד,ב
thu:
  אין עושין הילמי בשבת.  אבל עושה הוא מי מלח, וטובל בהן פיתו, ונותן לתוך התבשיל; אמר רבי יוסי, והלוא היא הילמי, בין מרובה בין מעוטה.  אלו הן מי מלח המותרין--נותן שמן כתחילה לתוך המים, או לתוך המלח


lvr: 21
prk: 14
id: 2114
nru: יד,ג
thu:
  אין אוכלין איזוביון בשבת, לפי שאינו מאכל בריאים; אבל אוכל הוא את יועזר, ושותה את אבוב רועה.  כל האוכלים אוכל אדם לרפואה, וכל המשקין הוא שותה--חוץ ממי דקרים וכוס העיקרין, מפני שהן לירוקה; אבל שותה הוא מי דקרין לצמאו, וסך שמן העיקרין שלא לרפואה


lvr: 21
prk: 14
id: 2114
nru: יד,ד
thu:
  החושש בשיניו, לא יגמא בהן את החומץ; אבל מטבל כדרכו, ואם נתרפא, נתרפא.  החושש במותניו, לא יסוך יין וחומץ; אבל סך הוא את השמן, ולא שמן ורד.  בני מלכים סכין על גבי מכותיהן שמן ורד, שכן דרכן לסוך בחול; רבי שמעון אומר, כל ישראל בני מלכים הן.


lvr: 21
prk: 15
id: 2115
nru: טו,א
thu:
  אלו קשרים שחייבין עליהן--קשר הגמלים, וקשר הספנים; כשם שהוא חייב על קושרן, כך הוא חייב על היתרן.  רבי מאיר אומר, כל קשר שהוא יכול להתירו באחת מידיו, אין חייבין עליו


lvr: 21
prk: 15
id: 2115
nru: טו,ב
thu:
  יש לך קשרין שאין חייבין עליהן כקשר הגמלים וכקשר הספנים:  קושרת אישה מפתחי החלוק, וחוטי סבכה, של פסיקיה, ורצועות מנעל וסנדל, ונאדות יין ושמן, וקדירה של בשר.  רבי אליעזר בן יעקוב אומר, קושרין לפני בהמה, בשביל שלא תצא.  קושרין דלי בפסיקיה, אבל לא בחבל; רבי יהודה מתיר.  כלל אמר רבי יהודה, כל קשר שאינו של קיימה--אין חייבין עליו


lvr: 21
prk: 15
id: 2115
nru: טו,ג
thu:
  מקפלין את הכלים ארבעה וחמישה פעמים, ומציעין את המיטות מלילי שבת לשבת; אבל לא משבת למוצאי שבת.  רבי ישמעאל אומר, מציעין את המיטות מיום הכיפורים לשבת, וחלבי שבת קרבין ביום הכיפורים; רבי עקיבה אומר, לא של שבת קרבין ביום הכיפורים, ולא של יום הכיפורים קרבין בשבת.


lvr: 21
prk: 16
id: 2116
nru: טז,א
thu:
  כל כתבי הקודש--מצילין אותן מפני הדליקה, בין שקורין בהן בין שאין קורין בהן.  אף על פי שהן כתובין בכל לשון, טעונין גניזה.  ומפני מה אין קורין בהן, מפני ביטול בית המדרש.  מצילין תיק הספר עם הספר, ותיק תפילין עם התפילין, אף על פי שיש בתוכן מעות.  לאיכן מצילין אותן, למבוי שאינו מפולש; בן בתירה אומר, אף למפולש


lvr: 21
prk: 16
id: 2116
nru: טז,ב
thu:
  מצילין מזון שלוש סעודות--הראוי לאדם לאדם, והראוי לבהמה לבהמה.  כיצד:  נפלה דליקה בלילי שבת, מצילין מזון שלוש סעודות; בשחרית, מצילין מזון שתי סעודות; במנחה, מצילין מזון סעודה אחת.  רבי יוסי אומר, לעולם מצילין מזון שלוש סעודות


lvr: 21
prk: 16
id: 2116
nru: טז,ג
thu:
  מצילין סל מלא כיכרות, אף על פי שיש בו מאה סעודה; ועיגול של דבילה, וחבית של יין.  ואומר לאחרים, בואו והצילו לכם; אם היו פיקחין, עושין עימו חשבון לאחר השבת.  להיכן מצילין אותן, לחצר המעורבת; בן בתירה אומר, אף לשאינה מעורבת


lvr: 21
prk: 16
id: 2116
nru: טז,ד
thu:
  ולשם הוא מוציא את כל כלי תשמישו, לובש כל שהוא יכול ללבוש, ועוטף כל שהוא יכול לעטוף.  רבי יוסי אומר, שמונה עשר כלי.  וחוזר ולובש ומוציא; ואומר לאחרים, בואו והצילו עימי


lvr: 21
prk: 16
id: 2116
nru: טז,ה
thu:
  רבי שמעון בן ננס אומר, פורסין עור של גדי על גבי שידה תיבה ומגדל שאחז בהן האור, מפני שהוא מחרך.  ועושין מחיצה בכל הכלים, בין מלאים בין ריקנים, בשביל שלא תעבור הדליקה.  רבי יוסי אוסר בכלי חרס חדשים מלאים מים, שאינן יכולין לקבל את האור, והן מתבקעין, ומכבין את הדליקה


lvr: 21
prk: 16
id: 2116
nru: טז,ו
thu:
  נוכרי שבא לכבות, אין אומרין לו כבה, ואל תכבה, מפני שאין שביתתו עליהן; אבל קטן שבא לכבות--אין שומעין לו, שכן שביתתו עליהן


lvr: 21
prk: 16
id: 2116
nru: טז,ז
thu:
  כופין קערה על גבי הנר, בשביל שלא תאחוז בקורה; ועל צואה של קטן, ועל עקרב שלא תישוך.  אמר רבי יהודה, מעשה בא לפני רבן יוחנן בן זכאי בערב; ואמר, חושש אני לו מחטאת


lvr: 21
prk: 16
id: 2116
nru: טז,ח
thu:
  נוכרי שהדליק את הנר, משתמש לאורו ישראל; ואם בשביל ישראל, אסור.  מילא מים להשקות בהמתו, משקה אחריו ישראל; ואם בשביל ישראל, אסור.  עשה כבש לירד בו, יירד אחריו ישראל; ואם בשביל ישראל, אסור.  מעשה ברבן גמליאל והזקנים שהיו באין בספינה, ועשה גוי כבש לירד בו, וירדו בו זקנים.


lvr: 21
prk: 17
id: 2117
nru: יז,א
thu:
  כל הכלים ניטלין בשבת, ודלתותיהן עימהן, אף על פי שנתפרקו בשבת; אינן דומין לדלתות הבית, לפי שאינן מן המוכן


lvr: 21
prk: 17
id: 2117
nru: יז,ב
thu:
  נוטל אדם קורנס, לפצע בו אגוזים.  קורדום, לחתוך בו את הדבלה.  מגירה, לגור בה את הגבינה.  מגרפה, לגרוף בה את הגרוגרות.  את הרחת ואת המזלג, לתת עליו לקטן.  את הכוש ואת הכדכד, לדחוף בו.  מחט של יד, ליטול בה את הקוץ; ואת של סקאים, לפתוח בה את הדלת


lvr: 21
prk: 17
id: 2117
nru: יז,ד
thu:
  רבי יוסי אומר, כל הכלים ניטלין בשבת, חוץ מן המסר הגדול ויתד של מחרשה.  כל הכלים ניטלין לצורך, ושלא לצורך; רבי נחמיה אומר, אינן ניטלין אלא לצורך


lvr: 21
prk: 17
id: 2117
nru: יז,ה
thu:
  כל הכלים הניטלין בשבת.  שבריהן ניטלין, ובלבד שיהו עושין מעין מלאכה--שברי עריבה לכסות בהן את פי החבית, ושל זכוכית לכסות בהן את פי הפך; רבי יהודה אומר, ובלבד שיהו עושין מעין מלאכתן--שברי עריבה לצוק לתוכן מקפה, ושל זכוכית לצוק לתוכן שמן


lvr: 21
prk: 17
id: 2117
nru: יז,ו
thu:
  האבן שבקירויה--אם ממלאין בה, ואינה נופלת--ממלאין בה; ואם לאו, אין ממלאין בה.  זמורה שהיא קשורה בטפיח, ממלאין בה בשבת


lvr: 21
prk: 17
id: 2117
nru: יז,ז
thu:
  רבי אליעזר אומר, פקק החלון--בזמן שהוא קשור ותלוי, פוקקין בו; ואם לאו, אין פוקקין בו.  וחכמים אומרים, בין כך ובין כך, פוקקין בו


lvr: 21
prk: 17
id: 2117
nru: יז,ח
thu:
  כל כסויי הכלים שיש להן בית אחיזה, ניטלין בשבת.  אמר רבי יוסי, במה דברים אמורים, בכסויי הקרקעות; אבל בכסויי הכלים--בין כך ובין כך, ניטלין בשבת.


lvr: 21
prk: 18
id: 2118
nru: יח,א
thu:
  מפנין אפילו ארבע חמש קופות של תבן ושל תבואה, מפני האורחין ומפני ביטול בית המדרש; אבל לא את האוצר.  מפנין תרומה טהורה, ודמאי, ומעשר ראשון שניטלה תרומתו, ומעשר שני והקדש שנפדו; והתורמוס היבש, מפני שהוא מאכל לעיזים.  אבל לא את הטבל, ולא את מעשר ראשון שלא ניטלה תרומתו, ולא את מעשר שני והקדש שלא נפדו, ולא את הלוף, ולא את החרדל; רבן שמעון בן גמליאל מתיר בלוף, מפני שהוא מאכל לעורבים


lvr: 21
prk: 18
id: 2118
nru: יח,ב
thu:
  חבילי קש וחבילי עצים וחבילי זרדים--אם התקינן למאכל בהמה, מטלטלין אותן; ואם לאו, אין מטלטלין אותן.  כופין סל לפני האפרוחים, שיעלו או שיירדו.  תרנגולת שברחה, דוחין אותה עד שתיכנס.  ומדדין עגלים וסייחים.  והאישה מדדה את בנה.  אמר רבי יהודה, אימתיי--בזמן שהוא נוטל אחת ומניח אחת; אבל אם היה גורר, אסור


lvr: 21
prk: 18
id: 2118
nru: יח,ג
thu:
  אין מיילדין את הבהמה ביום טוב, אבל מסעדין.  ומיילדין את האישה בשבת, וקורין לה חכמה ממקום למקום, ומחללין עליה את השבת, וקושרין את הטבור; רבי יוסי אומר, אף חותכין.  וכל צורכי מילה עושין בשבת.


lvr: 21
prk: 19
id: 2119
nru: יט,א
thu:
  רבי אליעזר אומר, אם לא הביא כלי מערב שבת, מביאו בשבת מגולה; ובסכנה, מכסהו על פי עדים.  ועוד אמר רבי אליעזר, כורתין עצים לעשות פחמין לעשות ברזל.  כלל אמר רבי עקיבה--כל מלאכה שאפשר לה ליעשות מערב שבת, אינה דוחה את השבת; מילה שאי אפשר לה ליעשות מערב שבת, דוחה את השבת


lvr: 21
prk: 19
id: 2119
nru: יט,ב
thu:
  עושין כל צורכי מילה--מולין, ופורעין, ומוצצין, ונותנין עליה אספלונית וכמון.  אם לא שחק מערב שבת, לועס בשיניו ונותן; אם לא טרף יין ושמן, נותן זה לעצמו וזה לעצמו.  אין עושין לה חלוק כתחילה, אבל כורך עליה סמרטוט.  ואם לא התקין מערב שבת--כורך על אצבעו ומביא, אפילו מחצר אחרת


lvr: 21
prk: 19
id: 2119
nru: יט,ג
thu:
  מרחיצין את הקטן לפני המילה, ולאחר המילה.  מזלפין עליו ביד, אבל לא בכלי.  רבי אלעזר בן עזריה אומר, מרחיצין את הקטן ביום השלישי שחל להיות בשבת, שנאמר "ויהי ביום השלישי בהיותם כואבים" (בראשית לד,כה).  ספק ואנדרוגינוס, אין מחללין עליו את השבת; ורבי יהודה מתיר באנדרוגינוס


lvr: 21
prk: 19
id: 2119
nru: יט,ד
thu:
  מי שהיו לו שני תינוקות, אחד למול בערב שבת ואחד למול בשבת--שכח ומל את של ערב שבת בשבת, חייב.  אחד למול לאחר שבת ואחד למול בשבת--שכח ומל את של אחר שבת בשבת--רבי אליעזר מחייב חטאת, ורבי יהושוע פוטר


lvr: 21
prk: 19
id: 2119
nru: יט,ה
thu:
  קטן נימול לשמונה, לתשעה, לעשרה, לאחד עשר, לשנים עשר--לא פחות ולא יתר:  כדרכו, לשמונה.  נולד בין השמשות, נימול לתשעה.  בין השמשות ערב שבת, נימול לעשרה.  יום טוב לאחר שבת, נימול לאחד עשר.  שני ימים טובים של ראש השנה, נימול לשנים עשר.  קטן החולה, אין מולין אותו עד שיבריא


lvr: 21
prk: 19
id: 2119
nru: יט,ו
thu:
  אלו הן ציצין המעכבין את המילה, בשר החופה את רוב העטרה.  אינו אוכל בתרומה.  אם היה בעל בשר, מתקנו מפני מראית העין.  מל, ולא פרע את המילה--כאילו לא מל.


lvr: 21
prk: 20
id: 2120
nru: כ,א
thu:
  רבי אליעזר אומר, תולין את המשמרת ביום טוב, ונותנין לתלויה בשבת; וחכמים אומרים, אין תולין את המשמרת ביום טוב, ואין נותנין לתלויה בשבת, אבל נותנין לתלויה ביום טוב


lvr: 21
prk: 20
id: 2120
nru: כ,ב
thu:
  נותנין מים על גבי שמרים בשביל שייצלו, ומסננין את היין בסודרין ובקפיפה מצרית.  נותנין ביצה במסננת של חרדל, ועושין יינמילין בשבת.  רבי יהודה אומר, בשבת, בכוס; ביום טוב, בלגין; במועד, בחבית.  רבי צדוק אומר, הכול לפי רוב האורחין


lvr: 21
prk: 20
id: 2120
nru: כ,ג
thu:
  אין שורין את החלתית בפושרין, אבל נותנה לתוך החומץ.  אין שורין את הכרשינין, ולא שפין אותן; אבל נותן הוא לתוך הכברה, או לתוך הכלכלה.  אין כוברין את התבן בכברה, ולא יניחנה במקום גבוה בשביל שיירד המוץ; אבל נותן הוא בכברה, ונותן לתוך האיבוס


lvr: 21
prk: 20
id: 2120
nru: כ,ד
thu:
  גורפין מלפני הפטם, ומסלקין לצדדין מפני הראי, כדברי רבי דוסא; וחכמים אוסרין.  נוטלין מלפני בהמה זו, ונותנין לפני בהמה זו בשבת


lvr: 21
prk: 20
id: 2120
nru: כ,ה
thu:
  הקש שעל המיטה--לא ינענענו בידו, אבל מנענעו בגופו.  אם היה מאכל בהמה, או שהיה עליו כר או סדין--מנענעו בידו.  מכבש של בעלי בתים--מתירין, אבל לא כובשין; ושל כובסין, לא ייגע בו.  רבי יהודה אומר, אם היה מותר מערב שבת, מכיר את כליו ושומטן.


lvr: 21
prk: 21
id: 2121
nru: כא,א
thu:
  נוטל אדם את בנו והאבן בידו, כלכלה והאבן בתוכה.  ומטלטלין תרומה טהורה, עם הטמאה ועם החולין.  רבי יהודה אומר, אף מעלין את המדומע באחד ומאה


lvr: 21
prk: 21
id: 2121
nru: כא,ב
thu:
  האבן שעל פי החבית--מטה על צידה, והיא נופלת.  הייתה בין החבייות--מגביהה, ומטה על צידה, והיא נופלת.  מעות שעל הכר--נוער את הכר, והן נופלות.  אם הייתה עליו לשלשת, מקנחה בסמרטוט; הייתה על של עור--נותנין עליה מים, עד שתכלה


lvr: 21
prk: 21
id: 2121
nru: כא,ג
thu:
  בית הלל אומרין, מעבירין מעל השולחן קליפין ועצמות; בית שמאי אומרין, מסלק את הטבלה כולה ונוערה.  מעבירין מעל השולחן פירורין פחות מכזית, ושיער של אפונין ושל עדשים, מפני שהוא מאכל בהמה.  ספוג--אם יש לו עור בית אחיזה, מקנחין בו; ואם לאו, אין מקנחין בו.  וחכמים אומרים, בין כך ובין כך, ניטל בשבת.


lvr: 21
prk: 22
id: 2122
nru: כב,א
thu:
  חבית שנשברה--מצילין ממנה, מזון שלוש סעודות, ואומר לאחרים, בואו והצילו לכם:  ובלבד שלא יספוג.  אין סוחטין את הפירות להוציא מהן משקין; יצאו מעצמן, אסורין.  רבי יהודה אומר, אם לאוכלין, היוצא מהן מותר; ואם למשקין, היוצא מהן אסור.  חלות דבש שריסקן מערב שבת--יצאו מעצמן, אסורין; רבי אלעזר מתיר


lvr: 21
prk: 22
id: 2122
nru: כב,ב
thu:
  כל שבא בחמין מלפני השבת, שורין אותו בחמין בשבת; וכל שלא בא בחמין מלפני השבת, מדיחין אותו בחמין בשבת--חוץ מן המליח הישן וקולייס האספנן, שהדחתן היא גמר מלאכתן


lvr: 21
prk: 22
id: 2122
nru: כב,ג
thu:
  שובר אדם את החבית לאכול ממנה גרוגרות, ובלבד שלא יתכוון לעשותה כלי.  אין נוקבין מגופה של חבית, דברי רבי יהודה; ורבי יוסי מתיר.  לא ייקבנה מצידה.  אם הייתה נקובה--לא ייתן עליה שעווה, מפני שהוא ממרח; אמר רבי יהודה, מעשה בא לפני רבן יוחנן בן זכאי בערב; ואמר, חושש אני לו מחטאת


lvr: 21
prk: 22
id: 2122
nru: כב,ד
thu:
  נותנין תבשיל לתוך הבור בשביל שיהא שמור, ואת המים היפים ברעים בשביל שייצנו, ואת הצונן בחמה בשביל שייחמו.  מי שנשרו כליו בדרך, מהלך בהן ואינו חושש; הגיע לחצר החיצונה--שוטחן בחמה, אבל לא כנגד העם


lvr: 21
prk: 22
id: 2122
nru: כב,ה
thu:
  הרוחץ במערה או במי טבריה--מסתפג אפילו בעשר לונטייות, ולא יביאם בידו; אבל עשרה בני אדם מסתפגין בלונטית אחת, פניהם ידיהם ורגליהם, ומביאין אותה בידם


lvr: 21
prk: 22
id: 2122
nru: כב,ו
thu:
  סכין ומתמשין, אבל לא מתעמלין ולא מתגרדין.  אין יורדין בפילומה, ואין עושין אפיקטפיזון בשבת.  אין מעצבין את הקטן, ואין מחזירין את השבר.  מי שנפרקה ידו או רגלו, לא יטרפם בצונן; אבל רוחץ כדרכו, ואם נתרפא, נתרפא.


lvr: 21
prk: 23
id: 2123
nru: כג,א
thu:
  שואל אדם מחברו כדי יין וכדי שמן, ובלבד שלא יאמר הלווני; וכן שואלת אישה מחברתה כיכרות.  אם אין מאמינו--מניח טליתו אצלו, ועושה עימו חשבון לאחר שבת.  וכן ערב פסחים בירושלים שחל להיות בשבת, מניח טליתו אצלו ואוכל את פסחו, ועושה עימו חשבון לאחר יום טוב


lvr: 21
prk: 23
id: 2123
nru: כג,ב
thu:
  מונה אדם את אורחיו, ואת פרפרותיו מפיו; אבל לא מן הכתב.  ומפיס עם בניו ועם בני ביתו על השולחן, ובלבד שלא יתכוון לעשות מנה גדולה כנגד מנה קטנה, משום קוביה.  מטילין חלשים על הקודשים ביום טוב, אבל לא על המנות


lvr: 21
prk: 23
id: 2123
nru: כג,ג
thu:
  לא ישכור אדם פועלין בשבת, ולא יאמר אדם לחברו לשכור לו פועלין.  ואין מחשיכין על התחום לשכור פועלין, ולהביא פירות; אבל מחשיך הוא לשמור, ומביא פירות בידו.  כלל אמר אבא שאול, כל שאני זכאי באמירתו, רשאי אני להחשיך עליו


lvr: 21
prk: 23
id: 2123
nru: כג,ד
thu:
  מחשיכין על התחום לפקח על עסקי הכלה, ועל עסקי המת להביא לו ארון ותכריכין.  גוי שהביא חלילין בשבת--לא יספוד בהן ישראל, אלא אם כן באו ממקום קרוב.  עשו לו ארון וחפרו לו קבר, ייקבר בו ישראל; ואם בשביל ישראל, לא ייקבר בו עולמית


lvr: 21
prk: 23
id: 2123
nru: כג,ה
thu:
  עושין כל צורכי המת, סכין ומדיחין אותו, ובלבד שלא יזיזו בו אבר.  ושומטין את הכר מתחתיו, ומטילין אותו על החול, בשביל שימתין.  קושרין את הלחי--לא שיעלה, אלא שלא יוסיף.  וכן קורה שנשברה, סומכין אותה בספסל או בארוכות המיטה--לא שתעלה, אלא שלא תוסיף.  אין מאמצין את המת בשבת, ולא בחול עם יציאת נפש; וכל המאמץ עם יציאת נפש, הרי זה שופך דמים.


lvr: 21
prk: 24
id: 2124
nru: כד,א
thu:
  מי שהחשיך בדרך, נותן כיסו לנוכרי; אם אין עימו נוכרי, מניחו על החמור.  הגיע לחצר החיצונה, נוטל את הכלים הניטלין בשבת; ושאינן ניטלין, מתיר את החבלים, והשקין נופלין


lvr: 21
prk: 24
id: 2124
nru: כד,ב
thu:
  מתירין פקיעי עמיר לפני בהמה, ומפספסין את הכיפין; אבל לא את הזירין.  אין מרסקין לא את השחת, ולא את החרובין לפני בהמה, בין דקה בין גסה; רבי יהודה מתיר בחרובין בדקה


lvr: 21
prk: 24
id: 2124
nru: כד,ג
thu:
  אין אובסין את הגמל, ולא דורסין; אבל מלעיטין.  ואין ממרין את העגלים, אבל מלעיטין אותן.  ומהלקטין לתרנגולין, ונותנין מים על גבי המורסן; אבל לא גובלין.  אין נותנין מים לפני דבורים, ולפני יונים שבשובך; אבל נותנין לפני אווזין ותרנגולין, ולפני יונים רודסייות


lvr: 21
prk: 24
id: 2124
nru: כד,ד
thu:
  מחתכין את הדלועין לפני בהמה, ואת הנבילה לפני הכלבים; רבי יהודה אומר, אם לא הייתה נבילה מערב שבת--אסורה, לפי שאינה מן המוכן


lvr: 21
prk: 24
id: 2124
nru: כד,ה
thu:
  מפירין נדרים בשבת, ונשאלין לנדרים שהן לצורך השבת.  ופוקקין את המאור, ומודדין את המטלית ואת המקוה.  מעשה בימי אביו של רבי צדוק ובימי אבא שאול בן בטנית, שפקקו את המאור בטופיח, וקשרו את המקידה בגמי, לידע אם יש בגיגית פותח טפח, אם לאו; מדבריהם למדנו, שפוקקין ומודדין וקושרין בשבת.


# bavli

id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף ב,א משנה
pgu: ב
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>יציאות השבת</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>שתים <span class='tlm-rsh' data-nro='2'><span class='tlm-rsh' data-nro='15'>שהן ארבע</span></span> בפנים</span> ושתים שהן ארבע בחוץ כיצד העני עומד בחוץ ובעל הבית בפנים <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>פשט העני את ידו</span> לפנים ונתן לתוך ידו של בעל הבית <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>או שנטל מתוכה והוציא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>העני חייב</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ובעל הבית פטור</span>:  פשט בעל הבית את ידו לחוץ ונתן לתוך ידו של עני או שנטל מתוכה והכניס בעל הבית חייב והעני פטור:  פשט העני את ידו לפנים ונטל בעל הבית מתוכה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>או שנתן לתוכה</span> והוציא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>שניהם פטורין</span> פשט בעל הבית את ידו לחוץ ונטל העני מתוכה או שנתן לתוכה והכניס שניהם פטורין


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף ב,א גמרא
pgu: ב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>תנן התם</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>שבועות שתים</span> שהן ארב


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף ב,ב גמרא
pgu: ב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ידיעות הטומאה</span> שתים <span class='tlm-rsh' data-nro='1'><span class='tlm-rsh' data-nro='3'>שהן ארבע</span></span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מראות נגעים</span> שנים שהן ד' יציאות השבת שתים שהן ארבע מאי שנא הכא דתני ב' שהן ד' בפנים וב' שהן ארבע בחוץ ומאי שנא התם דתני שתים שהן ארבע ותו לא הכא דעיקר שבת הוא תני אבות ותני תולדות התם דלאו עיקר שבת הוא אבות תני תולדות לא תני אבות מאי ניהו יציאות ויציאות תרי הויין וכי תימא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מהן לחיוב ומהן לפטור</span> והא דומיא דמראות נגעים קתני מה התם כולהו לחיובא אף הכא נמי כולהו לחיובא אלא אמר רב פפא הכא דעיקר שבת הוא תני חיובי ופטורי התם דלאו עיקר שבת הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>חיובי תני</span> ופטורי לא תני חיובי מאי ניהו יציאות יציאות <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>תרתי הויין</span> שתים דהוצאה ושתים דהכנסה והא יציאות קתני אמר רב אשי תנא הכנסה נמי הוצאה קרי לה ממאי <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מדתנן המוציא מרשות לרשות</span> חייב מי לא עסקינן דקא מעייל מרה``ר לרה``י וקא קרי לה הוצאה וטעמא מאי כל עקירת חפץ ממקומו תנא הוצאה קרי לה אמר רבינא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מתניתין</span> נמי דיקא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>דקתני יציאות</span> וקא מפרש הכנסה לאלתר ש``מ <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>רבא אמר</span> רשויו' קתני רשויו' שבת שתים:  א``ל רב מתנה לאביי הא תמני הויין <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>תרתי סרי הויין</span> וליטעמיך <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>שיתסרי הויין</span> א``ל הא לא קשיא בשלמ


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף ג,א גמרא
pgu: ג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>בבא דרישא</span> פטור ומותר לא קתני אלא בבא דסיפא ד<span class='tlm-rsh' data-nro='1'>פטור אבל אסור</span> קשיא מי איכ' בכולי שבת פטור ומותר והאמר שמואל כל פטורי דשבת פטור אבל אסור בר מהני תלת דפטור ומותר <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>צידת צבי וצידת נחש ו<span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מפיס</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מורסא</span></span> כי איצטריך ליה לשמואל פטורי דקא עביד מעשה פטורי דלא קא עביד מעשה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>איכא טובא</span> מ``מ תרתי סרי הויין <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>פטורי דאתי בהו לידי חיוב חטאת</span> קא חשיב דלא אתי בהו לידי חיוב חטאת לא קא חשיב שניהן פטורין והא אתעבידא מלאכה מבינייהו תניא ר' אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0304' data-rgl='27'> ויקרא ד </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>מעם הארץ בעשותה</span> העושה את כולה ולא העושה את מקצתה יחיד ועשה אותה חייב שנים ועשו אותה פטורין איתמר נמי א``ר חייא בר גמדא נזרקה מפי חבורה ואמרו בעשתה יחיד שעשאה חייב שנים שעשאוה פטורין:  בעי מיניה רב מרבי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>הטעינו חבירו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אוכלין ומשקין</span> והוציאן לחוץ מהו <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>עקירת גופו</span> כעקירת חפץ ממקומו דמי ומיחייב או דילמא לא א``ל חייב <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ואינו דומה לידו</span> מאי טעמא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>גופו נייח</span> ידו לא ניי


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף ג,ב גמרא
pgu: ג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  א``ל ר' חייא לרב <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>בר פחתי</span> לא אמינא לך כי קאי רבי בהא מסכתא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לא תשייליה</span> במסכתא אחריתי דילמא לאו אדעתיה דאי לאו דרבי גברא רבה הוא כספתיה דמשני לך שינויא דלאו שינויא הוא השתא מיהת שפיר משני לך דתניא היה טעון אוכלין ומשקין <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מבעוד יום</span> והוציאן לחוץ משחשיכה חייב לפי <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>שאינו דומה לידו</span>:  <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אמר אביי פשיטא לי</span> ידו של אדם אינה לא כר``ה ולא כרה``י כר``ה לא דמיא מידו דעני כרה``י לא דמיא מידו דבע``ה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>בעי אביי</span> ידו של אדם מהו שתעשה ככרמלי' <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מי קנסוה</span> רבנן לאהדורי לגביה או לא ת``ש היתה ידו מלאה פירות והוציאה לחוץ תני חדא אסור להחזירה ותני אידך מותר להחזירה מאי לאו בהא קמיפלגי דמר סבר ככרמלי' דמיא ומ``ס לאו ככרמלית דמיא לא דכ``ע ככרמלית דמיא ולא קשיא כאן למטה מעשרה כאן למעלה מעשרה ואיבעית אימא אידי ואידי למטה מעשרה ולאו ככרמלית דמיא ולא קשיא כאן מבעוד יום כאן משחשיכה מבעוד יום לא קנסוה רבנן משחשיכה קנסוה רבנן אדרבה איפכא מסתברא מבעוד יום דאי שדי ליה לא אתי לידי חיוב חטאת ליקנסו' רבנן משחשיכ' דאי שדי ליה אתי בהו לידי חיוב חטאת לא ליקנסו' רבנן ומדלא קא משנינן הכי תפשוט דרב ביבי בר אביי דבעי רב ביבי בר אביי <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>הדביק פת בתנור</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>התירו לו</span> לרדותה קודם שיבא לידי חיוב חטאת או לא התירו תפשוט דלא התירו הא לא קשיא ותפשוט ואיבעית אימא לעולם לא תפשוט ולא קשיא כאן בשוגג כאן במזיד בשוגג לא קנסוה רבנן במזיד קנסוה רבנן ואיבעית אימא אידי ואידי בשוגג והכא בקנסו שוגג אטו מזיד קמיפלגי מר סבר קנסו שוגג אטו מזיד ומר סבר לא קנסו שוגג אטו מזיד ואיבעית אימא לעולם לא קנסו ולא קשיא כאן לאותה חצ


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף ד,א גמרא
pgu: ד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  כאן לחצר אחרת כדבעא מיניה רבא מר``נ היתה ידו מלאה פירות והוציאה לחוץ מהו להחזירה <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לאותה חצר</span> א``ל מותר לחצר אחרת מהו א``ל אסור ומאי שנא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לכי תיכול עלה כורא דמילחא</span> התם לא איתעבידא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מחשבתו</span> הכא איתעבידא מחשבתו:  גופא בעי רב ביבי בר אביי הדביק פת בתנור התירו לו לרדותה קודם שיבוא לידי חיוב חטאת או לא התירו א``ל רב אחא בר אביי לרבינא היכי דמי אילימא בשוגג <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ולא אידכר</span> ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>למאן התירו</span> ואלא לאו דאיהדר ואידכר <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מי מחייב</span> והתנן כל חייבי חטאות אינן חייבין עד שתהא תחלתן שגגה וסופן שגגה אלא במזיד קודם שיבא לידי איסור סקילה מיבעי ליה אמר רב שילא לעולם בשוגג ולמאן התירו <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לאחרים</span> מתקיף לה רב ששת <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>וכי אומרים לו לאדם</span> חטא כדי שיזכה חבירך אלא אמר רב אשי לעולם במזיד ואימא קודם שיבא לידי איסור סקילה רב אחא בריה דרבא מתני לה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>בהדיא</span> אמר רב ביבי בר אביי הדביק פת בתנור התירו לו לרדותה קודם שיבא לידי איסור סקילה:  פשט העני את ידו:  אמאי חייב והא בעינן עקירה והנחה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מעל גבי מקום ד'</span> על ד' וליכא אמר רבה הא מני ר``ע דאמר לא בעינן מקום ארבעה על ארבעה דתנן הזורק מרשות היחיד לרשות היחיד ורשות הרבים באמצע רבי עקיבא מחייב וחכמים פוטרים ר``ע סבר אמרינן <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>קלוטה</span> כמי שהונחה דמיא ורבנן סברי לא אמרינן קלוטה כמי שהונחה דמיא למימרא דפשיטא ליה לרבה דבקלוטה כמי שהונחה דמי


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף ד,ב גמרא
pgu: ד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ובתוך עשרה פליגי והא מיבעיא בעי לה רבה דבעי רבה למטה מי' פליגי ובהא פליגי דר``ע סבר קלוטה כמי שהונחה דמיא ורבנן סברי לא אמרינן קלוטה כמי שהונחה דמיא אבל למעלה מי' דברי הכל פטור ודכ``ע לא ילפינן <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>זורק ממושיט</span> או דילמא למעלה מי' פליגי ובהא פליגי דר``ע סבר ילפינן זורק ממושיט ורבנן סברי לא ילפינן זורק ממושיט אבל למטה מי' דברי הכל חייב מאי טעמא אמרינן קלוטה כמי שהונחה דמיא הא לא קשיא בתר דאיבעי הדר איפשיטא ליה דסבר ר``ע קלוטה כמי שהונחה דמיא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ודילמא הנחה הוא דלא בעיא</span> הא עקירה בעיא אלא אמר רב יוסף הא מני רבי היא הי רבי אילימא הא ר' דתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>זרק</span> ונח ע``ג זיז כל שהוא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>רבי מחייב</span> וחכמים פוטרין התם כדבעי' למימר לקמן כדאביי דאמר אביי הכא באילן העומד ברה``י ונופו נוטה לר``ה וזרק ונח אנופו דר' סבר אמרי' <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>שדי נופו בתר עיקרו</span> ורבנן סברי לא אמרי' שדי נופו בתר עיקרו אלא הא ר' דתניא זרק מרה``ר לרה``ר ורה``י באמצע ר' מחייב וחכמים פוטרין ואמר רב יהודה אמר שמואל <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מחייב היה ר' שתים</span> אחת משום הוצאה ואחת משו' הכנסה אלמא לא בעי עקירה ולא הנחה ע``ג מקום ד' על ד' הא איתמר עלה רב ושמואל דאמרי תרווייה


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף ה,א גמרא
pgu: ה
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  לא מ<span class='tlm-rsh' data-nro='6'><span class='tlm-rsh' data-nro='25'>חייב</span></span> רבי אלא ברשות היחיד <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מקורה</span> דאמרינן ביתא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>כמאן דמלי</span>א דמיא אבל שאינו מקורה לא וכ``ת הכא נמי במקורה התינח ברשות היחיד מקורה בר``ה מקורה מי חייב והאמר רב שמואל בר יהודה אמר רבי אבא א``ר הונא אמר רב המעביר חפץ ד' אמות בר``ה מקורה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'><span class='tlm-rsh' data-nro='26'>פטור</span></span> לפי שאינו דומה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>לדגלי מדבר</span> אלא א``ר זירא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>הא מני</span> אחרים היא דתניא אחרים אומרים <span class='tlm-rsh' data-nro='5'><span class='tlm-rsh' data-nro='24'>עמד</span> במקומו</span> וקבל חייב <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>עקר</span> ממקומו וקבל פטור עמד במקומו וקבל חייב הא בעינן הנחה על גבי מקום ד' וליכא אלא שמע מינה לא בעינן מקום ארבעה ודילמא הנחה הוא דלא בעינן הא עקירה בעינן והנחה נמי דילמא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>דפשיט כנפיה</span> וקיבלה דאיכא נמי הנחה אמר רבי אבא מתניתין כגון <שקבל ב<span class='tlm-rsh' data-nro='10'>טרסקל</span>> והניח ע``ג טרסקל דאיכא נמי הנחה והא ידו קתני תני טרסקל שבידו התינח טרסקל ברשות היחיד אלא טרסקל שבר``ה רה``י הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>לימא</span> דלא כרבי יוסי בר' יהודה דתניא רבי יוסי בר' יהודה אומר נעץ קנה בר``ה ובראשו טרסקל זרק <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ונח על גביו חייב</span> דאי כר' יוסי בר' יהודה פשט בעל הבית את ידו לחוץ ונתן לתוך ידו של עני אמאי חייב מרה``י לרה``י קא מפיק אפילו תימא רבי יוסי בר' יהודה התם <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>למעלה מי'</span> הכא למטה מי' קשיא ליה לר' אבהו מי קתני טרסקל שבידו והא ידו קתני אלא א``ר אבהו כגון ש<span class='tlm-rsh' data-nro='16'>שלשל</span> ידו <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>למטה מג'</span> וקבלה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>והא עומד קתני</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>בשוחה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>ואיבעית אימא</span> בגומא ואב``א בננס אמר רבא איכפל תנא לאשמעינן כל הני אלא אמר רבא ידו של אדם חשובה לו כד' על ד' וכן כי אתא רבין א``ר יוחנן ידו של אדם חשובה לו כד' על ד' א``ר אבין א``ר אילעאי א``ר יוחנן זרק חפץ ונח בתוך ידו של חבירו חייב מאי קמ``ל ידו של אדם חשובה לו כד' על ד' והא אמרה ר' יוחנן חדא זימנא מהו דתימא ה``מ <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>היכא דאחשבה</span> הוא לידיה <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>אבל היכא דלא אחשבה</span> הוא לידיה אימא לא קא משמע לן א``ר אבין א``ר אילעאי א``ר יוחנן עמד במקומו וקיבל חייב עקר ממקומו וקיבל פטור תניא נמי הכי אחרים אומרים עמד במקומו וקיבל חייב עקר ממקומו וקיבל פטור בעי ר' יוחנן זרק חפץ ונעקר הוא ממקומו וחזר וקיבלו מהו מאי קמבעיא ליה אמר רב אדא בר אהבה שני כחות באדם אחד קא מבעיא ליה שני כחות באדם אחד כאדם אחד דמי וחייב או דילמא כשני בני אדם דמי ופטור תיקו א``ר אבין א``ר יוחנן הכניס ידו לתוך חצר חבירו וקיבל מי גשמים והוציא חייב מתקיף לה ר' זירא <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>מה לי הטעינו חבירו</span> מה לי הטעינו שמים איהו לא עביד עקירה <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>לא תימא קיבל</span> אלא קלט והא בעינן עקירה מעל גבי מקום ד' וליכא אמר רבי חייא ברי' דרב הונא כגון שקלט מעל גבי הכותל על גבי כותל נמי והא לא נח כדאמר רבא בכותל משופע הכא נמי בכותל משופע והיכא איתמר דרבא אהא דתנ


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף ה,ב גמרא
pgu: ה
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  היה <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>קורא בספר</span> על האיסקופה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'><span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ונתגלגל הספר מידו</span></span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>גוללו אצלו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>היה קורא בראש הגג</span> ונתגלגל הספר מידו <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>עד שלא הגיע</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>לי'</span> טפחים גוללו אצלו מש<span class='tlm-rsh' data-nro='7'>הגיע לי'</span> טפחים <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>הופכו על הכתב</span> והוינן בה אמאי הופכו על הכתב הא לא נח ואמר רבא בכותל <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>משופע</span> אימור דאמר רבא בספר דעביד דנייח מים <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מי עבידי דנייחי</span> אלא אמר רבא כגון שקלט מע``ג גומא גומא פשיטא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מהו דתימא</span> מים ע``ג מים לאו הנחה הוא קמ``ל ואזדא רבא לטעמיה דאמר רבא מים ע``ג מים היינו הנחתן אגוז ע``ג מים לאו היינו הנחתו בעי רבא אגוז בכלי וכלי צף ע``ג מים בתר אגוז אזלינן והא נייח או דילמא בתר כלי אזלינן והא לא נייח דנייד תיקו שמן שצף ע``ג יין מחלוקת ר' יוחנן בן נורי ורבנן דתנן שמן שצף ע``ג יין ונגע <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>טבול יום</span> בשמן <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>לא פסל אלא שמן בלבד</span> ר' יוחנן בן נורי אומר שניהם מחוברים זה לזה א``ר אבין א``ר אילעאי א``ר יוחנן היה טעון אוכלים ומשקין ונכנס ויוצא כל היום כולו <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>אינו <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>חייב</span> עד שיעמוד</span> אמר אביי והוא שעמד לפוש ממאי <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>מדאמר מר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>תוך ד' אמות</span> עמד לפוש <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>פטור</span> לכתף חייב <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>חוץ לד' אמות</span> עמד לפוש חייב לכתף פטור מאי קמ``ל שלא היתה עקירה משעה ראשונה לכך הא אמרה רבי יוחנן חדא זימנא דאמר רב ספרא א``ר אמי א``ר יוחנן המעביר חפצים מזוית לזוית ונמלך עליהן והוציאן פטור שלא היתה עקירה משעה ראשונה לכך <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>אמוראי נינהו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>מר אמר לה בהאי לישנא ומר אמר לה בהאי לישנא</span>:  ת``ר המוציא מ<span class='tlm-rsh' data-nro='28'>חנות</span> ל<span class='tlm-rsh' data-nro='29'>פלטיא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>דרך סטיו</span> חייב <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>ובן עזאי פוטר</span> בשלמא בן עזאי קסבר מהלך כעומד דמי אלא רבנן נהי נמי דקסברי מהלך לאו כעומד דמי היכא אשכחנא כה``ג דחייב א``ר ספרא א``ר אמי א``ר יוחנ


