# rshbvl

lvr: 21
pgn: 84
dfh: a
trm: מדרס כלי חרס טהור
txt:
<span class='five'>מדרס כלי חרס טהור. </span>שאם ישב עליו הזב ולא נגע באוירו טהור ואינו מטמא משום מדרס ולקמיה יליף לה מקרא: 


lvr: 21
pgn: 84
dfh: a
trm: מאי קאמר
txt:
<span class='five'>מאי קאמר. </span>מה ענין ספינה אצל מדרס ספינה טהורה אף מטומאת מגע ולמדרס לא חזיא: 


lvr: 21
pgn: 84
dfh: a
trm: מאי אף ספינה
txt:
<span class='five'>מאי אף ספינה. </span>על כרחיך טהורה ממגע קאמר ומאי אף הא לא טיהר תנא קמא כלי ממגע דנימא אף זו כיוצא בו: 


lvr: 21
pgn: 84
dfh: a
trm: וספינת הירדן טהורה כתנא דידן
txt:
<span class='five'>וספינת הירדן טהורה כתנא דידן. </span>דיליף מבלב ים לא שנא גדולה לא שנא קטנה והוא הדין נמי דמצי לתרוצי וספינה של חרס טהורה בתר דמפכינן דתנא קמא לרבי יוסי אלא משום דשכיחא טפי של עץ משל חרס: 


lvr: 21
pgn: 84
dfh: a
trm: במת מניין
txt:
<span class='five'>במת מניין. </span>שהוא טמא לפי שמצינו שפשוטי כלי עץ טהורין מטומאת מגע שרץ מניין שכלי הראוי למשכב ומושב מקבל טומאת מגע במת:  ודין


lvr: 21
pgn: 84
dfh: b
trm: ודין הוא ומה פכין קטנים
txt:
<span class='five'>ודין הוא ומה פכין קטנים. </span>של חרס שטהורין בזב שאינן מטמאין על ידו בשום טומאה דלמדרס לא חזו דאין עשויין לישיבה ועוד שהן של חרס ובמגע לא לטמאו דאין מטמאות אלא מאוירן ואין יכול להכניס אצבעו לתוכן מפני שפיהן צר ובהיסט לא דאפקיה רחמנא בלשון נגיעה דכל שאינו מטמא במגע אינו מטמא בהיסט ובהעור והרוטב <span class='mareimakom'>(חולין קכד:)</span> אמר נמי הכי לגבי טומאת משא את שבא לכלל מגע בא לכלל משא אע'פ שאפשר ליגע בחוט השערה ותניא בת'כ דשיער הזב מטמא הנ'מ כלי הראוי לנגיעת בשרו ולהכי אפקיה רחמנא בלשון נגיעת בשר כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא טו) </span> והנוגע בבשר הזב: 


lvr: 21
pgn: 84
dfh: b
trm: מפץ שטמא בזב
txt:
<span class='five'>מפץ שטמא בזב. </span>דהא חזי למשכב וכתיב וכל המשכב וגו' ומהכא נפקא לן בעלמא <span class='mareimakom'>(נדה דף מט:)</span> דכל המטמא במדרס מטמא טומאת מת ואפילו פשוטי כלי עץ: 


lvr: 21
pgn: 84
dfh: b
trm: והא לית ליה טהרה במקוה
txt:
<span class='five'>והא לית ליה טהרה במקוה. </span>דכי כתיב טבילה בפרשת שרצים ובפרשת מדין כתיבא והנך כלים דכתיבי התם ילפינן להו טבילה אבל פשוטי כלי עץ שלא נכתבו שם לענין טומאה לא ילפינן להו טבילה ולית להו טהרה במקוה דהא לא כתיבא בהו כי היכי דאוכל ומשקה אין להם טהרה במקוה לפי שלא למדנו להם טבילה בתורה: 


lvr: 21
pgn: 84
dfh: b
trm: וטעמא מאי
txt:
<span class='five'>וטעמא מאי. </span>היכא כתיבא דמשום דאיכא במינו אע'ג דבדידיה ליכא [מיטמא נימא] הואיל ואקשיתיה לזב עצמו בעי דתיהוי ליה טהרה לדידיה: 


lvr: 21
pgn: 84
dfh: b
trm: מי לא עסקינן
txt:
<span class='five'>מי לא עסקינן. </span>מי לא משמע במקרא דאפי' ייחדו לאותו כלי לאשתו נדה לישב עליו כל ימיה אמר קרא דמציל על מה שבתוכו באהל המת ואי טמא מדרס היכי מציל והא כל דבר טומאה אין חוצץ בפני הטומאה אלא ש'מ דאין מדרס בכלי חרס הלכך כלי חרס המוקף צמיד פתיל טהור מכלל טומאה ובהיסט נמי לא מטמיא ליה כדפרישית לעיל דכל שלא בא לכלל מגע לא בא לכלל משא לפיכך מציל על מה שבתוכו: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 84
dfh: b
trm: שזורעין בתוכה ה' זרעונין
txt:
<span class='five'>שזורעין בתוכה ה' זרעונין. </span>ולא הוי עירבוב שיש בה כדי להפריש ביניהם הפרש הראוי: 


lvr: 21
pgn: 84
dfh: b
trm: ואחת באמצע
txt:
<span class='five'>ואחת באמצע. </span>גרעין אחד <span class='mareimakom'>(כזה)</span>  ואע'פ שכל אצל הקרנות סמוכין זה לזה ואין ביניהם הרחקה ג' טפחים ויונקים זה מזה אין כאן בית מיחוש דגבי כלאים היכרא הוא דבעינן דלא להוי עירבוב דהא אכלאים קפיד קרא אבל ליניקה לא חיישינן אפילו בכלאי הכרם דאורייתא כדתנן <span class='mareimakom'>(ב'ב דף כו.)</span> זה סומך לגדר מכאן וזה סומך לגדר מכאן ואע'ג דינקו מתתאי וכ'ש כלאי זרעים דרבנן דלא חיישינן ליניקה כדתנן גבי ראש תור לקמן בשמעתין וגבי ב' שורות והרי יש כאן היכר גדול רוח זו זרועה צפון ודרום וזו זרועה מזרח ומערב אבל בין זרע האמצעי לזרעוני הרוחות צריך הרחקה כדי יניקה דאין שם היכר ואי הוו מקרבי הוי עירבוב והמפרש ד' גרעינין בד' הרוחות טועה דאי ההרחקה משום יניקה ט' זרעונין יש לזרוע בו ד' בד' הקרנות ואחד בכל רוח ורוח באמצעו וא' באמצע הערוגה ויש בין כל אחד ואחד ג' טפחים כשיעור יניקה טפח ומחצה לכל אחד הלכך לכל הרוח הוא ממלא עד סמוך לקרן ואפילו אין בין זרע שברוח זו לזרע שברוח זו ג' טפחים לא איכפת לן דלענין כלאים היכר בעלמא הוא דבעינן כדפרישית: 


lvr: 21
pgn: 84
dfh: b
trm: זרועיה
txt:
<span class='five'>זרועיה. </span>ובגמ' מפרש היכי משמע ה' זרעונים בו' טפחים: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 85
dfh: a
trm: ומנא לן דהא דקים להו לרבנן
txt:
<span class='five'>ומנא לן דהא דקים להו לרבנן. </span>בשיעור יניקה מילתא היא למיסמך עלה ולומר בקיאין הן החכמים בעבודת אדמה לידע כמה יונקים שלא תתמה לומר מי הודיע לבריות שיעור יניקה ואיך יוכלו לעמוד על כן: 


lvr: 21
pgn: 85
dfh: a
trm: גבול רעך
txt:
<span class='five'>גבול רעך. </span>ליטע סמוך למיצר להכחיש קרקעו כשיעור אשר גבלו הראשונים ומי הם ראשונים אמוריים וחויים שהיו בקיאים בכך כדאשכחן בבני שעיר: 


lvr: 21
pgn: 85
dfh: a
trm: לזית
txt:
<span class='five'>לזית. </span>ראוי לגדל זיתים וזה לתאנה והיו יודעין להפריש את הארץ בין קנה לקנה בריחה וטעמה היכן לזיתים והיכן הוא לתאנים וממילא דבקיאים היו בשיעור יניקה: 


lvr: 21
pgn: 85
dfh: a
trm: וחוי. </span>למה נקרא חוי: <span class='five'>שטועמין את הארץ
txt:
<span class='five'>וחוי.  </span>למה נקרא חוי: <span class='five'>שטועמין את הארץ. </span>לאיזה דבר ראויה: 


lvr: 21
pgn: 85
dfh: a
trm: שנעשין בני חורים מנכסיהם
txt:
<span class='five'>שנעשין בני חורים מנכסיהם. </span>שנטרדו מנחלתם ולא הוצרכו לעבוד אדמתן כדכתיב ובני עשו יירשום <span class='mareimakom'>(דברים ב) </span>: 


lvr: 21
pgn: 85
dfh: a
trm: אמר רב אשי ערוגה
txt:
<span class='five'>אמר רב אשי ערוגה. </span>שאמרו צריכה להיות ו' חוץ מגבוליה שהיו מניחין בערוגה קרקע חלק סביבות הזריעה למקום דישה כשהוא משקה הזרעים מהלך בגבולין ואשמעינן רב אשי דלא תימא ו' עם הגבולין וכשהניח טפח חלק לכאן וטפח חלק לכאן לא תהא ערוגה מקום יניקתה אלא ארבע ואין הפרש בין אמצעי לשכנגדו אצל הגבול אלא טפחיים: 


lvr: 21
pgn: 85
dfh: a
trm: בכמה
txt:
<span class='five'>בכמה. </span>כמה רחבן להיות ערוגה כהלכתה ותהא עליה תורת הערוגה לכל דבריה כדלקמן להתיר ראש תור ירק הנכנס לה והיוצא ממנה דכי ליתא כשיעורא לא חשיב למיהוי לה קולי שדה: 


lvr: 21
pgn: 85
dfh: a
trm: והשקית ברגלך
txt:
<span class='five'>והשקית ברגלך. </span>להטעין על כתפך מים ולהלך ברגלך סביבותיה להשקותה למ'ל למכתב רגלך לומר שבמקום מהלכו להשקותה כשיעור רגל הוא: 


lvr: 21
pgn: 85
dfh: a
trm: אמר רב ערוגה בחורבה שנינו
txt:
<span class='five'>אמר רב ערוגה בחורבה שנינו. </span>במשנתנו להתיר בה ה' זרעונין אבל לא שסביבותיה ערוגות שהרי לא פירשו לך אלא הפרש זרעונין שבתוכה ואם תזרע ערוגות סביבותיה לא תוכל להרחיק בין אותן שבתוכה ולזרוע אותן שברוחות הערוגה סמוך לגבול להרחיקה מן האמצעי כשיעורו לפי שאתה מקריבו אצל זרע הנזרע בחברתה אצל גבולה שאין ביניהן אלא שני טפחים של גבולי הערוגה ואנן ג' בעינן: 


lvr: 21
pgn: 85
dfh: a
trm: והא איכא מקום קרנות
txt:
<span class='five'>והא איכא מקום קרנות. </span>מאי דוחקיה דלא לאוקומיה בערוגה בין הערוגות מוקפת מכל צד ג' ערוגות שהן ח' כזה*  ולזרוע באמצע וכן בכולן ה' זרעונין והא איכא בכל ערוגה מקום קרנות זויותיה ואתה יכול להמשיך זרע גרעין שתזרע בצד גבולן של זו לצפון ושל זו לדרום של זו למזרח ושל זו למערב ולזרוע אותן גרעינין אצל הקרנות ואינך צריך להמשיכן מכנגד אותן שבחבירו מבפנים אלא הפרש טפח ואמאי אמר רב בערוגה שבחורבה שנינו: 


lvr: 21
pgn: 85
dfh: a
trm: בממלא את הקרנות
txt:
<span class='five'>בממלא את הקרנות. </span>רב מוקי מתניתין בממלא את כל הרוח של ערוגה לצפון מן המזרח למערב וכן רוח דרומי אבל המזרחי והמערבי זורע מעט ויניח הפרש מכאן ומכאן <span class='mareimakom'>(כזה)</span>  הלכך אי אתה יכול לזרוע עוד בערוגה שאצלה לצפון ושאצלה לדרום מפני עירבוב של ב' הערוגות: 


lvr: 21
pgn: 85
dfh: a
trm: וליזרע מאבראי
txt:
<span class='five'>וליזרע מאבראי. </span>ויקיפנה ערוגות מכל צד ואת הקרנות שבתוכה לא ימלא ומאי דוחקיה דרב לאוקמיה בערוגה שבחורבה שאין שם אלא היא:  גזירה


lvr: 21
pgn: 85
dfh: b
trm: גזירה שמא ימלא
txt:
<span class='five'>גזירה שמא ימלא. </span>ואחר כך יזרע בחברתה אצל הגבול מתוכה כאשר זרע האמצעית ולא ישים ללבו עירבוב של שתי הערוגות: 


lvr: 21
pgn: 85
dfh: b
trm: ולא יהא אלא ראש תור
txt:
<span class='five'>ולא יהא אלא ראש תור. </span>כלומר אפילו מילא אותו ואחר כך זרע גרעין אחד בחברתה ואין הפרש כשיעור בינו לבין זרע שבזו מה בכך לא יהא נדון אלא כראש תור ירק הנמשך ובא משדה זו לשדה זו שנראה יפה שאינו מזו שנכנס לה אלא מזו שיוצא ממנה ואיכא היכירא וליניקה לא חיישינן ראש תור קרי ליה לפי שכן דרך לסוף השדה להיות מתקצרת החרישה ולימשך באלכסון כראש תור <span class='mareimakom'>(כזה)</span> : 


lvr: 21
pgn: 85
dfh: b
trm: אין ראש תור בערוגה
txt:
<span class='five'>אין ראש תור בערוגה. </span>אין תורת היתר ראש תור מערוגה לערוגה אלא משדה גדולה לתוך ערוגה או מערוגה לתוך שדה גדולה או משדה גדולה לתוך שדה גדולה אבל שתי ערוגות לא הוי היכר אלא דומה כאילו הן אחת דלא חשיבא כל חדא באפיה נפשה: 


lvr: 21
pgn: 85
dfh: b
trm: והא קא מערבי בהדדי
txt:
<span class='five'>והא קא מערבי בהדדי. </span>העלין של ערוגה זו בעלין של חברתה מלמעלה שאין ביניהן אלא שני טפחים של גבולין: 


lvr: 21
pgn: 85
dfh: b
trm: בנוטה שורה לכאן ושורה לכאן
txt:
<span class='five'>בנוטה שורה לכאן ושורה לכאן. </span>ממשיך של רוח זו בצד קרן מזרחית צפונית ושל רוח זו לצד מערבית דרומית וכן כולן להרחיקן שלא יהיו זה כנגד זה כמו שפי' גבי אתקפתא דלעיל דמקום קרנות ולא גזר שמואל שמא ימלא את הקרנות כך נראית שיטה זו בעיני ולא פירשו רבותי כן שהם פירשו קרנות אלו גבולין ויש לי גמגומים בה הרבה גם בכל הש'ס לא שמעתי קרנות אלא זויות ומצאתי לי סמך ביסודו של רבי שמעון הזקן אחי אמי מפי רבינו גרשום אבי הגולה ותשובת רבינו יצחק בן יהודה שהושיבה בג' פנים לא ישרו בעיני: 


lvr: 21
pgn: 85
dfh: b
trm: הפקיע
txt:
<span class='five'>הפקיע. </span>לשון קריעה שקורע הקרקע כמו מבלאי מכנסי הכהנים היו מפקיעין <span class='mareimakom'>(סוכה דף נא.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 85
dfh: b
trm: על פני כולה
txt:
<span class='five'>על פני כולה. </span>שהעביר מזרע שבצפון לזרע שבדרום דרך האמצעי וזרעו מאחד המינין או ממין ששי מהו מי מבטל תורת שורה הלכות ערוגה בשביל תלם אחד או לא: 


lvr: 21
pgn: 85
dfh: b
trm: שתי שורות של קישואים
txt:
<span class='five'>שתי שורות של קישואים. </span>ואצלן שתי שורות של דלועין ואצלן ב' שורות של פול המצרי ולא בערוגה אלא בשדה גדולה: 


lvr: 21
pgn: 85
dfh: b
trm: מותר
txt:
<span class='five'>מותר. </span>דשתי שורות חשיבי למיהוי שדה לנפשייהו והוי היכירא דכל מין ומין מילתא באנפי נפשיה: 


lvr: 21
pgn: 85
dfh: b
trm: שורה אחת
txt:
<span class='five'>שורה אחת. </span>מכל אחד הוי עירבוב [דלא חשיבא כל חד שדה לנפשה אלמא תלם אחד הוי עירבוב]: 


lvr: 21
pgn: 85
dfh: b
trm: דאיכא שראכא
txt:
<span class='five'>דאיכא שראכא. </span>זמורותיהן ארוכות ומתערבות הרבה מלמעלה ונראה עירבובן במקומות הרבה: 


lvr: 21
pgn: 85
dfh: b
trm: ועוגל
txt:
<span class='five'>ועוגל. </span>בכל ערוגה ה' וזורע בעוגל מין אחד ויש היכר הרבה לדבר ואין צריך להרחיב בין ערוגה לחברתה וזורע חצי טפח הסובב את כל ערוגה וערוגה משאר מינין לפי שכל אחד ואחד נראה מקומו חלוק לעצמו: 


lvr: 21
pgn: 85
dfh: b
trm: והאיכא דביני וביני
txt:
<span class='five'>והאיכא דביני וביני. </span>הן גבולי הערוגה שאמרנו למעלה ערוגה ו' חוץ מגבולין ואותן גבולין כשיזרעם מחברים את היקף ריבוע הערוגות והוי עירבוב שהרי הם של שני מינין: 


lvr: 21
pgn: 85
dfh: b
trm: במחריב בין הביניים
txt:
<span class='five'>במחריב בין הביניים. </span>ואינו זורען ולמלאות דקאמר ר' יוחנן לאו דוקא למלאות כל הגנה קאמר אלא שיהיו כל ערוגותיה מליאות ולעולם חוץ מגבוליהן: 


lvr: 21
pgn: 86
dfh: a
trm: התם
txt:
<span class='five'>התם. </span>דבעי מרובעת לאחשובה שדה קאמר להתיר ראש תור כו' ולית ליה לר' יוחנן הא דאמר לעיל אין ראש תור בערוגה אי נמי אית ליה מערוגה לערוגה אבל משדה לערוגה יש ראש תור: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 86
dfh: a
trm: שהיא טמאה
txt:
<span class='five'>שהיא טמאה. </span>דיום השלישי אכתי לא מסרחה שכבת זרע וראויה לקלוט ולהיות ולד נוצר הימנה וקרינן שכבת זרע הראוי להזריע: 


lvr: 21
pgn: 86
dfh: a
trm: לג' ימים
txt:
<span class='five'>לג' ימים. </span>דהקפיד הכתוב על טומאת קרי במתן תורה וקס'ד עם יום הפרישה קאמר דבד' בשבת פירשו מנשותיהן וקבלו תורה בשבת שהוא רביעי לאותם ששימשו מטותיה' ברביעי לפני הפרישה וטבלו לילי שבת ולא חש הכתוב אם יפלוטו בשבת דמסרח ואינו שכבת זרע הראוי להזריע אבל אם פלטו ע'ש בשלישי טמאות לכך הפרישן שלשה ימים: 


lvr: 21
pgn: 86
dfh: a
trm: כמים בקרבו וכשמן בעצמותיו
txt:
<span class='five'>כמים בקרבו וכשמן בעצמותיו. </span>מקיש סיכה לשתיה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 86
dfh: a
trm: דלא כר' אלעזר בן עזריה
txt:
<span class='five'>דלא כר' אלעזר בן עזריה. </span>דאילו לדידי' שמעינן ליה פולטת ביום השלישי טהורה לקמן בברייתא: 


lvr: 21
pgn: 86
dfh: a
trm: וסיפא
txt:
<span class='five'>וסיפא. </span>דקתני מרחיצין את המילה כו' ר' אלעזר בן עזריה דהוא אמר לה לקמן בפרק ר' אליעזר: 


lvr: 21
pgn: 86
dfh: a
trm: מאן דלא מוקי כתנאי
txt:
<span class='five'>מאן דלא מוקי כתנאי. </span>דדחיק ומוקי מתניתין בתרי טעמי או משבש לה ומפרש לה דלא לאוקמי כתנאי משבש לה ואמר משבשתא היא ותני בה טהורה: 