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף ו,א גמרא
pgu: ו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  מידי דהוה אמעביר חפץ ברה``ר התם לאו אע``ג דכמה דנקיט ליה ואזיל פטור כי מנח לי' חייב ה``נ ל``ש מי דמי התם כל היכא דמנח ליה מקום חיוב הוא הכא אי מנח ליה בסטיו מקום פטור הוא אלא מידי דהוה אמעביר חפץ <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>מתחלת ד' לסוף ד'</span> התם לאו אע``ג דאי מנח ליה בתוך ד' אמות פטור כי מנח ליה בסוף ד' אמות חייב ה``נ ל``ש מי דמי התם לגבי דהאי גברא מקום פטור הוא לכ``ע מקום חיוב הוא הכא לכ``ע מקום פטור הוא אלא מידי דהוה אמוציא מרה``י לרה``ר דרך צדי רה``ר התם לאו אע``ג דאי מנח ליה אצדי רה``ר פטור וכי מנח ליה ברה``ר חייב ה``נ ל``ש מתקיף לה רב פפא הניחא לרבנן דאמרי צדי רה``ר לאו כרה``ר דמי אלא לר' אליעזר <בן יעקב> דאמר צדי רה``ר כרה``ר דמי מאי איכא למימר א``ל רב אחא בריה דרב איקא אימור דשמעת לר``א <בן יעקב> דאמר צדי רה``ר כרה``ר דמי <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>היכא דליכא חיפופי</span> אבל <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>היכא דאיכא חיפופי</span> מי שמעת ליה הלכך להא דמיא א``ר יוחנן ומודה בן עזאי <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>בזורק</span> תניא נמי הכי המוציא מחנות ל<span class='tlm-rsh' data-nro='12'>פלטיא</span> דרך סטיו חייב אחד המוציא ואחד המכניס ואחד הזורק ואחד המושיט בן עזאי אומר המוציא והמכניס פטור המושיט והזורק חייב:  ת``ר <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ד' רשויות</span> לשבת רה``י ורה``ר וכרמלית ומקום פטור ואיזו היא רה``י חריץ שהוא עמוק י' ורחב ד' וכן <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>גדר</span> שהוא גבוה י' ורחב ד' זו היא רה``י גמורה ואיזו היא רה``ר <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>סרטיא</span> ופלטיא גדולה ומבואות <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>המפולשין</span> זו היא רה``ר גמורה אין מוציאין מרה``י זו לרה``ר זו ואין מכניסין מרה``ר זו לרה``י זו ואם הוציא והכניס בשוגג חייב חטאת במזיד <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ענוש כרת</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ונסקל</span> אבל ים ו<span class='tlm-rsh' data-nro='17'>בקעה</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='18'>איסטוונית</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>והכרמלית</span> אינה לא כרה``ר ולא כרה``י ואין נושאין ונותנין בתוכה ואם נשא ונתן בתוכה פטור ואין מוציאין מתוכה לרה``ר ולא מרה``ר לתוכה ואין מכניסין מרה``י לתוכה ולא מתוכה לרה``י <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>ואם הוציא והכניס פטור</span> חצרות של רבים <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>ומבואות שאינן מפולשין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>עירבו</span> מותרין לא עירבו אסורים אדם עומד על האיסקופה נוטל מבע``ה ונותן לו נוטל מעני ונותן לו ובלבד שלא יטול מבעה``ב ונותן לעני מעני ונותן לבעה``ב ואם נטל ונתן שלשתן פטורים אחרים אומרים איסקופה משמשת ב' רשויות בזמן שהפתח פתוח כלפנים פתח נעול כלחוץ ואם היתה איסקופה גבוהה י' ורחבה ד' ה``ז רשות לעצמה:  אמר מר זו היא רה``י למעוטי מאי למעוטי הא דר' יהודה דתני' יתר על כן א``ר יהודה מי שיש לו ב' בתי' בשני צדי רה``ר עוש


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף ו,ב גמרא
pgu: ו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לחי מכאן ולחי מכאן</span> או קורה מכאן וקורה מכאן ונושא ונותן באמצע אמרו לו אין מערבין רשות הרבים בכך ואמאי קרו ליה גמורה מהו דתימא כי פליגי רבנן עליה דרבי יהודה דלא הוי רה``י ה``מ לטלטל <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אבל לזרוק</span> מודו ליה קמ``ל:  אמר מר זו היא רה``ר למעוטי מאי למעוטי אידך דרבי יהודה דתנן רבי יהודה אומר אם היתה דרך רה``ר <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מפסקתן</span> יסלקנה לצדדין וחכמים אומרים <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אינו צריך</span> ואמאי קרו ליה גמורה איידי דתנא רישא גמורה תנא נמי סיפא גמורה ולחשוב נמי מדבר דהא תניא איזו היא רה``ר סרטיא ופלטיא גדולה ומבואות המפולשין והמדבר אמר אביי לא קשיא כאן בזמן שישראל שרויין במדבר כאן <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>בזמן הזה</span>:  אמר מר אם הוציא והכניס בשוגג חייב חטאת במזיד ענוש כרת ונסקל בשוגג <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>חייב חטאת פשיטא</span> במזיד ענוש כרת ונסקל אצטריכא ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>הא נמי פשיטא</span> הא קמ``ל כדרב דא``ר מצאתי מגלת סתרים בי רבי חייא וכתוב בה איסי בן יהודה אומר אבות מלאכות מ' חסר אחת ו<span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אינו חייב אלא אחת</span> איני והתנן אבות מלאכות מ' חסר אחת והוינן בה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מנינא למה לי</span> ואמר רבי יוחנן שאם עשאן כולן בהעלם אחד <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>חייב על כל אחת ואחת</span> אלא אימא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אינו חייב על אחת מהן</span> והא קמ``ל הא מהנך דלא מספקן:  אמר מר אבל ים ובקעה והאיסטוונית והכרמלית אינן לא כרה``י ולא כרה``ר ובקעה אינה לא כרה``י ולא כרשות הרבים והא תנן הבקעה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>בימות החמה</span> רה``י לשבת ורה``ר לטומאה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>בימות הגשמים</span> רה``י <לכאן ולכאן> [לכך ולכך] אמר עולא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>לעולם כרמלית הויא</span> ואמאי קרי לה רה``י לפי שאינה רה``ר רב אשי אמ


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף ז,א גמרא
pgu: ז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>כגון דאית לה מחיצות</span> וכי הא דאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>עולא</span> א``ר יוחנן קרפף יותר מבית סאתים שלא הוקף לדירה ואפילו כור ואפילו כוריים הזורק לתוכו <span class='tlm-rsh' data-nro='11'><span class='tlm-rsh' data-nro='27'>חייב</span></span> מ``ט מחיצה היא אלא שמחוסרת דיורין בשלמא רב אשי לא אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>כדעולא</span> אלא עולא מ``ט לא אמר כשמעתיה אמר לך אי דאית לה מחיצות בקעה קרי לה קרפף היא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ורב אשי</span> רה``י קתני:  והכרמלית <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אטו כולהו</span> נמי לאו כרמלית נינהו כי אתא רב דימי א``ר יוחנן <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>לא נצרכה</span> אלא לקרן זוית הסמוכה לרה``ר דאע``ג דזימנין דדחקי ביה רבים ועיילי לגוה כיון ד<span class='tlm-rsh' data-nro='6'>לא ניחא תשמישתיה</span> כי כרמלית דמי כי אתא רב דימי א``ר יוחנן בין העמודין נידון ככרמלית מ``ט אף על גב דדרסי בה רבים כיון דלא מסתגי להו בהדיא ככרמלית דמיא אמר ר' זירא אמר רב יהודה איצטבא שלפני העמודים נידון ככרמלית למ``ד <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>בין העמודים</span> כ``ש איצטבא למ``ד איצטבא איצטבא הוא דלא ניחא תשמישתיה אבל בין העמודים דניחא תשמישתיה לא לישנא אחרינא אבל בין העמודים דזימנין דדרסי ליה רבים כרה``ר דמיא אמר רבה בר שילא אמר רב חסדא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>לבינה</span> זקופה ברה``ר <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>וזרק</span> וטח בפניה חייב <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>על גבה פטור</span> אביי ורבא דאמרי תרוייהו והוא שגבוה שלשה דלא דרסי לה רבים אבל <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>היזמי</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='14'>היגי</span> אע``ג דלא גביהי שלשה וחייא בר רב אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אפילו היזמי והיגי</span> אבל צואה לא ורב אשי אמר אפילו צואה אמר רבה דבי רב שילא כי אתא רב דימי אמר רבי יוחנן אין כרמלית פחותה מארבעה ואמר רב ששת <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ותופסת</span> עד עשרה מאי ותופסת עד עשרה <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>אילימא</span> דאי איכא מחיצה עשרה הוא דהוי כרמלית ואי לא לא הוי כרמלית ולא והאמר רב גידל אמר רב חייא בר יוסף אמר רב בית שאין בתוכו עשרה וקרויו משלימו לעשרה <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>על גגו</span> מותר לטלטל בכולו בתוכו אין מטלטלין בו אלא ד' אמות אלא מאי ותופסת עד י' דעד י' הוא דהויא כרמלית למעלה מי' טפחים לא הוי כרמלית וכי הא דא``ל שמואל לרב יהודה שיננא לא תיהוי במילי דשבתא למעלה מי' למאי הלכתא אילימא דאין רשות היחיד למעלה מי' והאמר רב חסדא <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>נעץ קנה</span> ברשות היחיד וזרק ונח על גביו אפילו גבוה מאה אמה חייב מפני שרה``י עולה עד לרקי


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף ז,ב גמרא
pgu: ז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אלא</span> דאין רה``ר למעלה מי' <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>מתני' היא</span> דתנן <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>הזורק ד' אמות</span> בכותל למעלה מי' טפחים <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>כזורק באויר</span> למטה מי' טפחים <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>כזורק בארץ</span> אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אכרמלית</span> דאין כרמלית למעלה מי' <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ואקילו בה רבנן</span> מקולי רה``י ומקולי רה``ר מקולי רה``י דאי איכא מקום ארבעה הוא דהויא כרמלית ואי לא מקום פטור בעלמא הוא מקולי רה``ר דעד י' טפחים הוא דהויא כרמלי' למעלה מי' טפחים לא הויא כרמלי':  גופא אמר רב גידל אמר רב חייא בר יוסף אמר רב בית שאין תוכו י' וקרויו משלימו לי' על גגו מותר לטלטל בכולו בתוכו אין מטלטלין בו אלא בד' אמות אמר אביי ואם <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>חקק בו</span> ד' על ד' <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>והשלימו</span> לי' מותר לטלטל בכולו מאי טעמא הוי חורי רה``י וחורי רה``י כרה``י דמו דאיתמר חורי רה``י כרה``י דמו חורי רה``ר אביי אומר כרה``ר דמו רבא אומר לאו כרה``ר דמו א``ל רבא לאביי לדידך דאמרת חורי רה``ר כרה``ר דמו מ``ש מהא דכי אתא רב דימי א``ר יוחנן <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>לא נצרכה</span> אלא לקרן זוית הסמוכה לרה``ר ותיהוי כחורי רה``ר התם לא ניחא תשמישתיה הכא ניחא תשמישתיה תנן הזורק ד' אמות בכותל למעל' מי' כזורק באויר למטה מי' טפחים כזורק בארץ והוינן בה מאי כזורק בארץ <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>והא לא נח</span> וא``ר יוחנן בדבילה שמינה שנו ואי ס``ד חורי רה``ר כרה``ר דמו למה לי לאוקמה בדביל' שמינה לוקמה בצרור וחפץ ודנח בחור זימנין משני לה שאני צרור וחפץ דמיהדר ואתי זימנין משני לה בכותל דלית ביה חור ממאי מדקתני רישא זרק למעלה מי' טפחים כזורק באויר ואי ס``ד בכותל דאית ביה חור <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אמאי כזורק באויר</span> הא נח בחור וכי תימא מתני' דלית בהו ד' על ד' והאמר רב יהודה א``ר חייא זרק למעלה מי' טפחים והלכה ונחה בחור כל שהוא באנו למחלוקת ר``מ ורבנן דר``מ סבר חוקקין להשלים ורבנן סברי אין חוקקין להשלים אלא לאו ש``מ בכותל דלית ביה חור שמע מינה:  גופא אמר רב חסדא נעץ קנה ברשות היחיד וזרק ונח על גביו אפי' גבוה מאה אמה חייב מפני שרה``י עולה עד לרקיע לימא רב חסדא <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>דאמר כרבי</span> דתניא זרק ונח ע``ג זיז כ``ש ר' מחייב וחכמים פוטרים <אלמא לא בעינן מקום ד' על ד'&gt


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף ח,א גמרא
pgu: ח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אמר אביי ברה``י דכ``ע לא פליגי כדרב חסדא אלא הכא באילן העומד ברה``י ונופו נוטה לרה``ר <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>וזרק</span> ונח אנופו דרבי סבר אמרי' שדי נופו בתר עיקרו ורבנן סברי לא אמרי' שדי נופו בתר עיקרו:  אמר אביי זרק <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>כוורת</span> לרה``ר <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>גבוהה י'</span> ואינה רחבה ו' חייב <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>רחבה ו' פטור</span> רבא אמר אפי' אינה רחבה ו' פטור מ``ט אי אפשר לקרומיות של קנה שלא יעלו למעלה מעשרה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>כפאה על פיה</span> שבעה ומשהו חייב שבעה ומחצה פטור רב אשי אמר אפי' שבעה ומחצה חייב מ``ט מחיצות <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>לתוכן עשויות</span>:  אמר עולא עמוד <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>תשעה</span> ברה``ר ורבים מכתפין עליו וזרק ונח על גביו חייב מ``ט פחות משלשה מדרס דרסי ליה רבים משלשה ועד תשעה לא מדרס דרסי ליה ולא כתופי מכתפי תשעה ודאי מכתפין עילויה א``ל אביי לרב יוסף <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>גומא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>מאי</span> אמר ליה וכן בגומא רבא אמר בגומא לא מ``ט תשמיש על ידי הדחק לא שמיה תשמיש איתיביה רב אדא בר מתנא לרבא היתה קופתו מונחת ברה``ר גבוהה עשרה ורחבה ד' אין מטלטלין לא מתוכה לרה``ר ולא מרשות הרבים לתוכה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>פחות מכן</span> מטלטלין וכן בגומא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מאי לאו</span> אסיפא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>לא ארישא</span> איתיבי


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף ח,ב גמרא
pgu: ח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  נתכוון לשבות ברה``ר והניח עירובו בבור <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>למעלה מי' טפחים עירובו עירוב</span> למטה מי' טפחים אין עירובו עירוב היכי דמי אילימא בבור דאית ביה עשרה ולמעלה דדלאי ואותביה ולמטה דתתאי ואותביה מה לי למעלה ומה לי למטה הוא במקום אחד ועירובו במקום אחר הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אלא לאו</span> בבור דלית ביה עשרה וקתני עירובו עירוב אלמא תשמיש על ידי הדחק שמיה תשמיש זמנין משני ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>הוא ועירובו בכרמלית</span> ואמאי קרי לה רה``ר לפי שאינה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>רשות היחיד</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>וזמנין משני ליה</span> הוא ברה``ר ועירובו בכרמלית ורבי היא דאמר כל דבר שהוא משום שבות לא גזרו עליו בין השמשות ולא תימא דחויי קא מדחינא לך אלא דוקא קאמינא לך דתנן אם היה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>רקק</span> מים <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ורשות הרבים מהלכת בו</span> הזורק לתוכה ד' אמות <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>חייב</span> וכמה הוא רקק מים <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>פחות מי'</span> טפחים ורקק מים שרה``ר מהלכת בו הזורק לתוכו ד' אמות חייב בשלמא רקק רקק תרי זימני חד בימות החמה וחד בימות הגשמים וצריכא דאי אשמעינן בימות החמה דעבידי אינשי לקרורי נפשיהו אבל בימות הגשמים אימא לא ואי אשמעינן בימות הגשמים אגב דמטניף מקרי ונחית אבל בימות החמה לא צריכא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אלא הילוך תרי זימני למה לי</span> אלא לאו ש``מ הילוך על ידי הדחק שמיה הילוך תשמיש על ידי הדחק לא שמיה תשמיש ש``מ אמר רב יהודה האי <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>זירזא דקני</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>רמא וזקפיה רמא וזקפיה</span> לא מיחייב עד דעקר ליה אמר מר אדם עומד על האסקופה נוטל מבעה``ב ונותן לו נוטל מעני ונותן לו האי אסקופה מאי אילימא אסקופת רה``ר נוטל מבעל הבית הא מפיק מרה``י לרה``ר ואלא אסקופת רה``י נוטל מן העני הא קא מעייל מרה``ר לרה``י אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>אסקופת כרמלית</span> נוטל ונותן לכתחילה סוף סוף איסורא מיהא איתא אלא אסקופה מקום פטור בעלמא הוא כגון דלית ביה ד' על ד' וכי הא דכי אתא רב דימי אמר רבי יוחנן מקום שאין בו ד' על ד' טפחים מותר לבני רשות היחיד ולבני רשות הרבים לכתף עליו <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>ובלבד שלא יחליפו</span> אמר מר ובלבד שלא יטול מבעל הבית ונותן לעני מעני ונותן לבעל הבית ואם נטל ונתן שלשתן פטורין לימא תיהוי תיובתא דרבא דאמר רבא המעביר חפץ מתחילת ד' לסוף ד' ברשות הרבים אע``פ שהעביר


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף ט,א גמרא
pgu: ט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>דרך עליו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>חייב</span> התם <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>לא נח</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>הכא נח</span>:  אחרים אומרים אסקופה משמשת שתי רשויות בזמן שהפתח פתוח כלפנים <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>פתח נעול</span> כלחוץ ואף על גב דלית ליה לחי והאמר רב חמא בר גוריא אמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>תוך הפתח</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>צריך לחי אחר להתירו</span> וכי תימא דלית ביה ד' על ד' והאמר רב חמא בר גוריא אמר רב תוך הפתח אע``פ שאין בו ד' על ד' צריך לחי אחר להתירו אמר רב יהודה אמר רב הכא באיסקופת מבוי עסקינן חציו מקורה וחציו שאינו מקורה וקירויו כלפי פנים פתח פתוח כלפנים <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>פתח נעול כלחוץ</span> רב אשי אמר לעולם באיסקופת בית עסקינן וכגון שקירה בשתי קורות שאין בזו ארבעה ואין בזו ארבעה ואין בין זו לזו שלשה ודלת באמצע פתח פתוח כלפנים פתח נעול כלחוץ:  ואם היתה איסקופה גבוהה י' ורחבה ד' הרי זו <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>רשות לעצמה</span> מסייע ליה לרב יצחק בר אבדימי דאמר רב יצחק בר אבדימי אומר היה רבי מאיר כל מקום שאתה מוצא ב' רשויות <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>והן רשות אחת</span> כגון עמוד ברה``י גבוה י' ורחב ד' אסור לכתף עליו גזירה משום תל ברה``ר


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף ט,ב משנה
pgu: ט
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לא ישב אדם לפני הספר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>סמוך למנחה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>עד שיתפלל</span> לא יכנס אדם <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>למרחץ</span> ולא לבורסקי ולא לאכול ולא לדין <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ואם התחילו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אין מפסיקין</span> מפסיקין <לקרות ק``ש> [לק``ש] <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ואין מפסיקין לתפלה</span>


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף ט,ב גמרא
pgu: ט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  הי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>סמוך למנחה</span> אילימא ל<span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מנחה גדולה</span> אמאי לא האיכא שהות ביום טובא אלא סמוך ל<span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מנחה קטנה</span> אם התחילו <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אין מפסיקין</span> נימא תיהוי תיובתא דר' יהושע בן לוי דאמר ר' יהושע בן לוי כיון שהגיע זמן תפלת המנחה אסור לאדם שיטעום כלום קודם שיתפלל תפלת המנחה לא לעולם סמוך למנחה גדולה ובתספורת <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>בן אלעשה</span> ולא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>למרחץ</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>לכולא מילתא דמרחץ</span> ולא לבורסקי ל<span class='tlm-rsh' data-nro='13'>בורסקי גדולה</span> ולא לאכול בסעודה גדולה ולא לדין בתחילת דין רב אחא בר יעקב אמר לעולם בתספורת דידן לכתחלה אמאי לא ישב גזירה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>שמא ישבר הזוג</span> ולא למרחץ להזיע בעלמא לכתחלה אמאי לא גזירה שמא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>יתעלפה</span> ולא לבורסקי <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>לעיוני בעלמא</span> לכתחלה אמאי לא <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>דילמא חזי פסידא בזביניה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>ומטריד</span> ולא לאכול בסעודה קטנה לכתחלה אמאי לא דילמא אתי לאמשוכי ולא לדין בגמר הדין לכתחלה אמאי לא דילמא חזי טעמא וסתר דינא <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>מאימתי התחלת תספורת</span> אמר רב אבין משיניח <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>מעפורת</span> של ספרין על ברכיו ומאימתי התחלת מרחץ אמר רב אבין <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>משיערה מעפרתו הימנו</span> ומאימתי התחלת בורסקי משיקשור בין כתיפיו ומאימתי התחלת אכילה רב אמר משיטול ידיו ור' חנינא אמר משיתיר חגורה ולא פליגי <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>הא לן והא להו</span> אמר אביי הני חברין בבלאי <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>למאן דאמר תפלת ערבית רשות</span> כיון דשרא ליה המייניה <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>לא מטרחינן ליה</span> ולמ``ד חובה מטרחינן ליה והא תפלת מנחה דלכולי עלמא חובה היא ותנן <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אם התחילו אין מפסיקין</span> ואמר רבי חנינא משיתיר חגור


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף י,א גמרא
pgu: י
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  התם <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לא שכיחא שכרות</span> הכא שכיחא שכרות א``נ במנחה כיון דקביעא לה זימנא מירתת ולא אתי למפשע ערבית כיון דכולא ליליא זמן ערבית לא מירתת ואתי למפשע מתקיף לה רב ששת טריחותא למיסר המייניה ועוד ליקו הכי וליצלי משום שנא'<span class='tlm-sfr' data-chp='1504' data-rgl='12'> עמוס ד </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>הכון לקראת אלהיך</span> ישראל רבא בר רב הונא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>רמי פוזמקי</span> ומצלי אמר הכון לקראת וגו' רבא שדי גלימיה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ופכר ידיה</span> ומצלי אמר כעבדא קמיה מריה אמר רב אשי חזינא ליה לרב כהנא כי איכא צערא בעלמא שדי גלימיה ופכר ידיה ומצלי אמר כעבדא קמי מריה כי איכא שלמא לביש ומתכסי ומתעטף ומצלי אמר הכון לקראת אלהיך ישראל רבא חזייה לרב המנונא דקא מאריך בצלותיה אמר מניחין <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>חיי עולם</span> ועוסקים בחיי שעה והוא סבר זמן תפלה לחוד וזמן תורה לחוד ר' ירמיה הוה יתיב קמיה דר' זירא והוו עסקי בשמעתא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>נגה</span> לצלויי והוה קא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מסרהב</span> ר' ירמיה קרי עליה ר' זירא<span class='tlm-sfr' data-chp='2828' data-rgl='9'> משלי כח </span> מסיר אזנו משמוע תורה גם תפלתו תועבה מאימתי התחלת דין רבי ירמיה ורבי יונה חד אמר משיתעטפו הדיינין וחד אמר משיפתחו בעלי דינים ולא פליגי הא דעסקי ואתו בדינא הא דלא עסקי ואתו בדינא רב אמי ורב אסי הוו יתבי וגרסי ביני <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>עמודי</span> וכל שעתא ושעתא הוו טפחי אעיברא דדשא ואמרי אי איכא דאית ליה דינא ליעול וליתי רב חסדא ורבה בר רב הונא הוו יתבי בדינא כולי יומא הוה קא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>חליש לבייהו</span> תנא להו רב חייא בר רב מדפתי<span class='tlm-sfr' data-chp='0218' data-rgl='13'> שמות יח </span> ויעמד העם על משה מן הבקר עד הערב וכי תעלה על דעתך שמשה יושב ודן כל היום כולו תורתו מתי נעשית אלא לומר לך כל דיין שדן דין אמת לאמיתו אפילו שעה אחת מעלה עליו הכתוב כאילו נעשה שותף להקדוש ברוך הוא במעשה בראשית כתיב הכא ויעמד העם על משה מן הבקר עד הערב וכתיב התם<span class='tlm-sfr' data-chp='0101' data-rgl=' 13, 19, 23, 31, 5, 8'> בראשית א </span> ויהי ערב ויהי בקר יום אחד עד מתי יושבין בדין אמר רב ששת עד זמן סעודה אמר רב חמא מאי קרא דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='3110' data-rgl='16'> קוהלת י </span> אי לך ארץ <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>שמלכך</span> נער ושריך בבקר יאכלו אשריך ארץ שמלכך בן חורים ושריך בעת יאכלו בגבורה ולא בשתי בגבורה של תורה ולא בשתייה של יין תנו רבנן שעה ראשונה מאכל <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>לודים</span> שניה מאכל לסטים שלישית מאכל יורשין רביעית מאכל פועלים חמישית מאכל כל אדם איני והאמר רב פפא רביעית זמן סעודה לכל אדם אלא רביעית מאכל כל אדם חמישית מאכל פועלים ששית מאכל ת``ח מכאן ואילך <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>כזורק אבן לחמת</span> אמר אביי לא אמרן אלא דלא טעים מידי בצפרא אבל טעים מידי בצפרא לית לן בה אמר רב אדא בר אהבה מתפלל אדם תפלתו בבית המרחץ מיתיבי הנכנס לבית המרחץ מקום שב``א עומדין לבושין יש שם <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>מקרא</span> ותפלה ואין צריך לומר שאילת שלום ומניח תפילין ואין צריך לומר שאינו חולץ מקום שבני אדם <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>עומדים ערומים</span> ולבושין יש שם שאילת שלום ואין שם מקרא ותפלה ואינו חולץ תפילין ואינו מניח לכתחלה מקום שבני אדם עומדין ערומים אין שם שאילת שלום ואין צריך לומר מקרא ותפלה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>וחולץ תפילין</span> ואין צריך לומר שאינו מניחן כי קאמר רב אדא בר אהבה במרחץ שאין בו אדם והא אמר רבי יוסי בר חנינא מרחץ שאמרו אף על פי שאין בו אדם בית הכסא שאמרו אע``פ שאין בו צואה אלא כי קאמר רב אדא <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>בחדתי</span> והא מבעיא בעא ליה רבינא הזמינו לבית הכסא מהו יש זימון או אין זימון ולא איפשיטא ליה לאו הוא הדין למרחץ לא דילמ


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף י,ב גמרא
pgu: י
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>שאני בית הכסא דמאיס</span>:  אין שם שאילת שלום מסייע ליה לרב המנונא משמיה דעולא דאמר אסור לאדם שיתן שלום לחבירו בבית המרחץ משום שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0706' data-rgl='24'> שופטים ו </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ויקרא לו</span> ה' שלום אלא מעתה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>הימנותא</span> נמי אסור למימר בבית הכסא דכתי'<span class='tlm-sfr' data-chp='0507' data-rgl='9'> דברים ז </span> האל הנאמן וכ``ת ה``נ והאמר רבא בר מחסיא אמר רב חמא בר גוריא אמר רב שרי למימר הימנותא בבית הכסא התם שם גופיה לא איקרי הכי דמתרגמינן אלהא מהימנא הכא שם גופיה איקרי שלום דכתיב ויקרא לו ה' שלום:  ואמר רבא בר מחסיא אמר רב חמא בר גוריא אמר רב הנותן מתנה לחבירו <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>צריך להודיעו</span> שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0231' data-rgl='13'> שמות לא </span> לדעת כי אני ה' מקדשכם תניא נמי הכי לדעת כי אני ה' מקדשכם א``ל הקב``ה למשה מתנה טובה יש לי בבית גנזי ושבת שמה ואני מבקש ליתנה לישראל לך והודיעם מכאן ארשב``ג הנותן פת לתינוק צריך להודיע לאמו מאי עביד ליה אמר אביי שאיף ליה משחא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ומלי ליה כוחלא</span> והאידנא דחיישי' <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>לכשפים</span> מאי אמר רב פפא שאיף לי' מאותו המין איני והאמר רב חמא <בר> [ברבי] חנינא הנותן מתנה לחבירו א``צ להודיעו שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0234' data-rgl='29'> שמות לד </span> ומשה לא ידע כי קרן עור פניו בדברו אתו לא קשיא הא במילתא דעבידא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לאגלויי</span> הא במילתא דלא עבידא לאגלויי והא שבת דעבידא לגלויי מתן שכרה לא עביד לגלויי <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>רב חסדא</span> הוה נקיט בידיה תרתי מתנתא דתורא אמר כל מאן דאתי ואמר לי שמעתתא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>חדתא</span> משמיה דרב יהיבנא ליה ניהליה א``ל רבא בר מחסיא הכי אמר רב הנותן מתנה לחבירו צריך להודיעו שנאמר לדעת כי אני ה' מקדשכם יהבה ניהליה אמר חביבין עלך שמעתתא דרב כולי האי א``ל אין א``ל היינו דאמר רב מילתא אלבישייהו יקירא א``ל אמר רב הכי בתרייתא עדיפא לי מקמייתא ואי הוה נקיטנא אחריתי יהיבנא לך:  ואמר רבא בר מחסיא אמר רב חמא בר גוריא אמר רב לעולם אל ישנה אדם בנו בין הבנים שבשביל משקל שני סלעים מילת שנתן יעקב ליוסף יותר משאר בניו נתקנאו בו אחיו ונתגלגל הדבר וירדו אבותינו למצרים:  ואמר רבא בר מחסיא אמר רב חמא בר גוריא אמר רב לעולם יחזר אדם וישב בעיר <span class='tlm-rsh' data-nro='15'><span class='tlm-rsh' data-nro='19'>שישיבתה קרובה</span></span> שמתוך שישיבתה קרובה עונותיה מועטין שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0119' data-rgl='20'> בראשית יט </span> הנה נא העיר הזאת קרובה לנוס שמה והיא מצער מאי קרובה אילימא קרובה דמיקרבא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>וזוטא</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='18'>הא קא חזו לה</span> אלא מתוך שישיבתה קרובה עונותיה מוצערין א``ר אבין מאי קרא דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0119' data-rgl='20'> בראשית יט </span> אמלטה נא שמה נ``א בגימטריא נ' וחד הוי ושל סדום נ' וב' ושלות


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף יא,א גמרא
pgu: יא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  כ``ו דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0114' data-rgl='4'> בראשית יד </span> שתים עשרה שנה עבדו את כדרלעומר ושלש עשרה שנה מרדו ובארבע עשרה שנה וגו':  ואמר רבא בר מחסיא אמר רב חמא בר גוריא אמר רב כל עיר שגגותיה גבוהין מבית הכנסת לסוף חרבה שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='35a09' data-rgl='9'> עזרא ט </span> לרומם את בית אלהינו ולהעמיד את חרבותיו וה``מ בבתים אבל ב<span class='tlm-rsh' data-nro='2'>קשקושי ואברורי</span> לית לן בה אמר רב אשי אנא עבדי למתא מחסיא דלא חרבה והא חרבה מאותו עון לא חרבה:  ואמר רבא בר מחסיא אמר רב חמא בר גוריא אמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>תחת ישמעאל</span> ולא תחת <נכרי> {אדום} תחת <נכרי> {אדום} ולא תחת <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>חבר</span> תחת חבר ולא תחת <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>תלמיד חכם</span> תחת ת``ח ולא תחת יתום ואלמנה:  ואמר רבא בר מחסיא אמר רב חמא בר גוריא אמר רב כל <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>חולי</span> ולא חולי מעים כל <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>כאב</span> ולא כאב לב כל <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מיחוש</span> ולא מיחוש ראש כל רעה ולא אשה רעה:  ואמר רבא בר מחסיא אמר רב חמא בר גוריא אמר רב אם יהיו כל הימים דיו ואגמים קולמוסים ושמים יריעות וכל בני אדם לבלרין אין מספיקים לכתוב <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>חללה של רשות</span> מאי קראה אמר רב משרשיא<span class='tlm-sfr' data-chp='2825' data-rgl='3'> משלי כה </span> שמים לרום וארץ לעומק ולב מלכים אין חקר:  ואמר רבא בר מחסיא אמר רב חמא בר גוריא אמר רב יפה תענית לחלום כאש לנעורת אמר רב חסדא ובו ביום ואמר רב יוסף אפי' בשבת רב יהושע בריה דרב אידי איקלע לבי רב אשי עבדי ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>עיגלא תילתא</span> אמרו ליה לטעום מר מידי אמר להו בתענית יתיבנא אמרו ליה ולא סבר ליה מר להא דרב יהודה דאמר רב יהודה לוה אדם תעניתו ופורע א``ל תענית חלום הוא ואמר רבא בר מחסיא אמר רב חמא בר גוריא אמר רב יפה תענית לחלום כאש לנעורת ואמר רב חסדא ובו ביום ואמר רב יוסף אפי' בשבת:  ואם התחילו אין מפסיקין מפסיקין לק``ש:  הא תנא ליה רישא אין מפסיקין סיפא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אתאן לדברי תורה</span> דתניא חברים שהיו עוסקין בתורה מפסיקין לק``ש ואין מפסיקין לתפלה א``ר יוחנן לא שנו אלא כגון ר``ש בן יוחי וחביריו שתורתן אומנותן אבל כגון אנו מפסיקין לק``ש ולתפלה והתניא כשם שאין מפסיקין לתפלה כך אין מפסיקין לק``ש כי תני ההיא ב<span class='tlm-rsh' data-nro='16'>עיבור שנה</span> דאמר רב אדא בר אהבה וכן תנו סבי דהגרוניא אמר רבי אלעזר בר צדוק כשהיינו עוסקין בעיבור השנה ביבנה לא היינו מפסיקין לא לקריאת שמע ולא לתפלה


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף יא,א משנה
pgu: יא
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  לא יצא החייט במחטו סמוך לחשכה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>שמא ישכח ויצא</span> ולא הלבלר בקולמוסו <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ולא יפלה את כליו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>ולא יקרא לאור הנר</span> באמת אמרו <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>החזן</span> רואה היכן תינוקות קוראין אבל הוא לא יקרא <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>כיוצא בו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>לא יאכל הזב עם הזבה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>מפני הרגל עבירה</span>


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף יא,א גמרא
pgu: יא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  תנן התם <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>לא יעמוד אדם</span> ברה``י וישתה ברה``ר בר``ה וישתה ברה``י אבל אם הכניס ראשו ורובו למקום שהוא שותה מות


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף יא,ב גמרא
pgu: יא
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>וכן בגת</span> איבעיא להו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>כרמלית</span> מאי אמר אביי <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>היא היא</span> רבא אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>היא גופה</span> גזירה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ואנן ניקום ונגזור</span> גזירה לגזירה אמר אביי מנא אמינא לה דקתני וכן בגת מאי גת אי רשות היחיד תנינא אי רשות הרבים תנינא אלא לאו כרמלית רבא אמר וכן בגת <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לענין מעשר</span> וכן אמר רב ששת וכן בגת לענין מעשר דתנן שותין על הגת בין על החמין בין על הצונן ופטור דברי ר' מאיר ר' אלעזר בר' צדוק מחייב וחכ``א על החמין חייב על הצונן פטור מפני שהוא מחזיר את המותר תנן לא יצא החייט במחטו סמוך לחשיכה שמא ישכח ויצא מאי לאו דתחובה לו בבגדו לא דנקיט ליה בידיה ת``ש לא יצא החייט במחטו התחובה לו בבגדו מאי לאו בערב שבת לא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>כי תניא ההיא</span> בשבת והתניא לא יצא החייט במחטו התחובה בבגדו בע``ש עם חשיכה הא מני רבי יהודה היא דאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אומן</span> דרך אומנתו חייב דתניא לא יצא החייט במחטו התחובה לו בבגדו ולא נגר <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>בקיסם שבאזנו</span> ולא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>סורק</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>במשיחה</span> שבאזנו ולא גרדי ב<span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אירא</span> שבאזנו ולא צבע ב<span class='tlm-rsh' data-nro='17'>דוגמא</span> שבצוארו ולא שולחני בדינר שבאזנו ואם יצא פטור אבל אסור דברי ר``מ ר' יהודה אומר אומן דרך אומנתו חייב ושאר כל אדם פטור תני חדא לא יצא הזב ב<span class='tlm-rsh' data-nro='18'>כיס</span>ו ואם יצא פטור אבל אסור ותניא אידך לא יצא ואם יצא חייב חטאת אמר רב יוסף לא קשיא הא ר``מ הא ר' יהודה א``ל אביי אימור דשמעת ליה לרבי מאיר <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>במידי דלאו היינו אורחיה</span> במידי דהיינו אורחיה מי שמעת ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>דאי לא תימא הכי</span> אלא מעתה <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>הדיוט שחקק קב בבקעת</span> בשבת לר``מ הכי נמי דלא מחייב אלא אמר רב המנונא לא קשיא כאן ב<span class='tlm-rsh' data-nro='23'>זב בעל שתי ראיות</span> כאן בזב בעל ג' ראיות מ``ש זב בעל שתי ראיות דחייב דמיבעי ליה לבדיקה זב בעל ג' נמי <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>מיבעי ליה לספירה</span> לא נצרכא אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>לבו ביום</span> והא מיבעי ליה כדי שלא יטנפו כליו א``ר זירא האי תנא הוא דאמר כל אצולי טינוף לא קא חשיב דתנן הכופה קערה על הכותל אם בשביל שתודח הקער' הרי זה בכי יותן אם בשבי


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף יב,א גמרא
pgu: יב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  שלא ילקה הכותל אינו בכי יותן <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>מי דמי</span> התם לא קא בעי להו להני משקין כלל הכא קא בעי להו להאי כיס לקבולי ביה זיבה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>הא לא דמיא</span> אלא לסיפא עריבה שירד דלף לתוכה מים <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>הניתזין</span> והנצפין <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אינן בכי יותן</span> ושבתוכה הרי זה בכי יותן אלא אביי ורבא דאמרי תרוייהו ל``ק הא ר' יהודה והא ר' שמעון תני דבי רבי ישמעאל יוצא אדם בתפילין בערב שבת <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>עם חשיכה</span> מאי טעמא כיון דאמר רבה בר רב הונא חייב אדם למשמש בתפילין כל שעה ושעה ק``ו מציץ מה ציץ שאין בו אלא אזכרה אחת אמרה תורה<span class='tlm-sfr' data-chp='0228' data-rgl='38'> שמות כח </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>והיה על מצחו תמיד</span> שלא יסיח דעתו ממנו תפילין שיש בהן אזכרות הרבה על אחת כמה וכמה הלכך מידכר דכיר להו תניא חנניא אומר חייב אדם <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>למשמש בבגדו</span> ע``ש עם חשכה אמר רב יוסף <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>הלכתא רבתי</span> לשבת:  לא יפלה את כליו כו':  איבעיא להו לא יפלה את כליו ביום <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>שמא יהרוג</span> ורבי אליעזר היא דתניא אמר רבי אליעזר ההורג כינה בשבת כאילו הורג גמל ולא יקרא לאור הנר שמא יטה <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>או דילמא</span> תרוייהו שמא יטה ת``ש אין פולין ואין קורין לאור הנר <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מי אלימא ממתניתין</span> ת``ש אין פולין לאור הנר ואין קורין לאור הנר אלו מן ההלכות שאמרו בעליית חנניה בן חזקיה בן גרון ש``מ דתרוייהו שמא יטה ש``מ אמר רב יהודה אמר שמואל אפילו להבחין בין בגדו לבגדי אשתו אמר רבא לא אמרן אלא ד<span class='tlm-rsh' data-nro='17'>בני מחוזא</span> אבל דבני חקליתא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>מידע ידעי</span> ודבני מחוזא נמי לא אמרן אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>דזקנות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>אבל דילדות</span> מידע ידיעי ת``ר אין פולין ברה``ר <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>מפני הכבוד</span> כיוצא בו אמר <רב> [רבי] יהודה ואמרי לה רבי נחמיה אין עושין <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>אפיקטויזין</span> ברה``ר מפני הכבוד ת``ר המפלה את כליו <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>מולל וזורק</span> ובלבד שלא יהרוג אבא שאול אומר נוטל וזורק ובלבד שלא ימלול אמר רב הונא הלכה מולל וזורק וזהו כבודו ואפי' בחול רבה <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>מקטע להו</span> ורב ששת מקטע להו רבא שדי להו <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>לקנא</span> דמיא אמר להו רב נחמן לבנתיה קטולין ואשמעינן לי קלא דסנוותי תניא רשב``א אומר אין הורגין את ה<span class='tlm-rsh' data-nro='27'>מאכולת</span> בשבת דברי ב``ש וב``ה <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>מתירין</span> וכן היה רשב``א אומר משום רשב``ג <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>אין משדכין</span> את התינוקות לארס ולא את התינוק ללמדו ספר וללמדו אומנות <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>ואין מנחמין</span> אבלים ואין מבקרין חולין בשבת דברי בית שמאי וב``ה מתירין:  ת``ר הנכנס לבקר את החולה אומר שבת היא מלזעק ורפואה קרובה לבא ור``מ אומר יכולה היא שתרח


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף יב,ב גמרא
pgu: יב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  רבי יהודה אומר המקום ירחם עליך ועל חולי ישראל רבי יוסי אומר המקום ירחם עליך <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>בתוך חולי ישראל</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>שבנא איש ירושלים</span> בכניסתו אומר שלום וביציאתו אומר שבת היא מלזעוק ורפואה קרובה לבא ו<span class='tlm-rsh' data-nro='2'>רחמיו</span> מרובין ו<span class='tlm-rsh' data-nro='3'>שבתו בשלום</span> כמאן אזלא הא דאמר רבי חנינא מי שיש לו חולה בתוך ביתו צריך שיערבנו בתוך חולי ישראל כמאן כר' יוסי ואמר רבי חנינא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>בקושי התירו</span> לנחם אבלים ולבקר חולים בשבת אמר רבה בר בר חנה כי הוה אזלינן בתריה דרבי אלעזר לשיולי <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>בתפיחה</span> זימנין אמר המקום יפקדך לשלום וזימנין אמר <ליה> רחמנא ידכרינך לשלם היכי עביד הכי והאמר רב יהודה לעולם אל ישאל אדם צרכיו בלשון ארמי ואמר רבי יוחנן כל השואל צרכיו בלשון ארמי אין מלאכי השרת נזקקין לו שאין מלאכי השרת מכירין בלשון ארמי שאני חולה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>דשכינה עמו</span> דאמר רב ענן אמר רב מנין ששכינה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>סועד</span> את החולה שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='2641' data-rgl='4'> תהילים מא </span> ה' יסעדנו על ערש דוי תניא נמי הכי הנכנס לבקר את החולה לא ישב לא על גבי מטה ולא על גבי כסא אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מתעטף</span> ויושב לפניו מפני ששכינה למעלה מראשותיו של חולה שנאמר ה' יסעדנו על ערש דוי ואמר רבא אמר רבין מנין שהקב``ה זן את החולה שנאמר ה' יסעדנו על ערש דוי:  ולא יקרא לאור הנר:  אמר רבה אפילו גבוה שתי קומות ואפי' שתי מרדעות ואפילו עשרה בתים זו על גב זו חד הוא דלא ליקרי <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>הא תרי שפיר דמי</span> והתניא לא אחד ולא שנים אמר ר' אלעזר לא קשיא כאן בענין אחד כאן <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>בשני ענינים</span> אמר רב הונא ו<span class='tlm-rsh' data-nro='13'>במדורה</span> אפי' עשרה בני אדם אסור אמר רבא אם אדם חשוב הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>מותר</span> מיתיבי לא יקרא לאור הנר שמא יטה אמר ר' ישמעאל בן אלישע אני אקרא ולא אטה פעם א' קרא ובקש להטות אמר כמה גדולים דברי חכמים שהיו אומרים לא יקרא לאור הנר ר' נתן אומר קרא והטה וכתב על פנקסו אני ישמעאל בן אלישע קריתי והטיתי נר בשבת לכשיבנה בהמ``ק אביא חטאת שמנה א``ר אבא שאני ר' ישמעאל בן אלישע הואיל ומשים עצמו על דברי תורה כהדיוט תני חדא שמש בודק כוסות וקערות לאור הנר ותניא אידך לא יבדוק לא קשיא כאן ב<span class='tlm-rsh' data-nro='15'>שמש קבוע</span> כאן בשמש <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>שאינו קבוע</span> ואי בעית אימא הא והא בשמש קבוע ולא קשיא הא בדמשחא והא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>בדנפטא</span> איבעיא להו שמש שאינו קבוע בדמשחא מהו אמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>הלכה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>ואין מורין כן</span> ור' ירמיה בר אבא אמר הלכה ומורין כן ר' ירמיה בר אבא איקלע לבי רב אסי קם שמעיה קא בדיק לנהורא דשרגא <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>אמרה ליה דביתהו</span> ומר לא עביד הכי אמר לה שבקיה <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>כרביה</span> ס``ל:  באמת אמרו החזן כו':  והאמרת רישא רואה מאי לאו לקרות לא לסדר <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>ראשי פרשיות</span>יו וכן אמר רבה בר שמואל אבל מסדר הוא ראשי פרשיותיו וכולה פרשה ל


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף יג,א גמרא
pgu: יג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  מיתיבי רשב``ג אומר התינוקות של בית רבן היו מסדרין פרשיו' וקורין לאור הנר אי בעית אימא ראשי פרשיותיו ואי בעית אימא שאני תינוקות הואיל <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ואימת רבן עליהן</span> לא אתי לאצלויי:  כיוצא בו לא יאכל הזב:  תניא ר``ש בן אלעזר אומר בוא וראה עד היכן <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>פרצה</span> טהרה בישראל שלא שנינו לא יאכל הטהור עם הטמאה אלא לא יאכל הזב עם הזבה מפני הרגל עבירה כיוצא בו לא יאכל זב פרוש עם זב עם הארץ שמא ירגילנו אצלו וכי מרגילו אצלו מאי הוי אלא אימא שמא יאכילנו דברים טמאין אטו זב פרוש לאו דברים טמאין אכיל אמר אביי גזירה שמא יאכילנו דברים שאינן מתוקנין ורבא אמר רוב עמי הארץ <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מעשרין הן</span> אלא שמא יהא רגיל אצלו ויאכילנו דברים טמאין בימי טהרתו איבעיא להו נדה מהו <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>שתישן עם בעלה</span> היא בבגדה והוא בבגדו אמר רב יוסף ת``ש העוף עולה עם הגבינה על השלחן <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ואינו נאכל</span> דברי ב``ש ב``ה אומר לא עולה ולא נאכל שאני התם <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>דליכא דיעות</span> ה``נ מסתברא דהיכא דאיכא דיעות שאני דקתני סיפא רשב``ג אומר שני אכסניים אוכלין על שלחן אחד זה אוכל בשר וזה אוכל גבינה ואין חוששין ולאו אתמר עלה אמר רב חנין בר אמי אמר שמואל לא שנו אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>שאין מכירין</span> זה את זה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אבל מכירין</span> זה את זה אסורים וה``נ מכירין זה את זה נינהו הכי השתא התם דיעות איכא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>שינוי ליכא</span> הכא איכא דיעות ו<span class='tlm-rsh' data-nro='13'>איכא שינוי</span> איכא דאמרי ת``ש רשב``ג אומר שני אכסניים אוכלין על שלחן אחד זה בשר וזה גבינה ואתמר עלה אמר רב חנין בר אמי אמר שמואל לא שנו אלא שאין מכירין זה את זה אבל מכירין זה את זה אסור והני נמי מכירין זה את זה נינהו התם דיעות איכא שינוי ליכא הכא איכא דיעות ואיכא שינוי ת``ש לא יאכל הזב עם הזבה משום הרגל עבירה ה``נ דיעות איכא שינוי ליכא ת``ש<span class='tlm-sfr' data-chp='1218' data-rgl='6'> יחזקאל יח </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אל ההרים לא אכל</span> ועיניו לא נשא אל גלולי בית ישראל ואת אשת רעהו לא טמא ואל אשה נדה לא יקרב מקיש אשה נדה לאשת רעהו מה אשת רעהו הוא בבגדו והיא בבגדה אסור אף אשתו נדה הוא בבגדו והיא בבגדה אסור ש``מ <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ופליגא</span> דר' פדת דאמר ר' פדת לא אסרה תורה אלא קורבה של גלוי עריות בלבד שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0318' data-rgl='6'> ויקרא יח </span> איש איש אל כל שאר בשרו לא תקרבו לגלות ערוה עולא כי הוי אתי מבי רב הוה מנשק להו לאחוותיה אבי חדייהו ואמרי לה אבי ידייהו ופליגא דידיה אדידיה דאמר עולא אפי' שום קורבה אסור משום לך לך אמרי נזירא סחור סחור לכרמא לא תקרב:  תני דבי אליהו מעשה בתלמיד א' ששנה הרבה וקרא הרבה ושימש תלמידי חכמים הרבה ומת בחצי ימיו והיתה אשתו נוטלת תפיליו ומחזרתם בבתי כנסיות ובבתי מדרשות ואמרה להם כתיב בתורה<span class='tlm-sfr' data-chp='0530' data-rgl='20'> דברים ל </span> כי הוא חייך ואורך ימיך בעלי ששנה הרבה וקרא הרב


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף יג,ב גמרא
pgu: יג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ושימש תלמידי חכמים</span> הרבה מפני מה מת בחצי ימיו ולא היה אדם מחזירה דבר פעם אחת נתארחתי אצלה והיתה מסיחה כל אותו מאורע ואמרתי לה בתי בימי נדותך מה הוא אצלך אמרה לי חס ושלום אפי' באצבע קטנה לא נגע [בי] בימי לבוניך מהו אצלך אכל עמי ושתה עמי וישן עמי בקירוב בשר ולא עלתה דעתו על דבר אחר ואמרתי לה ברוך המקום שהרגו שלא נשא פנים לתורה שהרי אמרה תורה<span class='tlm-sfr' data-chp='0311' data-rgl='1'> ויקרא יא </span> ואל אשה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>בנדת טומאתה</span> לא תקרב כי אתא רב דימי אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מטה חדא הואי</span> במערבא אמרי אמר רב יצחק בר יוסף <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>סינר</span> מפסיק בינו לבינה


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף יג,ב משנה
pgu: יג
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  ואלו מן ההלכות שאמרו בעליית חנניה בן חזקיה בן גרון שעלו לבקרו נמנו ורבו ב``ש על ב``ה וי``ח דברים גזרו בו ביום


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף יג,ב גמרא
pgu: יג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  א``ל אביי לרב יוסף אלו תנן או ואלו תנן ואלו תנן הני דאמרן או אלו תנן דבעינן למימר קמן תא שמע אין פולין לאור הנר ואין קורין לאור הנר ואלו מן ההלכות שאמרו בעליית חנניה בן חזקיה בן גרון ש``מ ואלו תנן ש``מ:  ת``ר מי כתב <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מגילת תענית</span> אמרו חנניה בן חזקיה וסיעתו שהיו <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מחבבין את הצרות</span> אמר רשב``ג אף אנו מחבבין את הצרות אבל מה נעשה שאם באנו לכתוב <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אין אנו מספיקין</span> ד``א <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אין שוטה נפגע</span> ד``א אין בשר המת מרגיש באיזמל איני והאמר רב יצחק קשה רימה למת כמחט בבשר החי שנא'<span class='tlm-sfr' data-chp='2714' data-rgl='22'> איוב יד </span> אך בשרו עליו יכאב ונפשו עליו תאבל אימא אין בשר המת שבחי מרגיש באיזמל אמר רב יהודה אמר רב ברם זכור אותו האיש לטוב וחנניה בן חזקיה שמו שאלמלא הוא נגנז ספר יחזקאל שהיו דבריו סותרין <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>דברי תורה</span> מה עשה העלו לו ג' מאות <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>גרבי</span> שמן וישב בעלייה ו<span class='tlm-rsh' data-nro='16'>דרשן</span>:  ושמנה עשר דבר גזרו:  מאי נינהו שמנה עשר דבר דתנן אלו פוסלין את התרומה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>האוכל אוכל ראשון</span> והאוכל אוכל שני והשותה משקין טמאין <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>והבא</span> ראשו ורובו במים שאובין <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>וטהור</span> שנפלו על ראשו ורובו שלשה לוגין מים שאובין <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>והספר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>והידים</span> והטבול יום והאוכלים והכלים שנטמאו במשקין <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>מאן תנא</span> האוכל אוכל ראשון והאוכל אוכל שני מפסל <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>פסלי</span> טמוי


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף יד,א גמרא
pgu: יד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לא מטמו</span> אמר רבה בר בר חנה ר' יהושע היא דתנן ר' אליעזר אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>האוכל אוכל ראשון</span> ראשון ואוכל אוכל <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>שני</span> שני אוכל <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>שלישי</span> שלישי ר' יהושע אומר האוכל אוכל ראשון ואוכל שני שני שלישי שני לקודש ואין שני לתרומה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>בחולין שנעשו על טהרת תרומה</span> אוכל אוכל ראשון ואוכל אוכל שני מ``ט גזרו ביה רבנן טומאה דזימנין דאכיל אוכלין טמאין ושקיל משקין דתרומה ושדי לפומיה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ופסיל להו</span> שותה משקין טמאין מ``ט גזרו ביה רבנן טומאה דזימנין דשתה משקין טמאין ושקיל אוכלין דתרומה ושדי לפומיה ופסיל להו היינו הך מהו דתימא הא שכיחי והא לא שכיחי קמ``ל והבא ראשו ורובו במים שאובין מ``ט גזרו ביה רבנן טומאה א``ר ביבי אמר רב אסי שבתחלה היו טובלין במי מערות מכונסין וסרוחין <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>והיו נותנין עליהן</span> מים שאובין <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>התחילו</span> ועשאום קבע גזרו עליהם טומאה מאי קבע אמר אביי שהיו אומרים <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>לא אלו</span> מטהרין אלא אלו ואלו מטהרין אמר ליה רבא מאי נפקא מינה הא קא טבלי בהנך אלא אמר רבא שהיו אומרים לא אלו מטהרין <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אלא אלו מטהרין</span> וטהור שנפלו על ראשו ורובו שלשה לוגין מים שאובין מ``ט גזרו ביה רבנן טומאה דאי לא הא לא קיימא הא וספר מ``ט גזרו ביה רבנן טומאה אמר רב משרשיא שבתחלה היו מצניעין את אוכלין דתרומה אצל ס``ת ואמרו האי קדש והאי קדש כיון דקחזו דקאתו <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>לידי פסידא</span> גזרו ביה רבנן טומאה והידים מפני שהידים <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>עסקניות הן</span> תנא אף ידים הבאות מחמת ספר פוסלות את התרומה משום דר' פרנך דא``ר פרנך א``ר יוחנן האוחז ס``ת ערום נקבר ערום ערום ס``ד אלא א``ר זירא ערום בלא מצות בלא מצות ס``ד אלא אימא ערום בלא אותה מצוה הי גזור ברישא <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>אילימא הא</span> גזור בריש


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף יד,ב גמרא
pgu: יד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  כיון דהך גזור ברישא הא תו למה לי אלא הך גזור ברישא והדר גזור בכולהו ידים וטבול יום טבול יום דאורייתא הוא דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0322' data-rgl='7'> ויקרא כב </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ובא השמש וטהר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>סמי מכאן</span> טבול יום והאוכלין שנטמאו במשקין במשקין דמאי אילימא במשקין הבאין <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מחמת שרץ</span> דאוריי' נינהו דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0311' data-rgl='34'> ויקרא יא </span> וכל משקה אשר ישתה אלא במשקין הבאין <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מחמת ידים</span> וגזירה משום משקין הבאין מחמת שרץ והכלים שנטמאו במשקין כלים דאיטמאו במשקין דמאי אילימא במשקין דזב דאוריי' נינהו דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0315' data-rgl='8'> ויקרא טו </span> וכי ירוק הזב בטהור <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מה שביד טהור טמאתי לך</span> אלא במשקין הבאין מחמת שרץ וגזירה משום משקין דזב וידים תלמידי שמאי והלל גזור שמאי והלל גזור דתניא יוסי בן יועזר איש צרידה ויוסי בן יוחנן איש ירושלים גזרו טומאה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>על ארץ העמים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ועל כלי זכוכית</span> שמעון בן שטח <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>תיקן כתובה</span> לאשה וגזר טומאה על כלי מתכות שמאי והלל גזרו טומאה על הידים וכ``ת שמאי וסיעתו והלל וסיעתו והאמר רב יהודה אמר שמואל י``ח דבר גזרו ובי``ח נחלקו ואילו הלל ושמאי לא נחלקו אלא בג' מקומות דא``ר הונא בג' מקומות נחלקו ותו לא וכ``ת אתו אינהו גזור <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>לתלות</span> ואתו תלמידייהו וגזרו לשרוף והאמר אילפא ידים תחלת גזירתן <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>לשריפה</span> אלא אתו אינהו גזור ולא קבלו מינייהו ואתו תלמידייהו גזרו וקבלו מינייהו ואכתי <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>שלמה גזר</span> דא``ר יהודה אמר שמואל בשעה שתיקן שלמה <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>עירובין</span> ונטילת ידים יצתה בת קול ואמרה<span class='tlm-sfr' data-chp='2823' data-rgl='15'> משלי כג </span> בני אם חכם לבך ישמח לבי גם אני<span class='tlm-sfr' data-chp='2827' data-rgl='11'> משלי כז </span> חכם בני ושמח לבי ואשיבה חורפי דבר את


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף טו,א גמרא
pgu: טו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  שלמה גזר לקדשים ואתו אינהו וגזור אף לתרומה גופא אמר רב יהודה אמר שמואל י``ח גזרו ובי``ח נחלקו והתניא הושוו בו ביום נחלקו <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ולמחר הושוו</span> גופא אמר רב הונא בג' מקומות נחלקו שמאי והלל שמאי אומר מקב חלה והלל אומר מקביים וחכמים אומרים לא כדברי זה ולא כדברי זה אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>קב ומחצה</span> חייב בחלה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>משהגדילו המדות</span> אמרו חמשת רבעים קמח חייבין בחלה ר' יוסי אומר ה' פטורין ה' ועוד חייבין ואידך הלל אומר מלא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>הין</span> מים שאובים פוסלים את המקוה שחייב אדם לומר בלשון רבו שמאי אומר תשעה קבין וחכמים אומרים לא כדברי זה ולא כדברי זה עד שבאו ב' גרדיים משער האשפה שבירושלים והעידו משום שמעיה ואבטליון ששלשה לוגין מים שאובין פוסלים את המקוה וקיימו חכמים את דבריהם ואידך שמאי אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>כל הנשים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>דיין שעתן</span> והלל אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מפקידה לפקידה</span> ואפילו לימים הרבה וחכמים אומרים לא כדברי זה ולא כדברי זה אלא מעת לעת ממעט ע``י מפקידה לפקידה ומפקידה לפקידה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ממעט על יד</span> מעת לעת ותו ליכא והאיכא הלל אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>לסמוך</span> ושמאי אומר שלא לסמוך <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>כי קאמר רב הונא היכא דליכא פלוגתא דרבוותא</span> בהדייהו והאיכא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>הבוצר</span> לגת שמאי אומר הוכשר והלל אומר לא הוכשר בר מיניה דההיא דהתם קא שתיק ליה הלל לשמאי:  יוסי בן יועזר איש צרידה ויוסי בן יוחנן איש ירושלים גזרו טומא' על ארץ העמים ועל כלי זכוכית:  והא רבנן דשמנים שנה גזור דאמר רב כהנא כשחלה ר' ישמעאל בר' יוסי שלחו לו ר' אמור לנו ב' וג' דברים שאמרת <לנו> משום אביך שלח להם כך אמר אבא ק``פ שנה עד שלא חרב הבית <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>פשטה</span> מלכות הרשעה על ישראל פ' שנה עד שלא חרב הבית גזרו טומאה על ארץ העמים ועל כלי זכוכית מ' שנה עד שלא חרב הבית גלתה לה סנהדרין וישבה לה בחנויות למאי הילכתא א``ר יצחק בר אבדימי לומר שלא דנו דיני קנסות דיני קנסות ס``ד אלא אימא שלא דנו דיני נפשות וכי תימא בפ' שנה נמי אינהו הוו והתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>הלל <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>ושמעון</span></span> גמליאל ושמעון נהגו נשיאותן <לפני> [בפני] הבית מאה שנה <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>ואילו יוסי בן יועזר</span> איש צרידה ויוסי בן יוחנן הוו קדמי טוב


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף טו,ב גמרא
pgu: טו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אתו אינהו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>גזור אגושא לשרוף</span> ואאוירא ולא כלום ואתו רבנן דפ' שנה גזור אאוירא לתלות למימרא דחדא גזירתא הוה לשריפה והאמר אילפא ידים תחלת גזירתן לשריפה ידים הוא דתחלת גזירתן לשריפה הא מידי אחרינא לא אלא אתו אינהו גזור אגושא לתלות ואאוירא ולא כלום ואתו רבנן דפ' שנה גזור אגושא לשרוף <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ואאוירא לתלות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ואכתי</span> באושא גזור דתנן על ו' ספקות שורפין את התרומה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>על ספק בית הפרס</span> ועל ספק עפר הבא מארץ העמים ועל ספק בגדי עם הארץ ועל ספק כלים הנמצאין ועל ספק הרוקין <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ועל ספק מי רגלי אדם</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>שכנגד מי רגלי בהמה</span> על ודאי מגען <ועל> [שהוא] ספק טומאתן שורפין את התרומה ר' יוסי אומר אף על ספק מגען ברה``י שורפין וחכ``א ברה``י תולין ברה``ר טהורין ואמר עולא אלו ו' ספיקות <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>באושא התקינו</span> אלא אתו אינהו גזור אגושא לתלות ואאוירא ולא כלום ואתו רבנן דשמונים שנה גזור אידי ואידי לתלות ואתו באושא גזור אגושא לשרוף ואאוירא כדקאי קאי:  כלי זכוכית מ``ט גזור בהו רבנן טומאה א``ר יוחנן אמר ר``ל הואיל ותחלת ברייתן מן החול שוינהו רבנן ככלי חרס <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>אלא מעתה</span> לא תהא להן טהרה במקוה אלמה תנן <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ואלו חוצצין</span> בכלים הזפת והמור <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>בכלי זכוכית</span> הכא במאי עסקינן כגון שניקבו והטיף לתוכן אבר ור``מ היא דאמר הכל הולך אחר המעמיד דתניא כלי זכוכית שנקבו והטיף לתוכן אבר אמר רבן שמעון ב``ג ר``מ <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>מטמא</span> וחכמים מטהרין אלא מעת


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף טז,א גמרא
pgu: טז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  לא ליטמו מגבן אלמה תנן כלי חרס וכלי <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>נתר</span> טומאתן שוה מיטמאין ומטמאין מאויריהן <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ומיטמאין מאחוריהן</span> ואין מיטמאין מגביהן ושבירתן מטהרתן כלי נתר וכלי חרס הוא דטומאתן שוה אבל מידי אחרינא לא אמרי כיון דכי נשתברו יש להם תקנה שוינהו ככלי מתכות אלא מעתה יחזרו <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>לטומאתן ישנה</span> ככלי מתכות דתנן כלי מתכות פשוטיהן ומקבליהן טמאין נשברו <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>טהרו</span> חזר ועשה מהן כלים <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>חזרו לטומאתן ישנה</span> ואילו גבי כלי זכוכית תנן כלי עץ וכלי עור וכלי עצם וכלי זכוכית פשוטיהן טהורין ומקבליהן טמאין נשברו טהרו חזר ועשה מהן כלים מקבלין טומאה מכאן ולהבא מכאן ולהבא אין למפרע לא טומאת כלי זכוכית דרבנן <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>וטומאה ישנה</span> דרבנן בטומאה דאורייתא אחיתו בה רבנן טומאה בטומאה דרבנן לא אחיתו לה רבנן טומאה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>פשוטיהן מיהא ליטמא</span> דהא פשוטי כלי מתכות דאורייתא נינהו עבדי בהו רבנן הכירא כי היכי דלא לשרוף עלייהו תרומה וקדשי


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף טז,ב גמרא
pgu: טז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  רב אשי אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לעולם לכלי חרס דמו</span> ודקא קשיא לך לא ליטמו מגבן <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>הואיל ונראה תוכו</span> כברו שמעון בן שטח תיקן כתובה לאשה וגזר טומאה על כלי מתכות כלי מתכות דאורייתא נינהו דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0431' data-rgl='22'> במדבר לא </span> אך את הזהב ואת הכסף וגו' לא נצרכה אלא לטומאה ישנה דאמר רב יהודה אמר רב מעשה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>בשל ציון</span> המלכה שעשתה משתה לבנה ונטמאו <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>כל כליה</span> ושברתן ונתנתן לצורף <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>וריתכן</span> ועשה מהן כלים חדשים ו<span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אמרו</span> חכמים יחזרו לטומאתן ישנה מ``ט משום <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>גדר מי חטאת</span> נגעו בה הניחא למאן דאמר לא לכל הטומאות אמרו אלא לטומאת המת בלבד אמרו שפיר אלא למאן דאמר לכל הטומאות אמרו מאי איכא למימר אמר אביי גזירה שמא לא יקבנו <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>בכדי טהרתו</span> רבא אמר גזירה שמא יאמרו טבילה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>בת יומא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>עולה</span> לה מאי בינייהו א``ב <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>דרצפינהו מרצף</span>:  ואידך מאי היא דתנן המניח כלים <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>תחת הצינור</span> לקבל בהן מי גשמים אחד כלים גדולים <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ואחד כלים קטנים</span> ואפילו כלי אבנים ו<span class='tlm-rsh' data-nro='16'>כלי אדמה</span> וכלי <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>גללים</span> פוסלין את המקוה אחד המניח ואחד השוכח דברי ב``ש וב``ה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מטהרין</span> בשוכח אמר ר' מאיר נמנו ורבו ב``ש על ב``ה ומודים ב``ש בשוכח <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>בחצר</span> שהוא טהור אמר רבי יוסי עדיין מחלוקת <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>במקומה עומדת</span> אמר רב משרשיא דבי רב אמרי הכל מודים כשהניחם בשעת קישור עבים טמאים בשעת פיזור עבים ד``ה טהורין לא נחלקו אלא שהניחם בשעת קישור עבים ונתפזרו וחזרו ונתקשרו מר סבר <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>בטלה מחשבתו</span> ומר סבר לא בטלה מחשבתו ולר' יוסי דאמר מחלוקת עדיין במקומה עומדת <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>בצרי להו</span> א``ר נחמן בר יצחק אף בנות כותים <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>נדות מעריסתן</span> בו ביום גזרו:  ואידך מאי היא דתנן כל המטלטלי' מביאין את הטומאה <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>בעובי המרדע</span> אמר רבי טרפו


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף יז,א גמרא
pgu: יז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'><span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אקפח</span> את בני</span> שזו הלכה מקופחת <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ששמע השומע</span> וטעה האיכר עובר ומרדעו על כתפו ואיהל צדו אחת על הקבר טימאו אותו משום כלים המאהילים על המת א``ר עקיבא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אני אתקן שיהו דברי חכמים</span> קיימים שיהו כל המטלטלים מביאין את הטומאה על האדם שנושא אותן בעובי המרדע ועל עצמן בכל שהן ועל שאר אדם וכלים בפותח טפח וא``ר ינאי ו<span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מרדע שאמרו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אין בעביו טפח</span> ויש בהיקפו טפח וגזרו על היקפו משום עביו <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ולר' טרפון</span> דאמר אקפח את בני שהלכה זו מקופחת בצרו להו א``ר נחמן בר יצחק אף בנות כותים נדות מעריסתן בו ביום גזרו <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ובאידך</span> ס``ל כר' מאיר:  ואידך הבוצר לגת שמאי אומר הוכשר הלל אומר לא הוכשר א``ל הלל לשמאי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מפני מה בוצרין בטהרה</span> ואין מוסקין בטהרה א``ל אם תקניטני גוזרני טומאה אף על המסיקה נעצו חרב בבית המדרש אמרו הנכנס <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>יכנס</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>והיוצא אל יצא</span> ואותו היום היה הלל כפוף ויושב לפני שמאי כאחד מן התלמידים והיה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>קשה</span> לישראל כיום שנעשה בו העגל וגזור שמאי והלל ולא קבלו מינייהו ואתו תלמידייהו גזור וקבלו מינייהו מ``ט אמר <ר'> זעירי אמר ר' חנינא גזירה שמא יבצרנו <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>בקופות טמאות</span> הניחא למ``ד כלי טמא חושב משקין שפיר אלא למ``ד אין כלי טמא חושב משקין מאי איכא למימר אלא אמר זעירי אמר ר' חנינא גזירה שמא יבצרנו בקופות <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מזופפות</span> רבא אמר גזירה משום <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>הנושכות</span> <דאמר> רב נחמן אמר רבה בר אבוה פעמים שאדם הולך לכרמו לידע אם הגיעו ענבים לבצירה או לא ונוטל אשכול ענבים לסוחטו ומזלף על גבי ענבים ובשעת בצירה עדיין משקה טופח עליהם:  ואידך אמ


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף יז,ב גמרא
pgu: יז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>טבי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>רישבא</span> אמר שמואל אף <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>גידולי תרומה</span> תרומה בו ביום גזרו מ``ט א``ר חנינא גזירה משום <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>תרומה טהורה ביד ישראל</span> אמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אי דחשידי להכי אפרושי נמי לא ליפרשו</span> <אלא אמר רבא ישראל> כיון דאפשר למעבד חטה אחת כדשמואל ולא קעביד הימוני מהימני אלא גזירה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>משום תרומה טמאה ביד כהן</span> דילמא משהי לה גביה ואתי לידי תקלה:  ואידך אמר ר' חייא בר אמי משמיה דעולא אף מי שהחשיך לו בדרך <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>נותן כיסו לנכרי</span> בו ביום גזרו:  ואידך אמר באלי אמר אבימי <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>סנוותאה</span> פתן ושמנן ויינן <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ובנותיהן</span> כולן מי``ח דבר הן הניחא לרבי מאיר אלא לר' יוסי שבסרי הויין <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>איכא הא</span> דרב אחא בר אדא דאמר רב אחא בר אדא אמר ר' יצחק גזרו על פתן משום שמנן ועל שמנן משום יינן על פתן משום שמנן מאי אולמיה דשמן מפת אלא גזרו על פתן ושמנן משום יינן ועל יינן משום בנותיהן ועל בנותיהן משום דבר אחר ועל דבר אחר משום דבר אחר מאי דבר אחר אמר רב נחמן בר יצחק גזרו על תינוק נכרי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>שמטמא בזיבה</span> שלא יהא תינוק ישראל רגיל אצלו במשכב זכור אי הכי לר``מ נמי תשסרי הויין אוכלין וכלים שנטמאו במשקין בחדא חשיב להו


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף יז,ב משנה
pgu: יז
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  ב``ש אומרים אין שורין דיו וסמנים ו<span class='tlm-rsh' data-nro='15'>כרשינין</span> אלא כדי שישורו מבעוד יום וב``ה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>מתירין</span> ב``ש אומרים אין נותנין <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>אונין</span> של פשתן לתוך התנור אלא כדי <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>שיהבילו</span> מבעוד יום ולא את הצמר ליורה אלא כדי שיקלוט <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>העין</span> ובית הלל מתירין ב``ש אומרים אין פורסין מצודות חיה ועופות ודגים אלא כדי שיצודו מבעוד יום וב``ה מתירין ב``ש אומרים אין מוכרין לנכרי ואין טוענין עמו ואין מגביהין עליו <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>אלא כדי שיגיע למקום קרוב</span> ובית הלל מתירין בית שמאי אומרים אין נותנין עורות לעבדן ולא כלים לכובס נכרי אלא כדי שיעשו מבעוד יום ובכולן בית הלל מתירין ע


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף יח,א משנה
pgu: יח
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  השמש אמר רשב``ג נוהגין היו בית אבא שהיו נותנין <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>כלי לבן</span> לכובס נכרי שלשה ימים קודם לשבת ושוין אלו ואלו <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>שטוענין</span> קורת בית הבד ועגולי הגת


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף יח,א גמרא
pgu: יח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  מאן תנא נתינת מים לדיו זו היא שרייתן אמר רב יוסף רבי היא דתניא אחד נותן את הקמח וא' נותן את המים <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>האחרון חייב</span> דברי רבי רבי יוסי אומר אינו חייב עד שיגבל א``ל אביי ודילמא עד כאן לא קאמר ר' יוסי אלא בקמח דבר גיבול הוא אבל דיו דלאו בר גיבול הוא אימא ליחייב לא סלקא דעתך דתניא אחד נותן את ה<span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אפר</span> ואחד נותן את המים האחרון חייב דברי רבי ר' יוסי ברבי יהודה אומר עד שיגבל ודילמא מאי אפר <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>עפר</span> דבר גיבול הוא והתניא אפר והתניא עפר מידי גבי הדדי תניא:  ת``ר <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>פותקין</span> מים לגינה ע``ש עם חשיכה ומתמלאת והולכת כל היום כולו ומניחין <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מוגמר</span> תחת הכלים <ע``ש> ומתגמרין והולכין כל היום כולו ומניחין <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>גפרית</span> תחת הכלים <ע``ש עם חשיכה> ומתגפרין והולכין כל השבת כולה ומניחין <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>קילור</span> ע``ג העין ואיספלנית על גבי מכה <ע``ש עם חשיכה> ומתרפאת והולכת כל היום כולו אבל אין נותנין חטין לתוך הריחים של מים אלא בכדי <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>שיטחנו מבעוד יום</span> מאי טעמא אמר רבה מפני שמשמעת קול א``ל רב יוסף ולימא מר משום שביתת כלים דתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0223' data-rgl='13'> שמות כג </span> ובכל אשר אמרתי אליכם תשמרו <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>לרבות שביתת כלים</span> אלא אמר רב יוסף משום שביתת כלים והשתא דאמרת לב``ה אית להו שביתת כלים דאורייתא גפרית ומוגמר מאי טעמא שרו משום דלא קעביד מעשה אונין של פשתן מאי טעמא שרו משום דלא עביד מעשה ומינח נייחא מצודת חיה ועוף ודגים דקא עביד מעשה מאי טעמא שרו התם נמי <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>בלחי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>וקוקרי</span> דלא קעביד מעשה והשתא דאמר רב אושעיא אמר רב אסי מאן תנא שביתת כלים דאורייתא ב``ש היא ולא בית הלל לב``ש בין קעביד מעשה בין דלא קעביד מעשה אסור לבית הלל אע``ג דקעביד מעשה שרי והשתא דאמרת דלב``ש אע``ג דלא עביד מעשה אסור אי הכ


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף יח,ב גמרא
pgu: יח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  מוגמר וגפרית מ``ט שרו ב``ש התם מנח אארעא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>גיגית</span> ונר וקדרה ושפוד מ``ט שרו ב``ש דמפקר להו אפקורי מאן תנא להא דת``ר לא תמלא אשה קדרה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>עססיות ותורמסין</span> ותניח לתוך התנור ע``ש עם חשכה ואם נתנן למוצאי שבת אסורין <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>בכדי שיעשו</span> כיוצא בו לא ימלא נחתום חבית של מים ויניח לתוך התנור ע``ש עם חשכה ואם עשה כן למוצאי שבת אסורין בכדי שיעשו לימא ב``ש היא ולא ב``ה אפילו תימא ב``ה גזירה שמא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>יחתה בגחלים</span> א``ה מוגמר וגפרית נמי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>לגזור</span> התם לא מחתי להו דאי מחתי <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>סליק בהו קוטרא</span> וקשי להו אונין של פשתן נמי ליגזור התם כיון דקשי להו זיקא לא מגלו ליה צמר ליורה לגזור אמר שמואל ביורה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>עקורה</span> וניחוש שמא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מגיס</span> בה בעקורה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>וטוחה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>והשתא דאמר מר</span> גזירה שמא יחתה בגחלים האי קדרה חייתא שרי לאנוחה ע``ש עם חשיכה בתנורא מ``ט כיון דלא חזי לאורתא אסוחי מסח דעתיה מיניה ולא אתי לחתויי גחלים <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ובשיל שפיר דמי</span> בשיל ולא בשיל אסיר ואי <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>שדא ביה גרמא חייא</span> שפיר דמי והשתא דאמר מר כל מידי דקשי ליה זיקא לא מגלו ליה האי בשרא ד<span class='tlm-rsh' data-nro='17'>גדיא</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='18'>שריק</span> שפיר דמי ד<span class='tlm-rsh' data-nro='19'>ברחא</span> ולא שריק אסור <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>דגדיא ולא שריק</span> דברחא ושריק רב אשי שרי ורב ירמיה מדיפתי אסיר ולרב אשי דשרי <והתניא> [והתנן] אין צולין בשר בצל וביצה אלא כדי שיצולו מבעוד יום התם דברחא ולא שריק איכא דאמרי דגדיא בין שריק בין לא שריק שפיר דמי דברחא נמי ושריק שפיר דמי כי פליגי דברחא ולא שריק דרב אשי שרי ורב ירמיה מדיפתי אסיר ולרב אשי דשרי <והתניא> [והתנן] אין צולין בשר בצל וביצה אלא כדי שיצולו מבעוד יום התם <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>בבשרא אגומרי</span> אמר רבינא האי קרא חייא שפיר דמי כיון דקשי ליה זיקא כבשרא דגדיא דמי:  ב``ש אומרים אין מוכרין:  ת``ר ב``ש אומרים לא ימכור אדם חפצו לנכרי ו<span class='tlm-rsh' data-nro='22'>לא ישאילנו</span> ולא ילונו ולא יתן לו במתנה <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>אלא כדי שיגיע</span> לביתו וב``ה אומרים כדי שיגיע ל<span class='tlm-rsh' data-nro='24'>בית הסמוך לחומה</span> רבי עקיבא אומר כדי שיצא <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>מפתח ביתו</span> א``ר יוסי בר' יהודה הן הן דברי רבי עקיבא הן הן דברי בית הלל לא בא רבי עקיבא אלא לפרש דברי ב``ה:  ת``ר בש``א לא ימכור אדם חמצו לנכרי אלא אם כן יודע בו שיכלה קודם הפסח דברי ב``ש ובית הלל אומרים כל זמן שמותר לאוכלו מותר למוכרו רבי יהודה אומ


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף יט,א גמרא
pgu: יט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>כותח הבבלי</span> וכל מיני כותח אסור למכור ל' יום קודם הפסח:  ת``ר נותנין מזונות לפני ה<span class='tlm-rsh' data-nro='2'>כלב</span> בחצר נטלו ויצא אין נזקקין לו כיוצא בו נותנין מזונות לפני הנכרי בחצר נטלו ויצא אין נזקקין לו הא תו למה לי היינו הך מהו דתימא האי רמי עליה והאי לא רמי עליה קמ``ל:  ת``ר <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>לא ישכיר אדם כליו</span> לנכרי בע``ש בד' ובה' מותר כיוצא בו אין משלחין איגרות ביד נכרי בע``ש בד' ובה' מותר אמרו עליו על ר' יוסי הכהן ואמרי לה על ר' יוסי החסיד <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>שלא נמצא כתב ידו</span> ביד נכרי מעולם ת``ר אין משלחין איגרת ביד נכרי ע``ש אא``כ קוצץ לו דמים ב``ש אומרים כדי שיגיע <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>לביתו</span> וב``ה אומרים כדי שיגיע <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>לבית הסמוך</span> לחומה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>והלא קצץ</span> אמר רב ששת ה``ק ואם לא קצץ בית שמאי אומרים עד שיגיע לביתו ובית הלל אומרים עד שיגיע לבית הסמוך לחומה והאמרת רישא אין משלחין לא קשיא הא דקביע בי <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>דואר</span> במתא והא דלא קביע בי דואר במתא:  ת``ר אין <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מפליגין</span> בספינה פחות מג' ימים קודם לשבת במה דברים אמורים לדבר הרשות אבל לדבר מצוה שפיר דמי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ופוסק</span> עמו על מנת לשבות ואינו שובת דברי רבי רשב``ג אומר אינו צריך <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ומצור לצידן</span> אפילו בע``ש מותר:  ת``ר אין צרין על עיירות של נכרים פחות מג' ימים קודם לשבת ואם התחילו אין מפסיקין וכן היה שמאי אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0520' data-rgl='20'> דברים כ </span> עד רדתה אפי' בשבת:  אמר רבן שמעון בן גמליאל נוהגין היו וכו':  תניא א``ר צדוק כך היה מנהגו של בית רבן גמליאל שהיו נותנין כלי לבן לכובס ג' ימים קודם לשבת וצבועים אפילו בע``ש ומדבריהם למדנו שהלבנים קשים לכבסן יותר מן הצבועין אביי הוה יהיב ליה ההוא מנא דצביעא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>לקצרא</span> אמר ליה כמה בעית עילויה א``ל כדחיורא אמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>כבר קדמוך רבנן</span> אמר אביי האי מאן דיהיב מנא לקצרא במשחא ניתיב ליה ובמשחא נשקול מיניה דאי טפי אפסדיה דמתחיה ואי בציר אפסדיה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>דכווצי</span>ה:  ושוין אלו ואלו שטוענין כו':  מאי שנא כולהו דגזרו בהו ב``ש ומ``ש קורות בית הבד ועיגולי הגת דלא גזרו הנך דאי עביד להו בשבת מיחייב חטאת גזרו בהו ב``ש ע``ש עם חשכה קורות בית הבד ועיגולי הגת דאי עביד להו בשבת לא מיחייב חטאת לא גזרו מאן תנא דכל מידי <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>דאתי ממילא</span> שפיר דמי אמר רבי יוסי <בר> [ברבי] חנינא רבי ישמעאל היא דתנן השום וה<span class='tlm-rsh' data-nro='22'>בוסר</span> וה<span class='tlm-rsh' data-nro='23'>מלילות</span> שרסקן מבעוד יום רבי ישמעאל אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>יגמור</span> משתחשך ורבי עקיבא אומ


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף יט,ב גמרא
pgu: יט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לא יגמור</span> ורבי אל<span class='tlm-rsh' data-nro='13'>עז</span>ר אמר רבי אלעזר היא דתנן <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>חלות דבש</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>שריסקן</span> בערב שבת ויצאו מעצמן אסור ורבי אלעזר מתיר ור' יוסי בר חנינא מ``ט לא אמר כרבי אלעזר אמר לך התם הוא דמעיקרא אוכל ולבסוף אוכל <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>הכא</span> מעיקרא אוכל והשתא משקה ור' אלעזר אמר לך הא שמעינן ליה לר' אלעזר דאפילו זיתים וענבים נמי שרי דהא כי אתא רב הושעיא מנהרדעא אתא ואייתי מתניתא בידיה זיתים וענבים שריסקן מערב שבת ויצאו מעצמן <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אסורין</span> ר' אלעזר ור``ש מתירין ורבי יוסי בר חנינא ברייתא לא שמיע ליה ור' אלעזר מ``ט לא אמר כר' יוסי בר חנינא אמר לך לאו איתמר עלה אמר רבא בר חנינא אמר רבי יוחנן במחוסרין דיכה דכ``ע לא פליגי כי פליגי במחוסרין <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>שחיקה</span> והני נמי כמחוסרין דיכה דמו הורה רבי יוסי בר חנינא כרבי ישמעאל <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>שמן של בדדין</span> ומחצלות של בדדין <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>רב אסר</span> ושמואל שרי הני <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>כרכי דזוזי</span> רב אסר ושמואל שרי א``ר נחמן עז לחלבה ורחל לגיזתה ותרנגולת לביצתה ותורי דרידיא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ותמרי דעיסקא</span> רב אסר ושמואל אמר מותר וקמיפלגי בפלוגת' דר' יהודה ור' שמעון ההוא תלמידא דאורי ב<span class='tlm-rsh' data-nro='18'>חרתא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>דארגיז</span> כרבי שמעון שמתיה רב המנונא והא כרבי שמעון סבירא לן באתריה דרב הוה לא איבעי ליה למיעבד הכי הני תרי תלמידי <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>חד מציל</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>בחד מנא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>וחד מציל בארבע וחמש מאני</span> וקמיפלגי בפלוגתא דרבה בר זבדא ורב הונא


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף יט,ב משנה
pgu: יט
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  אין צולין בשר בצל וביצה אלא כדי שיצולו מבעוד יום אין נותנין פת לתנור עם חשכה ולא <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>חררה</span> על גבי גחלים אלא כדי ש<span class='tlm-rsh' data-nro='26'>יקרמו</span> פניה מבעוד יום רא``א כדי שיקרום <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>התחתון</span> שלה משלשלין את הפסח בתנור עם חשכה <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>ומאחיזין את האור</span> במדורת בית המוק


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף כ,א משנה
pgu: כ
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ובגבולין</span> כדי שתאחוז האור ברובו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ר' יהודה אומר</span> בפחמין <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>כל שהוא</span>