lvr: 21
pgn: 86
dfh: a
trm: ומאן דמוקי לה כתנאי
txt:
<span class='five'>ומאן דמוקי לה כתנאי. </span>דניחא ליה לאוקומי כתנאי מלמימר משבשתא היא ומלאוקמי בתרי טעמי מוקי נמי להאי כתנאי ופלוגתא היא בהמפקיד <span class='mareimakom'>(ב'מ מא.)</span> גבי חבית דאמר ר' יוחנן מאן דמתרגם לי חבית אליבא דחד תנא מובילנא ליה מאני לבי מסותא ומוקי רישא ר' ישמעאל וסיפא רבי עקיבא ואי הוה בעי הוה מצי לאוקמי בתרי טעמי ובחד תנא ואיכא דמוקי לה התם בחד תנא ומוקי סיפא בשהניחה במקום שאינו מקומה: 


lvr: 21
pgn: 86
dfh: a
trm: ביום השלישי
txt:
<span class='five'>ביום השלישי. </span>כגון ששמשה בה' ופלטה שכבת זרע בשבת ל'ש שמשה תחילת ליל חמישי דאישתהי ד' עונות שלמות ליל ה' וה' ליל ו' וו' ל'ש שמשה יום ה' עם חשיכה דלא אישתהי אלא מקצת ה' וליל ו' וו' דליכא אלא ב' עונות שלמות. העונה או יום או לילה: 


lvr: 21
pgn: 86
dfh: a
trm: ר' ישמעאל אומר פעמים שהן כו'
txt:
<span class='five'>ר' ישמעאל אומר פעמים שהן כו'. </span>בא לחלוק ולומר דפולטת בג' לשימושה טמאה אבל פולטת בד' טהורה ומודינא לך דמקצת היום ככולו דלא הקפידה תורה אלא במנין של הימים ולא במנין העונות: 


lvr: 21
pgn: 86
dfh: a
trm: ופעמים שהם ד' עונות
txt:
<span class='five'>ופעמים שהם ד' עונות. </span>שלמות שאם שמשה ד' בשבת עם חשיכה פליטתה טמאה עד תחלת שבת: 


lvr: 21
pgn: 86
dfh: a
trm: בשלמא כו'
txt:
<span class='five'>בשלמא כו'. </span>פלוגתא דרבנן ור' יוסי בברייתא ומייתי לה בהאי פירקא לקמן דלרבנן בה' בשבת פרשו ולר' יוסי בד' ולכ'ע בשבת ניתנו עשרת הדברות וכיון דבשבת נתנו ע'כ בליל שבת טבלו ולא שחרית כדמתרץ לקמן שלא יהו הללו טובלין והללו מהלכין לקבל תורה הלכך בשלמא ר' אלעזר כרבנן דאמרי בחמשה בשבת עבוד פרישה ויש שלא פרשו אלא עם חשיכה ומדטבלו ליל שבת ולא חשו שמא תפלטנה עוד ש'מ דפולטת בג' טהורה ומקצת היום של תשמיש ככולו: 


lvr: 21
pgn: 86
dfh: a
trm: ור' ישמעאל
txt:
<span class='five'>ור' ישמעאל. </span>דאומר בג' טמאה בד' טהורה קסבר בד' עבוד פרישה כר' יוסי דהוה ליל שבת רביעי ומיהו יש שלא פירשו עד סמוך לחשיכה וליכא אלא ד' עונות ליל ה' וה' ליל ו' וו' ואפילו הכי משטבלו פליטתן טהורה דלא הקפידה תורה אלא בימים: 


lvr: 21
pgn: 86
dfh: a
trm: אלא רבי עקיבא
txt:
<span class='five'>אלא רבי עקיבא. </span>דאמר כל ה' עונות טמאה אם תפלוט כמאן ומהיכא למד דאעונות קפיד קרא הא ימים כתיב וקיימא לן מקצת היום ככולו: 


lvr: 21
pgn: 86
dfh: a
trm: לעולם
txt:
<span class='five'>לעולם. </span>ר' עקיבא כר' יוסי וכדרב אדא דאמר משה כל עליותיו בהשכמה עלה וכל ירידותיו בהשכמה הלכך ירידה דכתיב וירד משה מן ההר אל העם ויקדש את העם דהיינו פרישה בהשכמת רביעי היתה ומדהוזקק להפרישן בהשכמה ש'מ עד ה' עונות שלמות קפיד קרא: 


lvr: 21
pgn: 86
dfh: a
trm: דקאמר רב הונא
txt:
<span class='five'>דקאמר רב הונא. </span>דאין משמשין ביום דכתיב <span class='mareimakom'>(משלי יט) </span> בוזה דרכיו ימות דבעי צניעותא שלא יסתכלו: 


lvr: 21
pgn: 86
dfh: b
trm: והא טבולי יום נינהו
txt:
<span class='five'>והא טבולי יום נינהו. </span>כיון דלכולהו שמעינן דבלילי שבת טבלו הוו להו טבולי יום כשקבלו תורה שלא היה להם הערב שמש אחר הטבילה וכיון דהכי הוא איכא למימר דמבע'י טבלו שם ואפ'ה פליטתן טהורה ובצרי להו חדא עונה אליבא דכולהו: 


lvr: 21
pgn: 86
dfh: b
trm: ראויה קאמינא
txt:
<span class='five'>ראויה קאמינא. </span>ראויה לינתן לטבולי יום וקסברי הני תנאי לא הקפידה תורה על טבולי יום דלא כתיב הערב שמש אלא לענין קדשים הלכך כל ג' ימים האמורים לענין פרישה הוזקקו להיות  קודם טבילה ומיהו לא ניתנה לטבולי יום לפי שטבלו מבעו'י ולא פלטו ואם היו פולטות יחזרו ויטבלו משתחשך אבל לא הוצרכו לכך: 


lvr: 21
pgn: 86
dfh: b
trm: וליטבלו בי שמשי וליקבלו תורה בי שמשי
txt:
<span class='five'>וליטבלו בי שמשי וליקבלו תורה בי שמשי. </span>לילי שבת קרי בי שמשא בכל דוכתא מפני שבין השמשות שלו חלוק מכל ימים והוצרך להזכירו בכמה מקומות והכי פריך לר' עקיבא דאמר הקפידה תורה על מנין העונות ולא הקפידה אלא על חמש למה לא קבלוה בלילה מדהמתין עד הבקר איכא למימר שהקפידה על פליטת הלילה ואיכא ו' עונות: 


lvr: 21
pgn: 86
dfh: b
trm: ליטבלו בשבתא בצפרא
txt:
<span class='five'>ליטבלו בשבתא בצפרא. </span>ולמה הוצרך לירד בהשכמה דיום אי פרשו עם חשכה בד' ויטבלו בשבת שחרית ואם פלטו לאחר טבילה טהורין דהא עברו ה' עונות שלמות ואם פלטו לילי שבת ונטמאו לא איכפת לן וטובלין שחרית דהא בעל קרי טובל ביומו ואת אמרת ניתנה תורה לטבולי יום ויש ספרים דגרסינן ביה תרי לישני וגרסינן הכי לרבי אלעזר לישמשו ביממא דחמשא לר' ישמעאל לישמשו בליליא דחמשא לרבי עקיבא לישמשו ביממא דארבעה ואומר אני שהוא שיבוש והגורסו טעה ולא ידע לפרש מהו שאמר ר' ישמעאל פעמים שהן ה' עונות כו': 


lvr: 21
pgn: 86
dfh: b
trm: אבל חכמים אומרים ו' עונות שלמות
txt:
<span class='five'>אבל חכמים אומרים ו' עונות שלמות. </span>סברי להו כר' יוסי דאמר בארבעה עביד פרישה ובהשכמה כר' עקיבא ולית להו שטבלו בלילי שבת אלא סבירא להו דאותן שטבלו לילי שבת ופלטו לאחר טבילה הוצרכו לטבול בשבת שחרית ולפיכך נתעכבה שכינה מליתן עד הבקר ולא משום לא בסתר דברתי לחודיה: 


lvr: 21
pgn: 86
dfh: b
trm: שפירשה מן האשה
txt:
<span class='five'>שפירשה מן האשה. </span>כגון פולטת שכבת זרע שקבלה מזכר הוא דאמר ר' אלעזר בן עזריה דבתרי יומי מסרחת מפני שמתחממת בגופה: 


lvr: 21
pgn: 86
dfh: b
trm: של ישראל במעי כותית מהו
txt:
<span class='five'>של ישראל במעי כותית מהו. </span>מי מסרחת בג' ימים כישראלית ואי פלטה ליה בתר ג' טהור הנוגע בטיפה או לא ולהכי נקט שכבת זרע של ישראל דאילו דכותי אמרינן במסכת נדה קריו טהור בפ' בנות כותים <span class='mareimakom'>(נדה דף לד.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 86
dfh: b
trm: דדייגי במצות
txt:
<span class='five'>דדייגי במצות. </span>לקיים מצות וחרדים בדבר ומתוך דאגה מתחממין כדכתיב <span class='mareimakom'>(תהלים לט) </span> חם לבי בקרבי: 


lvr: 21
pgn: 86
dfh: b
trm: דאית לה פרוזדור
txt:
<span class='five'>דאית לה פרוזדור. </span>בשר כותלי בית הרחם בולט מן השינים ולחוץ ובית הרחם הוי מן השינים ולפנים: 


lvr: 21
pgn: 86
dfh: b
trm: בו' בחדש כו'
txt:
<span class='five'>בו' בחדש כו'. </span>דהא דכתיב ויכסהו הענן ששת ימים ויקרא אל משה ביום השביעי סבירא להו כר' יוסי הגלילי דאמר בפ'ק דיומא <span class='mareimakom'>(דף ד.)</span> זה היה מעשה אחר עשרת הדברות ור' יוסי סבירא ליה דמשה וכל ישראל עומדים לקבל עשרת הדברות ולא בא הכתוב אלא לחלק כבוד למשה: 


lvr: 21
pgn: 86
dfh: b
trm: מה להלן
txt:
<span class='five'>מה להלן. </span>זכור את היום הזה בעצמו של יום הזכירה דיציאת מצרים נאמר להו כדכתיב הזה אף כאן בעצמו של יום הזכירה דשבת נאמר להן זכור את יום וגו': 


lvr: 21
pgn: 86
dfh: b
trm: בתרי בשבא אמר להו ואתם תהיו לי
txt:
<span class='five'>בתרי בשבא אמר להו ואתם תהיו לי. </span>ומשה עלה ויקרא אליו כל הענין עד אלה הדברים אשר תדבר וגו' הדברים האלה נאמרו לו למחרת ביאתם כדאמרינן כל עליותיו בהשכמה היו ואפי' למאן דלית ליה בהשכמה ירד דלא אקיש אית ליה בהשכמה עלה דהא בהדיא כתיב קרא:  בתלתא


lvr: 21
pgn: 87
dfh: a
trm: בתלתא אמר להו מצות הגבלה
txt:
<span class='five'>בתלתא אמר להו מצות הגבלה. </span>שהדברים שנאמרו לו בשני ירד לערב ואמרן לישראל כדכתיב ויבא משה ויקרא לזקני העם וגו' ולמחרת השכים ועלה וישב משה את דברי העם וגו' כדאמר כל עליותיו בהשכמה היו ובו ביום נאמר לו הנה אנכי בא אליך בעב וגו' ומצות הגבלתם דהשמרו לכם עלות בהר אע'פ שהיא כתובה אחר וקדשתם היום ומחר שהיא מצות פרישה קודם לכן נאמרה דכתיב בההיא עלייה שעלה בשלישי להשיב להקב'ה דברי העם דנעשה (ונשמע) הנה אנכי בא אליך וסיפא דקרא ויגד משה את דברי העם וגו' וכי מה דברי העם יש כאן אלא מצות הגבלה נאמר לו בו ביום ולקמן תניא לה הכי ולערב אמרה לישראל ולמחרת בד' השכים ועלה והגיד שקבלו עליהם מצות הגבלה ונאמרה לו מצות פרישה וקדשתם היום ומחר ואע'פ שיש עוד ג' ימים עד יום שבת האמרינן לקמן לר'י דמשה הוסיף יום אחד מדעתו: 


lvr: 21
pgn: 87
dfh: a
trm: אמר לך ר' יוסי
txt:
<span class='five'>אמר לך ר' יוסי. </span>לעולם ברביעי נאמר לו לפרוש ד' וה' והוא הוסיף יום אחד והסכים הקב'ה לדעתו: 


lvr: 21
pgn: 87
dfh: a
trm: ופירש מן האשה
txt:
<span class='five'>ופירש מן האשה. </span>לגמרי לאחר מתן תורה מיד משפירש עם חביריו שוב לא חזר לתשמיש: 


lvr: 21
pgn: 87
dfh: a
trm: התורה כולה
txt:
<span class='five'>התורה כולה. </span>תלויה בלוחות הללו וישראל מומרים על אחת כמה וכמה שאינם כדי לה: 


lvr: 21
pgn: 87
dfh: a
trm: אשר
txt:
<span class='five'>אשר. </span>אישור שאישרו ושיבחו על שבירתן: ה'ג והיו נכונים ליום השלישי ול'ג והיו נכונים לשלשת ימים: 


lvr: 21
pgn: 87
dfh: a
trm: הא אמרן יום אחד הוסיף
txt:
<span class='five'>הא אמרן יום אחד הוסיף. </span>והאי קרא דוהיו נכונים ליום השלישי קודשא בריך הוא אמר ליה ומשה אמר להן היו נכונים לשלשת ימים ולא אמר ליום השלישי אלא פירשו ג' ימים וקרא דכתיב ויהי ביום השלישי בהיות הבקר שלישי לימים שלמים שלילן עמם קאמר: 


lvr: 21
pgn: 87
dfh: a
trm: ת'ש
txt:
<span class='five'>ת'ש. </span>דתניא בברייתא הכי שלישי שלישי בחדש היה שלישי בשבת היה ולקמן בעי שלישי קמא למאי ע'כ במילתא דשלישי קמיירי וקאמר עלה שלישי זה שלישי בחדש: 


lvr: 21
pgn: 87
dfh: a
trm: קשיא לרבנן
txt:
<span class='five'>קשיא לרבנן. </span>דשמעינן בחד בשבא איקבע ירחא א'כ על כרחך בתרי בשבת אמר ואתם תהיו בתלתא הגבלה בארבעה פרישה ובשביעי נתנה תורה דהא לכ'ע בשבת נתנה תורה: 


lvr: 21
pgn: 87
dfh: a
trm: לכדתניא כו'
txt:
<span class='five'>לכדתניא כו'. </span>והכי קאמר יום שלישי לדברים שהתחיל משה להמשיך לבם של ישראל ולפרש עונשן ומתן שכרן ואותו יום היה שלישי בחדש שלישי בשבת ורבי יוסי קאמר לה: 


lvr: 21
pgn: 87
dfh: a
trm: וישב ויגד וכי מה אמר הקב'ה למשה
txt:
<span class='five'>וישב ויגד וכי מה אמר הקב'ה למשה. </span>בין וישב משה דנעשה (ונשמע) לויגד משה שאמר להן לישראל ומה אמרו ישראל למשה על כך שהוצרך משה להגיד למקום והלא לא נאמר בינתים אלא הנה אנכי בא וגו': 


lvr: 21
pgn: 87
dfh: a
trm: זו מצות הגבלה
txt:
<span class='five'>זו מצות הגבלה. </span>שאע'פ שכתובה אחר מצות פרישה בשלישי נאמרה לו והוצרך להשיב שקבלו עליהן: 


lvr: 21
pgn: 87
dfh: a
trm: משבבין
txt:
<span class='five'>משבבין. </span>כמו וילך שובב <span class='mareimakom'>(ישעיה נז) </span> שמונעין מלקבל שאם יקבלו יענשו הדברים הללו משבבין את לבם מן המקום ואף על פי כן קיבלו עליהן: 


lvr: 21
pgn: 87
dfh: a
trm: ששי ששי בחדש כו'
txt:
<span class='five'>ששי ששי בחדש כו'. </span>לקמיה בעי ששי קמא למאי דהכא ליכא למימר ששי לאותן דברים דבשלמא שלישי דברייתא לעיל איכא למימר דאיירי בהו דהא כל ג' ימים היה משה מדבר באותן הדברים דעל כרחיך ויגד משה בד' כתיב דברים שקבלו בג': 


lvr: 21
pgn: 87
dfh: b
trm: וקא מיפלגי
txt:
<span class='five'>וקא מיפלגי. </span>רב אחא ורבא במצות שבת שנאמר להם במרה אם נצטוו על התחומין בו ביום או לא דכתיב בדברות האחרונות שמור את יום השבת לקדשו כאשר צוך ש'מ קודם הדברות נצטוו בה: 


lvr: 21
pgn: 87
dfh: b
trm: ואר'י במרה
txt:
<span class='five'>ואר'י במרה. </span>דכתיב שם שם לו חק ומשפט <span class='mareimakom'>(שמות טו) </span>: 


lvr: 21
pgn: 87
dfh: b
trm: אתחומין לא איפקוד
txt:
<span class='five'>אתחומין לא איפקוד. </span>הלכך כשנסעו מרפידים נסעו בשבת שלא הוזהרו לילך יותר מאלפים אמה: 


lvr: 21
pgn: 87
dfh: b
trm: השלים ניסן
txt:
<span class='five'>השלים ניסן. </span>נתמלא בשלשים יום לשון שלם  חיסר אייר שהרי אייר חסר כסדרן ומתרמי סיון בחד בשבתא: 


lvr: 21
pgn: 87
dfh: b
trm: ואותו היום שבת היה שנא' ובקר וראיתם וגו'
txt:
<span class='five'>ואותו היום שבת היה שנא' ובקר וראיתם וגו'. </span>שנתרעמו בו ביום על המן כדכתיב וילונו על משה וגו' להמית את כל הקהל הזה ברעב והבטיחם להוריד להם מן למחר וע'כ בחד בשבת ירד להם מן תחלה שנאמר ששת ימים תלקטוהו וביום השביעי לירידתו שבת לא יהיה בו: 


lvr: 21
pgn: 87
dfh: b
trm: ראשון לכהונה
txt:
<span class='five'>ראשון לכהונה. </span>אותו היום שמיני למילואים ועבודה באהרן ובניו ועד עכשיו היה בבכורות: 


lvr: 21
pgn: 87
dfh: b
trm: לירידת אש
txt:
<span class='five'>לירידת אש. </span>ותצא אש מלפני ה' ותאכל על המזבח וגו' <span class='mareimakom'>(ויקרא ט) </span>: 


lvr: 21
pgn: 87
dfh: b
trm: לאיסור הבמות
txt:
<span class='five'>לאיסור הבמות. </span>מעכשיו נאסרו שהוא ראוי לפתח אהל מועד כדכתיב ואל פתח אהל מועד לא הביאו: 


lvr: 21
pgn: 87
dfh: b
trm: ד' ימים
txt:
<span class='five'>ד' ימים. </span>כשאתה קובע כל החדשים כסדרן אחד מלא ואחד חסר הוו ארבעה ימים בין תחלת שנה לתחלת שנה אחרת שמנין חדשי לבנה כסדרן שנ'ד ימים כולן שבועין חוץ מארבעה ימים: 


lvr: 21
pgn: 87
dfh: b
trm: ואם היתה שנה מעוברת ה'
txt:
<span class='five'>ואם היתה שנה מעוברת ה'. </span>דקסבר שני האדרים עבדינן חסרים ופסח דחוי יום אחד לקמן: 


lvr: 21
pgn: 87
dfh: b
trm: ז' חסרים עבוד
txt:
<span class='five'>ז' חסרים עבוד. </span>ולא היו אלא ג' בין פסח לפסח הלכך דאישתקד בה' בשבא ולית ליה דאחרים דאמרי אין מעברין ואין מחסרין שום חדש לצורך אלא לעולם אחד מלא ואחד חסר:  לרבנן


lvr: 21
pgn: 88
dfh: a
trm: לרבנן ח' חסרים עבוד
txt:
<span class='five'>לרבנן ח' חסרים עבוד. </span>ולא היו בין פסח דאשתקד לפסח דהאידנא אלא ב' ימים ונמצא דאשתקד בע'ש: 


lvr: 21
pgn: 88
dfh: a
trm: ומאחר שלא עלה מהיכן ירד
txt:
<span class='five'>ומאחר שלא עלה מהיכן ירד. </span>דאמר' בד' ירד ולא אמרת עלה וירד אלא אימא בד' עלה וירד ושוב לא עלה: 


lvr: 21
pgn: 88
dfh: a
trm: עליה דרב חסדא
txt:
<span class='five'>עליה דרב חסדא. </span>לפני רב חסדא לפי שרב חסדא יושב והדרשן עומד קאמר עליה דדומה כמו שהעומד למעלה מן היושב: 