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף כ,א גמרא
pgu: כ
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  וכמה א``ר אלעזר אמר רב כדי שיצולו מבעו``י כמאכל <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>בן דרוסאי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>איתמר נמי</span> אמר רב אסי א``ר יוחנן <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>כל שהוא</span> כמאכל בן דרוסאי אין בו משום בישולי נכרים תניא חנניא אומר כל שהוא כמאכל בן דרוסאי מותר להשהותו ע``ג כירה ואע``פ שאין גרופה וקטומה:  אין נותנין את הפת כו':  איבעיא להו תחתון האיך <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>דגבי תנור</span> או דילמא תחתון האיך דגבי האור ת``ש ר``א אומר כדי שיקרמו פניה המדובקין בתנור:  משלשלין את הפסח:  מ``ט משום דבני חבורה זריזין הן הא לאו הכי לא והאמר מר גדיא בין שריק בין לא שריק שפיר דמי התם מינתח הכא לא מינתח:  ומאחיזין את האור וכו':  מנהני מילי אמר רב הונא<span class='tlm-sfr' data-chp='0235' data-rgl='3'> שמות לה </span> לא תבערו אש בכל מושבותיכם בכל מושבותיכם אי אתה מבעיר אבל אתה מבעיר במדורת בית המוקד מתקיף לה רב חסדא אי הכי אפילו בשבת נמי אלא אמר רב חסדא קרא כי אתא למישרי <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אברים ופדרים הוא דאתא</span> וכהנים זריזין הן:  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ובגבולין</span> כדי שתאחוז כו':  מאי רובן אמר רב רוב <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>כל אחד ואחד</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ושמואל אמר</span> כדי שלא יאמרו הבא עצים ונניח תחתיהן תנא רב חייא לסיועיה לשמואל כדי שתהא שלהבת עולה מאיליה ולא שתהא שלהבת עולה ע``י דבר אחר <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>עץ יחידי</span> רב אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>רוב עביו</span> ואמרי לה ב<span class='tlm-rsh' data-nro='17'>רוב היקפו</span> אמר רב פפא הלכך בעינן רוב עביו ובעינן רוב היקפו <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>כתנאי</span> ר' חייא אמר כדי <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>שישחת</span> העץ ממלאכת האומן רבי יהודה בן בתירא אומר כדי שתאחז האש משני צדדין ואע``פ שאין ראיה לדבר <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>זכר לדבר</span><span class='tlm-sfr' data-chp='1215' data-rgl='4'> יחזקאל טו </span> את <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>שני קצותיו אכלה האש</span> ותוכו <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>נחר</span> היצלח למלאכה: <span class='tlm-sfr' data-chp='1136' data-rgl='22'> ירמיהו לו </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>והאח</span> לפניו מבערת מאי אח אמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>אחוונא</span> ושמואל אמר עצים שנדלקו באחוונא ההוא דאמר להו מאן בעי אחוונא אשתכח ערבתא א``ר הונא קנים <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>אין צריכין רוב</span> אגדן צריכין רוב <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>גרעינין</span> אין צריכין רוב <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>נתנן בחותלות</span> צריכין רוב מתקיף לה רב חסדא אדרבה איפכא מסתברא <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>קנים מבדרן</span> אגדן לא מבדרן גרעינין מבדרן נתנן בחותלות לא מבדרן איתמר נמ


id: 2101
lvr: 21
prk: 01
nru: דף כ,ב גמרא
pgu: כ
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אמר רב כהנא קנים שאגדן צריכין רוב לא אגדן אין צריכין רוב גרעינין צריכין רוב נתנן בחותלות אין צריכין רוב תני רב יוסף ארבע מדורות אין צריכין רוב של זפת ושל גפרית ושל גבינה ושל <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>רבב</span> במתניתא תנא אף של <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>קש</span> ושל <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>גבבא</span> א``ר יוחנן עצים של בבל אין צריכין רוב מתקיף לה רב יוסף מאי היא אילימא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>סילתי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>השתא פתילה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אמר עולא המדליק</span> צריך שידליק ברוב היוצא סילתי מבעיא אלא אמר רב יוסף <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>שוכא דארזא</span> רמי בר אבא אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>זאזא</span>:
<BR


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף כ,ב משנה
pgu: כ
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>במה מדליקין</span> ובמה אין מדליקין אין מדליקין לא בלכש ולא בחוסן ולא בכלך ולא בפתילת האידן ולא בפתילת המדבר ולא בירוקה שעל פני המים ו<span class='tlm-rsh' data-nro='12'>לא בזפת ולא בשעוה</span> ולא בשמן קיק ולא בשמן שריפה ולא באליה ולא בחלב נחום המדי אומר מדליקין בחלב מבושל וחכ``א אחד מבושל ואחד שאינו מבושל אין מדליקין בו


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף כ,ב גמרא
pgu: כ
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  לכש <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>שוכא דארזא</span> שוכא דארזא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'><span class='tlm-rsh' data-nro='25'>עץ בעלמא הוא</span></span> ב<span class='tlm-rsh' data-nro='14'>עמרניתא</span> דאית ביה:  ולא בחוסן:  אמר רב יוסף נעורת של פשתן אמר ליה אביי והכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='1001' data-rgl='31'> ישעיהו א </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>והיה החסון לנעורת</span> <מכלל דחוסן לאו נעורת הוא> אלא אמר אביי <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>כיתנא דדייק ולא נפיץ</span>:  ולא בכלך:  אמר שמואל שאלתינהו לכל נחותי ימא ואמרי <לה> [לי] כולכא שמיה רב יצחק בר זעירא אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='17'><span class='tlm-rsh' data-nro='18'>גושקרא</span></span> רבין ואביי הוו יתבי קמיה דרבנא נחמיה אחוה דריש גלותא חזייה דהוה לביש <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>מטכסא</span> א``ל רבין לאביי היינו כלך דתנן א``ל אנן שירא פרנדא קרינן ליה מיתיבי ה<span class='tlm-rsh' data-nro='20'>שיראים</span> והכלך וה<span class='tlm-rsh' data-nro='21'>סיריקין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>חייבין בציצית</span> <תיובתא דרבין> תיובתא איבעית אימא שירא לחוד ושירא פרנדא לחוד:  ולא בפתילת האידן:  אחוינא:  רבין ואביי הוו קאזלו <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>בפקתא</span> דטמרוריתא חזינהו להנהו ארבתא אמר ליה רבין לאביי היינו אידן דתנן אמר ליה האי עץ בעלמא הוא קלף ואחוי ליה עמרניתא דביני ביני:  ולא בפתילת המדבר:  <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>שברא</span>:  ולא בירוקה שעל כו':  מאי היא אילימא <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>אוכמתא דחריצי</span> איפרוכי מפרכן אלא אמר רב פפא <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>אוכמתא דארבא</span> תנא הוסיפו עליהן של צמר ושל שער ותנא דידן צמר מכווץ כוויץ שער איחרוכי מיחרך:  ולא בזפת:  זפת זיפתא שעוה קירותא תנא <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>עד כאן</span> פסול פתילות <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>מכאן ואילך פסול שמנים</span> פשיטא <span class='tlm-rsh' data-nro='33'>שעוה איצטריכא ליה</span> מהו דתימא לפתילות נמי לא חזיא קא משמע לן אמר רמי בר אבין עטרנא <span class='tlm-rsh' data-nro='35'>פסולתא דזיפתא</span> שעוה פסולתא דדובש


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף כא,א גמרא
pgu: כא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  למאי נפקא מינה <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>למקח וממכר</span>:  ת``ר כל אלו שאמרו אין מדליקין בהן בשבת <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אבל עושין מהן מדורה</span> בין להתחמם כנגדה בין להשתמש לאורה בין ע``ג קרקע בין על גבי כירה ולא אסרו אלא לעשות מהן פתילה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>לנר</span> בלבד:  ולא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>בשמן קיק</span> וכו':  מאי שמן קיק אמר שמואל שאילתינהו לכל נחותי ימא ואמרו לי עוף אחד יש בכרכי הים וקיק שמו רב יצחק בריה דרב יהודה אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>משחא דקאזא</span> ריש לקיש אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>קיקיון</span> דיונה אמר רבה בר בר חנה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>לדידי חזי לי</span> קיקיון דיונה ולצלוליבא דמי <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ומדפשקי רבי</span> ועל פום חנותא מדלן יתיה ו<span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מפרצידוהי</span> עבדי משחא ובענפוהי נייחן כל <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>בריחי</span> דמערבא אמר רבה פתילות שאמרו חכמים אין מדליקין בהן בשבת מפני שהאור <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מסכסכת</span> בהן שמנים שאמרו חכמים אין מדליקין בהן מפני <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>שאין נמשכין</span> אחר הפתילה בעא מיניה אביי מרבה שמנים שאמרו חכמים אין מדליקין בהן בשבת מהו שיתן לתוכן <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>שמן כל שהוא</span> וידליק מי גזרינן דילמא אתי לאדלוקי בעינייהו או לא א``ל אין מדליקין מאי טעמא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>לפי שאין מדליקין</span> איתיביה כרך דבר שמדליקין בו ע``ג דבר שאין מדליקין בו אין מדליקין בו <אמר> רשב``ג [אומר] של בית אבא היו כורכין פתילה על גבי אגוז ומדליקין קתני מיהת מדליקין א``ל אדמותבת לי מדרשב``ג סייעינהו מדתנא קמא הא לא קשיא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>מעשה רב</span> מ``מ קשיא <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>מאי לאו להדליק</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>לא להקפות</span> אי להקפות מ``ט דת``ק כולה רשב``ג היא וחסורי מיחסרא והכי קתני כרך דבר שמדליקין בו ע``ג דבר שאין מדליקין בו אין מדליקין בו בד``א להדליק אבל להקפות מותר שרבן שמעון בן גמליאל אומר של בית אבא היו כורכין פתילה ע``ג אגוז איני והאמר רב ברונא אמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>חלב מהותך</span> וקרבי דגים שנמוחו אדם נותן לתוכו שמן כל שהוא ומדליק <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>הני מימשכי בעינייהו</span> והני לא מימשכי בעינייהו וגזרו רבנן על חלב מהותך משום חלב שאינו מהותך ועל קרבי דגים שנמוחו משום קרבי דגים שלא נמוחו וליגזור נמי חלב מהותך וקרבי דגים שנמוחו שנתן לתוכן שמן משום חלב מהותך וקרבי דגים שנמוחו שלא נתן לתוכן שמן היא גופה גזירה ואנן ניקום וניגזור גזירה לגזירה:  תני רמי בר חמא פתילות ושמנים שאמרו חכמים אין מדליקין בהן בשבת אין מדליקין בהן במקדש משום שנא'<span class='tlm-sfr' data-chp='0227' data-rgl='20'> שמות כז </span> להעלות נר תמיד הוא תני לה <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>והוא אמר לה</span> כדי שתהא שלהבת עולה מאיליה ולא שתהא עולה על ידי דבר אחר תנן מבלאי מכנסי כהנים <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>ומהמיניהם</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>היו מפקיעין</span> ומהן מדליקין <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>שמחת בית השואבה שאני</span> ת``ש דתני רבה בר מתנה בגדי כהונה שבלו מפקיעין אותן ומהן היו עושין פתילות למקדש <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>מאי לאו דכלאים</span> לא דבוץ:  אמר רב הונא פתילות ושמנים שאמרו חכמים אין מדליקין בהן בשבת אין מדליקין בהן בחנוכה בין בשבת בין בחול אמר רבא מאי טעמא דרב הונא קסבר <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>כבתה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>זקוק לה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>ומותר להשתמש לאורה</span> ורב חסדא אמר מדליקין בהן בחול אבל לא בשבת קסבר כבת


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף כא,ב גמרא
pgu: כא
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אין זקוק לה</span> ומותר להשתמש לאורה א``ר זירא אמר רב מתנה ואמרי לה א``ר זירא אמר רב פתילות ושמנים שאמרו חכמים אין מדליקין בהן בשבת מדליקין בהן בחנוכה בין בחול בין בשבת א``ר ירמיה מאי טעמא דרב קסבר כבתה אין זקוק לה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ואסור להשתמש לאורה</span> אמרוה רבנן קמיה דאביי משמיה דר' ירמיה ולא קיבלה כי אתא רבין אמרוה רבנן קמיה דאביי משמיה דר' יוחנן וקיבלה אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אי זכאי</span> גמירתיה לשמעתיה מעיקרא והא גמרה נפקא מינה ל<span class='tlm-rsh' data-nro='4'>גירסא דינקותא</span> וכבתה אין זקוק לה ורמינהו מצותה משתשקע החמה עד שתכלה רגל מן השוק מאי לאו דאי כבתה הדר מדליק לה לא דאי לא אדליק מדליק וא``נ <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>לשיעורה</span>:  עד שתכלה רגל מן השוק ועד כמה אמר רבה בר בר חנה אמר ר' יוחנן עד דכליא ריגלא דתרמודאי:  ת``ר מצות חנוכה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>נר איש וביתו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>והמהדרין</span> נר לכל אחד ואחד והמהדרין מן המהדרין ב``ש אומרים יום ראשון מדליק שמנה מכאן ואילך פוחת והולך וב``ה אומרים יום ראשון מדליק אחת מכאן ואילך מוסיף והולך אמר עולא פליגי בה תרי אמוראי במערבא ר' יוסי בר אבין ור' יוסי בר זבידא חד אמר טעמא דב``ש כנגד ימים הנכנסין וטעמא דב``ה כנגד <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ימים היוצאין</span> וחד אמר טעמא דב``ש כנגד <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>פרי החג</span> וטעמא דבית הלל ד<span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מעלין בקדש ואין מורידין</span> אמר רבה בר בר חנה א``ר יוחנן שני זקנים היו בצידן אחד עשה כב``ש ואחד עשה כדברי ב``ה זה נותן טעם לדבריו כנגד פרי החג וזה נותן טעם לדבריו דמעלין בקדש ואין מורידין ת``ר נר חנוכה מצוה להניחה על פתח ביתו <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מבחוץ</span> אם היה דר בעלייה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מניחה</span> בחלון הסמוכה לרה``ר ובשעת <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>הסכנה</span> מניחה על שלחנו ודיו אמר רבא צריך <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>נר אחרת</span> להשתמש לאורה <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ואי איכא מדורה</span> לא צריך <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>ואי אדם חשוב הוא</span> אע``ג דאיכא מדורה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>צריך נר אחרת</span>:  <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>מאי חנוכה</span> דתנו רבנן בכ``ה בכסליו יומי דחנוכה תמניא אינון דלא למספד בהון ודלא להתענות בהון שכשנכנסו יוונים להיכל טמאו כל השמנים שבהיכל וכשגברה מלכות בית חשמונאי ונצחום בדקו ולא מצאו אלא פך אחד של שמן שהיה מונח <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>בחותמו</span> של כהן גדול ולא היה בו אלא להדליק יום אחד נעשה בו נס והדליקו ממנו שמונה ימים לשנה אחרת קבעום ועשאום ימים טובים בהלל והודאה תנן התם <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>גץ</span> היוצא מתחת ה<span class='tlm-rsh' data-nro='25'>פטיש</span> ויצא והזיק חייב גמל שטעון פשתן והוא עובר ברה``ר ונכנסה פשתנו לתוך החנות ודלקה בנרו של חנוני והדליק את הבירה בעל הגמל חייב הניח חנוני את נרו מבחוץ חנוני חייב רבי יהודה אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>בנר חנוכה פטור</span> אמר רבינא <משום דרבה> [משמיה דרבא] <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>זאת אומרת</span> נר חנוכה מצוה להניחה בתוך עשרה דאי ס``ד למעלה מעשרה לימא ליה היה לך להניח למעלה מגמל ורוכבו ודילמא אי מיטרחא ליה טובא אתי לאימנועי ממצוה:  אמר רב כהנא דרש רב נתן בר מניומי משמיה דרבי תנחו


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף כב,א גמרא
pgu: כב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  נר של חנוכה שהניחה למעלה מכ' אמה <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>פסולה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>כסוכה וכמבוי</span>:  ואמר רב כהנא דרש רב נתן בר מניומי משמיה דרב תנחום מאי דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0137' data-rgl='24'> בראשית לז </span> והבור רק אין בו מים ממשמע שנא' והבור רק איני יודע שאין בו מים אלא מה ת``ל אין בו מים מים אין בו אבל נחשים ועקרבים יש בו:  אמר רבה נר חנוכה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מצוה להניחה</span> בטפח הסמוכה לפתח והיכא מנח ליה רב אחא בריה דרבא אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מימין</span> רב שמואל מדפתי אמר משמאל והילכתא משמאל כדי שתהא נר חנוכה משמאל ו<span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מזוזה</span> מימין:  אמר רב יהודה אמר רב אסי <אמר רב> אסור <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>להרצות</span> מעות כנגד נר חנוכה כי אמריתה קמיה דשמואל אמר לי וכי נר קדושה יש בה מתקיף לה רב יוסף וכי <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>דם</span> קדושה יש בו דתניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0317' data-rgl='13'> ויקרא יז </span> ושפך וכסה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>במה ששפך</span> יכסה שלא יכסנו ברגל שלא יהו מצות בזויות עליו ה``נ שלא יהו מצות בזויות עליו:  בעו מיניה מרבי יהושע בן לוי מהו להסתפק מ<span class='tlm-rsh' data-nro='7'>נויי סוכה</span> כל שבעה א``ל הרי אמרו אסור להרצות מעות כנגד נר חנוכה אמר רב יוסף <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>מריה דאברהם</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>תלי</span> תניא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>בדלא תניא</span> סוכה תניא חנוכה לא תניא דתניא סככה כהלכתה ועיטרה בקרמים ובסדינין המצויירין ותלה בה אגוזים אפרסקין שקדים ורמונים ופרכילי ענבים ועטרות של שבלים יינות <של> שמנים וסלתות אסור להסתפק מהן עד מוצאי יום טוב האחרון של חג ואם <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>התנה עליהן</span> הכל לפי תנאו אלא אמר רב יוסף <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אבוהון דכולהו</span> דם:  איתמר רב אמר אין מדליקין <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מנר לנר</span> ושמואל אמר מדליקין רב אמר אין <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>מתירין</span> ציצית מבגד לבגד ושמואל אמר מתירין מבגד לבגד רב אמר אין הלכה כרבי שמעון בגרירה ושמואל אמר הלכה כרבי שמעון בגרירה אמר אביי <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>כל מילי דמר</span> עביד כרב לבר מהני תלת דעביד כשמואל מדליקין מנר לנר ומתירין מבגד לבגד והלכה כרבי שמעון בגרירה דתניא רבי שמעון אומר גורר אדם מטה כסא וספסל ובלבד שלא יתכוין לעשות חריץ יתיב ההוא מרבנן קמיה דרב אדא בר אהבה ויתיב וקאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>טעמא דרב</span> משום ביזוי מצוה אמר להו לא תציתו ליה טעמיה דרב משום דקא מכחיש מצוה מאי בינייהו איכא בינייהו דקא מדליק <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>משרגא לשרגא</span> מ``ד משום ביזוי מצוה משרגא לשרגא מדליק מ``ד משום <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>אכחושי</span> מצוה משרגא לשרגא נמי אסור מתיב רב אויא סלע ש


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף כב,ב גמרא
pgu: כב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מעשר שני</span> אין שוקלין כנגדו דנרי זהב ואפילו לחלל עליו מעשר שני אחר <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אי אמרת בשלמא כי פליגי רב ושמואל מנר לנר</span> אבל בקינסא אסר שמואל הא לא תהוי תיובתא אלא אי אמרת בקינסא נמי שרי הא תהוי תיובתא אמר רבה גזירה שמא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>לא יכוין משקלותיו</span> וקא מפיק להו לחולין מתיב רב ששת<span class='tlm-sfr' data-chp='0324' data-rgl='3'> ויקרא כד </span> מחוץ לפרוכת העדות יערוך וכי לאורה הוא צריך והלא כל ארבעים שנה שהלכו בני ישראל במדבר לא הלכו אלא לאורו אלא עדות היא לבאי עולם שהשכינה שורה בישראל מאי עדות אמר רב זו <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>נר מערבי</span> שנותן בה שמן <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>כמדת חברותיה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>וממנה היה מדליק</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ובה היה מסיים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>והא הכא כיון דקביעי נרות</span> לא סגיא דלא משקיל <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ואדלוקי</span> קשיא בין למאן דאמר משום בזוי מצוה ובין למ``ד משום אכחושי מצוה תרגמא ר``פ <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>בפתילות ארוכות</span> סוף סוף למ``ד משום אכחושי מצוה קשיא קשיא מאי הוי עלה א``ר הונא בריה דרב יהושע חזינא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אי הדלקה עושה מצוה</span> מדליקין מנר לנר <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ואי הנחה עושה מצוה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אין מדליקין מנר לנר</span> דאיבעיא להו הדלקה עושה מצוה או הנחה עושה מצוה ת``ש דאמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>היה תפוש נר חנוכה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>ועומד</span> לא עשה ולא כלום שמע מינה הנחה עושה מצוה התם הרואה אומר לצורכו הוא דנקיט לה ת``ש דאמר רבא הדליקה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>בפנים</span> והוציאה לא עשה כלום אא``ב הדלקה עושה מצוה הדלקה במקומו בעינן משום הכי לא עשה כלום אלא אי אמרת הנחה עושה מצוה אמאי לא עשה ולא כלום התם נמי הרואה הוא אומר לצורכו הוא דאדלקה תא שמע דאמר רבי יהושע בן לו


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף כג,א גמרא
pgu: כג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>עששית</span> שהיתה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>דולקת</span> והולכת כל היום כולו למוצ``ש מכבה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ומדליקה</span> אי אמרת בשלמא הדלקה עושה מצוה שפיר אלא אי אמרת הנחה עושה מצוה האי מכבה ומדליקה מכבה ומגביהה ומניחה ומדליקה מיבעי ליה ועוד מדקא מברכינן אשר קדשנו במצותיו וצונו להדליק נר של חנוכה ש``מ הדלקה עושה מצוה ש``מ והשתא דאמרינן הדלקה עושה מצוה הדליקה חרש שוטה וקטן לא עשה ולא כלום אשה ודאי מדליקה דא``ר יהושע בן לוי נשים חייבות בנר חנוכה שאף הן <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>היו באותו הנס</span>:  אמר רב ששת <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אכסנאי</span> חייב בנר חנוכה א``ר זירא מריש כי הוינא בי רב משתתפנא בפריטי בהדי אושפיזא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>בתר דנסיבי</span> איתתא אמינא השתא ודאי לא צריכנא דקא מדליקי <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>עלי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>בגו ביתאי</span>:  א``ר יהושע בן לוי כל השמנים כולן יפין לנר ושמן זית מן המובחר אמר אביי מריש הוה מהדר מר אמשחא דשומשמי אמר האי משך נהורי טפי כיון דשמע לה להא דרבי יהושע בן לוי מהדר אמשחא דזיתא אמר האי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>צליל נהוריה</span> טפי ואריב``ל כל השמנים יפין לדיו ושמן זית מן המובחר איבעיא להו <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>לגבל</span> או <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>לעשן</span> ת``ש דתני רב שמואל בר זוטרא כל השמנים יפין לדיו ושמן זית מן המובחר בין לגבל בין לעשן רב שמואל בר זוטרא מתני הכי כל העשנים יפין לדיו ושמן זית מן המובחר אמר רב הונא כל השרפין יפין לדיו ו<span class='tlm-rsh' data-nro='12'>שרף</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>קטף</span> יפה מכולם:  א``ר חייא בר אשי אמר רב המדליק נר של חנוכה צריך לברך ורב ירמיה אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>הרואה</span> נר של חנוכה צריך לברך אמר רב יהודה יום ראשון הרואה מברך ב' ומדליק מברך ג' מכאן ואילך מדליק מברך שתים ורואה מברך אחת <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>מאי ממעט</span> ממעט זמן ונימעוט נס נס <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>כל יומי איתיה</span> מאי מברך מברך אשר קדשנו במצותיו וצונו להדליק נר של חנוכה ו<span class='tlm-rsh' data-nro='18'>היכן צונו</span> רב אויא אמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0517' data-rgl=''> דברים יז </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>מלא תסור</span> רב נחמיה אמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0532' data-rgl='7'> דברים לב </span> שאל אביך ויגדך זקניך ויאמרו לך מתיב רב עמרם הדמאי <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>מערבין בו</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='21'>משתתפין בו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>ומברכין עליו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>ומזמנין עליו</span> ומפרישין אותו ערום ובין השמשות ואי אמרת כל מדרבנן בעי ברכה הכא כי קאי ערום היכי מברך והא בעינן<span class='tlm-sfr' data-chp='0523' data-rgl='15'> דברים כג </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>והיה מחניך קדוש</span> וליכא אמר אביי <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>ודאי דדבריהם</span> בעי ברכה <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>ספק דדבריהם</span> לא בעי ברכה והא יו``ט שני דספק דבריהם הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>ובעי ברכה</span> התם כי היכי דלא לזילזולי בה <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>רבא אמר</span> רוב עמי הארץ מעשרין הן:  אמר רב הונא <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>חצר שיש לה ב' פתחים</span> צריכה שתי נרות <ואמר> [אמר] רבא לא אמרן אלא משתי רוחות אבל מרוח אחת לא צריך מ``ט אילימא משום חשדא חשדא דמאן אילימא <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>חשדא דעלמא</span> אפילו ברוח אחת נמי ליבעי אי חשדא דבני מתא אפי' משתי רוחות נמי לא ליבעי לעולם משום חשדא דבני מתא וזימנין דמחלפי בהאי ולא חלפי בהאי ואמרי כי היכי דבהאי פיתחא לא אדליק בהך פיתחא נמי לא אדליק ומנא תימרא דחיישינן לחשד דתניא אמר רבי שמעון בשביל ארבעה דברים אמרה תורה להניח פיאה בסוף שדהו מפני גזל עניים ומפני ביטול עניים ומפני החשד ומשום<span class='tlm-sfr' data-chp='0319' data-rgl='17'> ויקרא יט </span> בל תכלה מפני גזל עניים שלא יראה בעל הבית שעה פנוייה ויאמר לקרובו עני הרי זו פא


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף כג,ב גמרא
pgu: כג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ומפני ביטול עניים שלא יהו עניים יושבין ומשמרין עכשיו מניח בעה``ב פאה ומפני חשד שלא יהיו עוברין ושבין אומרים תבא מארה לאדם שלא הניח פאה בשדהו ומשום<span class='tlm-sfr' data-chp='0319' data-rgl='17'> ויקרא יט </span> בל תכלה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אטו כולהו</span> לאו משום בל תכלה נינהו <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אמר רבא מפני הרמאין</span>:  אמר רב יצחק בר רדיפה א``ר הונא נר שיש לה שני פיות עולה לב' בני אדם אמר רבא מילא קערה שמן והקיפה פתילות כפה עליה כלי עולה לכמה בני אדם לא כפה עליה כלי עשאה כמין מדורה ואפילו לאחד נמי אינה עולה:  אמר רבא פשיטא לי <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>נר ביתו ונר חנוכה</span> נר ביתו עדיף משום <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>שלום ביתו</span> נר ביתו וקידוש היום נר ביתו עדיף משום שלום ביתו בעי רבא נר חנוכה וקידוש היום מהו קידוש היום עדיף דתדיר או דילמא נר חנוכה עדיף משום פרסומי ניסא בתר דאבעיא הדר פשטה נר חנוכה עדיף משום פרסומי ניסא:  אמר רב הונא הרגיל בנר הויין ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>בנים תלמידי חכמים</span> הזהיר במזוזה זוכה לדירה נאה הזהיר בציצית זוכה לטלית נאה הזהיר בקידוש היום זוכה וממלא גרבי יין רב הונא הוה רגיל דהוה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>חליף ותני</span> אפתחא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>דרבי אבין נגרא</span> חזא דהוה רגיל בשרגי טובא אמר תרי גברי רברבי נפקי מהכא נפקי מינייהו רב אידי בר אבין ורב חייא בר אבין רב חסדא הוה רגיל דהוה חליף ותני אפיתחא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>דבי נשא</span> דרב שיזבי חזא דהוה רגיל בשרגי טובא אמר גברא רבא נפק מהכא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>נפק מינייהו</span> רב שיזבי דביתהו דרב יוסף הות <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מאחרה ומדלקת</span> לה אמר לה רב יוסף תניא<span class='tlm-sfr' data-chp='0213' data-rgl='22'> שמות יג </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>לא ימיש</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>עמוד הענן</span> יומם ועמוד האש לילה מלמד שעמוד ענן משלים לעמוד האש ועמוד האש משלים לעמוד הענן סברה לאקדומה אמר לה ההוא סבא <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>תנינא</span> ובלבד <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>שלא יקדים</span> ושלא יאחר:  אמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>דרחים</span> רבנן <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>הוו ליה בנין רבנן</span> דמוקיר רבנן הוו ליה חתנוותא רבנן דדחיל מרבנן הוא גופיה הוי צורבא מרבנן <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>ואי לאו בר הכי</span> הוא משתמען מיליה כצורבא מרבנן:  ולא בשמן שריפה וכו':  מאי שמן שריפה אמר רבה שמן של תרומה שנטמאה ואמאי קרו לה שמן שריפה הואיל <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>ולשריפה עומד</span> ובשבת מ``ט לא מתוך <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>שמצוה עליו לבערו</span> גזרה <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>שמא יטה</span> א``ל אביי אלא מעתה ביו``ט לישתרי אלמה תנן אין מדליקין בשמן שריפה ביו``ט גזרה יו``ט אטו שבת רב חסדא אמר לשמא יטה לא חיישינן אלא הכא ביו``ט שחל להיות ע``ש עסקינן לפי שאין שורפין קדשים ביו``ט והא מדקתני סיפא אין מדליקין בשמן שריפה ביו``ט מכלל דרישא לאו ביו``ט עסקי' א``ר חנינא מסורא מה טעם קאמר מה טעם אין מדליקין בשמן שריפה ביו``ט לפי שאין שורפין קדשים ביו``


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף כד,א גמרא
pgu: כד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  תניא כוותיה דרב חסדא כל אלו שאמרו אין מדליקין בהן בשבת מדליקין בהן ביום טוב חוץ משמן שריפה לפי שאין שורפין קדשים ביום טוב:  איבעיא להו מהו להזכיר של חנוכה <span class='tlm-rsh' data-nro='0'><span class='tlm-rsh' data-nro='11'>בברכת המזון</span></span> כיון דמדרבנן הוא לא מדכרינן או דילמא משום פרסומי ניסא מדכרינן אמר רבא אמר רב סחורה אמר רב הונא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אינו מזכיר</span> ואם בא להזכיר מזכיר <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>בהודאה</span> רב הונא בר יהודה איקלע לבי רבא סבר לאדכורי בבונה ירושלים אמר להו רב ששת כתפלה מה תפלה בהודאה אף ברכת המזון בהודאה:  איבעיא להו מהו להזכיר ראש חודש בברכת המזון אם תימצי לומר בחנוכה דרבנן לא צריך ראש חודש דאורייתא צריך או דילמא כיון דלא אסור בעשיית מלאכה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לא מזכרינן</span> רב אמר מזכיר רבי חנינא אמר אינו מזכיר אמר רב זריקא נקוט דרב בידך דקאי רבי אושעיא כוותיה דתני ר' אושעיא ימים שיש בהן קרבן מוסף כגון ר``ח וחוש``מ <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ערבית</span> ושחרית ומנחה מתפלל שמונה עשרה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ואומר מעין המאורע בעבודה</span> ואם לא אמר מחזירין אותו ואין בהן קדושה על הכוס ויש בהן הזכרה בברכת המזון ימים שאין בהן קרבן מוסף כגון <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>שני וחמישי</span> <ושני> ותעניות ומעמדות שני וחמישי מאי עבידתייהו אלא שני וה' וב' <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>של תעניות</span> ומעמדות ערבית ושחרית ומנחה מתפלל שמונה עשרה ואומר מעין המאורע בשומע תפלה ואם לא אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אין מחזירין אותו</span> <ואין בהן קדושה על הכוס> ואין בהן הזכרה בברכת המזון:  איבעיא להו מהו להזכיר <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>של חנוכה במוספין</span> כיון דלית ביה מוסף בדידיה לא מדכרינן או דילמא יום הוא שחייב בארבע תפלות רב הונא ורב יהודה דאמרי תרוייהו אינו מזכיר רב נחמן ורבי יוחנן דאמרי תרוייהו מזכיר אמר אביי לרב יוסף הא דרב הונא ורב יהודה דרב הוא דאמר רב גידל אמר רב ראש חדש שחל להיות בשבת המפטיר בנביא בשבת אינו צריך להזכיר של ראש חדש שאילמלא שבת אין נביא בראש חדש מי דמי התם נביא בדר``ח ליכא כלל הכא איתיה בערבית ושחרית ומנחה אלא להא דמיא דאמר רב אחדבוי אמר רב מתנה אמר רב יום טוב שחל להיות בשבת <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>המפטיר בנביא במנחה בשבת</span> א``צ להזכיר של יום טוב שאילמלא שבת אין נביא במנחה ביום טו


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף כד,ב גמרא
pgu: כד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ולית הילכתא <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ככל הני שמעתתא</span> אלא כי הא דא``ר יהושע בן לוי יום הכפורים שחל להיות בשבת המתפלל נעילה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>צריך להזכיר של שבת</span> יום הוא שנתחייב בארבע תפלות קשיא הילכתא אהילכתא אמרת הילכתא כריב``ל וקיימא לן הילכתא כרבא דאמר רבא יו``ט שחל להיות בשבת שליח ציבור היורד לפני התיבה ערבית אינו צריך להזכיר של יום טוב שאילמלא שבת אין שליח צבור יורד ערבית ביו``ט הכי השתא התם בדין הוא דאפילו בשבת נמי לא צריך ורבנן הוא דתקוני משום סכנה אבל הכא יום הוא שנתחייב בארבע תפלות:  ולא באליה כו':  חכמים היינו תנא קמא איכא בינייהו <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>דרב ברונא</span> אמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ולא מסיימי</span>


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף כד,ב משנה
pgu: כד
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  אין מדליקין ב<span class='tlm-rsh' data-nro='9'>שמן שריפה</span> ביו``ט רבי ישמעאל אומר אין מדליקין ב<span class='tlm-rsh' data-nro='11'>עטרן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מפני כבוד השבת</span> וחכמים מתירין בכל השמנים בשמן שומשמין בשמן אגוזים בשמן <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>צנונות</span> ב<span class='tlm-rsh' data-nro='15'>שמן דגים</span> בשמן <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>פקועות</span> בעטרן וב<span class='tlm-rsh' data-nro='17'>נפט</span> ר' טרפון אומר אין מדליקין אלא בשמן זית בלבד


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף כד,ב גמרא
pgu: כד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  מ``ט לפי שאין שורפין קדשים ביו``ט <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>מנהני מילי</span> אמר חזקיה וכן תנא דבי חזקיה אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0212' data-rgl='10'> שמות יב </span> ולא תותירו ממנו עד בקר והנותר ממנו עד בקר שאין ת``ל עד בקר מה ת``ל עד בקר בא הכתוב ליתן לו <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>בקר שני</span> לשריפתו אביי אמר אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0428' data-rgl='10'> במדבר כח </span> עולת שבת בשבתו ולא <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>עולת חול</span> בשבת ולא עולת חול ביו``ט רבא אמר אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0212' data-rgl='16'> שמות יב </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>לבדו</span></span> יעשה לכם הוא ולא <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>מכשירין</span> לבדו ולא מילה שלא בזמנה דאתיא בק``ו רב אשי אמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0323' data-rgl=''> ויקרא כג </span> <שבת> שבתו


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף כה,א גמרא
pgu: כה
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  עשה והוה ליה יום טוב עשה ולא תעשה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ואין עשה</span> דוחה את לא תעשה ועשה ביום טוב הוא דאסיר <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>הא בחול שפיר דמי</span> מ``ט אמר רב כשם שמצוה לשרוף הקדשים שנטמאו כך <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מצוה לשרוף את התרומה שנטמאת</span> ואמרה תורה בשעת ביעורה תיהני ממנה היכן אמרה תורה מדרב נחמן דאמר רב נחמן אמר רבה בר אבוה אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0418' data-rgl='8'> במדבר יח </span> ואני הנה נתתי לך את משמרת תרומותי בשתי תרומות הכתוב מדבר אחת תרומה טהורה ואחת תרומה טמאה ואמר רחמנא לך שלך תהא להסיקה תחת תבשילך ואיבעית אימא מדרבי אבהו דאמר רבי אבהו א``ר יוחנן<span class='tlm-sfr' data-chp='0526' data-rgl='14'> דברים כו </span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='4'>לא בערתי ממנו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>בטמא</span> ממנו אי אתה מבעיר אבל אתה מבעיר שמן של תרומה שנטמאת ואימא ממנו אי אתה מבעיר אבל אתה מבעיר שמן של קדש שנטמא לאו קל וחומר הוא מה מעשר הקל אמרה תורה לא בערתי ממנו בטמא קדש חמור לא כ``ש א``ה תרומה נמי לימא ק``ו הוא הא כתיב ממנו ומה ראית מסתברא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>קדש לא ממעיטנא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>שכן</span> סימן פנ``ק עכ``ס פיגול נותר קרבן מעילה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>וכרת</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אסור לאונן</span> אדרבה תרומה לא ממעיטנא שכן מחפ``ז סימן מיתה חומ


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף כה,ב גמרא
pgu: כה
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ואין לה פדיון</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ואסורה לזרים</span> הנך נפישן ואיבעית אימא קדש חמור שכן ענוש <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>כרת</span> רב נחמן בר יצחק אמר אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0518' data-rgl='4'> דברים יח </span> תתן לו לו ולא לאורו מכלל דבת אורו הוא:  רבי ישמעאל אומר כו':  מאי טעמא אמר רבא מתוך שריחו רע גזרה שמא יניחנה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ויצא</span> אמר ליה אביי ויצא אמר ליה שאני אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>הדלקת נר בשבת</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>חובה</span> דאמר רב נחמן בר רב זבדא ואמרי לה אמר רב נחמן בר רבא אמר רב הדלקת נר בשבת חובה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>רחיצת ידים ורגלים</span> בחמין ערבית רשות ואני אומר מצוה מאי מצוה דאמר רב יהודה אמר רב כך היה מנהגו של ר' יהודה בר אלעאי ע``ש מביאים לו עריבה מלאה חמין ורוחץ פניו ידיו ורגליו ומתעטף ויושב <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>בסדינין המצוייצין</span> ודומה למלאך ה' צבאות והיו תלמידיו <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מחבין ממנו כנפי כסותן</span> אמר להן בני לא כך שניתי לכם סדין בציצית <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>בית שמאי פוטרין</span> וב``ה מחייבין והלכה כדברי בית הלל <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ואינהו סברי</span> גזירה משום כסות לילה: <span class='tlm-sfr' data-chp='3203' data-rgl='17'> איכה ג </span> ותזנח משלום נפשי נשיתי טובה מאי ותזנח משלום נפשי אמר ר' אבהו זו הדלקת נר בשבת נשיתי טובה אמר רבי ירמיה זו בית המרחץ <אמר רבי יוחנן> [רבי יוחנן אמר] זו רחיצת ידים ורגלים בחמין ר' יצחק נפחא אמר זו מטה נאה וכלים נאים שעליה ר' אבא אמר זו מטה מוצעת ואשה מקושטת לתלמידי חכמים:  ת``ר איזה עשיר כל שיש לו <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>נחת רוח בעשרו</span> דברי רבי מאיר:  סימן מ``ט ק``ס:  רבי טרפון אומר כל שיש לו ק' כרמים ומאה שדות וק' עבדים <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>שעובדין בהן</span> רבי עקיבא אומר כל שיש לו אשה נאה במעשים רבי יוסי אומר כל שיש לו בית הכסא סמוך לשולחנו תניא רבי שמעון בן אלעזר אומר אין מדליקין בצרי מאי טעמא אמר רבה מתוך שריחו נודף גזרה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>שמא יסתפק ממנו</span> אמר ליה אבי


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף כו,א גמרא
pgu: כו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  לימא מר מפני <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>שהוא עף</span> חדא ועוד קאמר חדא מפני שהוא עף ועוד גזירה שמא יסתפק ממנו ההיא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>חמתא</span> דהות סניאה לה לכלתה אמרה לה זיל איקשיט במשחא דאפרסמא אזלא איקשיט כי אתת אמרה לה זיל <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>איתלי שרגא</span> אזלא אתלא שרגא אינפח בה נורא ואכלתה: <span class='tlm-sfr' data-chp='1152' data-rgl='16'> ירמיהו נב </span> ומדלת הארץ השאיר נבוזראדן רב טבחים <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>לכורמים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>וליוגבים</span> כורמים תני רב יוסף אלו מלקטי אפרסמון מעין גדי ו<span class='tlm-rsh' data-nro='3'>עד רמתא</span> יוגבים אלו ציידי חלזון מסולמות של צור ועד חיפה:  ת``ר <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אין מדליקין בטבל טמא</span> בחול ואצ``ל בשבת כיוצא בו אין מדליקין בנפט לבן בחול ואצ``ל בשבת בשלמא נפט לבן מפני שהוא עף אבל טבל טמא מאי טעמא אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0418' data-rgl='8'> במדבר יח </span> ואני הנה נתתי לך את משמרת תרומותי בשתי תרומות הכתוב מדבר אחת תרומה טהורה ואחת תרומה טמאה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>מה תרומה טהורה</span> אין לך בה אלא משעת הרמה ואילך אף תרומה טמאה אין לך בה אלא משעת הרמה ואילך:  גופא ר``ש בן אלעזר אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אין מדליקין בצרי</span> וכן היה רבי שמעון בן אלעזר אומר צרי אינו אלא שרף מ<span class='tlm-rsh' data-nro='10'>עצי הקטף</span> ר' ישמעאל אומר כל ה<span class='tlm-rsh' data-nro='18'>יוצא מן העץ</span> אין מדליקין בו ר' ישמעאל בן ברוקה אומר אין מדליקין אלא ביוצא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מן הפרי</span> ר' טרפון אומר אין מדליקין אלא בשמן זית בלבד עמד רבי יוחנן בן נורי על רגליו ואמר מה יעשו אנשי בבל שאין להם אלא שמן שומשמין ומה יעשו אנשי מדי שאין להם אלא שמן אגוזים ומה יעשו אנשי אלכסנדריא שאין להם אלא שמן צנונות ומה יעשו אנשי קפוטקיא שאין להם לא כך ולא כך אלא נפט אלא אין לך אלא מה שאמרו חכמים אין מדליקין <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ומדליקין בשמן דגים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ובעטרן</span> רבי שמעון שזורי אומר מדליקין בשמן פקועות ובנפט סומכוס אומר כל היוצא מן הבשר אין מדליקין בו אלא בשמן דגים סומכוס היינו תנא קמא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>איכא בינייהו דרב ברונא</span> אמר רב ולא מסיימי תניא רבי שמעון בן אלעזר אומר כל היוצא מן העץ <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>אין בו משום שלש על שלש</span> ומסככין בו <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>חוץ מפשתן</span> אמר אבי


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף כו,ב גמרא
pgu: כו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ר' שמעון בן אלעזר ותנא דבי ר' ישמעאל אמרו דבר אחד</span> ר' שמעון בן אלעזר הא דאמרן תנא דבי ר' ישמעאל מאי היא דתני דבי ר' ישמעאל <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>הואיל ונאמרו בגדים בתורה סתם</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ופרט לך הכתוב באחד מהן</span> צמר ופשתים מה להלן צמר ופשתים אף כל צמר ופשתים רבא אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>שלשה</span> על שלשה בשאר בגדים איכא בינייהו דר' שמעון בן אלעזר אית ליה לתנא דבי ר' ישמעאל לית ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>דכולי עלמא</span> מיהת שלש על שלש בצמר ופשתים מיטמא בנגעים מנלן דתניא בגד אין לי אלא בגד שלש על שלש מנין ת``ל<span class='tlm-sfr' data-chp='0313' data-rgl=''> ויקרא יג </span> והבגד ואימא לרבות שלשה על שלשה לאו ק``ו הוא השתא שתי וערב מיטמא שלשה על שלשה מיבעיא אי הכי שלש על שלש נמי ליתי בק``ו אלא שלשה על שלשה דחזו בין לעשירים בין לעניים אתי בק``ו שלש על שלש לעניים הוא דחזיין <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>לעשירים לא חזיין</span> לא אתי בק``ו טעמא דכתביה קרא הא לא כתביה קרא לא גמרינן בק``ו <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ואימא לרבות שלשה על שלשה בשאר בגדים</span> אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0313' data-rgl='47'> ויקרא יג </span> בגד צמר ופשתים בגד צמר ופשתים אין מידי אחריני לא ואימא כי אימעוט משלש על שלש אבל שלשה על שלשה מיטמא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>תרי מיעוטי כתיבי</span><span class='tlm-sfr' data-chp='0313' data-rgl='47'> ויקרא יג </span> בגד צמר או [בבגד] פשתים חד למעוטי משלש על שלש וחד למעוטי משלשה על שלשה ולרבא דאמר שלשה על שלשה בשאר בגדים איכא בינייהו לרשב``א אית ליה לתנא דבי רבי ישמעאל לית ליה שלשה על שלשה בשאר בגדי


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף כז,א גמרא
pgu: כז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  מנא ליה נפקא<span class='tlm-sfr' data-chp='0311' data-rgl=''> ויקרא יא </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מאו בגד</span> דתניא בגד אין לי אלא בגד שלשה על שלשה בשאר בגדים מניין ת``ל או בגד ואביי האי או בגד מאי עביד ליה מיבעי ליה לרבות שלש על שלש בצמר ופשתים דמטמא בשרצים ורבא גלי רחמנא גבי נגעים והוא הדין לשרצים ואביי איכא למיפרך מה לנגעים שכן שתי וערב מטמא בהם ואידך אי ס``ד נגעים חמירי לכתוב רחמנא גבי שרצים וליתו נגעים מינייהו ואידך נגעים משרצים לא אתו דאיכא למיפרך מה לשרצים שכן מטמא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>בכעדשה</span> אמר אביי האי תנא דבי רבי ישמעאל <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מפיק מאידך</span> תנא דבי ר' ישמעאל דתני דבי רבי ישמעאל בגד אין לי אלא בגד צמר ופשתים מניין לרבות צמר גמלים וצמר ארנבים נוצה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>של עזים</span> והשירין והכלך והסריקין תלמוד לומר או בגד <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>רבא אמר כי לית ליה</span> להך תנא דבי רבי ישמעאל בשאר בגדים שלש על שלש שלשה על שלשה אית ליה והא רבא הוא דאמר שלשה על שלשה בשאר בגדים לרשב``א אית ליה לתנא דבי רבי ישמעאל לית ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>הדר ביה רבא מההיא</span> ואב``א הא רב פפא אמרה רב פפא אמר אף כל לאתויי כלאים כלאים <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>בהדיא כתיבי ביה</span><span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='11'> דברים כב </span> לא תלבש שעטנז צמר ופשתים יחדיו ס``ד אמינא ה``מ דרך לבישה אבל בהעלאה כל תרי מיני אסור ולאו ק``ו הוא ומה לבישה דקא מיתהני כולי גופיה מכלאים אמרת צמר ופשתים אין מידי אחרינא לא העלאה לא כ``ש אלא דרב פפא בדותא היא רב נחמן בר יצחק אמר אף כ


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף כז,ב גמרא
pgu: כז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לאתויי ציצית</span> ציצית בהדיא כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='11'> דברים כב </span> לא תלבש שעטנז צמר ופשתים וכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='12'> דברים כב </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>גדילים תעשה לך</span> סד``א כדרבא דרבא רמי כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0415' data-rgl='38'> במדבר טו </span> הכנף <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מין כנף</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>וכתיב צמר ופשתים</span> יחדיו הא כיצד צמר ופשתים פוטרין בין במינן בין שלא במינן שאר מינין במינן פוטרין שלא במינן אין פוטרין ס``ד כדרבא קמ``ל אמר רב אחא בריה דרבא לרב אשי לתנא דבי רבי ישמעאל מאי שנא לענין טומאה דמרבי שאר בגדים דכתיב או בגד הכא נמי לימא לרבות שאר בגדים מ<span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אשר תכסה</span> בה ההוא לאתויי כסות סומא הוא דאתא דתניא וראיתם אתו פרט <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>לכסות לילה</span> אתה אומר פרט לכסות לילה או אינו אלא פרט לכסות סומא כשהוא אומר אשר תכסה בה הרי כסות סומא אמור הא מה אני מקיים וראיתם אתו פרט לכסות לילה ומה ראית לרבות סומא ולהוציא כסות לילה מרבה אני כסות סומא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>שישנה בראייה אצל אחרים</span> ומוציא אני כסות לילה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>שאינה בראייה</span> אצל אחרים <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ואימא לרבות שאר בגדים</span> מסתברא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>קאי בצמר ופשתים</span> מרבה צמר ופשתים קאי בצמר ופשתים <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>מרבה שאר בגדים</span>:  אמר אביי רבי שמעון בן אלעזר וסומכוס <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אמרו דבר אחד</span> רשב``א <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>הא דאמרן</span> סומכוס דתניא סומכוס אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>סיככה בטווי</span> פסולה מפני שמטמאה בנגעים <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>כמאן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>כי האי תנא</span> דתנן שתי וערב מטמא בנגעים מיד דברי רבי מאיר ורבי יהודה אומר השתי <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>משישלה</span> והערב מיד והאוני' של פשתן <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>משיתלבנו</span>


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף כז,ב משנה
pgu: כז
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  כל היוצא מן העץ <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>אין מדליקין בו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>אלא פשתן</span> וכל היוצא מן העץ אינו מטמא טומאת אהלים אלא פשתן


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף כז,ב גמרא
pgu: כז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  מנלן דפשתן איקרי עץ אמר מר זוטרא דאמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0602' data-rgl='6'> יהושוע ב </span> והיא העלתם הגגה ותטמנם בפשתי העץ:  והיוצא מן העץ אינו מטמא טומאת אהלים <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>אלא פשתן</span>:  מנלן אמר רבי אלעזר גמר אהל אה


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף כח,א גמרא
pgu: כח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ממשכן</span> כתיב הכא<span class='tlm-sfr' data-chp='0419' data-rgl='14'> במדבר יט </span> זאת התורה אדם כי ימות באהל וכתיב התם<span class='tlm-sfr' data-chp='0240' data-rgl='19'> שמות מ </span> ויפרוש את האהל על המשכן מה להלן של פשתן קרוי אהל אף כאן של פשתן קרוי אהל אי מה להלן <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>שזורין</span> וחוטן כפול ו' אף כאן שזורין וחוטן כפול ו' ת``ל אהל אהל ריבה אי אהל אהל ריבה אפילו כל מילי נמי אם כן גזירה שוה מאי אהני ליה ואימא מה להלן קרשים <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אף כאן קרשים</span> אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='0226' data-rgl=''> שמות כו </span> ועשית קרשים למשכן <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>משכן קרוי משכן</span> ואין קרשים קרויין משכן אלא מעתה ועשית מכסה לאהל <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>הכי נמי</span> מכסה לא איקרי אהל אלא הא דבעי רבי אלעזר עור בהמה טמאה מהו שיטמא באהל המת <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>השתא עור בהמה טהורה</span> לא מטמא עור בהמה טמאה מיבעיא שאני התם דהדר אהדריה קרא דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0404' data-rgl='25'> במדבר ד </span> ונשאו את יריעות המשכן ואת אהל מועד מכסהו ומכסה התחש אשר עליו מקיש עליון לתחתון <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מה תחתון</span> קרוי אהל אף עליון קרוי אהל:  גופא בעי רבי אלעזר עור בהמה טמאה מהו שיטמא טומאת אהלין מאי קמיבעיא ליה אמר רב אדא בר אהבה תחש שהיה בימי משה קמיבעיא ליה טמא היה או טהור היה אמר רב יוסף מאי תיבעי ליה תנינא לא הוכשרו למלאכת שמים אלא עור בהמה טהורה בלבד מתיב רבי אבא רבי יהודה אומר שני מכסאות היו אחד של עורות אילים מאדמים ואחד של עורות תחשים רבי נחמיה אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מכסה אחד היה</span> ודומה כמין <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>תלא אילן</span> והא תלא אילן טמא הוא ה``ק כמין תלא אילן הוא שיש בו גוונין הרבה ולא תלא אילן דאילו התם טמא והכא טהור א``ר יוסף א``ה היינו דמתרגמינן ססגונא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ששש</span> בגוונין הרבה רבא אמר עור בהמה טמאה דמטמא באהל המת מהכא דתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>עור או בעור</span> ריבה עור בהמה טמאה <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ושלקה ביד כהן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>קצץ מכולן</span> ועשה אחת מהן מנין תלמוד לומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0313' data-rgl='48'> ויקרא יג </span> או בכל מלאכת עור ואיכא למיפרך מה לנגעים שכן שתי וערב טמא בהן אלא גמר משרצים דתניא עור אין לי אלא עור בהמה טהורה עור בהמה טמאה מנין תלמוד לומר או עור ואיכא למיפרך מה לשרצים שכן מטמאין בכעדשה נגעים יוכיחו וחזר הדין לא ראי זה כראי זה ולא ראי זה כראי זה הצד השוה שבהן שעור טמא בהן ועשה עור בהמה טמאה כעור בהמה טהורה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אף אני אביא אהל המת שעור טמא בו</span> ונעשה בו עור בהמה טמאה כעור בהמה טהורה אמר ליה רבא מברניש לרב אשי איכא למיפרך מה להצד השוה שבהן שכן טמאין בפחות מכזית תאמר במת שאינו מטמא אלא בכזית אלא אמר רבא מברני


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף כח,ב גמרא
pgu: כח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אתיא בק``ו מנוצה של עזים שאין מטמא בנגעים <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מטמא באהל המת</span> עור בהמה טמאה שמטמאה בנגעים אינו דין שמטמאה באהל המת ואלא הא דתני רב יוסף לא הוכשרו במלאכת שמים אלא עור בהמה טהורה בלבד למאי הלכתא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>לתפילין</span> תפילין בהדיא כתיב בהו<span class='tlm-sfr' data-chp='0213' data-rgl='9'> שמות יג </span> למען תהיה תורת ה' בפיך מן המותר בפיך אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>לעורן</span> והאמר אביי שי``ן של תפילין הל``מ אלא לכורכן <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>בשערן</span> ולתופרן בגידן הא נמי הל``מ הוא דתניא תפילין מרובעות הל``מ נכרכו' בשערן ונתפרות בגידן אלא לרצועו' והא``ר יצחק רצועות שחורות הל``מ נהי דגמירי שחורות טהורות מי גמירי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מאי הוי עלה דתחש</span> שהיה בימי משה א``ר אלעא אמר רשב``ל אומר היה ר``מ תחש שהיה בימי משה בריה בפני עצמה היה ולא הכריעו בה חכמים אם מין חיה הוא אם מין בהמה הוא וקרן אחת היתה לו במצחו ולפי שעה נזדמן לו למשה ועשה ממנו משכן ונגנז מדקאמר קרן אחת היתה לו במצחו ש``מ טהור היה דא``ר יהודה שור שהקריב אדם הראשון קרן אחת היתה לו במצחו שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='2669' data-rgl='32'> תהילים סט </span> ותיטב לה' משור פר מקרין מפריס <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מקרין תרתי משמע</span> אמר ר``נ בר יצחק מקרן כתיב וליפשוט מיניה דמין בהמה הוא כיון דאיכא קרש דמין חיה הוא ולית ליה אלא חדא קרן איכא למימר מין חיה הוא


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף כח,ב משנה
pgu: כח
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  פתילת הבגד שקפלה ולא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>הבהבה</span> ר``א אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>טמאה היא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ואין מדליקין בה</span> רע``א טהורה היא ומדליקין בה


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף כח,ב גמרא
pgu: כח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  בשלמא לענין טומאה בהא פליגי דר``א סבר קיפול אינו מועיל ובמילתיה קמייתא קיימא ור``ע סבר <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>קיפול מועיל</span> ובטולי בטיל אלא לענין הדלק' במאי פליגי א``ר אלעזר א``ר אושעיא וכן א``ר אדא בר אהבה הכא בג' על ג' <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>מצומצמות</span> עסקינן ובי``ט שחל להיות ע``ש עסקינן דכ``ע אית להו דר' יהודה דאמר מסיקין בכלים <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ואין מסיקין בשברי כלים</span> ודכ``ע אית להו דעולא דאמר עולא המדליק צריך שידליק ברוב היוצא ר``א סבר קיפול אינו מועיל וכיון דאדליק ביה פורתא הויא ליה שבר כלי וכי קא מדליק בשבר כלי קמדליק ור``ע סבר קיפול מועיל ואין תורת כלי עליו וכי קמדליק בעץ בעלמא קמדליק אמר רב יוסף <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>היינו דתנינא</span> ג' על ג' מצומצמות ולא ידענא למאי הלכתא ומדקא מתרץ רב אדא בר אהבה אליבא דר' יהודה ש``מ כר``י ס``ל ומי א``ר אדא בר אהבה הכי והא``ר אדא בר אהב


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף כט,א גמרא
pgu: כט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  נכרי <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>שחקק קב</span> בבקעת ישראל מסיקה ביו``ט ואמאי נולד הוא לדבריהם דר``א ור``ע קאמר ליה וליה לא סבירא ליה רבא אמר היינו <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>טעמא דרבי אליעזר</span> לפי שאין מדליקין בפתילה שאינה מחורכת ולא בסמרטוטין שאינן מחורכין אלא הא דתני רב יוסף ג' על ג' מצומצמות למאי הלכתא לענין טומאה דתנן ג' על ג' שאמרו <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>חוץ מן המלל</span> דברי ר``ש וחכ``א ג' על ג' <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מכוונות</span>:  אמר רב יהודה אמר רב מסיקין בכלים ואין מסיקין בשברי כלים דברי רבי יהודה ור``ש מתיר מסיקין בתמרין <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אכלן</span> אין מסיקין בגרעיניהן דברי רבי יהודה ור``ש מתיר מסיקין באגוזים אכלן אין מסיקין בקליפותיהן דברי רבי יהודה ורבי שמעון מתיר וצריכא דאי אשמעינן קמייתא בההיא קאמר רבי יהודה משום דמעיקרא כלי והשתא שבר כלי והוה ליה נולד ואסור אבל תמרים דמעיקרא גרעינין והשתא גרעינין אימא שפיר דמי ואי אשמעינן גרעינין הוה אמינא דמעיקרא מכסיין והשתא מיגליין אבל קליפי אגוזין דמעיקרא מיגלו והשתא מיגלו אימא שפיר דמי צריכא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>והא דרב</span> לאו בפירוש איתמר אלא מכללא איתמר דרב <span class='tlm-rsh' data-nro='9'><span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אכל תמרי</span></span> ושדא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>קשייתא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>לבוכיא</span> אמר ליה רבי חייא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>בר פחתי</span> כנגדו ביו``ט אסור קיבלה מיניה או לא קיבלה מיניה ת``ש דכי אתא רב לבבל אכל תמרי ושדא קשייתא לחיותא מאי לאו בפרסייאתא ולא קיבלה לא בארמיאתא הואיל וחזי <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אגב אימייהו</span> א``ל ר' שמואל בר בר חנה לרב יוסף לרבי יהודה דאמר מסיקין בכלים ואין מסיקין בשברי כלים כיון דאדליק בהו פורתא הוה ליה שברי כלים וכי קא מהפך באיסורא קא מהפך דעבד כדרב מתנה דאמר רב מתנה אמר רב עצים שנשרו מן הדקל לתנור ביו``ט <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מרבה</span> עצים מוכנין ומסיקן <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>רב המנונא אמר</span> הכא בפחות משלשה על שלשה עסקינן <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>ומקולי מטלניות</span> שנו כאן ואזדא ר' אליעזר לטעמיה ור``ע לטעמיה דתנן פחות משלשה על שלשה שהתקינו לפקק בו את המרחץ ולנער בו את הקדירה ולקנח בו את הרחיים <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>בין מן המוכן</span> ובין שאין מן המוכן טמא דברי רבי אליעזר ורבי יהושע אומר בין מן המוכן ובין שלא מן המוכן טהור ר``ע אומר מן המוכן טמא ושלא מן המוכן טהור ואמר עולא ואיתימא רבה בר בר חנה א``ר יוחנן הכל מודים זרקו באשפה דברי הכל טהו


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף כט,ב גמרא
pgu: כט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>הניחו בקופסא</span> דברי הכל טמא לא נחלקו אלא שתלאו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>במגוד</span> או שהניחו לאחורי הדלת ר' אליעזר סבר מדלא זרקו באשפה דעתיה עילויה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'><span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ומאי קרי ליה</span> שלא מן המוכן</span> דלגבי קופסא לאו מוכן הוא ור' יהושע סבר מדלא הניחו בקופסא בטולי בטליה ומאי קרי ליה מוכן דלגבי אשפה מוכן הוא ור' עקיבא בתלאו במגוד סבר כרבי אליעזר בהניחו אחורי הדלת סבר לה כרבי יהושע והדר ביה ר``ע לגביה דר' יהושע ממאי אמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מדקתני</span> פתילת הבגד מאי איריא דתני פתילת הבגד ליתני פתילה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>של בגד</span> מאי פתילת הבגד דעדיין בגד הוא


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף כט,ב משנה
pgu: כט
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  לא יקוב אדם שפופרת של ביצה וימלאנה שמן ויתננה על פי <span class='tlm-rsh' data-nro='38'>הנר</span> בשביל <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>שתהא מנטפת</span> ואפילו היא של חרס <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ורבי יהודה מתיר</span> אבל אם חברה היוצר מתחילה מותר מפני שהוא כלי אחד לא ימלא אדם קערה של שמן ויתננה בצד הנר <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ויתן ראש הפתילה</span> בתוכה בשביל שתהא שואבת ורבי יהודה מתיר


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף כט,ב גמרא
pgu: כט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  וצריכא דאי אשמעינן שפופרת של ביצה בהא קאמרי רבנן דכיון דלא מאיסא אתי לאסתפוקי מינה אבל של חרס דמאיסא אימא מודו ליה לרבי יהודה ואי אשמעינן של חרס בהא קאמר רבי יהודה אבל בההיא אימא מודי להו לרבנן ואי אשמעינן הנך תרתי בהני קאמר רבי יהודה משום <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>דלא מיפסק</span> אבל קערה דמיפסקא אימא מודי להו לרבנן ואי אשמעינן בההיא בההיא קאמרי רבנן אבל בהני תרתי אימא מודו לרבי יהודה צריכא:  ואם חברה היוצר מתחלה מותר וכו':  תנא אם חברה בסיד ובחרסית מותר והאנן יוצר תנן מאי יוצר <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>כעין יוצר</span>:  תניא א``ר יהודה פעם אחת שבתינו בעליית בית נתזה בלוד והביאו לנו שפופרת של ביצה ומלאנוה שמן ונקבנוה והנחנוה על פי <span class='tlm-rsh' data-nro='38'>הנר</span> והיה שם ר``ט וזקנים ולא אמרו לנו דבר אמרו לו משם ראיה שאני בית נתזה דזריזין הן אבין ציפוראה גרר ספסלא בעיליתא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>דשישא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>לעילא מרבי יצחק</span> בן אלעזר א``ל אי שתוקי לך <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>כדשתיקו ליה חבריא</span> לר' יהודה נפיק מיניה חורבא גזירה עליתא דשישא אטו עליתא דעלמא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>ריש כנישתא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>דבצרה</span> גרר ספסלא לעילא מר' ירמיה רבה א``ל כמאן כר``ש אימר דאמר ר``ש בגדולים <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>דלא אפשר</span> בקטנים מי אמר ופליגא דעולא דאמר עולא <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>מחלוקת בקטנים</span> אבל בגדולים ד``ה מותר מתיב רב יוסף ר``ש אומר גורר אדם מטה כסא וספסל ובלבד שלא יתכוין לעשות חריץ <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>קתני גדולים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>וקתני קטנים</span> קשיא לתרווייהו עולא מתרץ לטעמיה ור' ירמיה רבה מתרץ לטעמיה עולא מתרץ לטעמיה מטה <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>דומיא דכסא</span> ור' ירמיה רבה מתרץ לטעמי' <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>כסא דומיא דמטה</span> מתיב רבה מוכרי כסות <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>מוכרין כדרכן</span> ובלבד שלא יתכוין בחמה מפני החמה ובגשמים מפני הגשמים והצנועין מפשילין במקל לאחוריהן <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>והא הכא דאפשר</span> למיעבד כצנועין דכי קטנים דמי וכי לא מתכוין שרי ר``ש לכתחלה תיובתא דר``י רבה תיובתא


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף כט,ב משנה
pgu: כט
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  המכבה את <span class='tlm-rsh' data-nro='38'>הנר</span> מפני שהוא מתירא <span class='tlm-rsh' data-nro='33'>מפני נכרים</span> ומפני ליסטי' מפני רוח רעה מפני החולה שיישן <span class='tlm-rsh' data-nro='36'>פטור</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='37'>כחס על הנר</span> כחס על השמן כחס על הפתילה <span class='tlm-rsh' data-nro='39'>חייב</span> רבי יוסי <span class='tlm-rsh' data-nro='40'>פוטר בכולן</span> חוץ מן הפתילה מפני <span class='tlm-rsh' data-nro='41'>שהוא עושה פחם</span>


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף ל,א גמרא
pgu: ל
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  מדקתני סיפא חייב ש``מ ר' יהודה היא רישא במ<span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אי</span> עסיקנא אי בחולה שיש בו סכנה מותר מיבעי ליה ואי בחולה שאין בו סכנה חייב חטאת מיבעי ליה לעולם בחולה שיש בו סכנה ובדין הוא דליתני מותר ואיידי דבעי למתני סיפא חייב תנא נמי רישא פטור והדתני רבי אושעיא אם בשביל החולה שיישן לא יכבה ואם כבה פטור אבל אסור ההיא בחולה שאין בו סכנה ורבי שמעון היא:  שאול שאילה זו <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>לעילא מר' תנחום</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>דמן נוי</span> מהו לכבות בוצינא דנורא מקמי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>באישא</span> בשבתא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>פתח ואמר</span> אנת שלמה אן חכמתך אן סוכלתנותך לא דייך שדבריך סותרין דברי דוד אביך אלא שדבריך סותרין זה את זה דוד אביך אמר<span class='tlm-sfr' data-chp='26b5' data-rgl='17'> תהילים קטו </span> לא המתים יהללו יה ואת אמרת<span class='tlm-sfr' data-chp='3104' data-rgl='2'> קוהלת ד </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ושבח אני את המתים</span> שכבר מתו <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>וחזרת ואמרת</span><span class='tlm-sfr' data-chp='3109' data-rgl='4'> קוהלת ט </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>כי לכלב חי</span> הוא טוב מן האריה המת <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>לא קשיא</span> הא דקאמר דוד לא המתים יהללו יה הכי קאמר לעולם יעסוק אדם בתורה ובמצות קודם שימות שכיון שמת בטל מן התורה ומן המצות ואין להקב``ה שבח בו והיינו <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>דאמר ר' יוחנן</span> מאי דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='2688' data-rgl='6'> תהילים פח </span> במתים חפשי כיון שמת אדם נעשה חפשי מן התורה ומן המצות ודקאמר שלמה ושבח אני את המתים שכבר מתו שכשחטאו ישראל במדבר <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>עמד משה</span> לפני הקב``ה ואמר כמה תפלות ותחנונים לפניו ולא נענה וכשאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0232' data-rgl='13'> שמות לב </span> זכור לאברהם ליצחק ולישראל עבדיך מיד נענה ולא יפה אמר שלמה ושבח אני את המתים שכבר מתו דבר אחר מנהגו של עולם שר ב``ו גוזר גזרה ספק מקיימין אותה ספק אין מקיימין אותה ואם תמצי לומר מקיימין אותה בחייו מקיימין אותה במותו אין מקיימין אותה ואילו משה רבינו גזר כמה גזירות ותיקן כמה תקנות וקיימות הם לעולם ולעולמי עולמים ולא יפה אמר שלמה ושבח אני את המתים וגו' ד``א ושבח אני וגו' כדרב יהודה אמר רב דאמר רב יהודה אמר רב מאי דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='2686' data-rgl='17'> תהילים פו </span> עשה עמי אות לטובה ויראו שונאי ויבושו אמר דוד לפני הקב``ה רבונו של עולם מחול לי <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>על אותו עון</span> אמר לו מחול לך אמר לו עשה עמי אות בחיי אמר לו בחייך איני מודיע בחיי שלמה בנך אני מודיע כשבנה שלמה את בית המקדש ביקש להכניס ארון לבית קדשי הקדשים <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>דבקו שערים</span> זה בזה אמר שלמה עשרים וארבעה רננות ולא נענה פתח ואמר<span class='tlm-sfr' data-chp='2624' data-rgl=' 7, 9'> תהילים כד </span> שאו שערים ראשיכם והנשאו פתחי עולם ויבא מלך הכבוד רהטו בתריה למיבלעיה אמרו<span class='tlm-sfr' data-chp='2624' data-rgl='10'> תהילים כד </span> מי הוא זה מלך הכבוד אמר להו ה' עזוז וגבור חזר ואמר שאו שערים ראשיכם ושאו פתחי עולם ויבא מלך הכבוד מי הוא זה מלך הכבוד ה' צבאות הוא מלך הכבוד סלה ולא נענה כיון שאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='25b06' data-rgl='42'> דברי הימים ב ו </span> ה' אלהים אל תשב פני משיחך זכרה לחסדי דוד עבדך מיד נענה באותה שעה נהפכו פני כל <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>שונאי דוד</span> כשולי קדירה וידעו כל העם וכל ישראל שמחל לו הקב``ה על אותו עון ולא יפה אמר שלמה ושבח אני את המתים שכבר מתו והיינו דכתי'<span class='tlm-sfr' data-chp='09a08' data-rgl='66'> מלכים א ח </span> ביום השמיני שלח את העם ויברכו את המלך וילכו לאהליהם שמחים וטובי לב על כל הטובה אשר עשה ה' לדוד עבדו ולישראל עמו וילכו לאהליהם שמצאו נשותיהן בטהרה שמחים שנהנו מזיו השכינה וטובי לב שנתעברו נשותיהן של כל אחד ואחד וילדה זכר על כל הטובה אשר עשה ה' לדוד עבדו <ולישראל עמו- לדוד עבדו> שמחל לו על אותו עון ולישראל עמו דאחיל להו עון <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>דיום הכפורים</span> ודקאמר שלמה כי לכלב חי הוא טוב מן האריה המת כדרב יהודה אמר רב דאמר רב יהודה אמר רב מאי דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='2639' data-rgl='5'> תהילים לט </span> הודיעני ה' קצי ו<span class='tlm-rsh' data-nro='28'>מדת ימי</span> מה היא אדעה <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>מה חדל אני</span> אמר דוד לפני הקדוש ברוך הוא רבונו של עולם הודיעני ה' קצי אמר לו גזרה היא מלפני שאין מודיעין קצו של בשר ודם ומדת ימי מה היא גזרה היא מלפני שאין מודיעין מדת ימיו של אדם ואדעה מה חדל אני אמר לו בשבת תמות <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>אמות באחד בשבת</span> אמר לו כבר הגיע מלכות שלמה בנך ואין מלכות נוגעת בחברתה אפי' כמלא נימא אמות בערב שבת אמר לו<span class='tlm-sfr' data-chp='2684' data-rgl='11'> תהילים פד </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>כי טוב יום בחצריך</span> מאלף טוב לי יום אחד שאתה יושב ועוסק בתורה מאלף עולות שעתיד שלמה בנך להקריב לפני על גבי המזב


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף ל,ב גמרא
pgu: ל
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>כל יומא דשבתא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>הוה יתיב וגריס</span> כולי יומא ההוא יומא דבעי למינח נפשיה קם מלאך המות קמיה ולא יכיל ליה דלא הוה פסק פומיה מגירסא אמר מאי אעביד ליה הוה ליה בוסתנא אחורי ביתיה אתא מלאך המות <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>סליק ובחיש באילני</span> נפק למיחזי הוה סליק בדרגא איפחית דרגא מתותיה אישתיק ונח נפשיה שלח שלמה לבי מדרשא אבא מת ומוטל בחמה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>וכלבים של בית אבא רעבים</span> מה אעשה שלחו ליה חתוך נבלה והנח לפני הכלבים ואביך הנח עליו ככר או תינוק וטלטלו ולא יפה אמר שלמה<span class='tlm-sfr' data-chp='3109' data-rgl='4'> קוהלת ט </span> כי לכלב חי הוא טוב מן האריה המת ולענין שאילה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>דשאילנא קדמיכון</span> נר <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>קרויה נר</span> ונשמתו של אדם קרויה נר מוטב תכבה נר של בשר ודם מפני נרו של הקב``ה:  אמר רב יהודה <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>בר</span>יה דרב שמואל בר שילת משמיה דרב בקשו חכמים לגנוז ספר קהלת מפני שדבריו סותרין זה את זה ומפני מה לא גנזוהו מפני שתחילתו דברי תורה וסופו דברי תורה תחילתו דברי תורה דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='3101' data-rgl='3'> קוהלת א </span> מה יתרון לאדם בכל עמלו שיעמול תחת השמש ואמרי דבי ר' ינאי תחת השמש הוא דאין לו קודם שמש יש לו סופו דברי תורה דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='3112' data-rgl=''> קוהלת יב </span> סוף דבר הכל נשמע את האלהים ירא ואת מצותיו שמור כי זה כל האדם מאי כי זה כל האדם אמר רבי <אליעזר> [אלעזר] כל העולם כולו לא נברא אלא בשביל זה ר' אבא בר כהנא אמר שקול זה כנגד כל העולם כולו שמעון בן עזאי אומר ואמרי לה שמעון בן זומא אומר לא נברא כל העולם כולו אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>לצוות</span> לזה ומאי דבריו סותרין זה את זה כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='3107' data-rgl='3'> קוהלת ז </span> טוב כעס מ<span class='tlm-rsh' data-nro='15'>שחוק</span> וכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='3102' data-rgl='2'> קוהלת ב </span> לשחוק אמרתי מהלל כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='3108' data-rgl='15'> קוהלת ח </span> ושבחתי אני את השמחה וכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='3102' data-rgl='2'> קוהלת ב </span> ולשמחה מה זה עושה לא קשיא טוב כעס משחוק טוב כעס שכועס הקב``ה על הצדיקים בעוה``ז משחוק שמשחק הקב``ה על הרשעים בעולם הזה ולשחוק אמרתי מהלל זה שחוק שמשחק הקב``ה עם הצדיקים בעולם הבא ושבחתי אני את השמחה <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>שמחה של מצוה</span> ולשמחה מה זה עושה זו שמחה שאינה של מצוה ללמדך שאין שכינה שורה לא מתוך עצבות ולא מתוך עצלות ולא מתוך שחוק ולא מתוך <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>קלות ראש</span> ולא מתוך שיחה ולא מתוך דברים בטלים אלא מתוך דבר שמחה של מצוה שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='09b03' data-rgl='15'> מלכים ב ג </span> ועתה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>קחו לי מנגן</span> והיה כנגן המנגן ותהי עליו יד ה' אמר רב יהודה וכן <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>לדבר הלכה</span> אמר רבא וכן <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>לחלום טוב</span> איני והאמר רב גידל אמר רב כל תלמיד חכם שיושב לפני רבו ואין שפתותיו <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>נוטפות מר</span> תכוינה שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='3005' data-rgl='13'> שיר השירים ה </span> שפתותיו שושנים נוטפות מור עובר אל תקרי מור עובר אלא מר עובר אל תקרי שושנים אלא ששונים לא קשיא הא ברבה והא בתלמיד ואיבעית אימא הא והא ברבה ולא קשיא הא מקמי דלפתח הא לבתר דפתח כי הא דרבה מקמי דפתח להו לרבנן אמר מילתא דבדיחותא <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>ובדחי רבנן</span> לסוף יתיב באימתא ופתח בשמעתא ואף ספר משלי בקשו לגנוז שהיו דבריו סותרין זה את זה ומפני מה לא גנזוהו אמרי ספר קהלת לאו עיינינן ואשכחינן טעמא הכא נמי ליעיינן ומאי דבריו סותרים זה את זה כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='2826' data-rgl='4'> משלי כו </span> אל תען כסיל כאולתו וכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='2826' data-rgl='5'> משלי כו </span> ענה כסיל כאולתו לא קשיא הא <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>בדברי תורה</span> הא במילי דעלמא כי הא דההוא דאתא לקמיה דרבי אמר ליה אשתך אשתי ובניך בני אמר ליה רצונך שתשתה כוס של יין שתה ופקע ההוא דאתא לקמיה דרבי חייא אמר ליה אמך אשתי ואתה בני אמר ליה רצונך שתשתה כוס של יין שתה ופקע אמר רבי חייא אהניא ליה צלותיה לרבי דלא לשווייה בני ממזירי דרבי כי הוה מצלי אמר יהי רצון מלפניך ה' אלהינו שתצילני היום <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>מעזי פנים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>ומעזות פנים</span> בדברי תורה מאי היא כי הא דיתיב רבן גמליאל וקא דריש עתידה אשה שתלד בכל יום שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='1131' data-rgl='7'> ירמיהו לא </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>הרה ויולדת יחדיו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>ליגלג</span> עליו אותו תלמיד אמר אין כל חדש תחת השמש א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>בא ואראך</span> דוגמתן בעוה``ז נפק אחוי ליה תרנגולת ותו יתיב רבן גמליאל וקא דריש עתידים אילנות שמוציאין פירות בכל יום שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='1217' data-rgl='23'> יחזקאל יז </span> ונשא ענף ועשה פרי מה ענף בכל יום אף פרי בכל יום ליגלג עליו אותו תלמיד אמר והכתיב אין כל חדש תחת השמש א``ל בא ואראך דוגמתם בעולם הזה נפק אחוי ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>צלף</span> ותו יתיב רבן גמליאל וקא דריש עתידה ארץ ישראל שתוציא גלוסקאות וכלי מילת שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='2672' data-rgl='16'> תהילים עב </span> יהי פסת בר בארץ ליגלג עליו אותו תלמיד ואמר אין כל חדש תחת השמש אמר ליה בא ואראך דוגמתן בעולם הזה נפק אחוי ליה כמיהין ופטריות ואכלי מילת <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>נברא בר קורא</span>:  ת``ר לעולם יהא אדם ענוותן כהלל ואל יהא קפדן כשמאי מעשה בשני בני אד


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף לא,א גמרא
pgu: לא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>שהמרו</span> זה את זה אמרו כל מי שילך ויקניט את הלל יטול ד' מאות זוז אמר אחד מהם אני אקניטנו אותו היום ע``ש היה והלל חפף את ראשו הלך ועבר על פתח ביתו אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>מי כאן הלל</span> מי כאן הלל נתעטף ויצא לקראתו אמר לו בני מה אתה מבקש א``ל שאלה יש לי לשאול א``ל שאל בני שאל מפני מה ראשיהן של בבליים סגלגלות א``ל בני שאלה גדולה שאלת מפני שאין להם חיות פקחות הלך והמתין שעה אחת חזר ואמר מי כאן הלל מי כאן הלל נתעטף ויצא לקראתו אמר לו בני מה אתה מבקש א``ל שאלה יש לי לשאול א``ל שאל בני שאל מפני מה עיניהן של תרמודיין <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>תרוטות</span> אמר לו בני שאלה גדולה שאלת מפני שדרין בין החולות הלך והמתין שעה אחת חזר ואמר מי כאן הלל מי כאן הלל נתעטף ויצא לקראתו א``ל בני מה אתה מבקש א``ל שאלה יש לי לשאול א``ל שאל בני שאל מפני מה רגליהם של אפרקיים רחבות א``ל בני שאלה גדולה שאלת מפני שדרין בין בצעי המים אמר לו שאלות הרבה יש לי לשאול ומתירא אני שמא תכעוס נתעטף וישב לפניו א``ל כל שאלות שיש לך לשאול שאל א``ל אתה הוא הלל שקורין אותך נשיא ישראל א``ל הן א``ל אם אתה הוא לא ירבו כמותך בישראל א``ל בני מפני מה א``ל מפני שאבדתי על ידך ד' מאות זוז א``ל הוי זהיר ברוחך <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>כדי הוא הלל</span> שתאבד על ידו ד' מאות זוז וד' מאות זוז והלל לא יקפיד:  ת``ר מעשה בנכרי אחד שבא לפני שמאי אמר לו כמה תורות יש לכם אמר לו שתים תורה שבכתב ותורה שבעל פה א``ל שבכתב אני מאמינך ושבעל פה איני מאמינך גיירני ע``מ שתלמדני תורה שבכתב גער בו ו<span class='tlm-rsh' data-nro='6'>הוציאו בנזיפה</span> בא לפני הלל <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>גייריה</span> יומא קמא א``ל א``ב ג``ד למחר <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אפיך ליה</span> א``ל והא אתמול לא אמרת לי הכי א``ל לאו עלי דידי קא סמכת דעל פה נמי סמוך עלי:  שוב מעשה בנכרי אחד שבא לפני שמאי אמר לו גיירני ע``מ שתלמדני כל התורה כולה כשאני עומד על רגל אחת דחפו ב<span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אמת הבנין</span> שבידו בא לפני הלל גייריה אמר לו <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>דעלך סני לחברך לא תעביד</span> זו היא כל התורה כולה ו<span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אידך</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>פירושה</span> הוא זיל גמור:  שוב מעשה בנכרי אחד שהיה עובר אחורי בית המדרש ושמע קול <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>סופר</span> שהיה אומר<span class='tlm-sfr' data-chp='0228' data-rgl='4'> שמות כח </span> ואלה הבגדים אשר יעשו חושן ואפוד אמר הללו למי אמרו לו לכהן גדול אמר אותו נכרי בעצמו אלך ואתגייר בשביל שישימוני כהן גדול בא לפני שמאי אמר ליה גיירני על מנת שתשימני כהן גדול דחפו באמת הבנין שבידו בא לפני הלל גייריה א``ל כלום מעמידין מלך אלא מי שיודע <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>טכסיסי</span> מלכות לך למוד טכסיסי מלכות הלך וקרא כיון שהגיע<span class='tlm-sfr' data-chp='0401' data-rgl='51'> במדבר א </span> והזר הקרב יומת אמר ליה מקרא זה על מי נאמר א``ל אפי' על דוד מלך ישראל נשא אותו גר קל וחומר בעצמו ומה ישראל שנקראו בנים למקום ומתוך אהבה שאהבם קרא להם<span class='tlm-sfr' data-chp='0204' data-rgl='22'> שמות ד </span> בני בכורי ישראל כתיב עליהם והזר הקרב יומת גר הקל שבא במקלו ובתרמילו על אחת כמה וכמה בא לפני שמאי א``ל כלום ראוי אני להיות כהן גדול והלא כתיב בתורה והזר הקרב יומת בא לפני הלל א``ל ענוותן הלל ינוחו לך ברכות על ראשך שהקרבתני תחת כנפי השכינה לימים נזדווגו <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>שלשתן</span> למקום אחד אמרו קפדנותו של שמאי בקשה לטורדנו מן העולם ענוותנותו של הלל קרבנו תחת כנפי השכינה:  אמר ר``ל מאי דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='1033' data-rgl='6'> ישעיהו לג </span> והיה אמונת עתיך <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>חוסן</span> ישועות חכמת ו<span class='tlm-rsh' data-nro='20'>דעת</span> וגו' אמונת זה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>סדר זרעים</span> עתיך זה סדר מועד חסן זה סדר נשים ישועות זה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>סדר נזיקין</span> חכמת זה סדר קדשים ודעת זה סדר טהרות ואפ``ה<span class='tlm-sfr' data-chp='1033' data-rgl='6'> ישעיהו לג </span> יראת ה' <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>היא אוצרו</span> אמר רבא בשעה שמכניסין אדם לדין אומרים לו נשאת ונתת באמונה <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>קבעת עתים</span> לתורה עסקת בפו``ר <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>צפית לישועה</span> פלפלת בחכמה <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>הבנת דבר מתוך דבר</span> ואפ``ה אי יראת ה' היא אוצרו אין אי לא לא משל לאדם שאמר לשלוחו העלה לי כור חיטין לעלייה הלך והעלה לו א``ל עירבת לי בהן קב חומטון א``ל לאו א``ל מוטב אם לא העליתה:  תנא דבי ר``י מערב אדם קב חומטון בכור של תבואה <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>ואינו חושש</span>:  אמר רבה בר רב הונא כל אדם שיש בו תורה ואין ב


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף לא,ב גמרא
pgu: לא
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>יראת שמים דומה</span> לגזבר שמסרו לו מפתחות הפנימיות ומפתחות החיצונות לא מסרו לו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>בהי עייל</span> מכריז רבי ינאי חבל על דלית ליה דרתא ותרעא לדרתא עביד אמר רב יהודה לא ברא הקב``ה את עולמו אלא כדי שייראו מלפניו שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='3103' data-rgl='14'> קוהלת ג </span> והאלהים עשה שייראו מלפניו ר' סימון ור' אלעזר הוו יתבי חליף ואזיל ר' יעקב בר אחא א``ל חד לחבריה ניקו מקמיה דגבר דחיל חטאין הוא א``ל אידך ניקו מקמיה דגבר בר אוריין הוא א``ל אמינא לך אנא דגבר דחיל חטאין הוא ואמרת לי את בר אוריין הוא תסתיים דרבי אלעזר הוא דאמר דגבר דחיל חטאין הוא דא``ר יוחנן משום ר' אלעזר אין לו להקב``ה בעולמו אלא יראת שמים בלבד שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0510' data-rgl='12'> דברים י </span> ועתה ישראל מה ה' אלהיך שואל מעמך כי אם ליראה וגו' וכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='2728' data-rgl='29'> איוב כח </span> ויאמר לאדם <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>הן יראת ה'</span> היא חכמה וגו' שכן בלשון יוני קורין לאחת הן תסתיים:  דרש רב עולא מאי דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='3107' data-rgl='17'> קוהלת ז </span> אל תרשע הרבה וגו' הרבה הוא דלא לירשע הא מעט לירשע אלא מי שאכל שום וריחו נודף יחזור ויאכל שום אחר ויהא ריחו נודף דרש רבא בר רב עולא מאי דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='2673' data-rgl='4'> תהילים עג </span> כי אין חרצובות למותם ובריא אולם אמר הקב``ה לא דיין לרשעים שאינן <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>חרדין ועצבין</span> מיום המיתה אלא שלבם בריא להן <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>כאולם</span> והיינו דאמר רבה מאי דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='2649' data-rgl='14'> תהילים מט </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>זה דרכם</span> כסל למו יודעין רשעים שדרכם למיתה ויש להם חלב על כסלם שמא תאמר שכחה היא מהן ת``ל ואחריהם בפיהם ירצו סלה:  כחס על הנר כו':  ר' יוסי כמאן ס``ל אי כר' יהודה ס``ל אפילו בהנך נמי ליחייב ואי כר``ש ס``ל פתילה נמי ליפטר אמר עולא לעולם כר' יהודה ס``ל וקסבר ר' יוסי סותר על מנת לבנות במקומו הוי סותר על מנת לבנות שלא במקומו לא הוי סותר א``ל רבה מכדי כל מלאכות ילפינן להו ממשכן והתם סותר ע``מ לבנות שלא במקומו הוא א``ל שאני התם כיון דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0409' data-rgl=' 18, 20, 23'> במדבר ט </span> על פי ה' יחנו כסותר ע``מ לבנות במקומו דמי ור' יוחנן אמר לעולם כר``ש ס``ל ומאי שנא פתילה כדאמר רב המנונא ואיתימא רב אדא בר אהבה הכא בפתילה שצריך להבהבה עסקינן דבההיא אפילו ר``ש מודי דקא מתקן מנא אמר רבא דיקא נמי דקתני <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>שהוא עושה פחם</span> ולא קתני מפני שנעשית פחם ש``מ