lvr: 21
pgn: 88
dfh: a
trm: מודעא רבה
txt:
<span class='five'>מודעא רבה. </span>שאם יזמינם לדין למה לא קיימתם מה שקבלתם עליכם יש להם תשובה שקבלוה באונס: 


lvr: 21
pgn: 88
dfh: a
trm: מלמד שהתנה כו'
txt:
<span class='five'>מלמד שהתנה כו'. </span>הששי משמע הששי המיוחד במקום אחר כדאמרי' בעלמא <span class='mareimakom'>(חולין דף צא.)</span> הירך המיומנת אף כאן ויהי ערב ויהי בקר של גמר בראשית תלוי ביום הששי והוא ו' בסיון שנתנה בו תורה מריבוי דה' דריש ביה נמי הא: 


lvr: 21
pgn: 88
dfh: a
trm: ומשה יקח
txt:
<span class='five'>ומשה יקח. </span>אותו עדי לשון אחר את האהל לשון בהלו נרו <span class='mareimakom'>(איוב כט) </span> והוא היה קירון עור פניו: 


lvr: 21
pgn: 88
dfh: a
trm: עושי דברו לשמוע
txt:
<span class='five'>עושי דברו לשמוע. </span>מוכנין לעשות קודם שישמעו ולא כדרך שאר עבדים ששומעים תחילה את הדבר לידע אם יכולין לקבלן עליהם אם לאו: 


lvr: 21
pgn: 88
dfh: a
trm: דקדמיתו פומייכו לאודנייכו
txt:
<span class='five'>דקדמיתו פומייכו לאודנייכו. </span>קודם ששמעתם אותה היאך היא קשה ואם תוכלו לעמוד בה קבלתם עליכם לקיימה:  דסגינן


lvr: 21
pgn: 88
dfh: b
trm: דסגינן בשלימותא
txt:
<span class='five'>דסגינן בשלימותא. </span>התהלכנו עמו בתום לב כדרך העושים מאהבה וסמכנו עליו שלא יטעננו בדבר שלא נוכל לעמוד בו: 


lvr: 21
pgn: 88
dfh: b
trm: ועדיין חביבותא היא גבן
txt:
<span class='five'>ועדיין חביבותא היא גבן. </span>אע'פ שהמקרא מספר בגנותנו הראה לנו לשון חבה מדלא כתיב הסריח: 


lvr: 21
pgn: 88
dfh: b
trm: למיימינין
txt:
<span class='five'>למיימינין. </span> עסוקים בכל כחם וטרודים לדעת סודה כאדם המשתמש ביד ימינו שהיא עיקר: 


lvr: 21
pgn: 88
dfh: b
trm: קושרים לו שני כתרים
txt:
<span class='five'>קושרים לו שני כתרים. </span>לדבור שהיה בו ממש ונראה כדכתיב רואים את הקולות <span class='mareimakom'>(שמות כ) </span>: 


lvr: 21
pgn: 88
dfh: b
trm: בין שדי ילין
txt:
<span class='five'>בין שדי ילין. </span>אמר מיד לעשות לו משכן להיות מצומצמת שכינתו בין שני הבדים שנראי' במקדש ראשון כשני שדים דוחקין ובולטין בפרוכת שכנגד הפתח: 


lvr: 21
pgn: 88
dfh: b
trm: עין גדי
txt:
<span class='five'>עין גדי. </span>עון עגל שהוא מין בהמה לשון אחר לשון עכו'ם העורכים לגד שלחן <span class='mareimakom'>(ישעיה סה) </span>: 


lvr: 21
pgn: 88
dfh: b
trm: שכרמתי
txt:
<span class='five'>שכרמתי. </span>שאספתי להתאוות אלהות הרבה כדכתיב אלה אלהיך ישראל <span class='mareimakom'>(שמות לב) </span>: 


lvr: 21
pgn: 88
dfh: b
trm: שכורמים עליו
txt:
<span class='five'>שכורמים עליו. </span>שמאספין עליו את הבגדים והוא דף ארוכה ומנוקבת נקבים הרבה ומניח המוגמר תחתיה והכלים מתגמרין מדרך הנקבים לישנא דמיכנש גרסינן: 


lvr: 21
pgn: 88
dfh: b
trm: י'ב מיל
txt:
<span class='five'>י'ב מיל. </span>זו היא מדת מחניהם והיו הקרובים לדיבור חוזרין מפחד הקול עד קצה המחנה: 


lvr: 21
pgn: 88
dfh: b
trm: מדדין אותן
txt:
<span class='five'>מדדין אותן. </span>מסייעין אותן להתקרב מעט מעט שהיו חלשים כאשה המדדה את בנה בתחלת הילוכו: 


lvr: 21
pgn: 88
dfh: b
trm: תתקע'ד דורות
txt:
<span class='five'>תתקע'ד דורות. </span> באלפים שנה שקדמה תורה לעולם היו עתידין דורות הללו להבראות שנאמר <span class='mareimakom'>(תהלים קה) </span> דבר צוה לאלף דור  וראה הקב'ה שאין העולם מתקיים בלא תורה כל כך והעבירן ולא בראן ונתנה לכ'ו דורות. הרי שחסרו תתקע'ד מאלף: 


lvr: 21
pgn: 88
dfh: b
trm: מה אדיר שמך
txt:
<span class='five'>מה אדיר שמך. </span>אדיר הוא הרבה בארץ ואין ראוי לך ליתן הודך שם כי אם על השמים: 


lvr: 21
pgn: 89
dfh: a
trm: קושר כתרים
txt:
<span class='five'>קושר כתרים. </span>כגון הנך דאמרי' בפרק הבונה <span class='mareimakom'>(דף קד.)</span> תגא דקוף לגבי רי'ש וכן שעטנ'ז ג'ץ שצריכין כל אות ג' זיונים כדאמרינן <span class='mareimakom'>(במנחות דף כט:)</span> ראש הזיי'ן נמתח לימין ולשמאל בגגו מעט וכן ראש השי'ן השמאלי וכן כל ראשי שבע אותיות הללו בכל מקום שהן: 


lvr: 21
pgn: 89
dfh: a
trm: בא השטן
txt:
<span class='five'>בא השטן. </span>הוא יצר הרע המחטיא את האדם הוא העולה ומסטין [והאומר] דהוא מדת הדין אין הגון בעיני: 


lvr: 21
pgn: 89
dfh: a
trm: כשעלה משה
txt:
<span class='five'>כשעלה משה. </span>להר אמר להם לסוף מ' יום אני בא בתוך שש שעות הם סבורים שאותו יום שעלה בו מן המנין הוה והוא אמר להם מ' יום שלימים יום ולילו עמו ויום עלייתו אין לילו עמו שהרי בז' בסיון עלה נמצא יום מ' בי'ז בתמוז היה בי'ו בא שטן ועירבב את העולם והראה דמות חשך ואפילה דמות ענן וערפל וערבוביא לומר ודאי מת משה שהרי באו כבר שש ולא בא ואי אפשר לומר שלא טעו אלא ביום המעונן בין קודם חצות לאחר חצות שהרי לא ירד משה עד יום המחרת שנאמר וישכימו ממחרת וגו': 


lvr: 21
pgn: 89
dfh: b
trm: שפרו ורבו
txt:
<span class='five'>שפרו ורבו. </span>דכל אחד נתעברה אשתו זכר במצות שובו לכם לאהליכם  ולא ידענא היכא רמיזא: 


lvr: 21
pgn: 89
dfh: b
trm: קראת להן בני בכורי ישראל
txt:
<span class='five'>קראת להן בני בכורי ישראל. </span>שהיה גלוי לפניך שהן עתידין לומר לפניך בסיני נעשה ונשמע לקבל עולך מאהבה כבנים: 


lvr: 21
pgn: 89
dfh: b
trm: דל עשרין דלא ענשת להו
txt:
<span class='five'>דל עשרין דלא ענשת להו. </span>שכן מצינו בדור המדבר שלא ענש הקב'ה אלא מכ' שנה ומעלה דכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר יד) </span> במדבר הזה יפלו פגריכם וגו' מבן כ' שנה ומעלה אשר הלינותם עלי: 


lvr: 21
pgn: 89
dfh: b
trm: כמרימי עול על לחייהם
txt:
<span class='five'>כמרימי עול על לחייהם. </span>כאדם הסובל ומסייע לבהמתו להרים עולה מעל צוארה בלווחין ובמקלות: 


lvr: 21
pgn: 89
dfh: b
trm: מתני' ביצה קלה
txt:
<span class='five'>מתני' ביצה קלה. </span>כבר מפורש  שזה ביצת תרנגולת שהיא קלה לבשל ולא בשיעור כל ביצה שיערו אלא כגרוגרת מביצה קלה: 


lvr: 21
pgn: 89
dfh: b
trm: את הכתם
txt:
<span class='five'>את הכתם. </span>של דם נדה שאלו הסמנין מעבירין על הכתם של דם נדה בבגד לטהרו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 89
dfh: b
trm: ב' וג' שמות
txt:
<span class='five'>ב' וג' שמות. </span>פלפל לבן שחור וארוך או אפילו מן ג' מינין והם (שם אחד) של איסור אסור אם תיבלו בהן את הקדרה: 


lvr: 21
pgn: 90
dfh: a
trm: במיני מתיקה
txt:
<span class='five'>במיני מתיקה. </span>עסקינן שכולן מיני מתיקת קדירה אבל מין אחר אין מצטרף ומתניתין לא מפליג: 


lvr: 21
pgn: 90
dfh: a
trm: דוגמא לאירא
txt:
<span class='five'>דוגמא לאירא. </span>מעט צמר שהוא כמין דוגמא שמראה הצבע לבע'ה כזה תחפוץ או כזה והוא כדי ליתן באירא של קנה של גרדי ושיעורה מועט: 


lvr: 21
pgn: 90
dfh: a
trm: שיש לו עיקר
txt:
<span class='five'>שיש לו עיקר. </span>שנשרש בארץ ולפי דעתי תורניסא דגרסינן במס' ע'ז דבר שאין לו שורש הוא כמו זה ולא כמו שמפרשין אותו פיונ'א: 


lvr: 21
pgn: 90
dfh: a
trm: מאומה
txt:
<span class='five'>מאומה. </span>אלמא אחשביה קרא לאיסורא והא דתנן <span class='mareimakom'>(לעיל דף עה:)</span> כל שאינו כשר להצניע כו' ואוקימנא למעוטי עצי אשירה דלא כר' יהודה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 90
dfh: a
trm: לכליא עורב
txt:
<span class='five'>לכליא עורב. </span>טבלאות של אמה היו עושין והן חדין כסכין סביבותיהם ומסמרין חדין בכולן ומחפין בהן גגו של היכל למנוע את העורבים מלישב: 


lvr: 21
pgn: 90
dfh: a
trm: מקק דסיפרי תכך דשיראי
txt:
<span class='five'>מקק דסיפרי תכך דשיראי. </span>כל אלו תולעין הן שבכל מין ומין וחלוקין בשמותיהם תכך איילא פה הה: 


lvr: 21
pgn: 90
dfh: a
trm: פחות מכגרוגרת
txt:
<span class='five'>פחות מכגרוגרת. </span>דאע'ג דכל האוכלין שיעורן כגרוגרת הני כיון דלזריעה קיימי בפחות מכגרוגרת נמי מיחייב:  זרע


lvr: 21
pgn: 90
dfh: b
trm: המוציא חגב חי כל שהוא
txt:
<span class='five'>המוציא חגב חי כל שהוא. </span>שמצניעין אותו לקטן לשחק בו כדמפרש רבי יהודה בסיפא דמתני': 


lvr: 21
pgn: 90
dfh: b
trm: שמצניעים אותו לקטן כו'
txt:
<span class='five'>שמצניעים אותו לקטן כו'. </span>ות'ק מהאי טעמא נמי מחייב ליה בחגב טהור ומיהו אטמא פליג דלא מצנעי ליה לשחק דילמא אכיל ליה כדלקמן: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 90
dfh: b
trm: הא דזריע
txt:
<span class='five'>הא דזריע. </span>מאחר שהן זרועין חשיב כל אחד ואחד ואדם טורח לזבל אחד מהם אבל דלא זריע אין אדם טורח לזרוע גרגיר אחד: 


lvr: 21
pgn: 90
dfh: b
trm: אחרים אומרים ה'
txt:
<span class='five'>אחרים אומרים ה'. </span>דעד ד' כללות חשיב איניש ולא מינשי ואין צריך לתת סימן אבל חמש מינשי ומותיב סימנא לכולהו: 


lvr: 21
pgn: 90
dfh: b
trm: ומשתכח בדיקלא דחד נבארא
txt:
<span class='five'>ומשתכח בדיקלא דחד נבארא. </span>בדקל בחור שלא נכרך עדיין אלא בסיב א' שגדל סביבותיו וכורכו: 


lvr: 21
pgn: 90
dfh: b
trm: דילמא אכיל
txt:
<span class='five'>דילמא אכיל. </span>ואפי' למאן דאמר קטן אוכל נבלות אין ב'ד מצויין עליו להפרישו מודה הוא דלא יהבינן ליה בידים דתניא <span class='mareimakom'>(יבמות דף קד.)</span> לא תאכלום לא תאכילום להזהיר גדולים על הקטנים: 


lvr: 21
pgn: 90
dfh: b
trm: אי הכי טהור
txt:
<span class='five'>אי הכי טהור. </span>חי נמי דילמא אכיל ליה ואי משום דאין בו איסור אבר מן החי דחגב אין טעון שחיטה אית ביה מיהא משום בל תשקצו במסכת מכות <span class='mareimakom'>(דף טז:)</span> כדרב כהנא כו': 


lvr: 21
pgn: 90
dfh: b
trm: אלא
txt:
<span class='five'>אלא. </span>לאו משום דחייש דילמא אכיל לי' חי אלא דילמא מיית ואכיל לי' וקאכיל טמא אבל טהור ש'ד: 


lvr: 21
pgn: 90
dfh: b
trm: מיספד ספיד ליה
txt:
<span class='five'>מיספד ספיד ליה. </span>תינוק ולאו אורחיה למיכליה:  הדרן עלך א'ר עקיבא <span class='shastitle7'>המצניע </span> 


lvr: 21
pgn: 90
dfh: b
trm: אלא כשיעורו
txt:
<span class='five'>אלא כשיעורו. </span>בכל אחד שיעור המפורש לו בזרעונין חמשה זרע קישואין או דילועין או פול המצרי שנים ובשאר דברים כגון יין או אוכלין או גמי כשיעור המפורש בכלל גדול ובהמוציא: 


lvr: 21
pgn: 90
dfh: b
trm: חזר והכניסו
txt:
<span class='five'>חזר והכניסו. </span>זה שהצניע פחות מכשיעור והוציאו אם חזר ונמלך שלא לזורעו והכניסו: 


lvr: 21
pgn: 90
dfh: b
trm: אינו חייב
txt:
<span class='five'> אינו חייב. </span>בהכנסה זו אלא אם כן יש בו שיעור שלם דכיון דנמלך עליו שלא לזורעו ביטל מחשבתו והרי הוא ככל אדם: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 90
dfh: b
trm: ליתני המוציא זרע בכל שהוא חייב
txt:
<span class='five'>ליתני המוציא זרע בכל שהוא חייב. </span>ואף על גב דלא אצנעיה מעיקרא להכי דהא דבעינן שיעורא היינו טעמא כדאמרן שאין אדם טורח להוציא נימא אחת לזריעה הלכך מוציא סתם פטור עד שיהא בו שיעור אבל זה שהוציא נימא אחת לזריעה בהדיא גלי דעתיה דטרח ואחשביה: 


lvr: 21
pgn: 90
dfh: b
trm: אמר אביי
txt:
<span class='five'>אמר אביי. </span>ודאי מוציא לזריעה חייב ואף על גב דלא אצנעיה מעיקרא ומתניתין דבעי מצניע במוציא סתם קאמר כגון לטלטלו מבית לבית דאינו חייב אלא משום דאחשביה בהצנעתו ואם תאמר כבר שנו בכלל גדול <span class='mareimakom'>(עה:)</span> כל שאינו כשר להצניע אינו חייב אלא מצניע הא מצניע חייב הכא במאי עסקינן דאיצטריך למתנייה כגון שהצניעו האי מצניע לזרע או לדוגמא ושכח למה מצניעו והשתא מפיק ליה סתמא לטלטלו מבית לבית:  מהו


lvr: 21
pgn: 91
dfh: a
trm: אלא מעתה
txt:
<span class='five'>אלא מעתה. </span>דמתני' בדעתיה תלינן כדקאמרת משום דעל דעת ראשונה מחשבת ליה שיעורא: 


lvr: 21
pgn: 91
dfh: a
trm: התם הוא דזיל הכא כו'
txt:
<span class='five'>התם הוא דזיל הכא כו'. </span>בשעת מחשבה ראשונה היה בו כשיעור למחשבתו ושיעור למחשבה שניה הלכך מיצטרפי עקירה והנחה: 


lvr: 21
pgn: 91
dfh: a
trm: אבל הכא בעידנא דאפקה לא הוה בה שיעור
txt:
<span class='five'>אבל הכא בעידנא דאפקה לא הוה בה שיעור. </span>למחשבה שניה של הנחה ולא מצטרפי הנחה לעקירה: 


lvr: 21
pgn: 91
dfh: a
trm: השתא נמי מיחייב
txt:
<span class='five'>השתא נמי מיחייב. </span>הואיל ויש שיעור למחשבה אחרונה ובשיעור זה איכא שיעורא למחשבה ראשונה ויותר: 


lvr: 21
pgn: 91
dfh: a
trm: יש דיחוי
txt:
<span class='five'>יש דיחוי. </span>מה שחסרה בינתים אילו אנחה בההיא שעתא לא מיחייב מי אמרינן תורת דיחוי דנדחה לו מחיוב חטאת ובטלה לה עקירה וכי הדר תפחה והניחה הוי הנחה בלא עקירה: 


lvr: 21
pgn: 91
dfh: a
trm: מאי
txt:
<span class='five'>מאי. </span>מדחשיב הך זריקה לענין טומאה חשיב נמי לענין שבת כאלו הוא כגרוגרת ומיחייב או לא:  שיעורן


lvr: 21
pgn: 91
dfh: b
trm: ואמאי לימא
txt:
<span class='five'>ואמאי לימא. </span>בכזית מיחייב דהא חשיבה הוצאה לענין איפסולי ביוצא דאי אכליה הוא עובר בלאו דכל שבקודש פסול בא הכתוב ליתן לא תעשה על אכילתו ואכילה בכזית: 


lvr: 21
pgn: 91
dfh: b
trm: בהדי הדדי אתיין
txt:
<span class='five'>בהדי הדדי אתיין. </span>דעד דאתנח ונצטרף עם השאר (לא קבל טומאתו מן האויר דהא) לא הוי ביה שיעור: 


lvr: 21
pgn: 91
dfh: b
trm: אמר אביי
txt:
<span class='five'>אמר אביי. </span>מתניתין בשלא נמלך עליו בפירוש אלא שזרקו לאוצר עם פירותיו וזהו ביטול מחשבה מדלא אצנעיה לחודיה ולמיתנייה איצטריך כגון שמקומו ניכר שלא נתערב יפה עם השאר והרי הוא ניכר ביניהם: 


lvr: 21
pgn: 91
dfh: b
trm: מ'ד כיון דמקומו ניכר במילתא קמייתא קאי
txt:
<span class='five'>מ'ד כיון דמקומו ניכר במילתא קמייתא קאי. </span>דהוה ליה כמאן דאצנעיה לחודיה: ה'ג קמ'ל מדזרקיה לאוצר בטולי בטליה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 91
dfh: b
trm: מלאכתו בבת אחת
txt:
<span class='five'>מלאכתו בבת אחת. </span>עקירה ממקום חיוב והנחה במקום חיוב [והכא] הוה ליה עקירה ממקום חיוב והנחה במקום פטור והדר עקריה ממקום פטור ואנחיה במקום חיוב: 


lvr: 21
pgn: 91
dfh: b
trm: עד שיוציא
txt:
<span class='five'>עד שיוציא. </span>כלומר אלא אם כן הוציא בראשונה כל הקופה ובגמ' מפרש לה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 91
dfh: b
trm: אי נימא איסקופה רה'ר
txt:
<span class='five'>אי נימא איסקופה רה'ר. </span>כגון גבוהה ט' ורחב ארבעה ורבים מכתפין עליו דחזיא לרבים לכתופי כדאמר בפ'ק <span class='mareimakom'>(דף ח.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 91
dfh: b
trm: רשות היחיד
txt:
<span class='five'>רשות היחיד. </span>גבוהה י' ורחבה ד' כי חזר והוציאה ליחייב דאיכא עקירה מרה'י והנחה ברה'ר: 