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף לא,ב משנה
pgu: לא
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  על שלש עבירות נשים מתות <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>בשעת לידתן</span> על שאינן זהירות בנדה בחלה ובהדלקת הנר


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף לא,ב גמרא
pgu: לא
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  נדה מ``ט א``ר יצחק היא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>קלקלה</span> בחדרי בטנה לפיכך תלקה בחדרי בטנה תינח נדה חלה והדלקת הנר מאי איכא למימר כדדרש ההוא גלילאה עליה דרב חסדא אמר הקב``ה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>רביעית דם</span> נתתי בכם על עסקי דם הזהרתי אתכ


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף לב,א גמרא
pgu: לב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ראשית קראתי אתכם</span> על <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>עסקי ראשית</span> הזהרתי אתכם נשמה שנתתי בכם קרויה נר על עסקי נר הזהרתי אתכם אם אתם מקיימים אותם מוטב ואם לאו <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>הריני נוטל נשמתכם</span> ומ``ש בשעת לידתן אמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>נפל תורא</span> חדד לסכינא אביי אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='4'><span class='tlm-rsh' data-nro='5'>תפיש</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>תירוס</span> אמתא</span> בחד <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מחטרא</span> ליהוי רב חסדא אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>שבקיה לרויא</span> דמנפשיה נפיל מר עוקבא אמר רעיא חגרא ועיזי ריהטן <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אבב חוטרא מילי</span> ואבי דרי חושבנא רב פפא אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אבב חנואתא נפישי אחי ו<span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מרחמי</span></span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אבב בזיוני</span> לא אחי ולא מרחמי וגברי היכא מי<span class='tlm-rsh' data-nro='43'>בדקי</span> אמר ריש לקיש בשעה שעוברים על הגשר גשר ותו לא אימא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>כעין גשר</span> רב לא עבר ב<span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מברא</span> דיתיב ביה <עכו``ם> {גוי} אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>דילמא מיפקיד</span> ליה דינא עליה ומתפיסנא בהדיה שמואל לא עבר אלא במברא דאית ביה <עכו``ם> {גוי} אמר שטנא בתרי אומי לא שליט ר' ינאי <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>בדיק</span> ועבר ר' ינאי לטעמיה דאמר לעולם אל יעמוד אדם במקום סכנה לומר שעושין לו נס שמא אין עושין לו נס ואם עושין לו נס <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>מנכין</span> לו מזכיותיו אמר רבי חנין מאי קראה<span class='tlm-sfr' data-chp='0132' data-rgl='11'> בראשית לב </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>קטנתי מכל החסדים</span> ומכל האמת רבי זירא ב<span class='tlm-rsh' data-nro='21'>יומא דשותא</span> לא נפיק לביני דיקלא אמר ר' יצחק בריה דרב יהודה לעולם יבקש אדם רחמים שלא יחלה שאם יחלה <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>אומרים</span> לו הבא זכות והפטר אמר מר עוקבא מאי קראה<span class='tlm-sfr' data-chp='0522' data-rgl='8'> דברים כב </span> כי יפול הנופל ממנו <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>ממנו להביא ראיה</span> תנא דבי רבי ישמעאל כי יפול הנופל ממנו <ממנו> ראוי זה ליפול <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>מששת ימי בראשית</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>שהרי</span> לא נפל והכתוב קראו נופל אלא שמגלגלין זכות על ידי זכאי וחובה <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>על ידי חייב</span>:  ת``ר מי שחלה ונטה למות אומרים לו התודה שכן כל המומתין מתודין אדם יוצא <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>לשוק</span> יהי דומה בעיניו כמי שנמסר לסרדיוט <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>חש בראשו</span> יהי דומה בעיניו כמי ש<span class='tlm-rsh' data-nro='32'>נתנוהו בקולר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='33'>עלה למטה</span> ונפל יהי דומה בעיניו כמו שהעלוהו לגרדום לידון שכל העולה לגרדום לידון אם יש לו פרקליטין גדולים ניצול ואם לאו אינו ניצול <span class='tlm-rsh' data-nro='34'>ואלו הן פרקליטין</span> של אדם תשובה ומעשים טובים ואפי' תשע מאות ותשעים ותשעה מלמדים עליו חובה ואחד מלמד עליו זכות ניצול שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='2733' data-rgl='23'> איוב לג </span> אם יש עליו מלאך מליץ אחד מני אלף להגיד לאדם ישרו ויחננו ויאמר פדעהו מרדת שחת וגו':  ר' אליעזר בנו של ר' יוסי הגלילי אומר אפילו תשע מאות ותשעים ותשעה <span class='tlm-rsh' data-nro='35'>באותו מלאך</span> לחובה ואחד לזכות ניצול שנאמר מליץ אחד מני אלף:  תנו רבנן על <span class='tlm-rsh' data-nro='37'>שלש עבירות</span> נשים מתות <span class='tlm-rsh' data-nro='36'>יולדות</span> רבי אלעזר אומר נשים מתות <span class='tlm-rsh' data-nro='38'>ילדות</span> ר' אחא אומר בעון שמכבסות צואת בניהם בשבת וי``א על שקורין לארון הקודש <span class='tlm-rsh' data-nro='40'>ארנא</span>:  תניא ר' ישמעאל בן אלעזר אומר בעון שני דברים עמי הארצות מתים על שקורין לארון הקודש ארנא ועל שקורין לבית הכנסת <span class='tlm-rsh' data-nro='41'>בית עם</span> תניא ר' יוסי אומר שלשה בדקי מיתה נבראו באשה ואמרי לה שלשה <span class='tlm-rsh' data-nro='44'>דבקי</span> מיתה נדה וחלה והדלקת הנר חדא כר' אלעזר וחדא כרבנן תניא רשב``ג אומר הלכות הקדש תרומות ומעשרות הן הן גופי תור


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף לב,ב גמרא
pgu: לב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>ונמסרו לעמי הארץ</span> תניא רבי נתן אומר בעון נדרים מתה אשה של אדם שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='2822' data-rgl='27'> משלי כב </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אם אין לך לשלם</span> למה יקח <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>משכבך</span> מתחתיך רבי אומר בעון נדרים בנים מתים כשהן קטנים שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='3105' data-rgl='5'> קוהלת ה </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אל תתן את פיך</span> לחטיא את בשרך ואל תאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>לפני המלאך</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>כי שגגה</span> היא למה יקצוף האלהים <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>על קולך</span> וחבל את מעשה ידיך איזה הן מעשה ידיו של אדם הוי אומר בניו ובנותיו של אדם ת``ר בעון נדרים בנים מתים דברי ר``א בר``ש ר' יהודה הנשיא אומר בעון ביטול תורה בשלמא למאן דאמר בעון נדרים כדאמרן אלא למ``ד בעון ביטול תורה מאי קראה דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='1102' data-rgl='30'> ירמיהו ב </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>לשוא הכיתי</span> את בניכם מוסר לא לקחו ר``נ בר יצחק אמר למ``ד בעון נדרים נמי מהכא לשוא הכיתי את בניכם <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>על עסקי שוא</span> מכדי ר' יהודה הנשיא היינו רבי ורבי בעון נדרים קאמר בתר דשמעה מר``א בר' שמעון פליגי בה ר' חייא בר אבא ור' יוסי חד אמר בעון מזוזה וחד אמר בעון ביטול תורה למ``ד בעון מזוזה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מקרא נדרש</span> לפניו ולא לפני פניו ולמ``ד בעון ביטול תורה מקרא נדרש לפניו <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ולפני פניו</span>:  פליגי בה ר``מ ור' יהודה חד אמר בעון מזוזה וחד אמר בעון ציצית בשלמא למ``ד בעון מזוזה דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0511' data-rgl='20'> דברים יא </span> וכתבתם על מזוזות ביתך וכתיב בתריה למען ירבו ימיכם וימי בניכם אלא למ``ד בעון ציצית מ``ט א``ר כהנא ואיתימא שילא מרי דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='1102' data-rgl='34'> ירמיהו ב </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>גם בכנפיך</span> נמצאו דם נפשות אביונים נקיים ר``נ בר יצחק אמר למ``ד בעון מזוזה נמי מהכא דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='1102' data-rgl='34'> ירמיהו ב </span> לא במחתרת מצאתים שעשו פתחים <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>כמחתרת</span> אמר ר``ל כל הזהיר בציצית זוכה ומשמשין לו ב' אלפים וח' מאות עבדים שנא'<span class='tlm-sfr' data-chp='2308' data-rgl=' 14, 19, 2, 20, 23, 3, 4, 6, 7, 9'> זכריה ח </span> כה אמר ה' [צבאות] בימים ההמה אשר יחזיקו עשרה אנשים מכל לשונות הגוים [והחזיקו] <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>בכנף איש יהודי</span> לאמר נלכה עמכם וגו':  סימן שנא חלה תרומה נגזלת דינא שבועה שיפוכתא גילויא ונבלותא:  תניא ר' נחמיה אומר בעון <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>שנאת חנם</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מריבה רבה</span> בתוך ביתו של אדם ואשתו מפלת נפלים ובניו ובנותיו של אדם מתים כשהן קטנים:  ר' אלעזר בר' יהודה אומר בעון חלה אין ברכה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>במכונס</span> ומארה משתלחת בשערים וזורעין זרעים ואחרים אוכלין שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0326' data-rgl='16'> ויקרא כו </span> אף אני אעשה זאת לכם <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>והפקדתי</span> עליכם בהלה את השחפת ואת הקדחת מכלות עינים ומדיבות נפש וזרעתם לריק זרעכם ואכלהו אויביכם אל תקרי בהלה אלא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>בחלה</span> ואם נותנין מתברכין שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='1244' data-rgl='30'> יחזקאל מד </span> [ו]ראשית עריסותיכם תתנו לכהן להניח ברכה אל ביתך:  בעון ביטול תרומות ומעשרות שמים נעצרין מלהוריד טל ומטר והיוקר הוה והשכר אבד ובני אדם רצין אחר פרנסתן ואין מגיעין שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='2724' data-rgl='19'> איוב כד </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>ציה גם חום</span> יגזלו מימי שלג שאול חטאו מאי משמע תנא דבי רבי ישמעאל בשביל דברים שצויתי אתכם בימות החמה ולא עשיתם יגזלו מכם מימי שלג בימות הגשמים ואם נותנין מתברכין שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='2403' data-rgl='10'> מלאכי ג </span> הביאו את כל המעשר אל בית האוצר ויהי טרף בביתי ובחנוני נא בזאת אמר ה' צבאות אם לא אפתח לכם את ארובות השמים והריקותי לכם ברכה עד בלי די מאי עד בלי די אמר רמי בר <רב> [חמא] א``ר עד שיבלו שפתותיכם מלומר די:  בעון גזל הגובאי עולה והרעב הווה ובני אדם אוכלים בשר בניהן ובנותיהן שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='1504' data-rgl='1'> עמוס ד </span> שמעו הדבר הזה פרות הבשן אשר בהר שומרון העושקות דלים הרוצצות אביונים אמר רבא כגון הני נשי דמחוז


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף לג,א גמרא
pgu: לג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>דאכלן ולא עבדן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>וכתיב</span><span class='tlm-sfr' data-chp='1504' data-rgl='9'> עמוס ד </span> הכיתי אתכם בשדפון ובירקון הרבות גנותיכם וכרמיכם ותאניכם וזיתיכם יאכל הגזם וכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='1401' data-rgl='4'> יואל א </span> יתר הגזם אכל הארבה ויתר הארבה אכל הילק ויתר הילק אכל החסיל וכתי'<span class='tlm-sfr' data-chp='1009' data-rgl='19'> ישעיהו ט </span> ויגזור על ימין ורעב ויאכל על שמאל ולא שבעו איש בשר זרועו יאכלו אל תקרי בשר זרועו אלא בשר זרעו:  בעון <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>עינוי הדין</span> ועיוות הדין ו<span class='tlm-rsh' data-nro='4'>קלקול הדין</span> וביטול תורה חרב וביזה רבה ודבר ובצורת בא ובני אדם אוכלין ואינן שבעין ואוכלין לחמם במשקל דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0326' data-rgl='25'> ויקרא כו </span> והבאתי עליכם חרב נוקמת נקם ברית וגו' ואין ברית אלא תורה שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='1133' data-rgl='25'> ירמיהו לג </span> אם לא בריתי יומם ולילה וגו' וכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0326' data-rgl='26'> ויקרא כו </span> בשברי לכם מטה לחם ואפו עשר נשים וגו' וכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0326' data-rgl='43'> ויקרא כו </span> יען וביען במשפטי מאסו:  בעון שבועת שוא ושבועת שקר ו<span class='tlm-rsh' data-nro='9'>חילול השם</span> וחילול שבת חיה רעה רבה ובהמה כלה ובני אדם מתמעטין <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>והדרכים משתוממין</span> שנא'<span class='tlm-sfr' data-chp='0326' data-rgl='23'> ויקרא כו </span> ואם באלה לא תוסרו לי אל תקרי באלה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אלא באלה</span> וכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0326' data-rgl='22'> ויקרא כו </span> והשלחתי בכם את חית השדה וגו' וכתיב בשבועת שקר<span class='tlm-sfr' data-chp='0319' data-rgl='12'> ויקרא יט </span> ולא תשבעו בשמי לשקר וחללת את שם אלהיך ובחלול השם כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0322' data-rgl='32'> ויקרא כב </span> ולא תחללו את שם קדשי ובחלול שבת כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0231' data-rgl='14'> שמות לא </span> מחלליה מות יומת ויליף חילול חילול משבועת שקר:  בעון שפיכות דמים בית המקדש חרב ושכינה מסתלקת מישראל שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='0435'>במדבר לה</a> ולא תחניפו וגו' ולא תטמא את הארץ אשר אתם יושבים בה אשר אני שוכן בתוכה הא אתם מטמאים אותה אינכם יושבים בה ואיני שוכן בתוכה:  בעון גלוי עריות <ועבודת כוכבים> {ועבודה זרה} והשמטת שמיטין ויובלות גלות בא לעולם ומגלין אותן ובאין אחרים ויושבין במקומן שנאמר<a href='0318' data-rgl='27'> ויקרא יח </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>כי את כל התועבות</span> האל עשו אנשי הארץ וגו' וכתיב ותטמא הארץ ואפקד עונה עליה וגו' וכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0318' data-rgl='28'> ויקרא יח </span> ולא תקיא הארץ אתכם בטמאכם אותה <ובעבודת כוכבים> {ובעבודה זרה} כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0326' data-rgl='30'> ויקרא כו </span> ונתתי את פגריכם וגו' וכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0326' data-rgl='31'> ויקרא כו </span> והשמותי את מקדשיכם וגו' ואתכם אזרה בגוים בשמיטין וביובלות כתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0326' data-rgl='34'> ויקרא כו </span> אז תרצה הארץ את <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>שבתותיה</span> כל ימי השמה <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ואתם בארץ אויביכם</span> וגו' וכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0326' data-rgl='35'> ויקרא כו </span> כל ימי השמה תשבות:  בעון נבלות פה צרות רבות וגזירות קשות מתחדשות ובחורי שונאי ישראל מתים יתומים ואלמנות צועקין ואינן נענין שנא'<span class='tlm-sfr' data-chp='1009' data-rgl='16'> ישעיהו ט </span> על כן על בחוריו <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>לא ישמח</span> ה' ואת יתומיו [ואת] <ו>אלמנותיו לא ירחם כי כלו חנף ומרע וכל פה דובר נבלה בכל זאת לא שב אפו ועוד ידו נטויה מאי ועוד ידו נטויה א``ר חנן בר רבא הכל יודעין כלה למה נכנסה לחופה אלא כל המנבל פיו אפי' חותמין עליו גזר דין של שבעים שנה לטובה הופכין עליו לרעה אמר רבה בר שילא אמר רב חסדא כל המנבל את פיו מעמיקין לו גיהנם שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='2822' data-rgl='14'> משלי כב </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>שוחה עמוקה</span> פי זרות רב נחמן בר יצחק אמר אף שומע ושותק שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='2822' data-rgl='14'> משלי כב </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>זעום ה' יפול שם</span> אמר רב אושעיא כל <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>הממרק עצמו</span> לעבירה חבורות ופצעין יוצאין בו שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='2820' data-rgl='30'> משלי כ </span> חבורות פצע <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>תמרוק ברע</span> ולא עוד אלא שנדון ב<span class='tlm-rsh' data-nro='21'>הדרוקן</span> שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='2820' data-rgl='30'> משלי כ </span> ומכות חדרי בטן אמר רב נחמן בר יצחק סימן לעבירה הדרוקן ת``ר ג' מיני הדרוקן הן <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>של עבירה עבה</span> ושל רעב <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>תפוח</span> ושל כשפים <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>דק</span> שמואל הקטן חש ביה אמר רבש``ע <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>מי מפיס</span> איתסי אביי חש ביה אמר רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>ידענא ביה</span> בנחמני דמכפין נפשיה רבא חש ביה והא רבא הוא דאמר נפישי קטילי קדר מנפיחי כפן שאני רבא <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>דאנסי ליה רבנן בעידניה</span> בעל כורחיה ת``ר ד' סימנין הן סימן לעבירה הדרוקן סימן לשנאת חנם ירקון <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>סימן לגסות הרוח עניות</span> סימן ללה``ר <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>אסכרה</span> ת``ר אסכרה באה לעול


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף לג,ב גמרא
pgu: לג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>על המעשר</span> ר' אלעזר בר' יוסי אומר על לשון הרע אמר רבא ואיתימא ריב``ל מאי קראה<span class='tlm-sfr' data-chp='2663' data-rgl='12'> תהילים סג </span> והמלך ישמח באלהים יתהלל כל הנשבע בו כי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>יסכר</span> פי דוברי שקר איבעיא להו רבי אלעזר ברבי יוסי על לשון הרע קאמר או דילמא אף על לשון הרע נמי קאמר ת``ש כשנכנסו רבותינו <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>לכרם</span> ביבנה היה שם רבי יהודה ור' אלעזר בר' יוסי ור``ש נשאלה שאלה זו בפניהם <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מכה זו</span> מפני מה מתחלת בבני מעיים וגומרת בפה נענה רבי יהודה ברבי אלעאי <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ראש המדברים</span> בכל מקום ואמר אע``פ שכליות יועצות ולב מבין ולשון מחתך <span class='tlm-rsh' data-nro='5'><span class='tlm-rsh' data-nro='6'>פה גומר</span></span> נענה רבי אלעזר ברבי יוסי ואמר מפני שאוכלין בה דברים טמאין <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>דברים טמאים סלקא דעתך</span> אלא שאוכלין בה דברים שאינן מתוקנים נענה ר' שמעון ואמר בעון ביטול תורה אמרו לו <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>נשים יוכיחו</span> שמבטלות את בעליהן נכרים יוכיחו שמבטלין את ישראל <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>תינוקות יוכיחו</span> שמבטלין את אביהן תינוקות <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>של בית רבן</span> יוכיחו התם כדרבי גוריון דאמר רבי גוריון ואיתימא רב יוסף ברבי שמעיה בזמן שהצדיקים בדור צדיקים נתפסים על הדור אין צדיקים בדור תינוקות של בית רבן נתפסים על הדור א``ר יצחק בר זעירי ואמרי לה א``ר שמעון בן נזירא מאי קראה<span class='tlm-sfr' data-chp='3001' data-rgl='8'> שיר השירים א </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אם לא תדעי לך</span> היפה בנשים צאי לך בעקבי הצאן וגו' ואמרינן גדיים הממושכנין על הרועים ש``מ אף על לשון הרע נמי קאמר ש``מ ואמאי קרו ליה ראש המדברים בכל מקום דיתבי רבי יהודה ורבי יוסי ורבי שמעון ויתיב יהודה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>בן גרים</span> גבייהו פתח ר' יהודה ואמר כמה נאים מעשיהן <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>של אומה זו</span> תקנו שווקים תקנו גשרים תקנו מרחצאות ר' יוסי שתק נענה רשב``י ואמר כל מה שתקנו לא תקנו אלא לצורך עצמן תקנו <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>שווקין</span> להושיב בהן זונות מרחצאות לעדן בהן עצמן גשרים ליטול מהן מכס הלך יהודה בן גרים <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>וסיפר דבריהם</span> ונשמעו למלכות אמרו יהודה שעילה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>יתעלה</span> יוסי ששתק יגלה לציפורי שמעון שגינה יהרג אזל הוא ובריה טשו בי מדרשא כל יומא הוה מייתי להו דביתהו ריפתא וכוזא דמיא וכרכי כי תקיף גזירתא א``ל לבריה נשים דעתן קלה עליהן דילמא מצערי לה ומגליא לן אזלו טשו במערתא איתרחיש ניסא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>איברי להו חרובא</span> ועינא דמיא והוו משלחי מנייהו והוו יתבי עד צוארייהו <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>בחלא</span> כולי יומא גרסי בעידן צלויי לבשו מיכסו ומצלו והדר משלחי מנייהו כי היכי דלא ליבלו איתבו תריסר שני במערתא אתא אליהו וקם אפיתחא דמערתא אמר מאן לודעיה לבר יוחי דמית קיסר ובטיל גזירתיה נפקו חזו אינשי דקא <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>כרבי</span> וזרעי אמר מניחין חיי עולם <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>ועוסקין בחיי שעה</span> כל מקום שנותנין עיניהן מיד נשרף יצתה בת קול ואמרה להם להחריב עולמי יצאתם חיזרו למערתכם הדור אזול איתיבו תריסר ירחי שתא אמרי משפט רשעים בגיהנם י``ב חדש יצתה בת קול ואמרה צאו ממערתכם נפקו כל היכא דהוה מחי ר' אלעזר הוה מסי ר``ש אמר לו בני <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>די לעולם</span> אני ואתה בהדי פניא דמעלי שבתא חזו ההוא סבא דהוה נקיט <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>תרי <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>מדאני</span></span> אסא ורהיט בין השמשות אמרו ליה הני למה לך אמר להו לכבוד שבת ותיסגי לך בחד חד כנגד<span class='tlm-sfr' data-chp='0220' data-rgl='7'> שמות כ </span> זכור וחד כנגד<span class='tlm-sfr' data-chp='0220' data-rgl=''> שמות כ </span> שמור א``ל לבריה חזי כמה חביבין מצות על ישראל יתיב דעתייהו שמע ר' פנחס בן יאיר חתניה ונפק לאפיה עייליה לבי בניה הוה קא <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>אריך</span> ליה לבישריה חזי דהוה ביה <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>פילי</span> בגופיה הוה קא בכי וקא נתרו דמעת עיניה וקמצוחא ליה א``ל אוי לי שראיתיך בכך א``ל אשריך שראיתני בכך שאילמלא לא ראיתני בכך לא מצאת בי כך דמעיקרא כי הוה מקשי ר``ש בן יוחי קושיא הוה מפרק ליה ר' פנחס בן יאיר תריסר פירוקי לסוף כי הוה מקשי ר``פ בן יאיר קושיא הוה מפרק ליה רשב``י עשרין וארבעה פירוקי אמר הואיל ואיתרחיש ניסא איזיל <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>אתקין מילתא</span> דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0133' data-rgl='18'> בראשית לג </span> ויבא יעקב שלם ואמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>שלם בגופו</span> שלם בממונו <span class='tlm-rsh' data-nro='33'>שלם בתורתו</span><span class='tlm-sfr' data-chp='0133' data-rgl='18'> בראשית לג </span> ויחן את פני העיר אמר רב מטבע <span class='tlm-rsh' data-nro='34'>תיקן להם</span> ושמואל אמר שווקים תיקן להם ור' יוחנן אמר מרחצאות תיקן להם אמר איכא מילתא דבעי לתקוני אמרו ליה איכא דוכתא דאית ביה ספק טומא


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף לד,א גמרא
pgu: לד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ואית להו צערא לכהנים לאקופי אמר איכא איניש דידע דאיתחזק הכא טהרה א``ל ההוא סבא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>כאן קיצץ בן זכאי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>תורמסי תרומה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>עבד איהו נמי הכי</span> כל היכא דהוה קשי טהריה וכל היכא דהוה רפי צייניה אמר ההוא סבא טיהר בן יוחי בית הקברות א``ל אילמלי <לא> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>היית</span> עמנו ואפי' היית עמנו ולא נמנית עמנו יפה אתה אומר עכשיו שהיית עמנו <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ונמנית</span> עמנו יאמרו זונות <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מפרכסות זו את זו</span> תלמידי חכמים לא כל שכן יהב ביה עיניה ונח נפשיה נפק לשוקא חזייה ליהודה בן גרים אמר עדיין יש לזה בעולם נתן בו עיניו ועשהו גל של עצמות


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף לד,א משנה
pgu: לד
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  ג' דברים צריך אדם לומר בתוך ביתו ערב שבת <span class='tlm-rsh' data-nro='9'><span class='tlm-rsh' data-nro='18'>עם חשכה</span></span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>עשרתם</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ערבתם</span> הדליקו את הנר <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ספק חשכה</span> ספק אינו חשכה אין מעשרין את הודאי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ואין מטבילין את הכלים</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ואין מדליקין את הנרות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>אבל מעשרין את הדמאי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ומערבין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>וטומנין את החמין</span>


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף לד,א גמרא
pgu: לד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  מנא הני מילי א``ר יהושע בן לוי אמר קרא<span class='tlm-sfr' data-chp='2705' data-rgl='24'> איוב ה </span> וידעת כי שלום אהלך ופקדת נוך ולא תחטא אמר רבה בר רב הונא אע``ג דאמור רבנן שלשה דברים צריך אדם לומר וכו' צריך למימרינהו בניחותא כי היכי דליקבלינהו מיניה אמר רב אשי אנא לא שמיע לי הא דרבה בר רב הונא וקיימתי מסברא הא גופא קשיא אמרת שלשה דברים צריך אדם לומר בתוך ביתו ערב שבת <span class='tlm-rsh' data-nro='9'><span class='tlm-rsh' data-nro='18'>עם חשכה</span></span> עם חשכה אין <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ספק חשכה</span> ספק אינו חשכה לא והדר תני ספק חשכה ספק אינו חשכה מערב:  סימן בגופיא זימרא ציפרא בחבלא דמילתא:  א``ר אבא אמר רב חייא בר אשי אמר רב לא קשיא כאן <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>בעירובי תחומין</span> כאן בעירובי חצרות ואמר רבא אמרו לו שנים צא וערב עלינו לאחד עירב עליו מבעוד יום ולאחד עירב עליו בין השמשות זה <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>שעירב עליו מבעוד יום</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>נאכל</span> עירובו בין השמשות וזה שעירב עליו בין השמשות נאכל עירובו <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>משחשכה</span> שניהם קנה עירוב מה נפשך אי בין השמשות יממא הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>בתרא ליקני</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>קמא לא ליקני</span> ואי בין השמשות ליליא הוא קמא ליקני בתרא לא ליקני בין השמשות ספקא הוא וספקא דרבנן לקולא:  <ואמר> [אמר] רבא מפני מה אמרו אין טומנין בדבר שאינו מוסיף הבל משחשכה גזרה שמא ירתיח אמר ליה אביי <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>אי הכי בין השמשות נמי ניגזר</span> א``ל סתם קדירות <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>רותחות הן</span> ואמר רב


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף לד,ב גמרא
pgu: לד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מפני מה אמרו אין טומנין בדבר המוסיף הבל ואפילו מבעוד יום</span> גזירה שמא יטמין <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ברמץ</span> שיש בה גחלת אמר ליה אביי <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ויטמין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>גזירה שמא יחתה בגחלים</span>:  ת``ר ביה``ש ספק <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מן היום ומן הלילה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ספק כולו מן היום ספק כולו מן הלילה</span> מטילין אותו לחומר שני ימים ואיזהו בין השמשות משתשקע החמה כ``ז שפני מזרח <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מאדימין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>הכסיף</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>התחתון</span> ולא הכסיף ה<span class='tlm-rsh' data-nro='9'>עליון</span> בין השמשות הכסיף העליון והשוה לתחתון זהו לילה דברי רבי יהודה ר' נחמיה אומר כדי שיהלך אדם משתשקע החמה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>חצי מיל</span> רבי יוסי אומר בין השמשות <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>כהרף עין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>זה נכנס</span> וזה יוצא ואי אפשר לעמוד עליו אמר מר מטילין אותו לחומר שני ימים למאי הלכתא אמר רב הונא בריה דרב יהושע לענין טומאה כדתנן ראה שני ימים בין השמשות <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ספק לטומאה ולקרבן</span> ראה יום אחד בין השמשות ספק לטומאה הא גופה קשיא אמרת איזהו ביה``ש משתשקע החמה כ``ז שפני מזרח מאדימין הא הכסיף התחתון ולא הכסיף העליון לילה הוא והדר תנא הכסיף התחתון ולא הכסיף העליון בין השמשות אמר רבה אמר רב יהודה אמר שמואל <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>כרוך ותני</span> איזהו ביה``ש משתשקע החמה כל זמן שפני מזרח מאדימין והכסיף התחתון ולא הכסיף העליון נמי בין השמשות הכסיף העליון והשוה לתחתון לילה ורב יוסף אמר רב יהודה אמר שמואל הכי קתני משתשקע החמה כ``ז שפני מזרח מאדימין יום הכסיף התחתון ולא הכסיף העליון ביה``ש הכסיף העליון והשוה לתחתון לילה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>ואזדו לטעמייהו</span> דאיתמר שיעור ביה``ש בכמה אמר רבה אמר רב יהודה אמר שמואל שלשה חלקי מיל מאי ג' חלקי מיל אילימא תלתא פלגי מילא נימא מיל ומחצה אלא תלתא תילתי מילא נימא מיל אלא תלתא ריבעי מילא ורב יוסף אמר רב יהודה אמר שמואל שני חלקי מיל מאי שני חלקי מיל אילימא תרי פלגי מילא לימא מיל ואלא תרי רבעי מילא לימא חצי מיל אל


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף לה,א גמרא
pgu: לה
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  תרי תילתי מיל מאי בינייהו איכא בינייהו <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>פלגא דדנקא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>וחילופה</span> ב<span class='tlm-rsh' data-nro='2'>חלתא</span> דאמר רבה חלתא בת תרי כורי <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>שרי לטלטולה</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='4'>בת תלתא</span> כורי אסור לטלטולה ורב יוסף אמר בת תלתא כורי נמי שרי בת ארבעה כורי אסור אמר אביי <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>בעי מיניה דמר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>בשעת מעשה</span> ואפילו בת תרי כורי לא שרא לי <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>כמאן</span> כהאי תנא דתנן כוורת ה<span class='tlm-rsh' data-nro='8'>קש</span> וכוורת הקנים <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ובור ספינה אלכסנדרית</span> אע``פ שיש להם שולים והן מחזיקות מ' סאה ב<span class='tlm-rsh' data-nro='10'>לח</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>שהן כוריים</span> ביבש <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>טהור</span>ים אמר אביי שמע מינה האי גודשא תילתא הוי אביי חזייה לרבא דקא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>דאוי</span> למערב א``ל והתניא כל זמן שפני מזרח מאדימין א``ל מי סברת פני מזרח ממש לא פנים המאדימין את המזרח א``ד רבא חזייה לאביי דקא דאוי למזרח א``ל מי סברת פני מזרח ממש פנים המאדימין את המזרח וסימניך כוותא:  ר' נחמיה אומר כדי שיהלך אדם משתשקע החמה חצי מיל:  א``ר חנינא הרוצה לידע שיעורו של ר' נחמיה יניח חמה בראש ה<span class='tlm-rsh' data-nro='16'>כרמל</span> וירד ויטבול בים ויעלה וזהו שיעורו של ר' נחמיה א``ר חייא הרוצה לראות בארה של מרים יעלה לראש הכרמל ויצפה ויראה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>כמין כברה</span> בים וזו היא בארה של מרים אמר רב מעין המיטלטל טהור ו<span class='tlm-rsh' data-nro='18'>זהו בארה של מרים</span>:  אמר רב יהודה אמר שמואל ביה``ש דר' יהודה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>כהנים טובלין בו</span> למאן אילימא לר' יהודה ספקא הוא אלא ביה``ש דר' יהודה לר' יוסי כהנים טובלין בו <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>פשיטא</span> מהו דתימא <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>בין השמשות דר' יוסי מישך שייך בדר' יהודה</span> קא משמע לן דשלים בין השמשות דר' יהודה והדר מתחיל בין השמשות דר' יוסי אמר רבה בר בר חנה א``ר יוחנן הלכה כר' יהודה לענין שבת והלכה כר' יוסי לענין תרומה <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>בשלמא הלכה כר' יהודה לענין שבת לחומרא</span> אבל לענין תרומה מאי היא <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>אילימא לטבילה</span> ספקא הי


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף לה,ב גמרא
pgu: לה
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אלא לאכילת תרומה דלא אכלי כהנים תרומה עד דשלים בין השמשות דר' יוסי א``ר יהודה אמר שמואל כוכב אחד יום שנים בין השמשות שלשה לילה תנ``ה כוכב אחד יום שנים בין השמשות שלשה לילה א``ר יוסי לא כוכבים גדולים הנראין ביום ולא כוכבים קטנים שאין נראין אלא בלילה אלא בינונים א``ר יוסי בר' זבידא העושה מלאכה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>בשני בין השמשות</span> חייב חטאת <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ממה נפשך</span> א``ל רבא לשמעיה אתון דלא קים לכו בשיעורא דרבנן אדשימשא אריש דיקלי <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אתלו</span> שרגא ביום המעונן מאי במתא חזי תרנגולא בדברא עורבי אי נמי <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אדאני</span>:  ת``ר <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>שש תקיעות</span> תוקעין ערב שבת ראשונה להבטיל את העם ממלאכה שבשדות שניה להבטיל עיר וחנויות שלישית להדליק את הנר דברי ר' נתן ר' יהודה הנשיא אומר שלישית <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>לחלוץ תפילין</span> ושוהה כדי צליית דג קטן או כדי <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>להדביק פת בתנור</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>ותוקע ומריע ותוקע</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ושובת</span> אמר רשב``ג מה נעשה להם לבבליים שתוקעין ומריעין ושובתין מתוך מריעין תוקעין ומריעין הוו להו חמשה אלא שתוקעין וחוזרין ותוקעין ומריעין ושובתין מתוך מריעין מנהג אבותיהן בידיהן מתני ליה רב יהודה לרב יצחק בריה שניה להדליק את הנר כמאן לא כר' נתן ולא כר' יהודה הנשיא אלא שלישית להדליק את הנר כמאן כרבי נתן תנא דבי רבי ישמעאל שש תקיעות תוקעין ע``ש התחיל לתקוע תקיעה ראשונה נמנעו העומדים בשדה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מלעדור</span> ומלחרוש ומלעשות כל מלאכה שבשדות ואין הקרובין רשאין ליכנס עד שיבואו רחוקין <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ויכנסו כולם כאחד</span> ועדיין חנויות פתוחות ו<span class='tlm-rsh' data-nro='17'>תריסין</span> מונחין התחיל לתקוע תקיעה שניה נסתלקו התריסין וננעלו החנויות ועדיין <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>חמין</span> מונחין על גבי כירה וקדירות מונחות על גבי כירה התחיל לתקוע תקיעה שלישית <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>סילק המסלק</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>והטמין המטמין</span> והדליק המדליק ושוהה כדי צליית דג קטן או כדי להדביק פת בתנור ותוקע ומריע ותוקע ושובת א``ר יוסי <בר> [ברבי] חנינא שמעתי שאם בא להדליק אחר שש תקיעות מדליק שהרי נתנו חכמים שיעור ל<span class='tlm-rsh' data-nro='21'>חזן הכנסת</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>להוליך שופרו לביתו</span> אמר לו אם כן נתת דבריך <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>לשיעורין</span> אלא מקום צנוע יש לו לחזן הכנסת <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>בראש גגו</span> ששם מניח שופרו לפי <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>שאין מטלטלין</span> לא את השופר ולא את ה<span class='tlm-rsh' data-nro='27'>חצוצרות</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>והתניא שופר מיטלטל</span> וחצוצרות אינם מיטלטלין אמר רב <יוסי> [יוסף] לא קשיא כאן ביחיד כאן בצבור א``ל אביי וביחיד למאי חזי הואיל וראוי לגמע בו מי


id: 2102
lvr: 21
prk: 02
nru: דף לו,א גמרא
pgu: לו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  לתינוק בציבור נמי חזי לגמע <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לתינוק עני</span> ותו <span class='tlm-rsh' data-nro='2'><span class='tlm-rsh' data-nro='3'>הא</span></span> דתניא כשם שמטלטלין את השופר כך מטלטלין את חצוצרות מני אלא לא קשיא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>הא ר' יהודה</span> הא ר' שמעון הא ר' נחמיה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ומאי שופר</span> נמי חצוצרות כדרב חסדא דא``ר חסדא הני תלת מילי אישתני שמייהו מכי חרב בית המקדש חצוצרתא שופרא שופרא חצוצרתא למאי נפקא מינה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>לשופר של ראש השנה</span> ערבה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>צפצפה</span> צפצפה ערבה למאי נ``מ ללולב <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>פתורה</span> פתורתא פתורתא פתורה למאי נ``מ למקח וממכר אמר אביי <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אף אנו נאמר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>הובלילא</span> בי כסי בי כסי הובלילא למאי נפקא מינה למחט שנמצאת בעובי <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>בית הכוסות</span> דמצד אחד כשירה ומשני צדדים טריפה אמר רב אשי אף אנו נאמר בבל בורסיף בורסיף בב


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף לו,ב משנה
pgu: לו
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  כירה שהסיקוה ב<span class='tlm-rsh' data-nro='1'>קש</span> וב<span class='tlm-rsh' data-nro='2'>גבבא</span> נותנים עליה תבשיל ב<span class='tlm-rsh' data-nro='3'>גפת</span> ובעצים לא יתן <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>עד שיגרוף</span> או עד שיתן את האפר <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>בית שמאי אומרים</span> חמין <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אבל לא תבשיל</span> ובית הלל אומרים חמין ותבשיל בית שמאי אומרים נוטלין אבל <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לא מחזירין</span> ובית הלל אומרים <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אף מחזירין</span>


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף לו,ב גמרא
pgu: לו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  איבעיא להו האי לא יתן לא יחזיר הוא אבל לשהות משהין אף על פי שאינו גרוף ואינו <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>קטום</span> ומני חנניה היא דתניא חנניה אומר כל שהוא כמאכל בן דרוסאי מותר לשהותו על גבי כירה אע``פ שאינו גרוף ואינו קטום או דילמא לשהות תנן ואי גרוף וקטום אין אי לא לא וכל שכן להחזיר ת``ש מדקתני <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>תרי בבי</span> במתני' ב``ש אומרים חמין <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אבל לא תבשיל</span> ובית הלל אומרים חמין ותבשיל ב``ש אומרים נוטלין אבל <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לא מחזירין</span> וב``ה אומרים <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אף מחזירין</span> אי אמרת בשלמא לשהות תנן הכי קתני כירה שהסיקוה ב<span class='tlm-rsh' data-nro='1'>קש</span> וב<span class='tlm-rsh' data-nro='2'>גבבא</span> משהין עליה תבשיל ב<span class='tlm-rsh' data-nro='3'>גפת</span> ובעצים לא ישהא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>עד שיגרוף</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>או עד שיתן אפר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ומה הן משהין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>בית שמאי אומרים</span> חמין אבל לא תבשיל וב``ה אומרים חמין ותבשיל וכי היכי דפליגי בלשהות <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>פליגי נמי בלהחזיר</span> שבית שמאי אומרים נוטלין אבל לא מחזירין ובית הלל אומרים אף מחזירין <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>אלא אי אמרת להחזיר תנן הכי קתני</span> כירה שהסיקוה בקש ובגבבא מחזירין עליה תבשיל בגפת ובעצים לא יחזיר עד שיגרוף או עד שיתן אפר ומה הן מחזירין בית שמאי אומרים חמין אבל לא תבשיל ובית הלל אומרים חמין ותבשיל בית שמאי אומרים נוטלין אבל לא מחזירין ובית הלל אומרים אף מחזירין הא תו למה ל


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף לז,א גמרא
pgu: לז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לעולם אימא לך להחזיר תנן</span> וחסורי מיחסרא והכי קתני כירה שהסיקוה בקש ובגבבא מחזירין עליה תבשיל בגפת ובעצים <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>לא יחזיר</span> עד שיגרוף או עד שיתן את האפר אבל לשהות משהין אע``פ שאינו גרוף ואינו קטום <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ומה הן משהין</span> בית שמאי אומרים חמין אבל לא תבשיל ובית הלל אומרים חמין ותבשיל <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>והך חזרה דאמרי לך</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>לאו דברי הכל היא</span> אלא מחלוקת בית שמאי ובית הלל שבית שמאי אומרים נוטלין ולא מחזירין ובית הלל אומרים אף מחזירין ת``ש דאמר ר' חלבו א``ר חמא בר גוריא אמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>לא שנו</span> אלא על <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>גבה</span> אבל לתוכה אסור <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אי אמרת בשלמא להחזיר תנן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>היינו דשני בין תוכה לעל גבה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>אלא אי אמרת לשהות תנן</span> מה לי תוכה מה לי על גבה מי סברת ר' חלבו <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ארישא</span> קאי <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אסיפא קאי</span> ובית הלל אומרים אף מחזירין ואמר ר' חלבו אמר רב חמא בר גוריא אמר רב לא שנו אלא על גבה אבל תוכה אסור תא שמע ב' כירות המתאימות אחת גרופה וקטומה ואחת שאינה גרופה ואינה קטומה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>משהין על גבי גרופה וקטומה</span> ואין משהין על שאינה גרופה ואינה קטומה ומה הן משהין בית שמאי אומרים ולא כלום ובית הלל אומרים חמין אבל לא תבשיל עקר דברי הכל לא יחזיר דברי רבי מאיר רבי יהודה אומר בית שמאי אומרים חמין אבל לא תבשיל ובית הלל אומרים חמין ותבשיל בית שמאי אומרים נוטלין אבל לא מחזירין ובית הלל אומרים אף מחזירין אי אמרת בשלמא לשהות תנן מתני' מני רבי יהודה היא אלא אי אמרת להחזיר תנן מתניתין מני לא רבי יהודה ולא ר' מאיר אי רבי מאיר קשיא לב``ש בחדא ולבית הלל בתרתי אי רבי יהודה קשיא גרופה וקטומה לעולם אימא לך להחזיר תנן ותנא דידן סבר לה כרבי יהודה בחדא ופליג עליה בחדא סבר לה כרבי יהודה בחדא בחמין ותבשיל ונוטלין ומחזירין ופליג עליה בחדא דאילו תנא דידן סבר לשהות ואף על פי שאינו גרוף וקטום ורבי יהודה סבר בלשהות נמי גרוף וקטום אין אי לא לא איבעיא להו <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>מהו לסמוך</span> בה תוכה וגבה אסור אבל לסמוך בה שפיר דמי או דילמא לא שנא תא שמע <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>שתי כירות המתאימות</span> אחת גרופה וקטומה ואחת שאינה גרופה וקטומה משהין על גבי גרופה וקטומה ואף על גב דקא סליק ליה הבלא מאידך דילמא שאני התם דכיון דמידליא שליט בה אוירא תא שמע דאמר רב ספרא אמר רב חייא קטמה <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>ונתלבתה</span> סומכין לה ומקיימין עליה ונוטלין ממנה ומחזירין לה שמע מינה לסמוך נמי קטמה אין לא קטמה לא ולטעמיך נוטלין ממנה דקתני קטמה אין לא קטמה לא אלא תנא נוטלין משום מחזירין הכא נמי תנא סומכין משום מקיימין הכי השתא <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>התם נוטלין ומחזירין בחד מקום</span> הוא תנא נוטלין משום מחזירין אלא הכא סומכין בחד מקום הוא ומקיימין בחד מקום הוא מאי הוי עלה ת``ש כירה שהסיקוה בגפת ובעצים סומכין לה ואין מקיימין אא``כ גרופה וקטומה גחלים שעממו או שנתן עליה <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>נעורת</span> של פשתן דקה הרי היא כקטומה אמר ר' יצחק בר נחמני א``ר אושעיא קטמה והובערה משהין עליה חמין שהוחמו כל צורכן ותבשיל שבישל כל צורכ


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף לז,ב גמרא
pgu: לז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  שמע מינה <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מצטמק</span> ויפה לו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>מותר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>שאני הכא דקטמה</span> אי הכי מאי למימרא הובערה איצטריכא ליה מהו דתימא כיון דהובערה הדרא לה למילתא קמייתא קמשמע לן אמר רבה בר בר חנה אמר רבי יוחנן קטמה והובערה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>משהין עליה</span> חמין שהוחמו כל צורכן ותבשיל שבישל כל צורכו ואפי' <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>גחלים של רותם</span> ש``מ מצטמק ויפה לו מותר שאני הכא דקטמה אי הכי מאי למימרא הובערה אצטריכא ליה היינו הך גחלים של רותם אצטריכא ליה אמר רב ששת אמר ר' יוחנן כירה שהסיקוה בגפת ובעצים משהין עליה חמין שלא הוחמו כל צורכן ותבשיל שלא בישל כל צורכו עקר לא יחזיר עד שיגרוף או עד שיתן אפר קסבר <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מתניתין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>להחזיר תנן</span> אבל לשהות משהין אע``פ שאינו גרוף ואינו קטום אמר רבא תרווייהו תננהי לשהות תנינא אין נותנין את הפת בתוך התנור עם חשיכה ולא חררה על גבי גחלים אלא כדי שיקרמו פניה <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>הא קרמו פניה שרי</span> להחזיר נמי תנינא בית הלל אומרים אף מחזירין ועד כאן לא קשרו בית הלל אלא בגרופה וקטומה אבל בשאינה גרופה וקטומה לא ורב ששת נמי דיוקא דמתני' קמ``ל אמר רב שמואל בר יהודה אמר רבי יוחנן כירה שהסיקוה בגפת ובעצים משהין עליה תבשיל שבישל כל צורכו וחמין שהוחמו כל צורכן ואפי' מצטמק ויפה לו אמר ליה ההוא מדרבנן לרב שמואל בר יהודה הא רב ושמואל דאמרי תרווייהו מצטמק ויפה לו אסור אמר ליה אטו לית אנא ידע דאמר רב יוסף אמר רב יהודה אמר שמואל מצטמק ויפה לו אסור כי קאמינא לך לרבי יוחנן קאמינא אמר ליה רב עוקבא ממישן לרב אשי אתון דמקרביתו לרב ושמואל עבידו כרב ושמואל אנן נעביד כרבי יוחנן אמר ליה אביי לרב יוסף <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מהו לשהות</span> אמר ליה הא רב יהודה משהו ליה ואכיל א``ל בר מיניה דרב יהודה דכיון ד<span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מסוכן הוא</span> אפילו בשבת נמי שרי למעבד ליה לי ולך מאי אמר ליה בסורא משהו דהא רב נחמן בר יצחק <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>מרי דעובדא</span> הוה ומשהו ליה ואכיל אמר רב אשי קאימנא קמיה דרב הונא ושהין ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>כסא דהרסנא</span> ואכל ולא ידענא אי משום דקסבר מצטמק ויפה לו מותר אי משום דכיון דאית ביה <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>מיחא</span> מצטמק ורע לו הוא אמר רב נחמן מצטמק ויפה לו אסור מצטמק ורע לו מותר כללא דמלתא כל דאית ביה מיחא מצטמק ורע לו לבר מתבשיל דליפתא דאף על גב דאית ביה מיחא מצטמק ויפה לו הוא והני מילי <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>דאית ביה בשרא</span> אבל לית ביה בשרא מצטמק ורע לו הוא וכי אית ביה בשרא נמי לא אמרן אלא דלא קבעי לה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>לאורחין</span> אבל קבעי לה לאורחין מצטמק ורע לו <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>לפדא</span> דייסא ו<span class='tlm-rsh' data-nro='19'>תמרי</span> מצטמק ורע להן בעו מיניה מרבי חייא בר אב


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף לח,א גמרא
pgu: לח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  שכח קדירה על גבי כירה ובשלה בשבת מהו אישתיק ולא א``ל ולא מידי למחר נפק דרש להו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'><span class='tlm-rsh' data-nro='16'>המבשל בשבת</span></span> בשוגג יאכל <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>במזיד</span> לא יאכל <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ולא שנא</span> מאי ול``ש רבה ורב יוסף דאמרי תרווייהו להיתירא מבשל הוא דקא עביד מעשה במזיד לא יאכל אבל האי דלא קא עביד מעשה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>במזיד נמי</span> יאכל רב נחמן בר יצחק אמר לאיסורא מבשל הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>דלא אתי לאיערומי</span> בשוגג יאכל אבל האי <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>דאתי לאיערומי</span> בשוגג נמי לא יאכל מיתיבי שכח קדירה על גבי כירה ובישלה בשבת בשוגג יאכל במזיד לא יאכל בד``א בחמין שלא הוחמו כל צורכן ותבשיל שלא בישל כל צורכו אבל חמין שהוחמו כל צורכן ותבשיל שבישל כל צורכו בין בשוגג בין במזיד יאכל דברי ר``מ ר' יהודה אומר חמין שהוחמו כל צורכן מותרין מפני שמצטמק ורע לו ותבשיל שבישל כל צורכו אסור מפני שמצטמק ויפה לו <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>וכל המצטמק ויפה לו</span> כגון כרוב ופולים <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ובשר טרוף</span> אסור וכל המצטמק ורע לו מותר קתני מיהא תבשיל שלא בישל כל צורכו <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>בשלמא לרב נחמן</span> בר יצחק לא קשיא כאן קודם גזרה כאן לאחר גזרה אלא רבה ורב יוסף דאמרי להיתירא אי קודם גזרה קשיא מזיד אי לאחר גזרה קשיא נמי שוגג קשיא מאי גזירתא דאמר רב יהודה בר שמואל א``ר אבא אמר רב כהנא אמר רב בתחילה היו אומרים המבשל בשבת בשוגג יאכל במזיד לא יאכל וה``ה לשוכח משרבו משהין במזיד ואומרים שכחים אנו חזרו וקנסו על השוכח <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>קשיא דר' מאיר אדר' מאיר</span> קשיא דר' יהודה אדר' יהודה דר' מאיר אדר``מ לא קשיא הא לכתחילה הא דיעבד דר' יהודה אדר' יהודה נמי לא קשיא <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>כאן בגרופה וקטומה</span> כאן בשאינה גרופה וקטומה איבעיא להו עבר ושהה מאי מי קנסוהו רבנן או לא ת``ש דאמר שמואל בר נתן א``ר חנינא כשהלך רבי יוסי לציפורי מצא חמין שנשתהו על גבי כירה ולא אסר להן ביצים מצומקות שנשתהו על גבי כירה ואסר להן <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>מאי לאו לאותו שבת</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>לא לשבת הבאה</span> מכלל דביצים מצומקות מצטמקות ויפה להן נינהו אין דאמר רב חמא בר חנינא פעם אחת נתארחתי אני ורבי למקום אחד והביאו לפנינו ביצים מצומקות <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>כעוזרדין</span> ואכלנו מהן הרבה:  ב``ה אומרים אף מחזירין:  אמר רב ששת לדברי האומ


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף לח,ב גמרא
pgu: לח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מחזירין אפילו בשבת</span> ואף ר' אושעיא סבר אף מחזירין אפי' בשבת דא``ר אושעיא פעם אחת היינו עומדים לעילא מר' חייא רבה והעלנו לו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>קומקמוס</span> של חמין מ<span class='tlm-rsh' data-nro='2'>דיוטא</span> התחתונה לדיוטא העליונה ומזגנו לו את הכוס והחזרנוהו <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>למקומו</span> ולא אמר לנו דבר א``ר זריקא א``ר אבא א``ר תדאי לא שנו אלא שעודן בידו אבל הניחן ע``ג קרקע אסור א``ר אמי ר' תדאי דעבד <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>לגרמיה</span> הוא דעבד אלא הכי א``ר חייא א``ר יוחנן אפילו הניחה על גבי קרקע מותר פליגי בה רב דימי ורב שמואל בר יהודה ותרוייהו משמיה דרבי אלעזר אמרי חד אמר עודן בידו מותר ע``ג קרקע אסור וחד אמר הניחן על גבי קרקע נמי מותר אמר חזקיה משמיה דאביי הא דאמרת עודן בידו מותר לא אמרן אלא שדעתו להחזיר אבל אין דעתו להחזיר אסור מכלל דעל גבי קרקע אע``פ שדעתו להחזיר אסור איכא דאמרי אמר חזקיה משמיה דאביי הא דאמרת על גבי קרקע אסור לא אמרן אלא שאין דעתו להחזיר אבל דעתו להחזיר מותר מכלל שבעודן בידו אע``פ שאין דעתו להחזיר מותר בעי ר' ירמיה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>תלאן במקל מהו</span> הניחן על גבי מטה מהו בעי רב אשי <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>פינן מ<span class='tlm-rsh' data-nro='8'>מיחם</span> למיחם מהו</span> תיקו


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף לח,ב משנה
pgu: לח
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>תנור</span> שהסיקוהו בקש ובגבבא לא יתן בין מתוכו בין מ<span class='tlm-rsh' data-nro='11'>על גביו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>כופח</span> שהסיקוהו בקש ובגבבא ה``ז ככיריים בגפת ובעצים הרי הוא כתנור


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף לח,ב גמרא
pgu: לח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>תנור</span> שהסיקוהו סבר רב יוסף למימר תוכו תוכו ממש <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>על גביו</span> על גביו ממש <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אבל לסמוך</span> שפיר דמי איתיביה אביי <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>כופח</span> שהסיקוהו בקש ובגבבא הרי הוא ככיריים בגפת ובעצים הרי הוא כתנור ואסור <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>הא ככירה שרי</span> במאי עסקינן אילימא על גביו ובמאי אילימא כשאינו גרוף וקטום אלא כירה כי אינה גרופה וקטומה על גביו מי שרי אלא לאו לסמוך וקתני הרי הוא כתנור ואסיר אמר רב אדא בר אהבה הכא בכופח גרוף וקטום ותנור גרופה וקטומה עסקינן הרי הוא כתנור דאע``ג דגרוף וקטום על גביו אסור דאי ככירה כי גרופה וקטומה שפיר דמי:  <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>תניא כוותיה דאביי</span> תנור שהסיקוהו בקש ובגבבא אין סומכין לו ואין צריך לומר על גביו ואין צריך לומר לתוכו ואין צריך לומר בגפת ובעצים כופח שהסיקוהו בקש ובגבבא סומכין לו ואין נותנין על גביו בגפת ובעצים אין סומכין לו אמר ליה רב אחא בריה דרבא לרב אשי האי כופח היכי דמי אי ככירה דמי אפילו בגפת ובעצים נמי אי כתנור דמי אפילו בקש ובגבבא נמי לא אמר ליה נפיש הבליה מדכירה וזוטר הבליה מדתנור היכי דמי כופח היכי דמי כירה א``ר יוסי בר חנינא כופח מקום שפיתת קדרה אחת כירה מקום שפיתת שתי קדרות אמר אביי ואיתימא רבי ירמיה אף אנן נמי תנינא כירה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>שנחלקה לאורכה</span> טהורה לרחבה טמאה כופח בין לאורכו בין לרוחבו טהור


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף לח,ב משנה
pgu: לח
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  אין נותנין ביצה בצד ה<span class='tlm-rsh' data-nro='8'>מיחם</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>בשביל שתתגלגל</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>ולא יפקיענה בסודרין</span> ורבי יוסי מתיר ולא יטמיננה <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>בחול ובאבק דרכים</span> בשביל שתצלה מעשה שעשו אנשי טבריא <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>והביאו סילון</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>של צונן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>לתוך אמה</span> של חמין אמרו להם חכמים <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>אם בשבת</span> כחמין שהוחמו בשבת ואסורין ברחיצה ובשתיה אם ביום טוב כחמין שהוחמו ביום טוב ואסורין ברחיצה ומותרין בשתיה


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף לט,א גמרא
pgu: לט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  כל שבא בחמין מלפני השבת שורין אותו בחמין בשבת וכל שלא בא בחמין מלפני השבת <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>מדיחין</span> אותו בחמין בשבת חוץ מן המליח ישן וקולייס האיספנין שהדחתן זו היא גמר מלאכתן ש``מ:  ולא יפקיענה בסודרין:  <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>והא דתנן</span> נותנין תבשיל לתוך הבור בשביל שיהא שמור ואת המים היפים ברעים בשביל שיצננו ואת הצונן <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>בחמה</span> בשביל שיחמו לימא רבי יוסי היא ולא רבנן אמר רב נחמן בחמה דכ``ע לא פליגי <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>דשרי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>בתולדות האור</span> כ``ע לא פליגי <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>דאסיר</span> כי פליגי בתולדות החמה מר סבר גזרינן תולדות החמה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אטו תולדות האור</span> ומר סבר לא גזרינן:  ולא יטמיננה בחול:  וליפלוג נמי ר' יוסי בהא רבה אמר גזרה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>שמא יטמין ברמץ</span> רב יוסף אמר מפני שמזיז עפר ממקומו מאי בינייהו איכא בינייהו <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>עפר תיחוח</span> מיתיבי רשב``ג אומר מגלגלין ביצה על גבי <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>גג רותח</span> ואין מגלגלין ביצה על גבי סיד רותח בשלמא למאן דאמר גזרה שמא יטמין ברמץ <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ליכא למיגזר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>אלא</span> למאן דאמר מפני שמזיז עפר ממקומו ליגזר סתם גג לית ביה עפר ת``ש מעשה שעשו אנשי טבריא והביאו סילון של צונן <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>לתוך אמה של חמין</span> וכו' בשלמא למאן דאמר גזרה שמא יטמין ברמץ היינו <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>דדמיא להטמנה</span> אלא למאן דאמר מפני שמזיז עפר ממקומו מאי איכא למימר מי סברת מעשה טבריא אסיפא קאי <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>ארישא קאי</span> לא יפקיענה בסודרין ור' יוסי מתיר והכי קאמרי ליה רבנן לר' יוסי הא מעשה דאנשי טבריא ד<span class='tlm-rsh' data-nro='9'>תולדות חמה</span> הוא ואסרי להו רבנן אמר להו ההוא תולדות אור הוא דחלפי אפיתחא דגיהנם אמר רב חסד


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף לט,ב גמרא
pgu: לט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ממעשה שעשו אנשי טבריא ואסרי להו רבנן <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>בטלה הטמנה</span> בדבר המוסיף הבל ואפילו מבעוד יום אמר עולא הלכה כאנשי טבריא א``ל רב נחמן כבר תברינהו אנשי טבריא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לסילונייהו</span>:  מעשה שעשו אנשי טבריא:  מאי רחיצה אילימא רחיצת כל גופו אלא חמין שהוחמו בשבת הוא דאסורין הא חמין שהוחמו מע``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מותר</span>ין והתניא חמין שהוחמו מע``ש למחר רוחץ בהן פניו ידיו ורגליו אבל לא כל גופו אלא פניו ידיו ורגליו אימא סיפא בי``ט כחמין שהוחמו בי``ט ואסורין ברחיצה ומותרין בשתיה לימא תנן סתמא כבית שמאי דתנן בית שמאי אומרים לא יחם אדם חמין לרגליו אא``כ <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ראויין לשתיה</span> וב``ה מתירין א``ר איקא בר חנניא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>להשתטף</span> בהן כל גופו עסקינן <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>והאי תנא</span> הוא דתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>לא ישתטף</span> אדם כל גופו <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>בין בחמין</span> ובין בצונן דברי ר``מ ר``ש מתיר ר' יהודה אומר בחמין אסור בצונן מותר אמר רב חסדא מחלוקת <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>בכלי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אבל בקרקע</span> דברי הכל מותר והא מעשה דאנשי טבריא בקרקע הוה ואסרי להו רבנן אלא אי איתמר הכי איתמר מחלוקת בקרקע אבל בכלי דברי הכל אסור אמר רבה בר בר חנה אמר רבי יוחנן הלכה כרבי יהודה א``ל רב יוסף בפירוש שמיע לך או מכללא שמיע לך מאי כללא דאמר רב תנחום א``ר יוחנן א``ר ינאי אמר <רב> [רבי] כל מקום שאתה מוצא שנים חלוקין ואחד מכריע הלכה כדברי המכריע חוץ מקולי מטלניות שאף על פי שרבי אליעזר מחמיר ורבי יהושע מיקל ור' עקיבא מכריע אין הלכה כדברי המכריע חדא דרבי עקיבא תלמיד הוא ועוד ה


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף מ,א גמרא
pgu: מ
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  הדר ביה ר``ע לגביה דרבי יהושע ואי מכללא מאי דילמא ה``מ במתניתין אבל בברייתא לא א``ל אנא בפירוש שמיע לי אתמר חמין שהוחמו מע``ש רב אמר למחר <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>רוחץ בהן כל גופו</span> אבר אבר ושמואל אמר לא התירו לרחוץ אלא פניו ידיו ורגליו מיתיבי חמין שהוחמו מערב שבת למחר רוחץ בהן פניו ידיו ורגליו אבל לא כל גופו תיובתא דרב אמר לך רב לא כל גופו בבת אחת אלא אבר אבר והא פניו ידיו ורגליו קתני <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>כעין פניו</span> ידיו ורגליו תא שמע לא התירו לרחוץ בחמין שהוחמו מע``ש אלא פניו ידיו ורגליו ה``נ כעין פניו ידיו ורגליו תניא כוותיה דשמואל חמין שהוחמו מע``ש למחר רוחץ בהן פניו ידיו ורגליו אבל לא כל גופו אבר אבר ואצ``ל חמין שהוחמו בי``ט רבה מתני לה להא שמעתא דרב בהאי לישנא חמין שהוחמו מע``ש למחר אמר רב רוחץ בהן כל גופו ומשייר אבר אחד <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>איתיביה כל הני</span> תיובתא תיובתא א``ל רב יוסף לאביי רבה מי קא עביד כשמעתיה דרב א``ל לא ידענא מאי תיבעי ליה פשיטא דלא עביד דהא איתותב <דילמא> לא שמיעא ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ואי לא שמיעא ליה</span> ודאי עביד דאמר אביי כל מילי דמר עביד כרב בר מהני תלת דעביד כשמואל מטילין מבגד לבגד ומדליקין מנר לנר והלכה כר``ש בגרירה כחומרי דרב עביד כקולי דרב לא עביד ת``ר מרחץ <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>שפקקו נקביו</span> מע``ש למוצ``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>רוחץ בו מיד</span> פקקו נקביו מעי``ט למחר נכנס ומזיע ויוצא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ומשתטף בבית החיצון</span> אמר רב יהודה מעשה במרחץ של בני ברק שפקקו נקביו מעי``ט למחר נכנס ראב``ע ור``ע והזיעו בו ויצאו ונשתטפו בבית החיצון אלא שחמין שלו <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מחופין בנסרים</span> כשבא הדבר לפני חכמים אמרו אף על פי שאין חמין שלו מחופין בנסרין ומשרבו עוברי עבירה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>התחילו לאסור</span> אמבטיאות של כרכין <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>מטייל בהן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>ואינו חושש</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>מאי עוברי עבירה</span> דא``ר שמעון בן פזי אמר ריב``ל משום בר קפרא בתחילה היו רוחצין בחמין שהוחמו מע``ש התחילו הבלנים להחם בשבת ואומרים מערב שבת הוחמו אסרו את החמין והתירו את הזיעה <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>ועדיין היו רוחצין בחמין</span> ואומרים מזיעין אנחנו אסרו להן את הזיעה והתירו חמי טבריה ועדיין היו רוחצין בחמי האור ואומרים בחמי טבריה רחצנו אסרו להן חמי טבריה והתירו להן את הצונן ראו <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>שאין הדבר עומד</span> להן התירו להן חמי טבריה וזיעה <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>במקומה עומדת</span> אמר רבא האי מאן דעבר אדרבנן שרי למיקרי ליה עבריינא כמא


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף מ,ב גמרא
pgu: מ
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>כי <span class='tlm-rsh' data-nro='40'>הא</span>י תנא</span> אמבטיאות של כרכים מטייל בהן ואינו חושש אמר רבא דוקא כרכין אבל דכפרים לא מ``ט כיון דזוטרין <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>נפיש הבלייהו</span> ת``ר מתחמם אדם כנגד המדורה ויוצא ומשתטף בצונן ובלבד שלא ישתטף בצונן ויתחמם כנגד המדורה מפני ש<span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מפשיר</span> מים שעליו ת``ר <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מיחם אדם</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אלונטית</span> ומניחה על בני מעים בשבת ובלבד שלא יביא קומקומוס של מים חמין ויניחנו על בני מעים בשבת ודבר זה אפי' בחול אסור מפני הסכנה ת``ר מביא אדם קיתון מים ומניחו כנגד המדורה לא בשביל שיחמו אלא בשביל שתפיג צינתן ר' יהודה אומר מביאה אשה פך של שמן ומניחתו כנגד המדורה <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>לא בשביל שיבשל</span> אלא בשביל שיפשר רשב``ג אומר אשה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>סכה ידה</span> שמן ומחממתה כנגד המדורה וסכה לבנה קטן ואינה חוששת איבעיא להו שמן מה הוא לתנא קמא רבה ורב יוסף דאמרי תרוייהו <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>להתירא</span> רב נחמן בר יצחק אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>לאיסורא</span> רבה ורב יוסף דאמרי תרוייהו להתירא שמן אע``פ שהיד <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>סולדת</span> בו מותר קסבר ת``ק שמן אין בו משום בשול ואתא רבי יהודה למימר שמן יש בו משום בשול והפשרו לא זה הוא בשולו ואתא ר' שמעון בן גמליאל למימר שמן יש בו משום בשול והפשרו זהו בשולו רב נחמן בר יצחק אמר לאיסורא שמן אע``פ שאין היד סולדת בו אסור קסבר שמן יש בו משום בשול והפשרו זהו בשולו ואתא ר' יהודה למימר הפשרו לא זהו בשולו ואתא רשב``ג למימר שמן יש בו משום בשול והפשרו זהו בשולו רשב``ג היינו ת``ק <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>איכא בינייהו כלאחר יד</span> א``ר יהודה אמר שמואל אחד שמן ואחד מים יד סולדת בו אסור אין יד סולדת בו מותר <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>והיכי דמי</span> יד סולדת בו אמר רחבא כל שכריסו של תינוק נכוית א``ר יצחק בר אבדימי פעם אחת <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>נכנסתי</span> אחר רבי לבית המרחץ ובקשתי להניח לו פך של שמן <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>באמבטי</span> ואמר לי <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>טול</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>בכלי שני</span> ותן שמע מינה תלת שמע מינה שמן יש בו משום בשול וש``מ כלי שני אינו מבשל וש``מ הפשרו זהו בשולו היכי עביד הכי והאמר רבה בר בר חנה א``ר יוחנן בכל מקום מותר <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>להרהר</span> חוץ מבית המרחץ ובית הכסא וכ``ת בלשון חול א``ל והאמר אביי דברים של חול מותר לאומרן בלשון קודש של קודש <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>אסור לאומרן</span> בלשון חול אפרושי מאיסורא שאני תדע דאמר רב יהודה אמר שמואל מעשה בתלמידו של ר' מאיר שנכנס אחריו לבית המרחץ ובקש להדיח קרקע ואמר לו <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>אין מדיחין</span> לסוך לו קרקע אמר לו אין סכין אלמא אפרושי מאיסורא שאני הכא נמי לאפרושי מאיסורא שאני אמר רבינא שמע מינה המבשל בחמי טבריא בשבת חייב דהא מעשה דר' לאחר גזירה הוה ואמר ליה טול בכלי שני ותן איני והאמר רב חסדא המבשל בחמי טבריא בשבת פטור מאי חייב נמי דקאמר מכת <span class='tlm-rsh' data-nro='33'>מרדות</span> א``ר זירא אנא חזיתיה לר' אבהו ד<span class='tlm-rsh' data-nro='34'>שט</span> באמבטי <span class='tlm-rsh' data-nro='36'>ולא ידענא אי עקר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='37'>אי לא עקר</span> פשיטא דלא עקר דתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='38'>לא ישוט</span> אדם בבריכה מלאה מים ואפי' עומדת בחצר לא קשיא ה


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף מא,א גמרא
pgu: מא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>דלית ליה גידודי</span> הא דאית ליה גידודי:  וא``ר זירא אנא חזיתיה לר' אבהו <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>שהניח ידיו</span> כנגד פניו של מטה ולא ידענא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אי נגע</span> אי לא נגע פשיטא דלא נגע דתניא ר' אליעזר אומר כל האוחז באמה ומשתין <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>כאילו מביא מבול לעולם</span> אמר אביי עשאוה <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>כבולשת</span> דתנן בולשת שנכנסה לעיר <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>בשעת שלום</span> חביות פתוחות אסורות סתומות מותרות בשעת מלחמה אלו ואלו מותרות לפי שאין פנאי לנסך אלמא כיון דבעיתי לא מנסכי ה``נ כיון דבעית לא אתי להרהורי והכא מאי ביעתותא ביעתותא דנהרא איני והאמר ר' אבא אמר רב הונא אמר רב כל המניח ידיו כנגד פניו של מטה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>כאילו כופר</span> בבריתו של אברהם אבינו לא קשיא הא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>כי נחית</span> הא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>כי סליק</span> כי הא דרבא שחי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ר' זירא זקיף</span> רבנן דבי רב אשי כי קא נחתי זקפי כי קא סלקי שחי ר' זירא הוה קא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>משתמיט</span> מדרב יהודה דבעי למיסק לארעא דישראל דאמר רב יהודה כל העולה מבבל לא``י עובר בעשה שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='1127' data-rgl='22'> ירמיהו כז </span> בבלה יובאו ושמה יהיו אמר איזיל ואשמע מיניה מילתא ואיתי ואיסק אזל אשכחיה דקאי בי באני וקאמר ליה לשמעיה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>הביאו לי נתר</span> הביאו לי מסרק <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>פתחו פומייכו</span> ואפיקו <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>הבלא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ואשתו</span> ממיא דבי באני אמר אילמלא <לא> באתי אלא לשמוע דבר זה דיי בשלמא הביאו נתר הביאו מסרק קמ``ל דברים של חול מותר לאומרם בלשון קדש פתחו פומייכו ואפיקו הבלא נמי כדשמואל דאמר שמואל הבלא <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מפיק הבלא</span> אלא אשתו מיא דבי באני מאי מעליותא דתניא אכל ולא שתה אכילתו דם וזהו תחילת חולי מעיים אכל <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ולא הלך ד' אמות</span> אכילתו <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>מרקבת</span> וזהו תחילת <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>ריח רע</span> הנצרך לנקביו ואכל דומה לתנור שהסיקוהו ע``ג אפרו וזהו תחילת <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>ריח זוהמא</span> רחץ בחמין ולא שתה מהן דומה לתנור שהסיקוהו מבחוץ <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>ולא הסיקוהו מבפנים</span> רחץ בחמין ולא נשתטף בצונן דומה לברזל שהכניסוהו לאור <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>ולא הכניסוהו לצונן</span> רחץ ולא סך דומה למים ע``ג חבית


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף מא,א משנה
pgu: מא
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>מוליאר הגרוף</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>שותין</span> הימנו בשבת <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>אנטיכי</span> אע``פ שגרופה אין שותין הימנה


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף מא,א גמרא
pgu: מא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  היכי דמי <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>מוליאר הגרוף</span> תנא מים מבפנים וגחלים מבחוץ <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>אנטיכי</span> רבה אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>בי כירי</span> רב נחמן בר יצחק אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>בי דודי</span> מאן דאמר בי דודי כ``ש בי כירי ומאן דאמר בי כירי <span class='tlm-rsh' data-nro='31'>אבל בי דודי לא</span> תניא כוותיה דרב נחמן אנטיכי אע``פ שגרופה וקטומה אין <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>שותין</span> הימנה מפני <span class='tlm-rsh' data-nro='32'>שנחושתה</span> מחממתה


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף מא,א משנה
pgu: מא
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='33'>המיחם</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='34'>שפינהו</span> לא יתן לתוכו צונן בשביל שיחמו אבל נותן הוא לתוכו או לתוך הכוס כדי להפשירן


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף מא,א גמרא
pgu: מא
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='35'>מאי קאמר</span> אמר רב אדא בר מתנא הכי קאמר <span class='tlm-rsh' data-nro='33'>המיחם</span> שפינה ממנו מים חמין לא יתן לתוכן מים מועטים כדי שיחמו אבל נותן לתוכו מים מרובים כדי להפשיר


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף מא,ב גמרא
pgu: מא
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>והלא מצרף</span> ר' שמעון היא דאמר דבר שאין מתכוין מותר מתקיף לה אביי מידי מיחם שפינה ממנו מים קתני מיחם <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>שפינהו</span> קתני אלא אמר אביי הכי קאמר המיחם שפינהו ויש בו מים חמין לא יתן לתוכו מים מועטין בשביל שיחומו אבל נותן לתוכו מים מרובים כדי להפשירן ומיחם שפינה ממנו מים לא יתן לתוכו מים כל עיקר מפני שמצרף ור' יהודה היא דאמר דבר שאין מתכוין אסור אמר רב ל``ש אלא להפשיר <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אבל לצרף</span> אסור ושמואל אמר אפי' לצרף נמי מותר לצרף לכתחילה מי שרי אלא אי איתמר הכי איתמר אמר רב לא שנו <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אלא שיעור להפשיר</span> אבל שיעור לצרף אסור ושמואל אמר אפי' שיעור לצר


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף מב,א גמרא
pgu: מב
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מותר</span> למימרא דשמואל כרבי שמעון סבירא ליה והאמר שמואל מכבין <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>גחלת של מתכת</span> ברה``ר בשביל שלא יזוקו בה רבים אבל לא גחלת של עץ ואי ס``ד סבר לה כרבי שמעון <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אפילו של עץ נמי</span> בדבר שאין מתכוין סבר לה כרבי שמעון במלאכה שאינה צריכה לגופה סבר לה כרבי יהודה אמר רבינא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>הלכך</span> קוץ ברשות הרבים מוליכו פחות פחות מארבע אמות <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ובכרמלית</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>אפילו טובא</span>:  אבל נותן כו':  ת``ר נותן אדם חמין לתוך הצונן ולא הצונן לתוך החמין דברי בית שמאי ובית הלל אומרים בין חמין לתוך הצונן ובין צונן לתוך החמין מותר בד``א <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>בכוס</span> אבל באמבטי חמין לתוך הצונן ולא צונן לתוך החמין ורבי שמעון בן מנסיא <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אוסר</span> אמר רב נחמן הלכה כר``ש בן מנסיא סבר רב יוסף למימר <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ספל הרי הוא כאמבטי</span> א``ל אביי תני ר' חייא ספל אינו כאמבטי ולמאי דסליק אדעתא מעיקרא דספל הרי הוא כאמבטי ואמר רב נחמן הלכה כרבי שמעון בן מנסיא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אלא בשבת רחיצה בחמין ליכא</span> מי סברת רבי שמעון אסיפא קאי <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ארישא קאי</span> ובית הלל מתירין בין <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>חמין לתוך צונן</span> ובין צונן לתוך החמין ורבי שמעון בן מנסיא אוסר צונן לתוך חמין לימא רבי שמעון בן מנסיא דאמר כב``ש הכי קאמר לא נחלקו ב``ש וב``ה בדבר זה אמר רב הונא בריה דרב יהושע חזינא ליה לרבא דלא קפיד אמנא מדתני רבי חייא נותן אדם קיתון של מים לתוך ספל של מים בין חמין לתוך צונן ובין צונן לתוך חמין אמר ליה רב הונא לרב אשי דילמא שאני התם דמיפסק כלי אמר ליה מערה איתמר מערה אדם קיתון של מים לתוך ספל של מים בין חמין לתוך צונן בין צונן לתוך חמין


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף מב,א משנה
pgu: מב
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  האילפס והקדרה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>שהעבירן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מרותחין</span> לא יתן לתוכן תבלי


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף מב,ב משנה
pgu: מב
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אבל נותן הוא לתוך הקערה</span> או לתוך ה<span class='tlm-rsh' data-nro='1'>תמחוי</span> רבי יהודה אומר לכל הוא נותן חוץ מדבר שיש בו חומץ ו<span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ציר</span>


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף מב,ב גמרא
pgu: מב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  איבעיא להו רבי יהודה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ארישא קאי</span> ולקולא <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>או דילמא אסיפא קאי</span> ולחומרא ת``ש דתניא רבי יהודה אומר לכל אילפסין הוא נותן לכל הקדירות רותחות הוא נותן חוץ מדבר שיש בו חומץ ו<span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ציר</span> סבר רב יוסף למימר מלח הרי הוא כתבלין דבכלי ראשון בשלה ובכלי שני לא בשלה א``ל אביי תני רבי חייא מלח אינה כתבלין דבכלי שני נמי בשלה ופליגא דרב נחמן דאמר רב נחמן צריכא מילחא בישולא כבשרא דתורא ואיכא דאמרי סבר רב יוסף למימר מלח הרי הוא כתבלין דבכלי ראשון בשלה בכלי שני לא בשלה א``ל אביי תני ר' חייא מלח אינה כתבלין <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>דבכלי ראשון נמי לא בשלה</span> והיינו דאמר רב נחמן צריכא מילחא בישולא כבישרא דתורא


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף מב,ב משנה
pgu: מב
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אין נותנין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>כלי תחת הנר</span> לקבל בו את השמן ואם נתנוה מבעוד יום <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מותר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ואין ניאותין</span> ממנו לפי שאינו מן המוכן


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף מב,ב גמרא
pgu: מב
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אמר רב חסדא אע``פ שאמרו <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>אין נותנין</span> כלי תחת תרנגולת לקבל ביצתה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אבל כופה עליה כלי</span> שלא תשבר אמר רבה מ``ט דרב חסדא קסבר תרנגולת עשויה להטיל ביצתה <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>באשפה</span> ואינה עשויה להטיל ביצתה במקום מדרון <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>והצלה מצויה התירו</span> והצלה <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>שאינה מצויה</span> לא התירו איתיבי' אביי והצלה שאינה מצויה לא התירו והתניא נשברה לו חבית של טבל בראש גגו <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>מביא כלי</span> ומניח תחתיה ב<span class='tlm-rsh' data-nro='18'>גולפי</span> חדתי דשכיחי דפקעי איתיביה נותנין <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>כלי תחת הנר</span> לקבל <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>ניצוצות</span> ניצוצות נמי שכיח


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף מג,א גמרא
pgu: מג
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>איתיביה כופין קערה</span> על הנר שלא יאחז בקורה בבתי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>גחיני</span> דשכיח בהו דליקה וכן קורה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>שנשברה</span> סומכין אותה <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>בספסל</span> וב<span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ארוכות המטה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>בכשורי חדתי</span> דעבידי דפקעי נותנין כלי <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>תחת הדלף</span> בשבת בבתי חדתי דשכיחי דדלפי רב יוסף אמר היינו <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>טעמא דרב חסדא</span> משום דקא מבטל כלי מהיכנו איתיביה אביי חבית של טבל שנשברה מביא כלי אחר ומניח תחתיה א``ל טבל <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>מוכן הוא</span> אצל שבת שאם עבר ותקנו מתוקן נותנין כלי תחת הנר לקבל ניצוצות א``ר הונא בריה דרב יהושע ניצוצות <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אין בהן ממש</span> וכן קורה שנשברה סומכין אותה בספסל או בארוכות המטה דרפי דאי בעי שקיל ליה נותנין כלי תחת הדלף בשבת בדלף <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>הראוי</span> כופין את הסל לפני האפרוחין שיעלו וירדו קסבר מותר לטלטלו והתניא אסור לטלטלו בעודן עליו והתניא אע``פ שאין עודן עליו אסור א``ר אבהו בעודן עליו <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>כל בין השמשות</span> מיגו דאיתקצאי לבין השמשות איתקצאי לכולי יומא א``ר יצחק כשם שאין נותנין כלי תחת תרנגולת לקבל ביצתה כך אין כופין עליה כלי בשביל שלא תשבר קסבר אין כלי ניטל אלא לדבר הניטל בשבת מיתיבי כל הני תיובתא ושני <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>בצריך למקומו</span> תא שמע אחת ביצה שנולדה בשבת ואחת ביצה שנולדה ביום טוב אין מטלטלין לא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>לכסות בה את הכלי</span> ולסמוך בה כרעי המטה אבל כופה עליה כלי בשביל שלא תשבר הכא נמי בצריך למקומו ת``ש פורסין מחצלות <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>על גבי אבנים</span> בשבת באבנים <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>מקורזלות</span> דחזיין לבית הכסא ת``ש פורסין מחצלות על גבי לבנים בשבת דאישתיור מבנינא דחזיין <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>למיזגא</span> עלייהו ת``ש פורסין מחצלת על גבי כוורת דבורים בשבת בחמה מפני החמה ובגשמים מפני הגשמים ובלבד שלא יתכוין לצוד הכא במאי עסקינן דאיכא דבש א``ל רב עוקבא ממישן לרב אשי תינח בימות החמ


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף מג,ב גמרא
pgu: מג
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>דאיכא דבש</span> בימות הגשמים דליכא דבש מאי איכא למימר לא נצרכא אלא לאותן <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>שתי חלות</span> והא <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מוקצות נינהו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>דחשיב עלייהו</span> הא לא חשיב עלייהו מאי אסור אי הכי הא דתני ובלבד שלא יתכוין לצוד לפלוג ולתני בדידה בד``א כשחישב עליהן אבל לא חישב עליהן אסור הא קמ``ל אע``פ שחישב עליהן ובלבד שלא יתכוין לצוד מני אי ר``ש לית לי' מוקצה אי ר' יהודה כי לא מתכוין מאי הוי הא דבר שאין מתכוין אסור לעולם ר' יהודה מאי ובלבד שלא יתכוין לצוד שלא יעשנה כמצודה דלישבוק להו רווחא כי היכי דלא ליתצדו ממילא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>רב אשי אמר</span> מי קתני בימות החמה ובימות הגשמים בחמה מפני החמה ובגשמים מפני הגשמים קתני ביומי ניסן וביומי תשרי דאיכא חמה <ואיכא צינה> ואיכא גשמים ואיכא דבש אמר להו רב ששת פוקו ואמרו ליה לר' יצחק כבר תרגמא רב הונא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לשמעתיך</span> בבבל דא``ר הונא עושין מחיצה למת בשביל חי ואין עושין מחיצה למת בשביל מת מאי היא דא``ר שמואל בר יהודה וכן תנא שילא מרי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מת המוטל בחמה</span> באים שני בני אדם <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ויושבין בצדו</span> חם להם מלמטה זה מביא מטה ויושב עליה וזה מביא מטה ויושב עליה חם להם מלמעלה מביאים מחצלת <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ופורסין</span> עליהן <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>זה זוקף מטתו</span> ונשמט והולך לו וזה זוקף מטתו ונשמט והולך לו ונמצאת מחיצה עשויה מאליה איתמר מת המוטל בחמה רב יהודה אמר שמואל <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>הופכו ממטה למטה</span> רב חנינא בר שלמיא משמיה דרב אמר מניח עליו ככר או תינוק ומטלטלו היכא דאיכא ככר או תינוק כולי עלמא לא פליגי דשרי כי פליגי דלית ליה מ``ס טלטול <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מן הצד</span> שמיה טלטול ומ``ס לא שמיה טלטול לימא כתנאי אין מצילין את המת מפני הדליקה אמר ר' יהודה בן לקיש שמעתי שמצילין את המת מפני הדליקה היכי דמי אי דאיכא ככר או תינוק מ``ט דתנא קמא <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אי דליכא</span> מ``ט דר' יהודה בן לקיש אלא לאו בטלטול מן הצד פליגי דמר סבר טלטול מן הצד שמיה טלטול ומ``ס לא שמיה טלטול לא דכ``ע טלטול מן הצד שמיה טלטול והיינו טעמא דר' יהודה בן לקיש דמתוך שאדם בהול על מת


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף מד,א גמרא
pgu: מד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  אי לא שרית ליה אתי לכבויי א``ר יהודה בן שילא א``ר אסי א``ר יוחנן הלכה כר' יהודה בן לקיש במת:  אין ניאותין הימנו לפי שאינו מן המוכן:  תנו רבנן מותר השמן שבנר ושבקערה אסור ורבי שמעון מתיר