lvr: 21
pgn: 91
dfh: b
trm: הא לא נח מיחייב
txt:
<span class='five'>הא לא נח מיחייב. </span>ואע'ג דהעבירו דרך כרמלית ולא אמר מהלך כעומד דמי ואיכא הנחת גופו דהוי כהנחת חפץ: 


lvr: 21
pgn: 91
dfh: b
trm: קישואין ודילועין
txt:
<span class='five'>קישואין ודילועין. </span>שהן ארוכין ועדיין יש מהם בפנים וכל מה דאגיד לגואי כל דהו לאו הוצאה היא: 


lvr: 21
pgn: 91
dfh: b
trm: אבל מליאה חרדל
txt:
<span class='five'>אבל מליאה חרדל. </span>שהרי יש ממנו כולן בחוץ אע'פ שעל ידי הכלי הוא נאגד לצד פנים חייב דאגד כלי לא שמיה אגד לומר לא יצא כולו ועדיין אגדו בידו בפנים זהו לשון הש'ס לענין שבת כל כמה דלא נפיק ליה כוליה קרי ליה אגוד דאגודו שייך לגבי רשות קמא: 


lvr: 21
pgn: 91
dfh: b
trm: במליאה קישואין
txt:
<span class='five'>במליאה קישואין. </span>שהן ממלאין בארכן את כל רוחב הקופה וכל כמה דלא נפק כולה קופה לא נפיק אינהו : 


lvr: 21
pgn: 91
dfh: b
trm: ר' יוחנן מתרץ לטעמיה
txt:
<span class='five'>ר' יוחנן מתרץ לטעמיה. </span>תרתי קתני מתני' לא זו אף זו דסיפא [מוכחא] דקתני כל הקופה ולא קתני כל הפירות והכי קאמר אף על פי שרוב הפירות מבחוץ או אפילו כל הפירות מבחוץ נמי פטור עד שיוציא כל הקופה: 


lvr: 21
pgn: 91
dfh: b
trm: קס'ד בצררי
txt:
<span class='five'>קס'ד בצררי. </span>שהיה בה צרור של בשמים שחוקין דכי אפקה למקצת קופה נפיק בההיא פורתא כמה צרורות כולן וקתני פטור אלמא אגד כלי שמיה אגד: 


lvr: 21
pgn: 91
dfh: b
trm: הגונב כיס בשבת חייב
txt:
<span class='five'>הגונב כיס בשבת חייב. </span>בתשלומין ואע'פ שנדון בנפשו שכבר נתחייב בגניבה בשעה שהגביה הכיס בבית הבעלים: 


lvr: 21
pgn: 91
dfh: b
trm: שהרי איסור שבת כו'
txt:
<span class='five'>שהרי איסור שבת כו'. </span>ובכתובות פריך אי דאפקיה לרה'ר איסור גניבה ליכא דרשות הרבים לאו מקום קנייה היא ומוקי לה בצדי רה'ר אי נמי שצירוף ידו למטה מג' וקבלה: 


lvr: 21
pgn: 91
dfh: b
trm: קדים ליה איסור גניבה לאיסור שבת
txt:
<span class='five'>קדים ליה איסור גניבה לאיסור שבת. </span>דכיון שהוציאו מקצתו קנה כל המעות שמבחוץ שיכול להוציאו דרך פיו ולענין שבת מפטר דאגידי גבי רשות היחיד על ידי הכלי: 


lvr: 21
pgn: 91
dfh: b
trm: הא איכא מקום חלמה
txt:
<span class='five'>הא איכא מקום חלמה. </span>מקום התפירה שיכול לקרוע ולהוציא. חלמה שולדורא כמו בהעור והרוטב <span class='mareimakom'>(חולין קכג.)</span> שאני עור דחלים:  מפקע


lvr: 21
pgn: 92
dfh: a
trm: מפיק ליה עד פומיה ושקיל
txt:
<span class='five'>מפיק ליה עד פומיה ושקיל. </span>וכיון דמצי למשקלינהו קני ולענין שבת לא מיחייב עד דמפיק להו לשנצין דעל ידו הוא אגוד לרה'י שהרי לא יצאו: 


lvr: 21
pgn: 92
dfh: a
trm: ביד חייב
txt:
<span class='five'>ביד חייב. </span>משיצאו הפירות ואע'פ שגופו ברשות היחיד ולא אמרינן אגד גופו שמיה אגד: 


lvr: 21
pgn: 92
dfh: a
trm: ביד פטור
txt:
<span class='five'>ביד פטור. </span>דאגד גופו שמיה אגד דידו בתר גופו גרירא בכלי חייב וקשיא אתרוייהו למה שהחליפו שיטתן: 


lvr: 21
pgn: 92
dfh: a
trm: והכא למטה מג'
txt:
<span class='five'>והכא למטה מג'. </span>דליכא למיפטרי' משום הנחה דכמונח דמי: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 92
dfh: a
trm: שכן משא בני קהת
txt:
<span class='five'>שכן משא בני קהת. </span>בכתף ישאו <span class='mareimakom'>(במדבר ז) </span> וימין ושמאל וחיק אורח ארעא ובשם רבינו יצחק בר יהודה מצאתי שאמר בשם רב האי שמפורש בהש'ס ירושלמי ופקודת אלעזר בן אהרן הכהן שמן המאור וקטורת הסמים ומנחת התמיד ושמן המשחה [שמן] אחד בימין [ושמן] אחד בשמאל והקטורת בחיקו והחביתין בכתף: 


lvr: 21
pgn: 92
dfh: a
trm: גמ' <span class='five'>המוציא משאוי למעלה מי'
txt:
<span class='five'>גמ' <span class='five'>המוציא משאוי למעלה מי'. </span>מעבירו באויר בידו ואינו על כתפו וגבוה מן הארץ [עשרה] קאמר דאי במונח על כתפו מתניתין היא והא דתנן <span class='mareimakom'>(לקמן דף ק.)</span> הזורק ד' אמות בכותל למעלה מעשרה כזורק באויר אלמא אין למעלה מעשרה רשות הרבים דווקא זורק אבל מעביר חייב דיליף מבני קהת במשכן: 


lvr: 21
pgn: 92
dfh: a
trm: אף מזבח
txt:
<span class='five'>אף מזבח. </span>גובהו י' אמות והוצרך לסובבו בקלעים של י' אמות רחב ומה אני מקיים וג' אמות קומתו <span class='mareimakom'>(שמות כז) </span> משפת סובב ולמעלה ומה אני מקיים וקומה ה' דקלעים משפת מזבח ולמעלה כך מפורש בזבחים <span class='mareimakom'>(דף נט:)</span> שהיו הקלעים ט'ו אמות: 


lvr: 21
pgn: 92
dfh: a
trm: תלתא מלעיל
txt:
<span class='five'>תלתא מלעיל. </span>וכיון דמזבח י' אמות והוא נושא בכתף כדכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר ז)</span> ולבני קהת לא נתן (עגלות) וגו' והלוים י' אמות כי מדלו ליה תילתא למעלה מראשיהן או מכתיפו נמצא גבוה מן הארץ קרוב לשליש של י' אמות דהוו טובא טפי יותר מי' טפחים: 


lvr: 21
pgn: 92
dfh: a
trm: ואיבעית אימא
txt:
<span class='five'>ואיבעית אימא. </span>לא גביהי לוים ולאו ממזבח גמרינן דשמא לוים לא גביהי אלא ז' אמות ואין משאן דמזבח גבוה מן הארץ אלא ב' או ג' טפחים ומארון גמר לה ר' אלעזר: 


lvr: 21
pgn: 92
dfh: a
trm: אשתכח דלמעלה מי' קאי
txt:
<span class='five'>אשתכח דלמעלה מי' קאי. </span>טובא אפילו אין גובהן של לוים אלא ג' אמות כמונו הרי י'ח טפחים וארון אינו תלוי למטה מכתפותיהן אלא ו' טפחים וב' שלישי טפח אישתכח דגבוה י' ויותר: 


lvr: 21
pgn: 92
dfh: a
trm: וליגמר ממשה
txt:
<span class='five'>וליגמר ממשה. </span>שפרש המשכן ונמצא דגובהן של לוים עשר אמות ונילף מלוים נושאי המזבח: 


lvr: 21
pgn: 92
dfh: a
trm: אנשי הוצל
txt:
<span class='five'>אנשי הוצל. </span>היו נושאין כדי מים ויין על ראשיהן ואין אוחזין אותם בידים:  מתני'                     </span>


lvr: 21
pgn: 92
dfh: b
trm: המתכוין להוציא לפניו
txt:
<span class='five'>המתכוין להוציא לפניו. </span>כגון שצרר מעות בסדינו כדי שיהיו תלוין לפניו ובא לו לאחריו: 


lvr: 21
pgn: 92
dfh: b
trm: סינר
txt:
<span class='five'>סינר. </span>כעין מכנסיים קטנים וחוגרת אותו לצניעות ואם תלתה בו שום דבר להוציא ובא לו לצד אחר חייבת: 


lvr: 21
pgn: 92
dfh: b
trm: ר' יהודה אומר אף מקבלי פתקין
txt:
<span class='five'>ר' יהודה אומר אף מקבלי פתקין. </span>של מלך למוסרם לרצים אף הם חייבים בהוצאתן אפילו לא נתקיימה מחשבתן כגון הוציאן על מנת לתתן לרץ זה ונתנו לזה כך לשון רבותי ולבי מגמגם: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 92
dfh: b
trm: ועלתה בידו שמירה פחותה
txt:
<span class='five'>ועלתה בידו שמירה פחותה. </span>ואנן סהדי דלא ניחא ליה אבל סיפא כל שכן דניחא ליה: 


lvr: 21
pgn: 92
dfh: b
trm: מר מדמי לה לאחריו
txt:
<span class='five'>מר מדמי לה לאחריו. </span>דשמירה פחותה היא ומר מדמי לה לאחר ידו דלא דמי למוציא לאחריו דהתם משתמרים הן מן הגנבים אבל אלו נופלין מאליהן ואין מוציאין כן: 


lvr: 21
pgn: 92
dfh: b
trm: שכן לבלרי מלכות עושין כן
txt:
<span class='five'>שכן לבלרי מלכות עושין כן. </span>בדעתו למוסרן לזה ואין מוצאו ודבר המלך נחוץ ומצא אחר ומוסרו לו: 


lvr: 21
pgn: 92
dfh: b
trm: מתני' <span class='five'>הוציאו שנים פטורין
txt:
<span class='five'>מתני' <span class='five'>הוציאו שנים פטורין. </span>כדילפינן בעשותה יחיד ולא שנים: 


lvr: 21
pgn: 92
dfh: b
trm: זה אינו יכול וזה אינו יכול
txt:
<span class='five'>זה אינו יכול וזה אינו יכול. </span>דאורחייהו להוציא בשנים בהא סבירא ליה לרבי יהודה כרבי מאיר דחייב ורבי שמעון פוטר דיליף מקראי כדלקמן: 


lvr: 21
pgn: 92
dfh: b
trm: זה יכול וזה אינו יכול
txt:
<span class='five'>זה יכול וזה אינו יכול. </span>והוציאו שניהן דברי הכל חייב ולקמן מפרש הי מינייהו חייב: ה'ג הוציאוהו שנים ר' מאיר מחייב ול'ג פטור: 


lvr: 21
pgn: 92
dfh: b
trm: מלגז
txt:
<span class='five'>מלגז. </span>פורק'א בת ג' שיניים ומהפכין בה תבואה בגורן והוא מעמר דהוא אב מלאכה: 


lvr: 21
pgn: 92
dfh: b
trm: בכרכר ושובטין
txt:
<span class='five'>בכרכר ושובטין. </span>דהוא מיסך כדאמר בפרק כלל גדול <span class='mareimakom'>(לעיל דף עה)</span> שובט הרי הוא בכלל מיסך: 


lvr: 21
pgn: 92
dfh: b
trm: בקנה והוציאוהו כו'
txt:
<span class='five'>בקנה והוציאוהו כו'. </span>וכל הנך זה יכול וזה יכול נינהו:  עיגול                     </span>


lvr: 21
pgn: 93
dfh: a
trm: וזה מניח
txt:
<span class='five'>וזה מניח. </span>ברשות היחיד דכל כמה דלא כתיב אלא חד מיעוט מסתברא דהאי הוא דממעט דהאי קעביד פלגא והאי פלגא וליכא חד דמסייע בכולהו: 


lvr: 21
pgn: 93
dfh: a
trm: וחד
txt:
<span class='five'>וחד. </span>יתורא למעוטי אף על פי דעבדי כי הדדי דהאי עביד כולה והאי עביד כולה ומיהו זה יכול וזה יכול הוא דממעיט דלאו אורחיה למעבדה בתרי: 


lvr: 21
pgn: 93
dfh: a
trm: וחד
txt:
<span class='five'>וחד. </span>יתורא למעוטי תו זה אינו יכול וזה אינו יכול דאף על גב דאורחייהו למיעבד בתרי מעטינהו: 


lvr: 21
pgn: 93
dfh: a
trm: יחיד שעשה בהוראת ב'ד
txt:
<span class='five'>יחיד שעשה בהוראת ב'ד. </span>הורו ב'ד שחלב מותר והלך היחיד ועשה על פיהם דאנוס הוא ורבי שמעון לטעמיה דאמר בהוריות יחיד שעשה בהוראת ב'ד חייב: 


lvr: 21
pgn: 93
dfh: a
trm: אין בו ממש
txt:
<span class='five'>אין בו ממש. </span>מי שאינו אלא מסייע בדבר ואם בא לעשותו לבדו אינו יכול אין בו ממש ולא חשיב מידי ולא מיפטר אידך: 


lvr: 21
pgn: 93
dfh: a
trm: שאינה יכולה לעמוד על ג'
txt:
<span class='five'>שאינה יכולה לעמוד על ג'. </span>וכיון דזה אינו יכול וזה אינו יכול כל אחד ואחד כולי מעשה עביד וגבי מדרס הזב בעינן שינשא רובו עליו בת'כ: 


lvr: 21
pgn: 93
dfh: a
trm: ור' שמעון מטהר
txt:
<span class='five'>ור' שמעון מטהר. </span>ר' שמעון לטעמיה דאמר זה אינו יכול וזה אינו יכול נמי אינו אלא כמסייע ופטור (ל'א דבעי שיעור זיבה לזה ושיעור זיבה לזה כלומר רובו של זב מכביד על כל אחד ואחד ואפילו מסייע לא הוי): 


lvr: 21
pgn: 93
dfh: a
trm: מפני שיכולה לעמוד על ג'
txt:
<span class='five'>מפני שיכולה לעמוד על ג'. </span>הלכך כל אחד ואחד ה'ל רביעי ואינו אלא מסייע וסתמא כר' יהודה דזה יכול וזה יכול קרי מסייע: 


lvr: 21
pgn: 93
dfh: a
trm: דעקרה ליה לגמרי
txt:
<span class='five'>דעקרה ליה לגמרי. </span>עוקרת הרגל מן הארץ ואפי' מסייע לא הוי: ופרכינן ואי טעמא משום דעקרה ליה כיון דזימנין דעקרה האי וזימנין עקרה האי ובכל ג' איכא לספוקי שמא הכבידה עליהן ולא עקרתן לטמינהו מספק כזב המהפך על ה' פונדאות דמטמינן ליה מספק: 


lvr: 21
pgn: 93
dfh: a
trm: פונדאות
txt:
<span class='five'>פונדאות. </span>כמין חריטין כיסים ארוכים ונותנין בהן מעות ובלעז בריד'ש וראויין לשמש שכיבה עם מלאכתן שיושב עליהם והם מלאות מעות ופותח פיהם ונוטל ואין צריך לומר לו עמוד ונעשה מלאכתנו: 


lvr: 21
pgn: 93
dfh: a
trm: לאורכן
txt:
<span class='five'>לאורכן. </span>כגון שהיה שוכב על מיעיו או פרקדן ואורכו מוטל על אורכן: טמאים גרסינן במשנה דטהרות דיש לומר בכל אחת מהן שנישא רובו עליו פעמים על זו ופעמים על זו: 


lvr: 21
pgn: 93
dfh: a
trm: טמאות
txt:
<span class='five'>טמאות. </span>דכל חדא איכא למימר על זו נתהפך אלמא מטמינן מספק והתם נמי אי משום עקירה הוא ניטמינהו מספיקא אלא לאו טעמא משום דכולהו הוו כל חדא וחדא מסייע ואין בו ממש כן נראה בעיני משנה זו ורבותי גורסין לאורכן טהורין ופירשו טעמא דלאורכן טהורין משום דאמרי שמא ביניהן שכב ולא עליהם וקשיא לי א'כ לקולא תלינן ואמאי תני סיפא ספק נתהפך טמאים:  הסוס


lvr: 21
pgn: 93
dfh: b
trm: הסוס מטמא בידיו
txt:
<span class='five'>הסוס מטמא בידיו. </span>אם הזב רוכב עליו וטלית תחת אחת מידיו של סוס טמאה אבל תחת רגליו טהורה שאין משענתו על רגליו והא דתנן לעיל ד' טליות תחת רגלי הבהמה טהורות לא כרבי יוסי: 


lvr: 21
pgn: 93
dfh: b
trm: כהן העומד
txt:
<span class='five'>כהן העומד. </span>על גבי כלי או אבן או שום דבר החוצץ בינו לבין הרצפה ועבד עבודתו פסולה דכתיב ושרת ככל אחיו הלוים העומדים שתהא עמידתו כשאר אחיו ותנא דבי ר' ישמעאל הואיל ורצפה מקודשת וכלי שרת מקודשין כו' בזבחים: שמאל פסולה לעבודה כדאמר בפ'ק דחולין <span class='mareimakom'>(דף כב.)</span> כל מקום שנאמר אצבע וכהונה אינו אלא ימין: 


lvr: 21
pgn: 93
dfh: b
trm: שיעור
txt:
<span class='five'>שיעור. </span>צידת צבי לכל אחד ואחד אלא שמע מינה שיעור אחד לכולן ומדר' יהודה נשמע לר' מאיר בשניהן יכולים דבהא לא פליגי: 


lvr: 21
pgn: 93
dfh: b
trm: קנה דעלמא
txt:
<span class='five'>קנה דעלמא. </span>שאינו עומד אלא להסקה דהוי שיעורו כעצים דאילו האי שיעורו כדי אריגה: 


lvr: 21
pgn: 93
dfh: b
trm: כלפי לייא
txt:
<span class='five'>כלפי לייא. </span>כלפי היכא נהפך דבר זה הא רבי שמעון הוא דפטר שנים שהוציאוהו: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 93
dfh: b
trm: וכן כזית מן המת
txt:
<span class='five'>וכן כזית מן המת. </span>חייב אם הוציא דהואיל ומטמא הוצאה חשובה היא להציל עצמו מן הטומאה: 


lvr: 21
pgn: 93
dfh: b
trm: ור' שמעון פוטר
txt:
<span class='five'>ור' שמעון פוטר. </span>אפילו במת שלם דהוי מלאכה שאינה צריכה לגופה וכל מלאכה שאינה צריכה (לגופה) אלא לסלקה מעליו הוי מלאכה שאינה צריכה לגופה דברצונו לא באה לו ולא היה צריך לה הלכך לאו מלאכת מחשבת היא לר' שמעון: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 93
dfh: b
trm: חייב
txt:
<span class='five'>חייב. </span>על כל אחד ואחד כי היכי דמיחייב ליה תרתי אתרתי הוצאות בהעלם אחד:  ששגג


lvr: 21
pgn: 94
dfh: a
trm: בפלוגתא דר'י ור'ל
txt:
<span class='five'>בפלוגתא דר'י ור'ל. </span>דאיפלוגי בידיעות מחלקות בפ' כלל גדול <span class='mareimakom'>(לעיל דף עא:)</span> איפלוגי נמי רב ששת ורב אשי הכא רב ששת דלא מוקי לה הכי קסבר דאין ידיעות מחלקות ורב אשי סבר ידיעות מחלקות: 


lvr: 21
pgn: 94
dfh: a
trm: מתיר בסוס
txt:
<span class='five'>מתיר בסוס. </span>למוכרו לנכרי מפני שמלאכת הסוס אם היה אדם עושה אותה אין חייב עליה חטאת דלרכיבה עומד והחי נושא את עצמו והא דאסרו למכור בהמה גסה לנכרי משום שאלה ומשום שכירות אסור וסוס אי נמי דמושיל ומוגר לאו איסורא דאורייתא איכא שאין זו מלאכה אצל הסוס וגבי אזהרת שביתת בהמה מלאכה כתיב': ואמר רבי יוחנן גרסינן: 


lvr: 21
pgn: 94
dfh: a
trm: דבי וייאדן
txt:
<span class='five'>דבי וייאדן. </span>של ציידי עופות שנותנין על הסוס עופות כשהן חיין כגון נץ ומינו לצוד שאר עופות ולא משרבטי נפשייהו דלא קשירי והשתא נמי החי נושא את עצמו ומשום הכי א'ר יוחנן בן בתירא ורבי נתן אמרו דבר אחד: 


lvr: 21
pgn: 94
dfh: a
trm: כמאן דכפיתי דמו
txt:
<span class='five'>כמאן דכפיתי דמו. </span>שרוכבים מעוטפין בבגדים רחבים וגם הם עצמן מעונגין מהצג על הארץ: ואמר רבי יוחנן גרסינן: 


lvr: 21
pgn: 94
dfh: a
trm: בן בתירא ור' נתן אמרו דבר אחד
txt:
<span class='five'>בן בתירא ור' נתן אמרו דבר אחד. </span>והא אמרת מודה ר' נתן בכפות ואי משום דאוקמינן בסוס המיוחד לעופות משום רבנן אוקמינן דפליגי עליה ולמימר דאילו באדם שניהם שוין לפטור ואי בכפות מודה רבי נתן היכי מתוקמא דבן בתירא כר' נתן משום דחי נושא את עצמו הא בן בתירא מתיר אפילו למכור לפרסיים דכמאן דכפיתי דמו וכל האומות קרי להו נכרים דסבר דכפות נושא את עצמו: 


lvr: 21
pgn: 94
dfh: b
trm: אף במוציא את המת לקוברו
txt:
<span class='five'>אף במוציא את המת לקוברו. </span>ולא תימא לא פטר אלא במניחו לחוץ דאין צורך לא לגופו של מוציא ולא לגופה של הוצאה דאפילו הוא צורך המת פטור: 


lvr: 21
pgn: 94
dfh: b
trm: מר לעשות לו טס ולחפור
txt:
<span class='five'>מר לעשות לו טס ולחפור. </span>מרה שנרצף פיו וצריך להושיב עליו כמין טס דק שיהא ראוי לחפור: להגיה ולקרות: 


lvr: 21
pgn: 94
dfh: b
trm: לאפוקיה לכרמלית
txt:
<span class='five'>לאפוקיה לכרמלית. </span>שהיה מוטל בבזיון או בדליקה או בחמה ואי משום טלטול מניח עליו ככר או תינוק: 


lvr: 21
pgn: 94
dfh: b
trm: והכוה את המחיה
txt:
<span class='five'>והכוה את המחיה. </span>מחית בשר חי והוא סימן טומאה בשאת והכוה זה לבטלה משום מחיה ולטהרה: 


lvr: 21
pgn: 94
dfh: b
trm: עובר בלא תעשה
txt:
<span class='five'>עובר בלא תעשה. </span>דהשמר בנגע הצרעת <span class='mareimakom'>(דברים כד) </span>: 


lvr: 21
pgn: 94
dfh: b
trm: חייב
txt:
<span class='five'>חייב. </span>דשקלא לטומאה שאין מטמאה בפחות מב' דהכי ילפינן לה בת'כ שיער שנים וחייב מלקות: 


lvr: 21
pgn: 94
dfh: b
trm: והא דתני פטור דאפיק חצי זית מכזית ומחצה
txt:
<span class='five'>והא דתני פטור דאפיק חצי זית מכזית ומחצה. </span>דאף על גב דמצמצם לשיעור לאו מילתא היא ולא אמרינן אהני דאי שקיל מיניה פורתא תו ליתא לשיעורא: 


lvr: 21
pgn: 94
dfh: b
trm: וכן הפוקסת
txt:
<span class='five'>וכן הפוקסת. </span>יש מרבותי אומרים מתקנת שערה במסרק או בידי' ויש שמפרשין טחה כמין בצק על פניה וכשנוטלו מאדים הבשר : 


lvr: 21
pgn: 94
dfh: b
trm: רבי אליעזר מחייב
txt:
<span class='five'>רבי אליעזר מחייב. </span>בכולם חטאת וחכמים אוסרין משום שבות וטעמא דרבי אליעזר מפרש בגמרא משום מאי מיחייב: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 94
dfh: b
trm: מחלוקת ביד
txt:
<span class='five'>מחלוקת ביד. </span>בהא שנוטלן בידו ולא בכלי הוא דפטרי רבנן שאין דרך גזיזה בכך בחול: 


lvr: 21
pgn: 94
dfh: b
trm: מחלוקת לעצמו
txt:
<span class='five'>מחלוקת לעצמו. </span>בהא הוא דמחייב ר' אליעזר שיכול לאמן ידו לעצמו לתקנו בלא כלי: 


lvr: 21
pgn: 94
dfh: b
trm: והא תניא
txt:
<span class='five'>והא תניא. </span>בההיא ברייתא בסיפא ולקרחה שהזהירה תורה לא תשימו קרחה <span class='mareimakom'>(דברים יד) </span> שתים הוי קרחה מכלל דפי הזוג לאו ב' שערות נינהו: 


lvr: 21
pgn: 94
dfh: b
trm: טווה
txt:
<span class='five'>טווה. </span>שמתקנת שערה בין אצבעותיה ופושטתו כשהוא נכרך ולשון השני עושה מאותו בצק כמין חוט:  לעצמה


lvr: 21
pgn: 95
dfh: a
trm: לעצמה פטורה
txt:
<span class='five'>לעצמה פטורה. </span>שאינה יכולה לבנות יפה ואין דרך בנין אלא אשה לחברתה שרואה ועושה: 


lvr: 21
pgn: 95
dfh: a
trm: המחבץ
txt:
<span class='five'>המחבץ. </span>המעמיד החלב בקיבה ול'נ מחבץ עושה כמין כלי גמי ונותן הקפוי בתוכו ומי החלב שהן נסיובי נוטפין ולועזין אותן אנקייד'ש: 


lvr: 21
pgn: 95
dfh: a
trm: חייב חטאת
txt:
<span class='five'>חייב חטאת. </span>לקמיה מפרש טעמא דהרודה חלות דבש חייב משום תולש (מחבץ חייב משום בורר) ומכבד ומרבץ משום בונה: 


lvr: 21
pgn: 95
dfh: a
trm: מפרק
txt:
<span class='five'>מפרק. </span>כמו מפרק משאוי שפורק אוכל ממקום שנתכסה בו והוי תולדת דש ואית דאמרי תולדה דקוצר ולא היא דלאו מחובר הוא אלא פקיד ועקיר וקאי בעטיני הדד כתבואה בקשיה ולשון מפרק נמי לא שייך למימר אלא לשון תולש: 


lvr: 21
pgn: 95
dfh: a
trm: כרבי שמעון
txt:
<span class='five'>כרבי שמעון. </span>דדבר שאין מתכוין מותר והמרבץ אינו מתכוין להדביק עפר בגומא ולהשוות הבית אלא שלא יעלה אבק: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 95
dfh: a
trm: התולש מעציץ נקוב חייב
txt:
<span class='five'>התולש מעציץ נקוב חייב. </span>דהוי כמחובר דיונק מן הקרקע ע'י הנקב שמריח לחלוחית הקרקע ואפילו הנקב בדופנו:  אלא


lvr: 21
pgn: 95
dfh: b
trm: אלא להכשיר זרעים
txt:
<span class='five'>אלא להכשיר זרעים. </span>הזרועים בתוכו עציץ נקוב אינו מקבל הכשר לטומאה ושאינו נקוב מקבל הכשר דתלוש הוא והא רבי שמעון קאמר ליה וה'ג ר'ש אומר אין בין נקוב כו' דאילו לרבנן איכא טובא דהא מיחייבי אנקוב משום שבת ופטרי אשאינו נקוב: 


lvr: 21
pgn: 95
dfh: b
trm: אשר יזרע
txt:
<span class='five'>אשר יזרע. </span>כדרך שאדם מוציא לזריעה למעוטי מחובר כל דהו להכי אהני זריעות יתירי דקרא ומיהו שאינו נקוב תלוש גמור הוא: 


lvr: 21
pgn: 95
dfh: b
trm: מה לי אמר רבי שמעון
txt:
<span class='five'>מה לי אמר רבי שמעון. </span>מי מודה דהא במחובר הוא האי שורש ואי תלשו לי' בשבת מיחייב: 


lvr: 21
pgn: 95
dfh: b
trm: שאם ניקב
txt:
<span class='five'>שאם ניקב. </span>העציץ בכדי טהרתו ושאם נטמא נטהר בשבירה זו והיינו כמוציא זית דתנן במסכת כלים <span class='mareimakom'>(פ'ג מ'א)</span> כלי חרס העשוי לאוכלין שיעורו כזיתים ומודה ר' שמעון בהא דחשיב מחובר כל הזרעים שבתוכו דתו לא הוי כלי: 


lvr: 21
pgn: 95
dfh: b
trm: ניקב בכדי טהרתו מיבעיא
txt:
<span class='five'>ניקב בכדי טהרתו מיבעיא. </span>דהוה לן לספוקי ביה בהנך דלאו כנגד הנקב ואת פשטת להו דכולהו מחובר נינהו: 


lvr: 21
pgn: 95
dfh: b
trm: הכי הוא דאיתמר
txt:
<span class='five'>הכי הוא דאיתמר. </span>שאם ניקב למטה מרביעית שאינו מחזיק רביעית מן הנקב ולמטה דבציר מהכי לאו כלי הוא: חמש מדות גרסי': 


lvr: 21
pgn: 95
dfh: b
trm: טהור מלטמא גיסטרא
txt:
<span class='five'>טהור מלטמא גיסטרא. </span>כלומר אם כלי שלם הוא אינו נטהר בכך אבל אם היה שבר כלי והיה ראוי להשתמש בו דמקבל טומאה משנשבר כדתנן הן וקרקרותיהן ודופנותיהן יושבין שלא מסומכין כו' באלו טרפות <span class='mareimakom'>(חולין דף נד:)</span> וניקב שוב כמוציא משקה אינו טמא עוד משום תורת גיסטרא: 


lvr: 21
pgn: 95
dfh: b
trm: גיסטרא
txt:
<span class='five'>גיסטרא. </span>שבר כלי ולקמיה מפרש טעמא דאין שבר כלי חשוב להצניעו משניקב ולומר הבא גיסטרא אחר ונניח תחתיו לקבל טיף טיף הנוטף מזה אבל אם היה כלי שלם וניקב מעט אין מאבדין אותו אלא אומר הבא גיסטרא אחר ונניח תחתיו: 


lvr: 21
pgn: 95
dfh: b
trm: ועדיין כלי הוא לקדש בו מי חטאת
txt:
<span class='five'>ועדיין כלי הוא לקדש בו מי חטאת. </span>כלומר אם כלי שלם היה וניקב כמוציא משקה עדיין כל תורת כלי עליו ואפי' לקדש בו מי חטאת באפר פרה דבעינן כלי ראוי דכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר יט) </span> מים חיים אל כלי וכ'ש שמקבל טומאה: 


lvr: 21
pgn: 95
dfh: b
trm: טהור מלקדש בו מי חטאת
txt:
<span class='five'>טהור מלקדש בו מי חטאת. </span>טהור לאו דוקא אלא כמו טהר יומא <span class='mareimakom'>(ברכות דף ב.)</span> כלומר בטל לו מתורת כלי לענין מי חטאת: 


lvr: 21
pgn: 95
dfh: b
trm: ועדיין כלי הוא לענין הכשר זרעים
txt:
<span class='five'>ועדיין כלי הוא לענין הכשר זרעים. </span>הזרועים בתוכו דכתלושין נינהו ואפילו לרבנן שאין נקב זה ראוי להריח לחלוחית הקרקע: 


lvr: 21
pgn: 95
dfh: b
trm: ועדיין כלי הוא לקבל בו זיתים
txt:
<span class='five'>ועדיין כלי הוא לקבל בו זיתים. </span>שהוא שיעור לטומאה בכל כלי חרס העשוי לאוכלין סתם כל זמן שלא יחדו לרימונים ומקבל עדיין טומאה: 


lvr: 21
pgn: 95
dfh: b
trm: טהור מלקבל בו זיתים
txt:
<span class='five'>טהור מלקבל בו זיתים. </span>כלומר מלקבל עוד טומאה משום תורת סתם כלי חרס שהרי שיעורן כזיתים ואם היתה עליו טומאה נטהר ממנה: 


lvr: 21
pgn: 95
dfh: b
trm: ועדיין כלי הוא לקבל בו רימונים
txt:
<span class='five'>ועדיין כלי הוא לקבל בו רימונים. </span>שאם יחדו שוב לרימונים מקבל טומאה מכאן ולהבא או אם היה מיוחד לרימונים מתחילה לא נטהר: 


lvr: 21
pgn: 95
dfh: b
trm: ואם היה מוקף צמיד פתיל
txt:
<span class='five'>ואם היה מוקף צמיד פתיל. </span>והוא באהל המת אין טומאה נכנסת בו דרך נקב ומציל על כל מה שבתוכו: 


lvr: 21
pgn: 95
dfh: b
trm: עד שיפחת רובו
txt:
<span class='five'>עד שיפחת רובו. </span>דכל כלי פתוח כתיב <span class='mareimakom'>(שם) </span> דרך פתח נכנסת לו טומאה ולא דרך נקביו: 


lvr: 21
pgn: 96
dfh: a
trm: ככונס משקה
txt:
<span class='five'>ככונס משקה. </span>הוא דמבטל ליה מיהא מתורת מי חטאת ולא אמרו נקב מוציא משקה חשוב נקב לכלום אלא לגיסטרא דהתם ודאי אי נקבה הכי כמוציא משקה משדא שדי ליה: 


lvr: 21
pgn: 96
dfh: a
trm: שאין אומרים הבא גיסטרא
txt:
<span class='five'>שאין אומרים הבא גיסטרא. </span>אחרת לגיסטרא זו להניח תחתיה לקבל הטיפין אבל כלי שלם חסין עליו ומשום נקב פורתא לא שדו ליה ומניחין גיסטרא תחתיו: 


lvr: 21
pgn: 96
dfh: a
trm: אחד המרבה ואחד הממעיט ובלבד שיכוין כו'
txt:
<span class='five'>אחד המרבה ואחד הממעיט ובלבד שיכוין כו'. </span> ברייתא היא <span class='mareimakom'>(מנחות קי.)</span> והיא לך לסימן שאחד מן האמוראים ריבה לשער בגדול שבשלשתן ואחד ממעט לשער בקטן שבשלשתן ולא בבינוני כונס משקה ומוציא משקה ליכא למיטעי בהן לענין זרעים: 


lvr: 21
pgn: 96
dfh: a
trm: הרי הוא ככלי גללים
txt:
<span class='five'>הרי הוא ככלי גללים. </span>משניקב כמוציא זית ואפילו יחדום לרמונים והא דתנן כלי בעלי בתים שיעורן כרמונים גבי כלי עץ תנינן לה במסכת כלים <span class='mareimakom'>(פ' יז מ'א)</span>:  הדרן עלך המצניע 


lvr: 21
pgn: 96
dfh: a
trm: פטור
txt:
<span class='five'>פטור. </span>שלא מצינו זריקה והושטה במלאכת המשכן מרה'י לרשות היחיד ורחב רה'ר מפסיק ביניהן שלא היתה עבודת הלוים כך להושיט קרשים מעגלה לעגלה שבצדה אלא לעגלה שלפניה (ושלאחריה) שארבע עגלות היו לבני מררי שהיו נושאין קרשי המשכן והן הולכין שתים כאחד זו בצד זו כדאמרינן בגמ' וכשהיו פורקין את המשכן לטעון על העגלות היו מעמידין העגלות כדרך הליכתן שתים זו אצל זו סמוך למשכן ושתים זו אצל זו לפניהם דרך הליכתן לאורך רה'ר שהיו רוצים להלך אחר עמוד הענן ההולך לפניהם ופורקי המשכן היו מושיטין הקרשים לאותן שעל שתי העגלות הסמוכות למשכן והן מושיטין לאותן שלפניהם אבל מעגלה לעגלה שבצדה לא היו צריכין להושיט שהרי שתיהן סמוכות לפורקי המשכן: 


lvr: 21
pgn: 96
dfh: a
trm: היו שתיהן בדיוטא אחת
txt:
<span class='five'>היו שתיהן בדיוטא אחת. </span>כלומר בעלייה אחת באורך רה'ר על פני הבית ויש הפסק רה'ר ביניהם: 


lvr: 21
pgn: 96
dfh: a
trm: הזורק פטור
txt:
<span class='five'>הזורק פטור. </span>הואיל ולמעלה מי' ולא מצינו זריקה מרה'י לרה'י דרך רה'ר במשכן לא באורך ולא ברוחב: 


lvr: 21
pgn: 96
dfh: a
trm: והמושיט חייב
txt:
<span class='five'>והמושיט חייב. </span>שמצינו הושטה כיוצא בה למעלה מי' במשכן מרה'י לרה'י וקצת אורך רשות הרבים מפסיק ביניהם: 


lvr: 21
pgn: 96
dfh: a
trm: שכך היתה עבודת הלוים
txt:
<span class='five'>שכך היתה עבודת הלוים. </span>ומפרש ואזיל כיצד מצינו כזו בעבודתן שבשתי עגלות זו אחר זו ברשות הרבים פורקי משכן מושיטין לאותן שעל העגלות שאצלן והן מושיטין לאלו שלפניהם אבל לא זורקין שאין אותן קרשים נזרקות מפני כובדן:  גמ'


lvr: 21
pgn: 96
dfh: b
trm: גמ' מכדי זריקה תולדה דהוצאה
txt:
<span class='five'>גמ' מכדי זריקה תולדה דהוצאה. </span>על כרחיך תולדה היא דלא נמנית באבות מלאכות ותולדה דהוצאה היא שאין לך לתתה תולדת אב אחר דמעין הוצאה היא האמורה באבות מלאכות: 


lvr: 21
pgn: 96
dfh: b
trm: סברא היא
txt:
<span class='five'>סברא היא. </span>להיות הכנסה תולדת הוצאה שהיא מעין לה כשאר תולדות שהיא מעין מלאכות: 


lvr: 21
pgn: 96
dfh: b
trm: מכדי אהאי מיחייב ואהאי מיחייב
txt:
<span class='five'>מכדי אהאי מיחייב ואהאי מיחייב. </span>כדתנן <span class='mareimakom'>(לעיל פ'א ב.)</span> פשט העני ידו לפנים: 


lvr: 21
pgn: 96
dfh: b
trm: כזורק באויר
txt:
<span class='five'>כזורק באויר. </span>ופטור דלא נח ברשות הרבים דאין רה'ר למעלה מעשרה וברה'י נמי לא נח שאינו מקום מסוים שיהא רחבו ד' שהרי לא נח בראש הכותל אלא בפניו: 


lvr: 21
pgn: 96
dfh: b
trm: כזורק בארץ
txt:
<span class='five'>כזורק בארץ. </span>דאויר רה'ר הוא וחייב וכיון דאויר רה'ר הוא ונח בכל דהו מיחייב ורשותא לנפשיה לא הוי לא כרמלית ולא מקום פטור הואיל ובפניו נח ולא נח בראשו שיהא מקום מסוים: 


lvr: 21
pgn: 96
dfh: b
trm: והא במקום פטור אזלא
txt:
<span class='five'>והא במקום פטור אזלא. </span>בין דופני היריעה ואין זה רשות הרבים אלא מקום פטור דאין רחב ד': 


lvr: 21
pgn: 96
dfh: b
trm: לשואליהן
txt:
<span class='five'>לשואליהן. </span>אורגי יריעה אחרת ויש לו לזה שנים: ה'ג ודילמא שואליהן גביהן הוו יתבין: 


lvr: 21
pgn: 96
dfh: b
trm: מטו אהדדי בחפת
txt:
<span class='five'>מטו אהדדי בחפת. </span>אי גבייהו הוו יתבי מגיעין ידו של זה בשל זה בשפת היריעה כשמותחין חוט הערב: 


lvr: 21
pgn: 96
dfh: b
trm: שלחופי הוו משלחפי
txt:
<span class='five'>שלחופי הוו משלחפי. </span>לעולם גבי הדדי הוו יתבי אלא שאין מכוונים אלא זה נמשך לפנים וזה לאחור: 


lvr: 21
pgn: 96
dfh: b
trm: מעמר
txt:
<span class='five'>מעמר. </span>תלושין ומפוזרין היו ועמרן כדאמרן <span class='mareimakom'>(לעיל ד' עג:)</span> האי מאן דכניף מלחא חייב משום מעמר: 


lvr: 21
pgn: 96
dfh: b
trm: ואינו חייב אלא אחת
txt:
<span class='five'>ואינו חייב אלא אחת. </span>על כרחיך לענין שוגג קאמר ולחטאת דבמזיד תרי קטלי לא מקטלי ולהכי פריך והא אנן תנן כו': 


lvr: 21
pgn: 96
dfh: b
trm: ואינו חייב על אחת מהן
txt:
<span class='five'>ואינו חייב על אחת מהן. </span>מיתה יש בהן אחת שאינו נהרג עליה ולא פירש איזו היא והשתא לרב יהודה אין זו העברה שהרי נהרג מקושש עליה ולמתניתא אין תולש באותו ספק:  ואלא


lvr: 21
pgn: 97
dfh: a
trm: ואלא הא גמיר גזירה שוה
txt:
<span class='five'>ואלא הא גמיר גזירה שוה. </span>וא'כ לא כסתו התורה דהוה ליה כמפורש ומשני רבי יהודה בן בתירא לא גמרה ואין אדם דן ג'ש מעצמו: 


lvr: 21
pgn: 97
dfh: a
trm: נס בתוך נס
txt:
<span class='five'>נס בתוך נס. </span>לאחר שחזר ונעשה מטה בלען ולא כשהוא תנין דלא כתיב ויבלע תנין אהרן: 


lvr: 21
pgn: 97
dfh: a
trm: ולא ילפינן זורק ממושיט
txt:
<span class='five'>ולא ילפינן זורק ממושיט. </span>שהיה בעבודת הלוים למעלה מעשרה מרשות היחיד לרשות היחיד ורשות הרבים באמצע וסיפא דקתני הזורק פטור והמושיט חייב דברי הכל היא: 


lvr: 21
pgn: 97
dfh: a
trm: או דילמא למעלה מי' פליגי
txt:
<span class='five'>או דילמא למעלה מי' פליגי. </span>ומשום הכי פליגי ופטרי רבנן דאין כאן אויר רה'ר וזורק ממושיט לא ילפינן ורבי עקיבא יליף וסיפא רבנן קאמרי לה: 


lvr: 21
pgn: 97
dfh: a
trm: אלא לאו בזורק
txt:
<span class='five'>אלא לאו בזורק. </span>מיירי מתניתא כי מתניתין וקתני בברייתא עצמה ובהא הוא דמחייב ר' עקיבא משום דנקלטה באוירו של רה'ר: 


lvr: 21
pgn: 97
dfh: a
trm: משום שבות
txt:
<span class='five'>משום שבות. </span>שזרק מרשותו לרשות חבירו ולאו משום הפסק רה'ר דהוא הדין נמי אם היתה אצלו עד שיערבו: 


lvr: 21
pgn: 97
dfh: a
trm: דמדלי חד ומתתי חד
txt:
<span class='five'>דמדלי חד ומתתי חד. </span>דמתוך כך צריך לאמן ידו מגבוה לנמוך או מנמוך לגבוה טריד בה ודילמא לא זריק על הגג ונופל לרה'ר ואתי לאתויי ולהכי נקט ואתי לאתויי דאילו משום נפילת רה'ר ליכא חיוב חטאת דמתעסק הוא אצל הוצאה דלא נתכוון לזרוק לרה'ר: 


lvr: 21
pgn: 97
dfh: a
trm: לפי שאי אפשר
txt:
<span class='five'>לפי שאי אפשר. </span>להחליק רה'ר מגבשושית כאילו נלקטו במלקט ורהיטני פלי'ינה בלע'ז והן בשני גווני כלים של עץ וברזל חד נעוץ בתוכו ובהן משוה פני רוחב הקרש ומחליקה הלכך גבשושיות נמי רה'ר: 


lvr: 21
pgn: 97
dfh: a
trm: אם גבוהות מן הארץ ג' טפחים פסולה הא פחות מג' כשרה
txt:
<span class='five'>אם גבוהות מן הארץ ג' טפחים פסולה הא פחות מג' כשרה. </span>דאמרינן לבוד כמי שנכפף עליהן ונשלמו עד למטה הכא לאו טעמא דתילקט הוא נראה לי דהכי גרסינן מאי איכא למימר: 


lvr: 21
pgn: 97
dfh: a
trm: התם משום דהויא לה מחיצה שהגדיים בוקעין בה
txt:
<span class='five'>התם משום דהויא לה מחיצה שהגדיים בוקעין בה. </span>ובפחות משלשה ליכא בקיעת גדיים: 


lvr: 21
pgn: 97
dfh: a
trm: תינח למטה למעלה מאי איכא למימר
txt:
<span class='five'>תינח למטה למעלה מאי איכא למימר. </span>למעלה היכא דאמרינן לבוד למעלה בכמה דוכתין כגון מקיפין ג' חבלים דעירובין <span class='mareimakom'>(דף טז:)</span> וכגון שהרחיק את הסיכוך מן הדפנות ג' טפחים פסולה <span class='mareimakom'>(סוכה דף יז.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 97
dfh: b
trm: דברים הדברים אלה הדברים
txt:
<span class='five'>דברים הדברים אלה הדברים. </span>גבי שבת דכתיב בויקהל אלה הדברים אשר צוה וגו' דברים משמע תרין ה'א מרבי חד הא תלת אלה בגימטריא תלתין ושש אלו ל'ט כו' ומניינא למה לי על כרחיך לדעת כמה חטאות אדם מתחייב בהעלם אחד על השבת ואי מחייב אתולדה במקום אב בהעלם אחד הוו להו טובא: 


lvr: 21
pgn: 97
dfh: b
trm: וקשיא ליה דרבי אדרבי
txt:
<span class='five'>וקשיא ליה דרבי אדרבי. </span>רב יהודה לאו אהא אמרה אלא אדר' יהודה מתני לה ולא קשיא ליה דלא אשכחן בעלמא דפטר ר'י אתולדה במקום אב: 


lvr: 21
pgn: 97
dfh: b
trm: מרה'י לרה'ר ועבר ד' אמות ברה'ר
txt:
<span class='five'>מרה'י לרה'ר ועבר ד' אמות ברה'ר. </span>קודם שתנוח דאיכא תרתי הוצאה וזריקה ארבע אמות: 


lvr: 21
pgn: 97
dfh: b
trm: ה'ג ואחת משום העברה
txt:
<span class='five'>ה'ג ואחת משום העברה. </span>ורבנן פטרי אהעברה משום דלא סבירא להו קלוטה כמה שהונחה ותהוי כמי שהונחה משיצתה בפתח וחזרה ונעקרה ונחה לסוף ד' אבל חייב הוא משום הוצאה: 


lvr: 21
pgn: 97
dfh: b
trm: ואיתעביד ליה מחשבתו
txt:
<span class='five'>ואיתעביד ליה מחשבתו. </span>שנחה ביציאתה מיד הלכך חייב משום הוצאה אבל משום העברה לא מחייב ואע'ג דחשיב ליה כמה שהונחה ונעקרה והונחה משום דהויא תולדה במקום אב: 


lvr: 21
pgn: 97
dfh: b
trm: אף השובט
txt:
<span class='five'>אף השובט. </span>עם שאר אבות מלאכות להא דאמרן דלכך נמנו שאם עשאן בהעלם א' חייב על כל א' וא': 


lvr: 21
pgn: 97
dfh: b
trm: ומדקדק
txt:
<span class='five'>ומדקדק. </span>לאחר שמתח החוט של ערב מכה בכרכר בב' וג' מקומות וי'מ מדקדק משוה האריגה כשיש ב' חוטין כרוכין זה עם זה ומובדלים מן השאר משוה אותן בכרכר או במחט: 


lvr: 21
pgn: 97
dfh: b
trm: מאי לאו דעבדינהו לכולהו
txt:
<span class='five'>מאי לאו דעבדינהו לכולהו. </span>שובט ומדקדק בהדי שאר מלאכות דהא מוסיף קתני ומיסך ואורג נמנו עם אבות מלאכות ואלה תולדותיה' כדקתני שובט בכלל מיסך: 


lvr: 21
pgn: 97
dfh: b
trm: ולמאי דסלק אדעתא כו'
txt:
<span class='five'>ולמאי דסלק אדעתא כו'. </span>נהי נמי דמיחייב אתולדה במקום אב הכא לאו תרתי איכא דאי להכא לסוף ד' בעי לה דתנוח הכא לא מיחייב אהעברת ד' דלא עבר מתחלת ד' (מר'ה והעביר) לסוף ד' ברה'ר אלא אהוצאה לחודיה הוא דמיחייב והוצאה אריכא הוא דעבד: 


lvr: 21
pgn: 97
dfh: b
trm: ואי להכא
txt:
<span class='five'>ואי להכא. </span>אצל היציאה קבעי לה דתנוח הכא לסוף ד' לא בעי לה דתנוח וליתא לזריקה ד' ולא מיחייב לה דבעינן עקירה מתחילת ד' ברה'ר והנחה לסוף ד' ברה'ר והכא עם יציאת הפתח הא לא נח והעביר לסוף ד' דניחייב אתרווייהו ומיהו אהוצאה הוא דמתחייב דנתקיימה מחשבתו דהא נח ברה'ר: 


lvr: 21
pgn: 97
dfh: b
trm: באומר כל מקום שתרצה תנוח
txt:
<span class='five'>באומר כל מקום שתרצה תנוח. </span>וכיון דלא איכפת ליה הויא ליה קיום מחשבה בתרווייהו: 


lvr: 21
pgn: 97
dfh: b
trm: הרי כתב שם משמעון
txt:
<span class='five'>הרי כתב שם משמעון. </span>דתנן לקמן בפ' הבונה <span class='mareimakom'>(לקמן דף קג)</span> דחייב בב' אותיות ואף על פי שנתכוין למלאכה גדולה: 


lvr: 21
pgn: 97
dfh: b
trm: ולאו היינו דבעי מיניה כו' ואמר ליה באומר כו'
txt:
<span class='five'>ולאו היינו דבעי מיניה כו' ואמר ליה באומר כו'. </span>הא לא אמר הכי לא מיחייב אלא אם כן נחה במקום מחשבתו הכי נמי בתרווייהו מיפטר לא שנא נתכוון לזרוק שמונה וזרק ארבע לא שנא לזרוק ארבע וזרק שמונה פטור: 


lvr: 21
pgn: 97
dfh: b
trm: ה'ג ודקאמרת הרי כתב שם משמעון
txt:
<span class='five'>ה'ג ודקאמרת הרי כתב שם משמעון. </span>ואנתכוין לזרוק שמונה וזרק ד' דפשיטא ליה לחיובא קא מותיב מי דמי התם כל כמה דלא כתב שם לא מכתב שמעון הלכך כי כתב שם בכוונה כתבי' והא עבד ליה מלאכה דיש שם אדם בב' אותיות הללו: 


lvr: 21
pgn: 97
dfh: b
trm: הכא כל כמה דלא זריק ד'
txt:
<span class='five'>הכא כל כמה דלא זריק ד'. </span>שתנוח לסוף ד' לא מזדרק ליה תמניא בתמיה הלכך כי נח לסוף ד' לא נתקיימה מחשבתו ולא דמי לשם משמעון לשון אחר ה'ג אמר מר הרי כתב שם משמעון מי דמי כו' והיא היא: 


lvr: 21
pgn: 97
dfh: b
trm: מרה'ר לרה'ר ורה'י באמצע ד'א חייב
txt:
<span class='five'>מרה'ר לרה'ר ורה'י באמצע ד'א חייב. </span>אם עבר ברה'ר ד'א ואפי' ע'י צירוף חייב:  פחות


lvr: 21
pgn: 98
dfh: a
trm: מצטרפות
txt:
<span class='five'>מצטרפות. </span>רשות הרבים זו עם רשות הרבים זו ודלא כר' יוסי דאמר בפרק המוציא יין <span class='mareimakom'>(לעיל פ.)</span> אף בהעלם אחד לרשות אחד חייב לשתי רשויות פטור ועוד קא משמע לן דלא אמרינן קלוטה כמה שהונחה: 


lvr: 21
pgn: 98
dfh: a
trm: דמקורות הוו
txt:
<span class='five'>דמקורות הוו. </span>בקרשים הסדורין עליהן רחבן לאורך העגלה ואורכן לרחבן על ראש דפנותיה וקא סלקא דעתך על פני כל אורך העגלות היו מסודרות: 


lvr: 21
pgn: 98
dfh: a
trm: וביניהן
txt:
<span class='five'>וביניהן. </span>בין עגלה לעגלה שבצדה ואף על פי שראשי הקרשים יוצאים לכאן ולכאן שתי אמות ומחצה לכל רוח וראשי קרשים של עגלה זו מגיעין לראשי קרשים של זו שבצדה שהרי חמש אמות היו בין עגלה לעגלה כדלקמן ורחב עגלה חמש אמות החלל שתי אמות ומחצה ובין הדפנות והאופנים ועובי האופנים שתי אמות ומחצה וי' אמות אורך הקרש וכשאורכה נתון על דופני עגלה לרחבה נמצאו ב' אמות ומחצה בולטין מכל צד ונמצא ריוח שבין ב' העגלות מקורה בראשי קרשים: 


lvr: 21
pgn: 98
dfh: a
trm: בדראתא
txt:
<span class='five'>בדראתא. </span>בריוח שבין שורות הסדר שהיה סודר קרש על קרש סדר אחד ומניחו ריוח וסודר סדר אחר ומניחו ריוח: 


lvr: 21
pgn: 98
dfh: a
trm: כמה מותיב
txt:
<span class='five'>כמה מותיב. </span>כמה סדרים יכול להושיב על אורך דופנותיה תלתא ותו לא ומחזיקות ד' אמות וחצי פש ליה ריוח פלגא דאמתא: 


lvr: 21
pgn: 98
dfh: a
trm: שדי ליה מר ביני וביני
txt:
<span class='five'>שדי ליה מר ביני וביני. </span>כשאתה מחלק לריוח שבין הסדרים אין בכל ריוח אלא רביע אמה דהוא טפח ומחצה דה'ל לבוד והיינו מקורה: 


lvr: 21
pgn: 98
dfh: a
trm: ארבעה
txt:
<span class='five'>ארבעה. </span>דעל כרחיך כל מה שיכול לסדר על פני אורך העגלה הוא מסדר ואינו מגביה להושיב זו על זו שהרי י'ב קרשים היו לעגלה אחת שמ'ח קרשים היו כ' קרשים לצפון ועשרים לדרום ושש למערב ושנים למקצועות וכיון דרחבן אמה וחצי ומושב חודן קצר אם אתה מסדר זו על זו הרבה הן נופלות הלכך כמה הוא מותיב ארבע דחמשה בחמשה לא יתבי דאי אפשר לדוחקן ולצמצם להושיב ה' בתוך ה' אמות ועוד מפני בליטת הטבעות: 


lvr: 21
pgn: 98
dfh: a
trm: כי שדי מר ביני וביני
txt:
<span class='five'>כי שדי מר ביני וביני. </span>לחלקה לאמה זו ג' רווחים שבין ארבע סדרים כלבוד דמי שאין כאן ריוח אלא שני טפחים: 


lvr: 21
pgn: 98
dfh: a
trm: הניחא
txt:
<span class='five'>הניחא. </span>הא דאמרת שהריוח הזה רשות הרבים הוא למ'ד שעובי הקרשים כלה והולך עד כאצבע איכא למימר דאיכא רווחא טפי בין ד' סדרים: 


lvr: 21
pgn: 98
dfh: a
trm: אמר רב כהנא באטבעי
txt:
<span class='five'>אמר רב כהנא באטבעי. </span>בריוח שבין צדי הקרשים שהטבעות קבועות בהם קאמר רב דהוי רשות הרבים כלומר אי אפשר לסדר בה ארבע סדרים כדקאמרת לפי שטבעות קבועין בקרשים כדכתיב <span class='mareimakom'>(שמות כו) </span> ואת טבעותיהם תעשה זהב שהיה תוחב הבריחים לתוכן לפי שהן גבוהות וכשיושבות על האדנים שאינם אלא אמה מנענעות לפנים או לאחור אלא שהבריחים מחברים את כולם והבריח התיכון מחבר כל ג' הרוחות ומחזיקין זה את זה ואותן טבעות זקופין היו ולא שוכבין והיו רחבין ואי אפשר להן לעמוד זה כנגד זה באותו ריוח לפיכך מושיב שתים זו אצל זו בראש העגלה האחת ופונה צד הטבעות של חיצונה לחוץ ושל פנימית לפנים ואין צריך להניח ריוח ביניהן וכן בראש העגלה השני וכל אחת הריוח באמצע בין צדי הטבעות כך פירשו רבותי וכך היו גורסין אמר רב כהנא באטבעי אטבעי היכא מנח להו אגבא דעגלה ועגלה גופה מקורה הואי אמר שמואל ביתדות ומפרש אטבעי כמו טבעי ופרכינן הנך רווחא דאטבעי היכא מנח להו אגבא דעגלה כדפרישית והתינח צדיהן וביניהן רשות הרבים אלא תחתיהן היכי הוי רשות הרבים הא עגלה גופה מקורה הואי דקא סלקא דעתך שהיו עשויות כעלייה מלמטה כאותן שלנו שטוענין בהן חול ועפר לבנין:  אמר


lvr: 21
pgn: 98
dfh: b
trm: אמר שמואל ביתדות
txt:
<span class='five'>אמר שמואל ביתדות. </span>לא היו מקורות מלמטה אלא יתדות היו וריוח ביניהן כעין אותן שלנו העשויות להביא עצים. ולי נראה פי' דאטבי כמו אטבא דספרי האמור במנחות <span class='mareimakom'>(ד' לב.)</span> והוא גלואו'ן בלע'ז שמבקע מקל אחד בראשו ונושך בו דפי הקונטרס והכי קאמר רב כהנא באטבי לא היה נותן ריוח בין כל סדרא וסדרא כדקאמרת דמתוך שהסדר גבוה ג' קרשים כל אחד רחבו אמה וחצי ומושבו קצר שהוא אמה של עובי ותו לא הרי הן נופלות זו על זו אלא מושיב שתי שורות של שלש שנים זו אצל זו כמין אטבי ששתי צלעות האטבא סמוכות זו לזו כן מושיב לראש העגלה האחת ומחזיקות זו את זו ונמצא מקום מושב הסדר ב' אמות וכן עושה לראש השני ואמת הריוח באמצע ופרכינן היכא מנח להו לקרשים אגבה דעגלה והא עגלה גופה מקורה הואי ותינח צידיהן וביניהן כו' כדפרי' וללשון רבותי אין לשון הגירסא נראה כפירושן ולמה הוזכרו אותן טבעות כאן לשלחופינהו לקרשים שבשני סדרים הפנימית שלא יהו טבעותיהן מכוונין זו כנגד זו: 


lvr: 21
pgn: 98
dfh: b
trm: ולהלן הוא אומר תמו נכרתו
txt:
<span class='five'>ולהלן הוא אומר תמו נכרתו. </span>מה תמו הנאמר להלן לשון כלייה אף תמים האמור כאן לשון כלייה: 


lvr: 21
pgn: 98
dfh: b
trm: דלא לישלחופינהו
txt:
<span class='five'>דלא לישלחופינהו. </span>אחד לפנים ואחד לחוץ אלא מושיב הקרשים מכוונין זה אצל זה שיעמדו הקרשים מכוונים עוביה של זו כנגד עוביה של זו: 


lvr: 21
pgn: 98
dfh: b
trm: ואתי פותיא דהני וממלא סומכא דהני
txt:
<span class='five'>ואתי פותיא דהני וממלא סומכא דהני. </span>שכשהושיב ששה קרשים למערב נמצא רחבן תשע אמות והמשכן רחבו י' נמצא חסר הכותל חצי אמה לצפון וחצי אמה לדרום ומביא שני קרשים אחד למקצוע זה ואחד למקצוע זה ומושיבן אצל השש ורוחב הקרש אמה וחצי נמצא חצי האמה ממלא וסותם חסרון הקיר מערבי והאמה מכסה עביו של קרש הדרומי החיצון נמצאו הזויות שוין מבחוץ שני חודי הקרשים סמוכין יחד וכן לצפון: 


lvr: 21
pgn: 98
dfh: b
trm: האי עייל והאי נפיק
txt:
<span class='five'>האי עייל והאי נפיק. </span>דכיון  דקרש אחד שבדרום ושבצפון למעלה כלה בעביו וקרש ההוא נותן במקצוע רחב אמה וחצי נמצא רחב הקרש של מקצוע בולט ויוצא לדרום מלמעלה חוץ מעביו של דרומי וכן לצפון: 


lvr: 21
pgn: 98
dfh: b
trm: בנס היה עומד
txt:
<span class='five'>בנס היה עומד. </span>שאחר שהקרשים כולן נתונין באדנים לצפון למערב ולדרום היה נותנו ומבריח לשלשת הרוחות ואין לך אומן יכול לעשות כן ובנס היה נכפף מאליו: 


lvr: 21
pgn: 98
dfh: b
trm: לרבי יהודה
txt:
<span class='five'>לרבי יהודה. </span>דאמר למעלה כלין עוביין של קרשים לכאצבע אינן ממעטין ביריעות וכשפורשן לרחב המשכן נופלות תשע אמות לצפון ומכסין ט' אמות לקרשים מבחוץ ואמה של אדנים מגולה שהאדנים גבהן אמה וחלולין הם והקרשים חרוצין למטה באמצע חצי אמה רחב בגובה אמה ונשאר חצי אמה לכאן וחצי אמה לכאן והן שתי ידות לקרש האחד ומחסר מן הידות מבחוץ ומשני צידיהן לרכוב על עובי דופני האדן כשנועץ שתי הידות בשני אדנים כדי שיהיו הקרשים תכופות ומשולבות אשה אל אחותה ולא יהא עובי האדן מפסיק ביניהן: 


lvr: 21
pgn: 98
dfh: b
trm: לרבי נחמיה
txt:
<span class='five'>לרבי נחמיה. </span>דאמר אף מלמעלה עוביין אמה ממעט עובי הקרשים הדרומיות והצפוניות אמה לכאן ואמה לכאן באורך היריעות ואינן נופלות אלא ח' אמות לכל צד: 


lvr: 21
pgn: 98
dfh: b
trm: שדי פותייהו לאורכא דמשכן
txt:
<span class='five'>שדי פותייהו לאורכא דמשכן. </span>לאחר שחברו ה' יריעות לבד וכל אחת ד' אמות רחב הרי כ' אמות וכנגדן במחברת השנית שהיא של ה' יריעות הרי מ' ל' מהן הויין גג למשכן לאורכו ועשר העודפות: 


lvr: 21
pgn: 98
dfh: b
trm: לרבי יהודה
txt:
<span class='five'>לרבי יהודה. </span>דאמר אין עובי קרשים שבמערב ממעט בהו נמצא היו'ד אמות כולן תלויות ומכוסות כל י' אמות של אורך הקרש הרי אף האדנים של צד מערבי מכוסין: 


lvr: 21
pgn: 98
dfh: b
trm: ועשית יריעות עזים
txt:
<span class='five'>ועשית יריעות עזים. </span>אלו יריעות עליונות הפרוסות על יריעות התחתונות העליונות קרויות אהל כלומר לגג ומכסה והתחתונות קרויות משכן עצמו שהן לנוי תכלת וארגמן ותולעת שני: 


lvr: 21
pgn: 98
dfh: b
trm: לרבי נחמיה מיגליא אמה דאדנים
txt:
<span class='five'>לרבי נחמיה מיגליא אמה דאדנים. </span>ועודפה של יריעה זו הוצרך לכסות אמה דקרשים שלא כסוה התחתונות: 


lvr: 21
pgn: 98
dfh: b
trm: בעודף
txt:
<span class='five'>בעודף. </span>שיריעות האהל עודפות על יריעות המשכן ב' אמות יהיה סרוח על כיסוי התחתונות לכסות מה שלא כיסוהו: 


lvr: 21
pgn: 98
dfh: b
trm: תרתי דכפלא
txt:
<span class='five'>תרתי דכפלא. </span>שהיתה נוטה רוחב חצי יריעה על רוח מזרחית שלא היו שם קרשים שהוא פתח למשכן ואין שם אלא מסך פרוש כמו וילון כדכתיב ועשית מסך לפתח האהל וגו': 


lvr: 21
pgn: 98
dfh: b
trm: בשלמא לרבי יהודה
txt:
<span class='five'>בשלמא לרבי יהודה. </span>דאמר עובי הקרשים לא ממעט ביריעות היינו דכתיב חצי היריעה העודפת בעליונות יותר מן התחתונות תסרח על אחורי המשכן סרוח על כל אורך הקרשים והאדנים של מערב ונגררות בארץ: 


lvr: 21
pgn: 98
dfh: b
trm: חרוצים היו קרשים
txt:
<span class='five'>חרוצים היו קרשים. </span>כמו שפירשתי חצי אמה באמצע רחבן מלמטה בגובה אמה ונשארין הידות לכאן ולכאן וגם הם חרוצים מבחוץ כשיעור עובי דופן האדן ברחב ובגובה אמה עד הארץ לרכוב על האדן שיהו משולבות קרש על קרש ולא יפסיק עובי שני האדנים ביניהם: 


lvr: 21
pgn: 99
dfh: a
trm: ונראין קרסין בלולאות
txt:
<span class='five'>ונראין קרסין בלולאות. </span>מילתא אחריתי היא שתי מחברות היו היריעות כל אחת ואחת ה' יריעות תפורות זו עם זו במחט על פני כל ארכן ובאמצע היה מחבר בקרסים מחברת עם מחברת שהיו לולאות בשפת חיצונה של כל מחברת באמצע המשכן אלו כנגד אלו כדכתיב מקבילות הלולאות וגו' <span class='mareimakom'>(שמות כו) </span>: 


lvr: 21
pgn: 99
dfh: a
trm: בארבע ופלגא סגי
txt:
<span class='five'>בארבע ופלגא סגי. </span>שאם מסדרן על רחבן אינו מסדר על ה' אמות יותר מג' והרי בארבע ומחצה יכול לסדרן ואי מסדרן בחודן יותר מד' לא יסדר מפני הפסקת מקום הבריחים שבאמצע הסדרים ובפלגא אמה נמי תסגי ליה: 


lvr: 21
pgn: 99
dfh: a
trm: כי היכי דלא לידדו קרשים
txt:
<span class='five'>כי היכי דלא לידדו קרשים. </span>שלא יהיו הקרשים המוטלים לאורכן על דופנותיה לרחבן מדדין ונוטין לכאן ולכאן שאם מושבות הקרשים קצר מתוך שהן ארוכות ויוצאות לחוץ הרבה יכבד אחד מן הראשין כשהן מדדין בהליכתן ויפלו: 


lvr: 21
pgn: 99
dfh: a
trm: חמיסרי הויין
txt:
<span class='five'>חמיסרי הויין. </span>שתי העגלות ההולכות זו בצד זו רחב כל אחת ה' אמות הרי י' וה' אמות ריוח שבין עגלה לעגלה הרי ט'ו ואם תאמר יותר מעשרים הן שהרי הקרשים אורכן י' אמות והן מוטלות על גבי דופני עגלה לרחבה נמצא אורך הקרשים הרי כ' אמה לבד מה שצריך למשוך קרשי כל עגלה ועגלה לצד החיצון של עגלה שלא יגיעו ראשי הקרשים זו בזו ומעכבין את הילוך העגלות אין זה תשובה שהקרשים למעלה מעשרה הן שהעגלה גבוה י' ולגבי רה'ר לית לן למיחשב אלא מקום העגלות וריוח שביניהן שהוא למטה מי' דכל למעלה מי' לאו רה'ר היא הלכך לא חשיב ליה: 


lvr: 21
pgn: 99
dfh: a
trm: אמתא יתירתא הואי
txt:
<span class='five'>אמתא יתירתא הואי. </span>עוד צריך להיות ברחב הדרך עודף אמה שתתן חצי אמה לכאן וחצי אמה לכאן לשני צדדין החיצונות של ב' עגלות: 


lvr: 21
pgn: 99
dfh: a
trm: הוה נקיט להו
txt:
<span class='five'>הוה נקיט להו. </span>נכנס לבין האויר אמה שביניהם ועומד בחצי אמה שיש בין העגלה לצדדין ומתקן את הסדר זו על זו שלא תפול העליונה וכל הדרך הוא מהלך אחורי העגלה וכשרואה אותן משתלפות אל תוך האויר רץ לתוך בליטת הקרשי' שבצדדין עד שמגיע לאמת האויר שביניהם ודוחק עצמו לעמוד בחצי אמה עד שיחזיר הנשלפת למקומה ועל סדרה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 99
dfh: a
trm: חולית הבור
txt:
<span class='five'>חולית הבור. </span>קרקע חפירת הבור נותנין סביבותיו להקיף כמין חומה כמו שאנו נותנין היקף עצים או אבן סביב פי הבור: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 99
dfh: a
trm: למה לי למתני חולית הבור והסלע
txt:
<span class='five'>למה לי למתני חולית הבור והסלע. </span>פשיטא לן דסלע נקט לענין גובהה ובור לענין עומק שנוטל מתוכו ומוציא לרשות הרבים דאי לענין גובהה כגון למוריד מחוליא למטה וכגון דרחבה ארבע למה לי למיתניא כלל הא תנא ליה סלע אלא ודאי למוציא מתוך אוגני בור נקט לה וכיון דהכי הוא חוליא למה לי ליתני הבור לעומק והסלע לגובה: 


lvr: 21
pgn: 99
dfh: b
trm: ואין שותין הימנה
txt:
<span class='five'>ואין שותין הימנה. </span>לעמוד על שפתה ולשאוב בכלי ולהכניס ראשו לחללה ולשתות כדתנן לא יעמוד אדם ברה'ר וישתה ברה'י שמא ימשוך הכלי אצלו: 


lvr: 21
pgn: 99
dfh: b
trm: ממקום פטור קאתיא
txt:
<span class='five'>ממקום פטור קאתיא. </span>שאי אפשר שלא הגביה תחילה למעלה מן העמוד שהוא מקום פטור שאינו אויר רה'ר ואויר רה'י נמי לא הוי דכי אמרינן רה'י עולה עד לרקיע ה'מ כנגד רה'י אבל האי מקמי דלימטי לאויר עמוד אגבהיה למעלה מעשרה: 


lvr: 21
pgn: 99
dfh: b
trm: דאית לה
txt:
<span class='five'>דאית לה. </span>לסלע מורשא נמוך מי' וכיון דכולה גבוהה י' בר מההיא מורשא ואיהו לא הוי מקום חשוב הוי ליה חורי רשות היחיד: 


lvr: 21
pgn: 99
dfh: b
trm: מוקף לכרמלית
txt:
<span class='five'>מוקף לכרמלית. </span>בכותל זה הקיפו בקעה שהיתה כרמלית ועל ידו נעשית רה'י כגון שהוקף לדירה או לא הקיפו בו  אלא בית סאתים: 


lvr: 21
pgn: 99
dfh: b
trm: ועקר ממנה חוליא
txt:
<span class='five'>ועקר ממנה חוליא. </span>והניחו ברה'ר מי מיחייב אע'ג דמקמי עקירה לאו רה'י הוה בשעת עקירה מיהא רה'י הוה: 


lvr: 21
pgn: 99
dfh: b
trm: וסילוק מחיצה
txt:
<span class='five'>וסילוק מחיצה. </span>בהנחה זו נסתלקה מחיצת הבור שנתמעטה מעשרה מי מהני האי מיעוטא למיפטריה או לא: 


lvr: 21
pgn: 99
dfh: b
trm: ואמאי
txt:
<span class='five'>ואמאי. </span>מיחייב הא מתני' ד' אמות קתני ואפילו מצומצמות וכי נח בפני הכותל נתמעט הזריקה מד' אמות כדי מקום הדבילה וקתני חייב כיון דמעיקרא ד' אמות הוה: 


lvr: 21
pgn: 99
dfh: b
trm: על גבי יתידות
txt:
<span class='five'>על גבי יתידות. </span>דקות שהיו גבוהות י' ואין רחבות ד' ודף זה רחב ד' עשאו רשות היחיד: 


lvr: 21
pgn: 99
dfh: b
trm: וחפץ על גביו
txt:
<span class='five'>וחפץ על גביו. </span>ואם תימצי לומר הוא אם תימצי לומר כר' יוחנן דהנחת חפץ ועשיית מחיצה בהדי הדדי לא מיחייב הכא ודאי אדף לא מיחייב מיהו אחפץ מהו לחיובי: 


lvr: 21
pgn: 99
dfh: b
trm: כעשיית מחיצה
txt:
<span class='five'>כעשיית מחיצה. </span>ברישא והדר הנחת החפץ דמי חייב דבשעת הנחתו כבר נעשה דף רה'י: 


lvr: 21
pgn: 100
dfh: a
trm: שצף על גבי יין
txt:
<span class='five'>שצף על גבי יין. </span>של תרומה משום הכי נקט טבול יום משום דפוסל ואינו מטמא הלכך לא פסל אלא שמן בלבד דלאו חיבור הוא למיהוי כחד ואילו הוה טמא הוה מטמא ליה לשמן ושמן פסל ליה ליין: 


lvr: 21
pgn: 100
dfh: a
trm: שניהם חיבור
txt:
<span class='five'>שניהם חיבור. </span>דהוי כחד ונפסל אף היין ולענין שבת נמי לרבנן הוה ליה כאגוז על גבי מים ולרבי יוחנן הוה ליה כמים על גבי מים: 


lvr: 21
pgn: 100
dfh: a
trm: וזרק לתוכה מחצלת
txt:
<span class='five'>וזרק לתוכה מחצלת. </span>משום סיפא נקט ליה דבעי למימר חלקה במחצלת פטור לאשמעי' דהנחת חפץ וסילוק מחיצה בהדדי פטור והכא סילוק מחיצה דזיל הכא ליכא ארבעה וזיל הכא ליכא ד' דבצר ליה עובי מקום מחצלת: 


lvr: 21
pgn: 100
dfh: a
trm: לרבי יוחנן מחצלת פשיטא ליה דלא מבטלה
txt:
<span class='five'>לרבי יוחנן מחצלת פשיטא ליה דלא מבטלה. </span>דאי נמי אמרינן סילוק מחיצה והנחת חפץ כי הדדי פטור הכא חייב דלא מבטל ליה הלכך לאו סילוק מחיצה היא: 


lvr: 21
pgn: 100
dfh: a
trm: ר'ש אומר אם יש
txt:
<span class='five'>ר'ש אומר אם יש. </span>בים במקום שזרק גומא מיוחדת לבדה עמוקה עשרה ורחבה ד' רה'י לעצמה היא ולא הוי כשאר ים אף על גב דים נמי עמוק הוא וממילא שמעינן מדר'ש דמים לא מבטלי מחיצה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 100
dfh: a
trm: רבי מאיר ורבנן
txt:
<span class='five'>רבי מאיר ורבנן. </span>דאיפליגו בחוקקים להשלים בפ'ק דיומא <span class='mareimakom'>(דף יא:)</span> ובעירובין <span class='mareimakom'>(ד' יא:)</span> לר'מ דאמר חוקקין להשלים במקו' שיש כדי לחוק הכא חייב דרואין החור כאלו הוא ארבע: 


lvr: 21
pgn: 100
dfh: a
trm: תל המתלקט
txt:
<span class='five'>תל המתלקט. </span>שהוא מדרון והולך ומתלקט מעט מעט עד שמגביה י' מתוך ד'א הרי הוא כאלו זקוף כולו והוי רה'י במקום גובהו ואם זרק מרה'ר ונח על גביו חייב ודוקא נקט מתוך ד' אמות דאי מתוך ה' הרי הוא כשאר רשות הרבים דניחא תשמישתיה להילוך: 


lvr: 21
pgn: 100
dfh: a
trm: ונעשה מדרון לרה'ר
txt:
<span class='five'>ונעשה מדרון לרה'ר. </span>שהיה קרקע המבוי גבוה מקרקע רה'ר והוצרך לשפע אצל פתחו לצד רה'ר או שהיה שוה לרה'ר ונעשה מדרון לתוכה שהיה רה'ר גבוה מקרקע המבוי וכניסת המבוי נמי מן הפתח ולפנים גבוה כקרקע רה'ר ברחב אמה או חצי אמה ואח'כ הוא נעשה מדרון לצד דופן האמצעי: 


lvr: 21
pgn: 100
dfh: a
trm: אותו מבוי אינו צריך לחי
txt:
<span class='five'>אותו מבוי אינו צריך לחי. </span>דאותו גובה שבצד הפתח הוה ליה מחיצה אף על פי שהוא משפע והולך: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 100
dfh: a
trm: זרק חוץ לד'א ונתגלגל כו' חייב
txt:
<span class='five'>זרק חוץ לד'א ונתגלגל כו' חייב. </span>לא שנפל לארץ דא'כ לא צריכא למימר אלא שהרוח גלגלתהו מן האויר לתוך ד' אמות: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 100
dfh: a
trm: שנח ע'ג משהו
txt:
<span class='five'>שנח ע'ג משהו. </span>שעמד קצת ואח'כ נתגלגל והוא הדין אם אחזתו הרוח באויר ועכבתו מעט ואחר כך הכניסתו דחשיב נמי הנחה אם בתוך ג' הוא: 


lvr: 21
pgn: 100
dfh: a
trm: לרבנן
txt:
<span class='five'>לרבנן. </span>דפליגי עליה דר'ע בזורק מרה'י לרה'י ורה'ר באמצע דלית להו קלוטה כמי שהונחה לא תימא בתוך ג' מודו אלא אפילו תוך ג' נמי צריך שינוח ואם עבר רה'ר כולה פטור ונפקא מינה נמי לזורק ד' אמות וכשבא לנוח והגיע לתוך ג' נזכר שגגתו עד שלא נח פטור כדאמרינן במתני' <span class='mareimakom'>(דף קב.)</span> עד שתהא תחלתו וסופו שגגה ולא אמרינן עד שלא נזכר הוה ליה מונח:  לאו


lvr: 21
pgn: 100
dfh: b
trm: לאו היינו מתניתין
txt:
<span class='five'>לאו היינו מתניתין. </span>דקתני חוץ לארבע אמות ונתגלגל כו' חייב ואמר רבי יוחנן והא שנח הא לא נח לא מדלא אוקמא רבי יוחנן כגון שבא לתוך ג': 


lvr: 21
pgn: 100
dfh: b
trm: כיון דסופו לנוח
txt:
<span class='five'>כיון דסופו לנוח. </span>ונזכר עד שלא נח נימא כמונח דמי דהא סופו לנוח וכבר בא לתוך ג': <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 100
dfh: b
trm: וכמה הוא רקק מים
txt:
<span class='five'>וכמה הוא רקק מים. </span>כמה עומקו דנימא אכתי רה'ר הוא ולא נעשה כרמלית. רקק גרביל'א: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 100
dfh: b
trm: הילוך הילוך
txt:
<span class='five'>הילוך הילוך. </span>דנקט תרי זימני רשות הרבים מהלכת בו חד למימרא דאי אין רגילין להלך בו פטור וכי רגילין להלך בו חייב ואע'ג דהילוך ע'י הדחק הוא וחד לאשמעינן דדוקא הילוך ע'י הדחק שמיה הילוך אבל תשמיש לרבים ע'י הדחק כגון גומא תשעה ברה'ר אע'ג דחזיא לאצנועי ביה כומתא וסודרא לא הוי תשמיש למיהוי ההוא גומא רה'ר כעמוד ט' שהרבים מכתפין עליו דאמרינן בפ'ק דהוי רה'ר: 


lvr: 21
pgn: 100
dfh: b
trm: דלא הוי ד' אמות
txt:
<span class='five'>דלא הוי ד' אמות. </span>רחב דלא טריחא להו מילתא לעבור בתוכו ונוח לעבור מלהקיף ולילך לראשו שהוא כלה שם: 


lvr: 21
pgn: 100
dfh: b
trm: חייב
txt:
<span class='five'>חייב. </span>ואע'ג דאיכא דמיפסעו פסעי ולא מנחי כרעייהו עלה איכא טובא דעברי עליה:  <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 100
dfh: b
trm: שמוקפות
txt:
<span class='five'>שמוקפות. </span>סמוכות זו לזו כמו אין מקיפין שתי חביות <span class='mareimakom'>(ביצה דף לב:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 100
dfh: b
trm: אין מטלטלין מזו לזו
txt:
<span class='five'>אין מטלטלין מזו לזו. </span>דמהפסק כרמלית מיפרשי מהדדי ואנן מוקמינן לה בגמרא שהספינות של שני בני אדם וע'י עירוב מטלטל מזו לזו הלכך כי מיפרשי ומפסקה כרמלית בטל עירוב: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 100
dfh: b
trm: כרמלית מארעא משחינן
txt:
<span class='five'>כרמלית מארעא משחינן. </span>י' של אויר שנתנו חכמים לאיסור כרמלית כדאמרינן בפ'ק <span class='mareimakom'>(דף ז.)</span> ותופסת עד י' מקרקעית הים משחינן להו ואוירא שהוא למעלה מי' ואפילו הן מים הוי מקום פטור הלכך בהיתירא קא שקיל לכתחלה: 


lvr: 21
pgn: 100
dfh: b
trm: והא מורשא אית לה גרסי'
txt:
<span class='five'>והא מורשא אית לה גרסי'. </span>ראש הספינה הולך ומגביה מן המים ואפילו היו המים פחותין מי' אין גוששת שם ואם ממלא כנגד אותו מקום מטלטל מכרמלית לרה'י: 


lvr: 21
pgn: 100
dfh: b
trm: גשושי אזלי קמה
txt:
<span class='five'>גשושי אזלי קמה. </span>בני אדם ממשמשים בכלונסות את עומק המים ואין מניחין לילך הספינה אלא במקום עמוק שמא תמהר לילך ותשכון לארץ במקום מושבה: 


lvr: 21
pgn: 101
dfh: a
trm: מטלטלים מתוכה לים
txt:
<span class='five'>מטלטלים מתוכה לים. </span>דרך דופנותיה כגון שופכין כדמפרש ואזיל דכחו בכרמלית לא גזרו: 


lvr: 21
pgn: 101
dfh: a
trm: אבל לא מן הים לתוכה
txt:
<span class='five'>אבל לא מן הים לתוכה. </span>דאין תשמיש מן הים לתוכה דרך דפנות שאם ימלא וישליך על הדפנות ירדו לקרקעית הספינה ולהכי נקט עמוקה י' דאי אינה עמוקה י' היא גופה כרמלית ומטלטל להדיא אף מן הים לתוכה ואין גבוהה נמי י' דוקא נקט דאי גבוהה י' מותר לטלטל מן הים לתוכה דמכרמלית לרה'י דרך מקום פטור קא מטלטל דצריך להגביה את ידו למעלה מי' ואע'ג דברשות דאורייתא מרה'ר לרה'י מיחייב בכה'ג <span class='mareimakom'>(לעיל דף ח.)</span> כרמלית מיהא דרבנן היא ולא גזור: 


lvr: 21
pgn: 101
dfh: a
trm: אין מטלטלין בתוכן
txt:
<span class='five'>אין מטלטלין בתוכן. </span>דלאו רה'י נינהו שאין ברחבן ארבע מלמטה לפיכך אין מחיצותיהן מחיצות: 


lvr: 21
pgn: 101
dfh: a
trm: ולא אמרן אלא
txt:
<span class='five'>ולא אמרן אלא. </span>בשקצה שלהן גבוה שלש שאין רחב ד' למטה בעוד שלא הגביה ג' מקרקעיתו ואפי' יש ברחבו י' גובה לא משתרי דכיון דתחתונות לאו מחיצה נינהו הוה ליה תלויה: 


lvr: 21
pgn: 101
dfh: a
trm: אבל יש בפחות מג' גובה רוחב ד'
txt:
<span class='five'>אבל יש בפחות מג' גובה רוחב ד'. </span>שעד שלא הגביהו ג' הרחיבו ד' הרי הן כמי שקרקעיתן עולה עד כאן ומחיצותיהן מחיצות: 


lvr: 21
pgn: 101
dfh: a
trm: ולימא גוד אחית
txt:
<span class='five'>ולימא גוד אחית. </span>מכנגד מדת רחבן העליון ולמטה כאילו הן יורדות עד הקרקע מבחוץ: 


lvr: 21
pgn: 101
dfh: a
trm: טרסקל
txt:
<span class='five'>טרסקל. </span>אין עמוק י' ואנו מודדים לו גובה י' שמדת הקנה עולה לו בגובהו והקנה אין רחב ארבעה אלא שאנו אומרים במחיצות הטרסקל גוד אחית ונמצאו מקיפות את הקנה והוו להו היקף המחיצות מן הקרקע ולמעלה לשוייה ראשו רה'י ואם זרק מרה'ר ונח על גביו חייב: 


lvr: 21
pgn: 101
dfh: a
trm: ויש בקצר שלו ג'
txt:
<span class='five'>ויש בקצר שלו ג'. </span>אותו קצר של עיקרו שאינו רחב ד' יש בו גובה ג' והיינו רבותא דליכא למימר לבוד ממקום שכלה רחבו לקרקע אפ'ה הוי רה'י: 


lvr: 21
pgn: 101
dfh: a
trm: דאמרי' גוד אחית מחיצה
txt:
<span class='five'>דאמרי' גוד אחית מחיצה. </span>סביב מחיצותיה מכנגד רחבה ולמטה כאילו הוא כולו שוה: 


lvr: 21
pgn: 101
dfh: a
trm: מידי איריא התם כו'
txt:
<span class='five'>מידי איריא התם כו'. </span>כולה אביי אמר לה לרב יוסף דהא דמייתי ראיה וחכמים פוטרים כלום ראי' היא לכאן הא דטרסקל דקפטרי רבנן: 


lvr: 21
pgn: 101
dfh: a
trm: משום דהויא מחיצה שהגדיים בוקעין בה
txt:
<span class='five'>משום דהויא מחיצה שהגדיים בוקעין בה. </span>מלמטה בארץ תחת מחיצות הטרסקל שהם פשוטות להלן מן הקנה לכל צד ובקיעת גדיים מעכבת מלמימר גוד אחית שהרי עוברין תחתיה אבל בספינה ליכא בקיעת גדיים שאין לך עובר תחתיהן וכן בעמוד אין דרך להתחכך בו ולעבור תחת שיפועו שאינו אלא מעט: 


lvr: 21
pgn: 101
dfh: b
trm: אלא במים
txt:
<span class='five'>אלא במים. </span>כגון גזוזטרא שהיא למעלה מן הים דתנן בעירובין <span class='mareimakom'>(דף פז:)</span> דעושה מחיצה תלויה סביב וממלא וכן בור שבין שתי חצרות וחלקו במחיצה תלויה מלמעלה ממלא זה מכאן וזה מכאן ואף על פי שלא עירבו <span class='mareimakom'>(שם דף פו.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 101
dfh: b
trm: הא איכא בקיעת דגים
txt:
<span class='five'>הא איכא בקיעת דגים. </span>גבי גזוזטרא כך נראה שיטה זו בעיני ועל מה שפירשו רבותי תמהתי [שהם פירשו] דהאי מידי איריא התם משום דהוה ליה מחיצה שהגדיים בוקעים בה רב יוסף קא מהדר ליה לאביי הכי מידי איריא הך דעמוד לדהכא התם משום דהוי מחיצה שהגדיים בוקעין בה וצריכה לגוד אחית הלכך אמרינן בה גוד אחית אבל גבי ספינה דליכא בקיעת גדיים לא אמרינן גוד אחית ותמהתי אם אמרו רבותי כן דאי אפשר לאומרו דהא בפ'ק דעירובין בתרי דוכתי <span class='mareimakom'>(דף יד: ודף טז.)</span> אמרינן בקיעת גדיים לעכובי גוד אחית דלא לימריה במחיצה תלויה והכא היכי אמרינן דמהני גבי גוד אחית ועוד מאי דוחקיה דרב יוסף לשנויי הכי נימא ליה הא מני רבי יוסי ברבי יהודה היא ואביי גופיה מאי מותיב ליה ואת לא תסברא הא ודאי רבי יוסי ברבי יהודה היא דהא חזינן דחכמים פוטרים גבי טרסקל אלא ע'כ האי מידי איריא מסקנא דמילתיה דאביי היא ולמימר דרבנן קאמרי לה דלא דמיא לטרסקל אלא לספינה: 


lvr: 21
pgn: 101
dfh: b
trm: לא נצרכא
txt:
<span class='five'>לא נצרכא. </span>מטלטלין דמתני' אלא לטלטל מזו לזו דרך ביצית קטנה שבין שתי הגדולות ואע'פ שאינה קשורה ניתרת ע'י קשירת שתים החיצונות ולא חיישינן דילמא מישתקלא מבינייהו וקא מטלטל דרך אויר כרמלית: 


lvr: 21
pgn: 101
dfh: b
trm: לערב
txt:
<span class='five'>לערב. </span>הא אשמועינן במתניתין דאפילו שתי הספינות לשני בני אדם שצריכין לערב מערבין ומטלטלין: 


lvr: 21
pgn: 101
dfh: b
trm: אמזיד איתמר
txt:
<span class='five'>אמזיד איתמר. </span>ומשום קנסא ודקתני מתני' חזרו להיתירן הראשון אשוגגין ואנוסין ואמוטעין קאי וכי קתני מזידין אשמה מחיצה קאי ולזרוק כרב נחמן: 


lvr: 21
pgn: 101
dfh: b
trm: לאפוקי מדנפשיה
txt:
<span class='five'>לאפוקי מדנפשיה. </span>ממילתא דאמר בעלמא דבעינן שלשלאות של ברזל ואשמועינן הכא דלא בעינן כי התם: 


lvr: 21
pgn: 101
dfh: b
trm: בדבר המעמידה מביא לה טומאה
txt:
<span class='five'>בדבר המעמידה מביא לה טומאה. </span>אם היה ראשו אחד קשור באהל המת מביא טומאה לכלים שבספינה ולספינה עצמה כגון ספינת הירדן שמקבלת טומאה כדאמרינן <span class='mareimakom'>(לעיל דף פג:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 101
dfh: b
trm: ואמר שמואל והוא שקשרה בשלשלת של ברזל
txt:
<span class='five'>ואמר שמואל והוא שקשרה בשלשלת של ברזל. </span>האי קשרה בדבר המעמידה שלשלת של ברזל הוא כדמפרש טעמא ואזיל כלומר קשרה בדבר שרגילין להעמידה בו דהיינו שלשלת מביא טומאה שמטמאה את הספינה להיות אב הטומאה: 


lvr: 21
pgn: 101
dfh: b
trm: בדבר שאינו מעמידה
txt:
<span class='five'>בדבר שאינו מעמידה. </span>כלומר שאינו רגיל להעמיד בה כגון מידי דלאו מתכות אין מביא לה טומאה דאילו ספינה לא מיטמאה מחמת אותו כלי להיות אב הטומאה אלא ראשון לטומאה ואינה מטמאה כלים שבתוכה ואשמעינן שמואל הכא דהאי קשורות דמתניתין אף על גב דדבר המעמידה בעינן כל שהוא מעמידה לענין שבת כשר ולא דמי למעמידה דהתם:  מתני'


lvr: 21
pgn: 102
dfh: a
trm: קלטה אחר
txt:
<span class='five'>קלטה אחר. </span>קס'ד לאחר שנזכר זה קלטה אחר הוו להו שנים שעשאוה וכגון שנעקר ממקומו וקבל או שקלטה כלב בפיו דלא הויא הנחה דבעינן מקום ד' פטור: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 102
dfh: a
trm: ופרכינן הא נחה
txt:
<span class='five'>ופרכינן הא נחה. </span>לסוף ד' ברה'ר חייב ואע'ג דנזכר בין עקירה להנחה והא קתני סיפא זה הכלל כו': 


lvr: 21
pgn: 102
dfh: a
trm: אתאן ללכתא ומיתנא
txt:
<span class='five'>אתאן ללכתא ומיתנא. </span>לכתא עץ קטן שכפול ראשו וצריך לחמורים נושאים דרדורים של יין שתוחבין אותו בשני עקלים שהדרדורים תלויין בהן משני צידי החמור ומחברים בו הדרדורים שיחזיק זה את זה: 


lvr: 21
pgn: 102
dfh: a
trm: ומתנא
txt:
<span class='five'>ומתנא. </span>חבל כלומר לא מיתוקמא סיפא אלא בזורק לכתא הקשור בחבל קטן כדרכו ואוחז החבל בידו וכשנזכר היה בידו לאחוז החבל ולעכב זריקת הלכתא שלא תנוח הלכך תחילתו שוגג וסופו מזיד ופטור אבל זרק צרור וחפץ שכשנזכר אין בידו לעכבו כוליה שוגג הוא ונזכר דקתני ברישא אשמעינן רבותא דאף על גב דנזכר לא מיפטר מחטאת אא'כ קלטה אחר או כלב: 


lvr: 21
pgn: 102
dfh: a
trm: ופרכינן לכתא ומתנא אוגדו בידו
txt:
<span class='five'>ופרכינן לכתא ומתנא אוגדו בידו. </span>ואפילו כוליה מילתא שוגג לא מיחייב דאין כאן זריקה: 


lvr: 21
pgn: 102
dfh: a
trm: כגון שנתכוין לעשות חבורה
txt:
<span class='five'>כגון שנתכוין לעשות חבורה. </span>בתחלתו בשגגת שבת ונזכר עד שלא נעשית החבורה ולעולם בלכתא ומיתנא וכגון שנתכוין לעשות חבורה כו' דהאי משום זכירה הוא דמיפטר שהיה בידו להחזיר נמצא סופו זדון הא לא נזכר חייב ואע'ג דאגדו בידו דחיוביה לאו משום זריקה הוא אלא משום חבורה: 


lvr: 21
pgn: 102
dfh: a
trm: אלא אמר רבא
txt:
<span class='five'>אלא אמר רבא. </span>זה הכלל למעביר ארבע אמות ברה'ר ונזכר קודם שהעבירו ד' אמות אתא שהיה בידו לעמוד במקום שנזכר אבל זורק לא מיפטר בזכירה: 


lvr: 21
pgn: 102
dfh: a
trm: והא כי קתני זה הכלל אזריקה תני לה
txt:
<span class='five'>והא כי קתני זה הכלל אזריקה תני לה. </span>דאיירי לעיל מיניה בזורק לעשות חבורה ואי סתם זורק לא מיפטר בזכירה היכי מתני גבי זה הכלל: 


lvr: 21
pgn: 102
dfh: a
trm: אלא אמר רבא
txt:
<span class='five'>אלא אמר רבא. </span>רישא מילי מילי קתני לה ותרתי קתני הזורק ונזכר אי נמי לא נזכר וקלטה אחר כו' והדר תני כללא לאתויי מעביר: 


lvr: 21
pgn: 102
dfh: a
trm: שחזר ושכח
txt:
<span class='five'>שחזר ושכח. </span>קודם שתנוח דהוה ליה תחילתו וסופו שגגה ואשמעינן נזכר דתנא בה לרבותא דאע'ג דהואי ידיעה בינתיים מיחייב דאין ידיעה לחצי שיעור דהיינו כאין בידו להחזיר: ה'ג שכל חייבי חטאות כו': 


lvr: 21
pgn: 102
dfh: a
trm: איתמר ב' אמות בשוגג ב' אמות במזיד ב' אמות בשוגג רבה אמר פטור רבא אמר חייב
txt:
<span class='five'>איתמר ב' אמות בשוגג ב' אמות במזיד ב' אמות בשוגג רבה אמר פטור רבא אמר חייב. </span>שתי אמות במזיד שנזכר לאחר שתי אמות ראשונות וחזר ושכח בב' האחרונות: 


lvr: 21
pgn: 102
dfh: a
trm: התם דכי גמר שיעורא בשוגג גמר
txt:
<span class='five'>התם דכי גמר שיעורא בשוגג גמר. </span>הכותב ב' אותיות בב' העלמות דמחייב בה ר'ג באות השניה נגמר השיעור ואף הוא בשוגג אבל הכא בשתי אמצעיות שהן במזיד נגמר השיעור כדמפרש ואזיל לה במעביר ושתי אמצעיות מזיד: 


lvr: 21
pgn: 102
dfh: a
trm: שוגג הוא
txt:
<span class='five'>שוגג הוא. </span>שהרי אין בידו לעכבה וכיון שחזר ושכח חייב דלא נגמרה מלאכה עד שעת הנחה שהיא לסוף ובשוגג: 


lvr: 21
pgn: 102
dfh: a
trm: אלא במעביר
txt:
<span class='five'>אלא במעביר. </span>וכיון דבידו לעמוד בסוף ב' אמות האמצעיות אשתכח דגמר שיעורא במזיד: 


lvr: 21
pgn: 102
dfh: a
trm: התם הוא דבידו
txt:
<span class='five'>התם הוא דבידו. </span>שלא לחזור ולכתוב השניה הלכך כי חזר ושכח הויא לה שגגה אחריתי ולא גמרה לקמייתא: 


lvr: 21
pgn: 102
dfh: a
trm: אבל הכא אין בידו
txt:
<span class='five'>אבל הכא אין בידו. </span>להחזיר כשנזכר כדמפרש ואזיל בזורק הלכך כולה חדא שגגה היא ומר אמר חדא ומר אמר חדא ולא פליגי: 


lvr: 21
pgn: 102
dfh: a
trm: אף אם היתה שבת כו'
txt:
<span class='five'>אף אם היתה שבת כו'. </span>ומשום יוה'כ לא מיחייב בהוצאה דקסבר אין עירוב והוצאה ליוה'כ: 


lvr: 21
pgn: 102
dfh: b
trm: מסתת
txt:
<span class='five'>מסתת. </span>מרבע את האבן ומתקנה הכל לפי המקום שיש מקומות שרגילין להחליק ויש מקומות שרגילין לחרוץ בה חריצים חריצים בארץ אשכנז: 


lvr: 21
pgn: 102
dfh: b
trm: המכה בפטיש
txt:
<span class='five'>המכה בפטיש. </span>גם הוא באבות מלאכות והוא בלע'ז פי'ק שמפוצץ בו את האבן מן הסלע לאחר שחצב את האבן סביב ומבדיל מן ההר קצת הוא מכה בפטיש מכה גדולה והיא מתפרקת ונופלת וזהו גמר מלאכה של חוצבי אבן וכל הגומר בשבת מלאכה תולדת מכה בפטיש היא: 


lvr: 21
pgn: 102
dfh: b
trm: מפני שהוא כמתקן מלאכה
txt:
<span class='five'>מפני שהוא כמתקן מלאכה. </span>ואע'פ שאינו מכה על הפעולה אלא על הסדן ובגמרא מפרש מאי מתקן: 


lvr: 21
pgn: 102
dfh: b
trm: מבשלי סממנים לצבוע שחסרה מלאכתן
txt:
<span class='five'>מבשלי סממנים לצבוע שחסרה מלאכתן. </span>שצמצמו צמר צביעתן וחסרה למלאכתן והוצרכו לחזור ולבשל סמנין ולצבוע מעט: יורה קטנה גרסינן הכא: 


lvr: 21
pgn: 102
dfh: b
trm: בבירתו
txt:
<span class='five'>בבירתו. </span>בירה נאה שהוא אוכל ושוכב מקפיד על חור קטן שבה אם מגונה הוא וסותמו בטיט: 


lvr: 21
pgn: 102
dfh: b
trm: המצדד את האבן
txt:
<span class='five'>המצדד את האבן. </span>מושיבה ומצדדה עד שמתיישבת בקרקעית יסוד הבנין יפה מתוך שהוא מצדדה הוא מכינה תחתיה ומושיבה בארץ חייב ואפילו לא נתן טיט הוי בונה כל שהוא דיש מקיימין כן בלא טיט: 


lvr: 21
pgn: 102
dfh: b
trm: דימוס
txt:
<span class='five'>דימוס. </span>שורת אבני חומה אלמא בהנחה בעלמא חייב ואפילו לא צידד ועדיפא הא מדשמואל: 


lvr: 21
pgn: 102
dfh: b
trm: תתא
txt:
<span class='five'>תתא. </span>יסוד החומה תחתית שמושיבין אבנים על הארץ בלא טיט בצדודי ועפר כל עצמו אינו אלא לצדד את האבן שתשב בשוה ולא תטה לכאן ולכאן ויהא עפר סביב לה לסומכה ובההוא אמר שמואל מילתיה וברייתא במיצעא כל הבנין כולו שמן היסוד עד שורה העליונה בעי נמי טינא עם הצידוד: 


lvr: 21
pgn: 102
dfh: b
trm: עילאה
txt:
<span class='five'>עילאה. </span>דימוס העליון שאין על גביו עוד דימוס אינו חושש אם נוטה האבן לצד אחד הלכך בהנחה בעלמא סגי והוא מילתא דרבי יוסי: 


lvr: 21
pgn: 102
dfh: b
trm: משום מכה בפטיש
txt:
<span class='five'>משום מכה בפטיש. </span>שהיא גמר מלאכת הלול וכל מידי דהוא גמר מלאכה חייב משום מכה בפטיש כדאמרי' בפ' כלל גדול <span class='mareimakom'>(דף עה:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 102
dfh: b
trm: עייל שופתא בקופינא דמרא
txt:
<span class='five'>עייל שופתא בקופינא דמרא. </span> שופתא יתד קטן שתוחבין בתוך בית יד של מרא בהיותו בנקב הברזל להדקו שלא יצא שקורין קאיינ'