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף מד,א משנה
pgu: מד
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='1'><span class='tlm-rsh' data-nro='20'>מטלטלין נר חדש</span></span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אבל לא ישן</span> רבי שמעון אומר כל הנרות מטלטלין <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>חוץ מן הנר הדולק בשבת</span>


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף מד,א גמרא
pgu: מד
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  ת``ר <span class='tlm-rsh' data-nro='1'><span class='tlm-rsh' data-nro='20'>מטלטלין נר חדש</span></span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>אבל לא ישן</span> דברי רבי יהודה ר``מ אומר כל הנרות מטלטלין <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>חוץ מן הנר שהדליקו</span> בו בשבת ר' שמעון אומר <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>חוץ מן הנר הדולק בשבת</span> כבתה מותר לטלטלה אבל כוס וקערה ו<span class='tlm-rsh' data-nro='5'>עששית</span> לא יזיזם ממקומם ור' אליעזר ברבי שמעון אומר מסתפק <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>מן הנר הכבה</span> ומן השמן המטפטף ואפי' בשעה שהנר דולק אמר אביי רבי אליעזר ברבי שמעון סבר לה כאבוה בחדא ופליג עליה בחדא סבר לה כאבוה בחדא דלית ליה מוקצה ופליג עליה בחדא דאילו אבוה סבר <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>כבה אין לא כבה לא</span> ואיהו סבר אע``ג דלא כבה אבל כוס וקערה ועששית לא יזיזם ממקומם מאי שנא הני אמר עולא סיפא אתאן לר' יהודה מתקיף לה מר זוטרא אי הכי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מאי אבל</span> אלא אמר מר זוטרא לעולם רבי שמעון וכי קשרי רבי שמעון בנר זוטא דדעתיה עלויה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>אבל הני</span> דנפישי לא והתניא מותר השמן שבנר ושבקערה אסור ורבי שמעון מתיר התם קערה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>דומיא דנר</span> הכא קערה דומיא דכוס א``ר זירא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>פמוט</span> שהדליקו בו בשבת <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>לדברי המתיר</span> אסור לדברי ה<span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אוסר</span> מותר למימרא דרבי יהודה מוקצה מחמת מיאוס אית ליה מוקצה מחמת איסור לית ליה והתניא ר' יהודה אומר כל הנרות של מתכת מטלטלין חוץ מן הנר שהדליקו בו בשבת אלא אי איתמר הכי איתמר א``ר זירא פמוט שהדליקו עליו בשבת ד``ה אסור לא הדליקו עליו ד``ה מותר:  אמר רב יהודה א``ר מטה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>שיחדה למעות</span> אסור לטלטלה מיתיבי' רב נחמן בר יצחק מטלטלין נר חדש אבל לא יש


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף מד,ב גמרא
pgu: מד
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  ומה נר דלהכי עבידא כי לא הדליק בה שרי לטלטולה מטה דלאו להכי עבידא לא כ``ש אלא אי איתמר הכי איתמר אמר רב יהודה אמר רב מטה שיחדה למעות <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>הניח עליה מעות</span> אסור לטלטלה לא הניח עליה מעות <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מותר לטלטלה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>לא יחדה למעות</span> יש עליה מעות אסור לטלטלה אין עליה מעות מותר לטלטלה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>והוא</span> שלא היו עליה בין השמשות אמר עולא מתיב ר' אליעזר <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מוכני שלה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>בזמן שהיא נשמטת</span> אין חבור לה ואין נמדדת עמה ואין מצלת עמה באהל המת ואין גוררין אותה בשבת בזמן שיש עליה מעות הא אין עליה מעות שריא אף על גב דהוו עליה ביה``ש <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>ההיא ר' שמעון היא</span> דלית ליה מוקצה ורב כרבי יהודה סבירא לי


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף מה,א גמרא
pgu: מה
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  הכי נמי מיסתברא דרב כרבי יהודה סבירא ליה דאמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מניחין נר</span> על גבי דקל בשבת ואין מניחין נר ע``ג דקל בי``ט אי אמרת בשלמא דרב כרבי יהודה סבירא ליה היינו דשני בין שבת לי``ט אלא אי אמרת כרבי שמעון סבירא ליה מה לי שבת ומה לי י``ט ורב כרבי יהודה ס``ל והא בעו מיניה דרב מהו לטלטולי <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>שרגא דחנוכתא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>מקמי <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>חברי</span></span> בשבתא ואמר להו שפיר דמי שעת הדחק שאני דהא א``ל רב כהנא ורב אשי לרב הכי הלכתא אמר להו כדי הוא ר' שמעון לסמוך עליו <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>בשעת הדחק</span> בעא מיניה ריש לקיש מר' יוחנן חטים <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>שזרען בקרקע</span> וביצים שתחת תרנגולת מהו כי לית ליה לר' שמעון מוקצה היכא דלא דחייה בידים היכא דדחייה בידים אית ליה מוקצה או דילמא לא שנא א``ל אין מוקצה לרבי שמעון אלא שמן שבנר בשעה שהוא דולק <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>הואיל והוקצה למצותו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>הוקצה לאיסורו</span> ולית ליה הוקצה למצותו <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>והתניא סיככה</span> כהלכתה ועיטרה ב<span class='tlm-rsh' data-nro='15'>קרמים</span> ובסדינין המצויירין ותלה בה אגוזין <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אפרסקין</span> שקדים ורמונין ואפרכלי של ענבים ועטרות של שבולין <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>יינות שמנים</span> וסלתות אסור להסתפק מהן עד מוצאי י``ט האחרון ואם התנה עליהן הכל לפי תנאו וממאי דר' שמעון היא דתני ר' חייא בר יוסף קמיה דר' יוחנן אין נוטלין עצים מן הסוכה בי``ט <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>אלא מן הסמוך לה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>ור' שמעון מתיר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>ושוין בסוכת החג בחג</span> שהיא אסורה ואם התנה עליה הכל לפי תנאו כעין שמן שבנר קאמרינן הואיל והוקצה למצותו הוקצה לאיסורו איתמר נמי א``ר חייא בר אבא א``ר יוחנן אין מוקצה לרבי שמעון אלא כעין שמן שבנר בשעה שהוא דולק הואיל והוקצה למצותו הוקצה לאיסורו אמר רב יהודה אמר שמואל אין מוקצה לר' שמעון אלא גרוגרות וצימוקים בלבד ומידי אחרינא לא והתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>היה אוכל בתאנים</span> והותיר והעלן לגג לעשות מהן גרוגרות בענבים והותיר והעלן לגג לעשות מהן צימוקין לא יאכל עד שיזמין וכן אתה אומר באפרסקין ו<span class='tlm-rsh' data-nro='27'>חבושין</span> ובשאר כל מיני פירות מני אילימא רבי יהודה ומה היכא דלא דחייה בידים אית ליה מוקצה היכא דדחייה בידים לא כל שכן אלא לאו ר' שמעון היא לעולם רבי יהודה ואוכל אצטריכא ליה סד``א כיון דקאכיל ואזיל לא ליבעי הזמנה קמ``ל כיון דהעלן לגג אסוחי אסחי לדעתיה מינייהו בעא מיניה רבי שמעון בר רבי מרב


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף מה,ב גמרא
pgu: מה
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>פצעילי תמרה</span> לרבי שמעון מהו א``ל אין מוקצה לר``ש אלא גרוגרות וצימוקין בלבד ורבי לית ליה מוקצה והתנן אין <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>משקין</span> ושוחטין את <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>המדבריות</span> אבל משקין ושוחטין את הבייתות ותניא אלו הן מדבריות כל שיוצאות בפסח ונכנסות <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ברביעה</span> בייתות כל שיוצאות ורועות חוץ לתחום ובאות ולנות בתוך התחום ר' אומר אלו ואלו בייתות הן ואלו הן מדבריות כל שרועות באפר ואין נכנסות לישוב לא בימות החמה ולא בימות הגשמים <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>איבעית אימא הני</span> נמי כגרוגרות וצימוקין דמיין ואי בעית אימא לדבריו דר``ש קאמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>וליה לא סבירא ליה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>ואיבעית אימא</span> לדבריהם דרבנן קאמר להו לדידי לית לי מוקצה כלל לדידכו אודו לי מיהת דהיכא דיוצאות בפסח ונכנסות ברביעה דבייתות נינהו ורבנן <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אמרו</span> ליה לא מדבריות נינהו אמר רבה בר בר חנה אמר ר' יוחנן אמרו הלכה כרבי שמעון ומי א``ר יוחנן הכי והא בעא מיניה ההוא סבא קרויא ואמרי לה סרויא מר' יוחנן קינה של תרנגולת מהו לטלטולי בשבת אמר ליה <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>כלום עשוי</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אלא לתרנגולין</span> הכא במאי עסקינן <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>דאית ביה אפרוח מת</span> הניחא למר בר אמימר משמיה <דרב> [דרבא] דאמר מודה היה ר' שמעון בבעלי חיים שמתו שאסורין אלא למר בריה דרב יוסף משמיה דרבא דאמר חלוק היה רבי שמעון [אפי'] בבעלי חיים שמתו שהן מותרין <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>מאי איכא למימר</span> הכא במאי עסקינן בדאית ביה ביצה והאמר רב נחמן מאן דאית ליה מוקצה אית ליה נולד דלית ליה מוקצה לית ליה נולד דאית ביה ביצת אפרוח כי אתא רב יצחק בר' יוסף א``ר יוחנן הלכה כר' יהודה ור' יהושע בן לוי אמר הלכה כרבי שמעון אמר רב יוסף היינו דאמר רבה בר בר חנה א``ר יוחנן אמרו הלכה כרבי שמעון אמרו וליה לא סבירא ליה א``ל אביי לרב יוסף <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>ואת לא תסברא</span> דר' יוחנן כר' יהודה הא ר' אבא ורבי אסי איקלעו לבי ר' אבא דמן חיפא ונפל מנרתא על גלימיה דר' אסי ולא טילטלה מאי טעמא לאו משום דרבי אסי תלמידיה דר' יוחנן הוה ור' יוחנן כרבי יהודה ס``ל דאית ליה מוקצה א``ל מנרתא קאמרת מנרתא שאני דא``ר אחא בר חנינא א``ר אסי הורה ריש לקיש בצידן מנורה הניטלת בידו אחת מותר לטלטלה בשתי ידיו אסור לטלטלה <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>ור' יוחנן אמר אנו אין לנו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>אלא בנר</span> כרבי שמעון אבל מנורה בין ניטלה בידו אחת בין ניטלה בשתי ידיו אסור לטלטלה וטעמא מאי רבה ורב יוסף דאמרי תרוייהו הואיל ואדם קובע לה מקום אמר ליה אביי לרב יוסף והרי כילת חתנים דאדם קובע לו מקום ואמר שמואל משום רבי חייא כילת חתני


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף מו,א גמרא
pgu: מו
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מותר לנטותה</span> ומותר לפרקה בשבת אלא אמר אביי <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>בשל חוליות</span> אי הכי מ``ט דר``ש בן לקיש דשרי מאי חוליות כעין חוליות דאית בה <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>חידקי</span> הלכך חוליות בין <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>גדולה</span> בין קטנה אסורה לטלטלה גדולה נמי דאית בה חידקי גזירה אטו גדולה דחוליות <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>כי פליגי בקטנה דאית בה חידקי</span> מר סבר <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>גזרינן</span> ומר סבר לא גזרינן ומי א``ר יוחנן הכי והאמר ר' יוחנן הלכה כסתם משנה ותנן מוכני שלה בזמן שהיא נשמטת אין חיבור לה ואין נמדדת עמה ואין מצלת עמה באהל המת ואין גוררין אותה בשבת בזמן שיש עליה מעות הא אין עליה מעות שריא ואע``ג דהוו עליה ביה``ש א``ר זירא <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>תהא משנתינו</span> שלא היו עליה מעות כל ביה``ש שלא לשבור דבריו של ר' יוחנן א``ר יהושע בן לוי פעם אחת הלך רבי <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>לדיוספרא</span> והורה במנורה כר' שמעון בנר <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>איבעיא להו</span> הורה במנורה כר' שמעון בנר להיתרא או דילמא הורה במנורה לאיסורא וכר' שמעון בנר להיתרא תיקו רב מלכיא איקלע לבי רבי שמלאי וטילטל שרגא ואיקפד ר' שמלאי ר' יוסי גלילאה איקלע לאתריה דר' יוסי ברבי חנינא טילטל שרגא ואיקפד ר' יוסי בר' חנינא ר' אבהו כי איקלע לאתריה דר' יהושע בן לוי הוה מטלטל שרגא כי איקלע לאתריה דר' יוחנן לא הוה מטלטל שרגא מה נפשך אי כרבי יהודה סבירא ליה ליעבד כרבי יהודה אי כר' שמעון סבירא ליה ליעבד כר' שמעון לעולם כר' שמעון ס``ל ומשום כבודו דר' יוחנן הוא דלא הוה עביד א``ר יהודה <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>שרגא דמשחא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>שרי לטלטולה</span> דנפטא אסור לטלטולה רבה ורב יוסף דאמרי תרוייהו דנפטא נמי שרי לטלטולה <דהואיל וחזי לכסות ביה מנא> רב אויא איקלע לבי רבא הוה מאיסן בי כרעיה בטינא אתיבי אפוריא קמיה דרבא <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>איקפד רבא</span> בעא לצעוריה א``ל מ``ט רבה ורב יוסף דאמרי תרוייהו שרגא דנפטא נמי שרי לטלטוליה א``ל הואיל וחזיא לכסויי בה מנא אלא מעתה כל צרורות שבחצר מטלטלין הואיל וחזיא לכסויי בהו מנא א``ל הא איכא תורת כלי עליה הני ליכא תורת כלי עליה מי לא תני


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף מו,ב גמרא
pgu: מו
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>השירים</span> והנזמים והטבעות <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>הרי הן ככל הכלים</span> הנטלים בחצר ואמר עולא מה טעם הואיל ואיכא תורת כלי עליה הכא נמי הואיל ואיכא תורת כלי עליה א``ר נחמן בר יצחק בריך רחמנא דלא כסיפיה רבא לרב אויא רמי ליה אביי לרבה תניא מותר השמן שבנר ושבקערה אסור ורבי שמעון מתיר אלמא לר' שמעון לית ליה מוקצה ורמינהו רבי שמעון אומר כל שאין <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מומו ניכר</span> מעי``ט אין זה מן המוכן הכי השתא התם אדם יושב ומצפה אימתי תכבה נרו הכא אדם יושב ומצפה מתי יפול בו מום מימר אמר מי יימר דנפיל ביה מומא ואת``ל דנפיל ביה מומא מי יימר דנפיל ביה מום קבוע ואם תמצי לומר דנפל ביה מום קבוע <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מי יימר דמזדקק ליה חכם</span> מתיב רמי בר חמא <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>מפירין נדרים</span> בשבת [<span class='tlm-rsh' data-nro='5'>ונשאלין לנדרים</span> שהן] לצורך השבת <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>ואמאי</span> לימא מי יימר דמיזדקק לה בעל התם כדרב פנחס משמיה דרבא דאמר רב פנחס משמיה דרבא כל הנודרת <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>על דעת בעלה</span> היא נודרת ת``ש נשאלין לנדרים של צורך השבת בשבת ואמאי לימא מי יימר דמזדקק ליה חכם התם אי לא מיזדקק ליה חכם סגיא ליה בג' הדיוטות הכא מי יימר דמיזדקק ליה חכם רמי ליה אביי לרב יוסף מי אמר ר' שמעון כבתה מותר לטלטלה כבתה אין לא כבתה לא מאי טעמא דילמא בהדי דנקיט לה כבתה הא שמעינן ליה לר' שמעון דאמר דבר שאין מתכוין מותר דתניא ר' שמעון אומר גורר אדם כסא מטה וספסל <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>ובלבד שלא יתכוין</span> לעשות חריץ כל היכא דכי מיכוין איכא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>איסורא דאורייתא</span> כי לא מיכוין גזר ר``ש מדרבנן כל היכא דכי מיכוין איכא איסורא דרבנן כי לא מיכוין שרי ר``ש לכתחילה מתיב רבא מוכרי כסות <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מוכרין כדרכן</span> ובלבד שלא יתכוין בחמה מפני החמה ובגשמים מפני הגשמים והצנועין מפשילין במקל לאחוריהן והא הכא דכי מיכוין איסורא דאורייתא איכא כי לא מיכוין שרי רבי שמעון לכתחילה אלא אמר רב


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף מז,א גמרא
pgu: מז
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  הנח לנר שמן ופתילה הואיל דנעשה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>בסיס</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>לדבר האסור</span> א``ר זירא א``ר אסי א``ר יוחנן אמר ר' חנינא אמר רבי רומנוס לי התיר רבי לטלטל מחתה באפרה א``ל רבי זירא לרבי אסי מי אמר רבי יוחנן הכי והתנן <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>נוטל אדם</span> בנו והאבן בידו או כלכלה והאבן בתוכה ואמר רבה בר בר חנה א``ר יוחנן בכלכלה מלאה פירות עסקינן טעמא דאית בה פירי הא לית בה פירי לא<span class='tlm-sfr' data-chp='3404' data-rgl='16'> דנייאל ד </span> אשתומם כשעה חדא ואמר הכא נמי דאית בה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>קרטין</span> אמר אביי קרטין <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>בי רבי</span> מי חשיבי וכי תימא חזו לעניים והתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>בגדי עניים</span> לעניים <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>בגדי עשירים</span> לעשירים אבל דעניים לעשירים לא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>אלא אמר אביי</span> מידי דהוה א<span class='tlm-rsh' data-nro='11'>גרף</span> של ריעי אמר רבא שתי תשובות בדבר חדא גרף של ריעי מאיס והאי לא מאיס ועוד גרף של ריעי מיגלי והאי <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>מיכסי</span> אלא אמר רבא כי הוינן בי רב נחמן הוה מטלטלינן <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>כנונא</span> אגב קיטמא ואע``ג דאיכא עליה שברי עצים מיתיבי <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ושוין</span> שאם יש בה שברי פתילה שאסור לטלטל אמר אביי <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>בגלילא שנו</span> לוי בר שמואל אשכחינהו לרבי אבא ולרב הונא בר חייא דהוו קיימי אפיתחא דבי רב הונא אמר להו מהו להחזיר מטה של <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>טרסיים</span> בשבת אמרו ליה שפיר דמי אתא לקמיה דרב יהודה אמר הא רב ושמואל דאמרי תרוייהו המחזיר מטה של טרסיים בשבת <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>חייב חטאת</span> מיתיבי המחזיר <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>קנה מנורה</span> בשבת חייב חטאת קנה סיידין לא יחזיר ואם החזיר <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>פטור</span> אבל אסור רבי סימאי אומר קרן עגולה חייב קרן פשוטה פטור <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>אינהו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>דאמור כי האי תנא</span> דתניא <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>מלבנות המטה</span> וכרעות המטה ו<span class='tlm-rsh' data-nro='26'>לווחים של סקיבס</span> לא יחזיר ואם החזיר פטו


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף מז,ב גמרא
pgu: מז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אבל אסור ולא <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>יתקע</span> ואם תקע חייב חטאת רשב``ג אומר אם היה רפוי מותר בי רב חמא הוה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>מטה גללניתא</span> הוה מהדרי לה ביומא טבא א``ל ההוא מדרבנן לרבא מאי דעתיך בנין <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>מן הצד</span> הוא נהי דאיסורא דאורייתא ליכא איסורא דרבנן מיהא איכא אמר ליה אנא כרשב``ג סבירא לי דאמר אם היה רפוי מותר


id: 2103
lvr: 21
prk: 03
nru: דף מז,ב גמרא
pgu: מז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  והא קמבטל כלי מהיכנו אמר רב הונא בריה דרב יהושע ניצוצות <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אין בהן ממש</span>:  ולא יתן לתוכו מים מפני שהוא מכבה:  לימא תנן סתמא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>כרבי יוסי</span> דאמר גורם לכיבוי אסור ותסברא אימור דאמר ר' יוסי בשבת <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>בערב שבת</span> מי אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>וכי תימא הכא נמי</span> בשבת <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>והתניא</span> נותנין כלי תחת הנר לקבל ניצוצות בשבת ואין צריך לומר בע``ש ולא יתן לתוכו מים מפני שהוא מכבה מע``ש ואין צריך לומר בשבת <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>אלא אמר רב אשי</span> אפילו תימא רבנן שאני הכא מפני <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>שמקרב את כיבויו</span>:
<BR


id: 2104
lvr: 21
prk: 04
nru: דף מז,ב משנה
pgu: מז
dfu: ב
typ: m
dfh: b
tpu: משנה
htm:
  במה טומנין ובמה אין טומנין אין טומנין לא ב<span class='tlm-rsh' data-nro='11'>גפת</span> ולא בזבל לא במלח ולא בסיד ולא בחול בין <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>לחין</span> בין יבשין ולא בתבן ולא ב<span class='tlm-rsh' data-nro='13'>זגין</span> ולא ב<span class='tlm-rsh' data-nro='14'>מוכין</span> ולא בעשבין בזמן שהן לחין אבל טומנין בהן כשהן יבשין


id: 2104
lvr: 21
prk: 04
nru: דף מז,ב גמרא
pgu: מז
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  איבעיא להו <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>גפת</span> של זיתים תנן אבל דשומשמין שפיר דמי או דילמא דשומשמין תנן וכל שכן דזיתים ת``ש דאמר ר' זירא משום חד דבי ר' ינאי <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>קופה שטמן בה</span> אסור להניחה על גפת של זיתים ש``מ של זיתים תנן לעולם אימא לך <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>לענין הטמנה</span> דשומשמין נמי אסור לעני


id: 2104
lvr: 21
prk: 04
nru: דף מח,א גמרא
pgu: מח
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>אסוקי הבלא</span> דזיתים מסקי הבלא דשומשמין לא מסקי הבלא רבה ורבי זירא איקלעו לבי ריש גלותא חזיוה לההוא עבדא דאנח כוזא דמיא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>אפומא דקומקומא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>נזהיה</span> רבה א``ל ר' זירא <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>מאי שנא ממיחם על גבי מיחם</span> א``ל התם אוקומי קא מוקים הכא אולודי קא מוליד הדר חזייה דפרס <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>דסתודר</span> אפומיה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>דכובא</span> ואנח <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>נטלא</span> עילויה נזהיה רבה א``ל ר' זירא אמאי אמר ליה השתא חזית לסוף חזייה דקא מעצר ליה א``ל <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>מאי שנא מפרונקא</span> א``ל התם לא קפיד עילויה הכא קפיד עילויה:  ולא בתבן:  בעא מיניה רב אדא בר מתנה מאביי <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>מוכין</span> שטמן בהן מהו לטלטלן בשבת א``ל וכי מפני שאין לו קופה של תבן עומד ומפקיר קופה של מוכין לימא מסייע ליה טומנין בגיזי צמר וב<span class='tlm-rsh' data-nro='14'>ציפי צמר</span> וב<span class='tlm-rsh' data-nro='15'>לשונות</span> של ארגמן ובמוכין <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ואין מטלטלין אותן</span> אי משום הא לא איריא הכי קאמר אם לא טמן בהן אין מטלטלין אותן אי הכי מאי למימרא מהו דתימא חזי <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>למזגא</span> עלייהו קמ``ל:  רב חסדא שרא <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>לאהדורי אודרא לבי סדיא</span> בשבתא איתיביה רב חנן בר חסדא לרב חסדא <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>מתירין בית הצואר</span> בשבת <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>אבל לא פותחין</span> ואין נותנין את המוכין לא לתוך הכר ולא לתוך הכסת בי``ט ואין צריך לומר בשבת לא קשיא הא <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>בחדתי</span> הא <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>בעתיקי</span> תניא נמי הכי אין נותנין את המוכין לא לתוך הכר ולא לתוך הכסת בי``ט ואין צריך לומר בשבת נשרו מחזירין אותן בשבת ואין צריך לומר ביום טוב אמר רב יהודה אמר רב <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>הפותח בית הצואר</span> בשבת <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>חייב חטאת</span> מתקיף לה רב כהנ


id: 2104
lvr: 21
prk: 04
nru: דף מח,ב גמרא
pgu: מח
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>מה בין זו למגופת חבית</span> א``ל רבא זה חיבור וזה אינו חיבור רמי ליה ר' ירמיה לרבי זירא תנן שלל של כובסין ושלשלת של מפתחו' והבגד שהוא תפור בכלאים <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>חיבור לטומאה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>עד שיתחיל להתיר</span> אלמא <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>שלא בשעת מלאכה</span> נמי חיבור ורמינהו <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>מקל</span> שעשה יד לקורדום חיבור לטומאה בשעת מלאכה בשעת מלאכה אין שלא בשעת מלאכה לא א``ל התם שלא בשעת מלאכה אדם עשוי <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>לזורקו</span> לבין העצים הכא שלא בשעת מלאכה נמי ניחא ליה דאי מיטנפו הדר מחוור להו בסורא מתנו לה להא שמעתא משמיה דרב חסדא בפומבדיתא מתנו משמי' דרב כהנא ואמרי לה משמיה דרבא מאן תנא הא מלתא דאמור רבנן כל המחובר לו הרי הוא כמוהו א``ר יהודה אמר רב ר``מ היא דתנן <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>בית הפך ובית התבלין ובית הנר שבכירה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>מטמאין במגע</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>ואין מטמאין</span> באויר דברי ר' מאיר ור``ש מטהר בשלמא לר``ש קסבר לאו ככירה דמו אלא לר' מאיר אי ככירה דמו אפילו באויר נמי ליטמו אי לאו ככירה דמו אפילו במגע נמי לא ליטמו לעולם לאו ככירה דמו ורבנן הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>דגזרו בהו</span> אי גזרו בהו אפילו באויר נמי ליטמו עבדו בהו רבנן היכרא כי היכי דלא אתי למשרף עליה תרומה וקדשים תנו רבנן מספורת של פרקים ו<span class='tlm-rsh' data-nro='20'>איזמל של רהיטני</span> חיבור לטומאה <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>ואין חיבור להזאה</span> מה נפשך אי חיבור הוא אפילו להזאה נמי אי לאו חיבור הוא אפילו לטומאה נמי לא אמר רבא דבר תורה בשעת מלאכה חיבור בין לטומאה בין להזאה ושלא בשעת מלאכה אינו חיבור לא לטומאה ולא להזא


id: 2104
lvr: 21
prk: 04
nru: דף מט,א גמרא
pgu: מט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  וגזרו רבנן על טומאה שלא בשעת מלאכה משום טומאה שבשעת מלאכה <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ועל הזאה שבשעת מלאכה</span> משום הזאה שלא בשעת מלאכה:  בזמן שהן לחין:  איבעיא להו <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>לחין מחמת עצמן</span> או דילמא לחין מחמת דבר אחר ת``ש לא בתבן ולא בזגים ולא במוכין ולא בעשבים בזמן שהן לחין אי אמרת בשלמא לחין מחמת דבר אחר שפיר אלא אי אמרת לחין מחמת עצמן מוכין לחין מחמת עצמן היכי משכחת לה <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>ממרטא דביני אטמי</span> והא דתני רבי אושעיא טומנין בכסות יבשה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ובפירות</span> יבשין אבל לא בכסות לחה ולא בפירות לחין כסות לחה מחמת עצמה היכי משכחת לה ממרטא דביני אטמי


id: 2104
lvr: 21
prk: 04
nru: דף מט,א משנה
pgu: מט
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  טומנין בכסות <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>ובפירות</span> ב<span class='tlm-rsh' data-nro='7'><span class='tlm-rsh' data-nro='12'>כנפי יונה</span></span> וב<span class='tlm-rsh' data-nro='5'>נסורת</span> של חרשים וב<span class='tlm-rsh' data-nro='4'>נעורת</span> של פשתן דקה רבי יהודה אוסר בדקה ומתיר בגסה


id: 2104
lvr: 21
prk: 04
nru: דף מט,א גמרא
pgu: מט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  א``ר ינאי תפילין צריכין גוף נקי כאלישע בעל כנפים מאי היא אביי אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>שלא יפיח</span> בהן רבא אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>שלא יישן בהן</span> ואמאי קרי ליה בעל כנפים שפעם אחת גזרה מלכות רומי הרשעה גזירה על ישראל שכל המניח תפילין <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>ינקרו את מוחו</span> והיה אלישע מניחם ויוצא לשוק ראהו <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>קסדור</span> אחד רץ מפניו ורץ אחריו וכיון שהגיע אצלו נטלן מראשו ואחזן בידו אמר לו מה זה בידך אמר לו <span class='tlm-rsh' data-nro='7'><span class='tlm-rsh' data-nro='12'>כנפי יונה</span></span> פשט את ידו ונמצאו כנפי יונה לפיכך קורין אותו אלישע בעל כנפים ומאי שנא כנפי יונה משאר עופות משום דאמתיל כנסת ישראל ליונה שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='2668' data-rgl='14'> תהילים סח </span> כנפי יונה נחפה בכסף וגו' מה יונה <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>כנפיה מגינות עליה</span> אף ישראל מצות מגינות עליהן:  ב<span class='tlm-rsh' data-nro='5'>נסורת</span> של חרשין וכו':  איבעיא להו רבי יהודה אנסורת של חרשין קאי או א<span class='tlm-rsh' data-nro='4'>נעורת</span> של פשתן קאי ת``ש דתניא רבי יהודה אומר נעורת של פשתן דקה <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>הרי הוא כזבל</span> ש``מ אנעורת של פשתן קאי ש``מ


id: 2104
lvr: 21
prk: 04
nru: דף מט,א משנה
pgu: מט
dfu: א
typ: m
dfh: a
tpu: משנה
htm:
  טומנין ב<span class='tlm-rsh' data-nro='15'>שלחין</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>ומטלטלין אותן</span> בגיזי צמר <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>ואין מטלטלין אותן</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>כיצד הוא עושה</span> נוטל את הכסוי והן נופלות ר``א בן עזריה אומר קופה מטה על צדה ונוטל <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>שמא יטול</span> ואינו יכול להחזיר וחכ``א <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>נוטל ומחזיר</span>


id: 2104
lvr: 21
prk: 04
nru: דף מט,א גמרא
pgu: מט
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  יתיב ר' יונתן בן עכינאי ורבי יונתן בן אלעזר ויתיב ר' חנינא בר חמא גבייהו וקא מיבעיא להו <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>שלחין</span> של בעה``ב תנן <span class='tlm-rsh' data-nro='24'>אבל של אומן</span> כיון דקפיד עלייהו לא מטלטלינן להו או דילמא של אומן תנן וכ``ש של בעה``ב אמר להו ר' יונתן בן אלעזר מסתברא של בעה``ב תנן אבל של אומן קפיד עלייהו אמר להו ר' חנינא בר חמא כך אמר ר' ישמעאל בר' יוס


id: 2104
lvr: 21
prk: 04
nru: דף מט,ב גמרא
pgu: מט
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  אבא <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>שלחא הוה</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>ואמר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>הביאו שלחין ונשב עליהן</span> מיתיבי נסרין של בעה``ב מטלטלין אותן ושל אומן אין מטלטלין אותן ואם חישב לתת עליהן פת לאורחין בין כך ובין כך מטלטלין שאני נסרים <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>דקפיד עלייהו</span> ת``ש עורות בין עבודין ובין שאין עבודין מותר לטלטלן בשבת לא אמרו עבודין <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>אלא לענין טומאה</span> בלבד מאי לאו לא שנא של בעל הבית ולא שנא של אומן לא של בעה``ב אבל של אומן מאי אין מטלטלין אי הכי הא דתני <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>ולא אמרו עבודין</span> אלא לענין טומאה בלבד לפלוג וליתני בדידה בד``א בשל בעה``ב אבל בשל אומן לא כולה בבעל הבית קמיירי כתנאי עורות של בעה``ב מטלטלין אותן ושל אומן אין מטלטלין אותן ר' יוסי אומר אחד זה ואחד זה מטלטלין אותן:  <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>הדור יתבי</span> וקמיבעיא להו הא דתנן אבות מלאכות ארבעים חסר אחת כנגד מי אמר להו ר' חנינא בר חמא <span class='tlm-rsh' data-nro='10'>כנגד עבודות המשכן</span> אמר להו ר' יונתן בר' אלעזר כך אמר רבי שמעון ברבי יוסי בן לקוניא כנגד מלאכה מלאכתו ומלאכת <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>שבתורה</span> ארבעים חסר אחת בעי רב יוסף<span class='tlm-sfr' data-chp='0139' data-rgl='11'> בראשית לט </span> ויבא הביתה לעשות מלאכתו ממנינא הוא או לא א``ל אביי וליתי ספר תורה ולימני מי לא אמר רבה בר בר חנה א``ר יוחנן <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>לא זזו משם</span> עד שהביאו ספר תורה ומנאום אמר ליה כי קא מספקא לי משום דכתיב<span class='tlm-sfr' data-chp='0236' data-rgl='7'> שמות לו </span> והמלאכה היתה דים ממנינא הוא והא כמאן דאמר לעשות צרכיו נכנס או דילמא ויבא הביתה לעשות מלאכתו ממנינא הוא <span class='tlm-rsh' data-nro='14'>והאי והמלאכה היתה דים</span> הכי קאמר דשלים ליה עבידתא תיקו תניא כמאן דאמר כנגד עבודות המשכן דתניא אין חייבין אלא על מלאכה שכיוצא בה היתה במשכן הם זרעו ואתם לא תזרעו הם קצרו ואתם לא תקצרו הם העלו את הקרשים מ<span class='tlm-rsh' data-nro='16'>קרקע</span> ל<span class='tlm-rsh' data-nro='17'>עגלה</span> ואתם לא תכניסו מרה``ר לרה``י הם הורידו את הקרשים מעגלה לקרקע ואתם לא תוציאו מרה``י לרה``ר הם הוציאו מעגלה לעגלה ואתם לא תוציאו מרה``י לרה``י מרה``י לרשות היחיד מאי קא עביד אביי ורבא דאמרי תרוויהו ואיתימא רב אדא בר אהבה מרשות היחיד לרה``י <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>דרך רשות הרבים</span>:  בגיזי צמר ואין מטלטלין:  אמר רבא לא שנו אלא שלא טמן בהן <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>אבל טמן בהן מטלטלין אותן</span> איתיביה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>ההוא מרבנן בר יומיה</span> לרבא טומנין בגיזי צמר ואין מטלטלין אותן כיצד הוא עוש


id: 2104
lvr: 21
prk: 04
nru: דף נ,א גמרא
pgu: נ
dfu: א
typ: g
dfh: a
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>נוטל את הכיסוי</span> והן נופלות אלא אי איתמר הכי איתמר אמר רבא לא שנו אלא שלא <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>יחדן להטמנה</span> אבל יחדן להטמנה מטלטלין אותן איתמר נמי כי אתא רבין א``ר יעקב א``ר אסי בן שאול אמר רבי לא שנו אלא שלא יחדן להטמנה אבל יחדן להטמנה מטלטלין אותן <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>רבינא אומר</span> בשל <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>הפתק</span> שנו תניא נמי הכי גיזי צמר של הפתק אין מטלטלין אותן ואם התקינן בעל הבית להשתמש בהן מטלטלין אותן תנא רבה בר בר חנה קמיה דרב <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>חריות</span> של דקל <span class='tlm-rsh' data-nro='5'>שגדרן</span> לעצים ונמלך עליהן לישיבה <span class='tlm-rsh' data-nro='6'>צריך ל<span class='tlm-rsh' data-nro='14'>קש</span>ר</span> רשב``ג אומר אין צריך לקשר הוא תני לה והוא אמר לה הלכה כרשב``ג איתמר רב אמר קושר ושמואל אמר חושב ורב אסי אמר יושב אע``פ שלא קישר ואע``פ שלא חישב בשלמא רב הוא דאמר כת``ק ושמואל נמי הוא דאמר כרשב``ג אלא רב אסי דאמר כמאן הוא דאמר כי האי תנא דתניא יוצאין ב<span class='tlm-rsh' data-nro='9'>פקורין</span> ו<span class='tlm-rsh' data-nro='10'>בציפא</span> בזמן שצבען <בשמן> וכרכן במשיחה לא צבען <בשמן> ולא כרכן במשיחה אין יוצאין בהם ואם יצא בהן שעה אחת מבעוד יום אע``פ שלא צבע ולא כרכן במשיחה מותר לצאת בהן אמר רב אשי <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אף אנן נמי תנינא</span> הקש שעל גבי המטה <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>לא ינענעו בידו</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>אבל מנענעו בגופו</span> אבל אם היה <עליו> מאכל בהמה <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>או שהיה עליו כר או סדין</span> מבעוד יום מנענעו בידו ש``מ <span class='tlm-rsh' data-nro='18'>ומאן תנא</span> דפליג עליה דרשב``ג רבי חנינא בן עקיבא דכי אתא רב דימי אמר זעירי א``ר חנינא פעם אחת הלך רבי חנינא בן עקיבא למקום אחד ומצא חריות של דקל שגדרום לשום עצים ואמר להם לתלמידיו צאו וחשבו כדי שנשב עליהן למחר <span class='tlm-rsh' data-nro='19'>ולא ידענא</span> אי בית המשתה הוה אי בית האבל הוה מדקאמר אי בית המשתה הוה אי בית האבל הוה דוקא בית האבל או בית המשתה <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>דטרידי</span> אבל הכא קשר אין לא קשר לא אמר רב יהודה מכניס אדם מלא קופתו עפר ועושה בה כל צרכו דרש מר זוטרא משמיה דמר זוטרא רבה והוא שיחד לו קרן זוית אמרו רבנן קמיה דרב פפא כמאן <span class='tlm-rsh' data-nro='23'>כרבן שמעון</span> בן גמליאל דאי כרבנן האמרי בעינן מעשה אמר להו רב פפא אפילו תימא רבנן עד כאן לא קאמרי רבנן דבעינן מעשה אלא מידי דבר עבידא ביה מעשה אבל מידי דלא בר מיעבדא ביה מעשה לא נימא כתנאי בכל <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>חפין</span> את הכלים <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>חוץ מכלי כסף בגרתקון</span> הא נתר וחול מותר והתניא נתר וחול אסור <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>מאי לאו</span> בהא קמיפלגי דמר סבר בעינן מעשה ומר סבר לא בעינן מעשה <span class='tlm-rsh' data-nro='30'>לא דכולי עלמא</span> לא בעינן מעשה ולא קשיא <הא רבי יהודה הא ר' שמעון> הא רבי יהודה דאמר דבר שאין מתכוין אסור הא ר' שמעון דאמר דבר שאין מתכוין מותר במאי אוקימתא להא דשרי כר``ש אימא סיפא אבל לא יחוף בהם שערו ואי ר``ש משרא קשרי דתנ


id: 2104
lvr: 21
prk: 04
nru: דף נ,ב גמרא
pgu: נ
dfu: ב
typ: g
dfh: b
tpu: גמרא
htm:
  <span class='tlm-rsh' data-nro='0'>נזיר</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='1'>חופף</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='2'>ומפספס</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='3'>אבל לא סורק</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='4'>אלא הא והא</span> ר' יהודה היא ותרי תנאי אליבא דר' יהודה האי תנא אליבא דר' יהודה סבר גריר והאי תנא אליבא דר' יהודה סבר לא גריר במאי אוקימתא כר' יהודה אימא סיפא אבל פניו ידיו ורגליו מותר הא מעבר שיער איבעית אימא בקטן ואיבעית אימא באשה ואיבעית אימא בסריס אמר רב יהודה <span class='tlm-rsh' data-nro='7'>עפר לבינתא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='8'>שרי</span> אמר רב יוסף <span class='tlm-rsh' data-nro='9'>כוספא דיסמין</span> שרי אמר רבא עפר פלפלי שרי אמר רב ששת <span class='tlm-rsh' data-nro='11'>ברדא שרי</span> מאי ברדא אמר רב יוסף תילתא <span class='tlm-rsh' data-nro='12'>אהלא</span> ותילתא <span class='tlm-rsh' data-nro='13'>אסא</span> ותילתא סיגלי אמר רב נחמיה בר יוסף <span class='tlm-rsh' data-nro='15'>כל היכא דליכא רובא אהלא שפיר דמי</span> בעו מיניה מרב ששת מהו <span class='tlm-rsh' data-nro='16'>לפצוע זיתים</span> בשבת אמר להו וכי בחול מי התירו קסבר משום הפסד אוכלין לימא פליגא דשמואל דאמר שמואל עושה אדם <span class='tlm-rsh' data-nro='17'>כל צורכו</span> בפת אמרי פת לא מאיסא הני מאיסי אמימר ומר זוטרא ורב אשי הוו יתבי אייתו לקמייהו ברדא אמימר ורב אשי משו מר זוטרא לא משא אמרו ליה לא סבר לה מר להא דאמר רב ששת ברדא שרי אמר להו רב מרדכי בר מיניה דמר דאפילו בחול נמי לא ס``ל סבר לה כי הא דתניא מגרר אדם גלדי צואה וגלדי מכה שעל בשרו בשביל צערו אם בשביל ליפות אסור ואינהו כמאן סברוה כי הא דתניא רוחץ אדם פניו ידיו ורגליו בכל יום בשביל קונו משום שנאמר<span class='tlm-sfr' data-chp='2816' data-rgl='4'> משלי טז </span> <span class='tlm-rsh' data-nro='20'>כל פעל ה' למענהו</span>:  רבי אלעזר בן עזריה אומר קופה מטה על צדה ונוטל שמא יטול וכו':  אמר רבי אבא אמר רבי חייא בר אשי <אמר רב> הכל מודים <span class='tlm-rsh' data-nro='21'>שאם נתקלקלה הגומא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='22'>שאסור להחזיר</span> תנן וחכמים אומרים נוטל ומחזיר היכי דמי אי דלא נתקלקלה הגומא שפיר קא אמרי רבנן אלא לאו אף על פי דנתקלקלה הגומא לא לעולם דלא נתקלקלה והכא ב<span class='tlm-rsh' data-nro='24'>חוששין</span> קמיפלגי מר סבר חוששין שמא נתקלקלה הגומא ומר סבר אין חוששין אמר רב הונא האי <span class='tlm-rsh' data-nro='25'>סליקוסתא</span> דצה שלפה והדר דצה שריא ואי לאו אסיר אמר שמואל האי <span class='tlm-rsh' data-nro='26'>סכינא דביני אורבי</span> דצה שלפה והדר דצה שרי ואי לאו אסיר מר זוטרא ואיתימא רב אשי אמר <span class='tlm-rsh' data-nro='27'>בגורדיתא דקני</span> שפיר דמי אמר ליה רב מרדכי לרבא <span class='tlm-rsh' data-nro='28'>מתיב רב קטינא תיובתא</span> <span class='tlm-rsh' data-nro='29'>הטומן לפת</span> וצנונות תחת הגפן אם היה מקצת עליו מגולים אינו חוש


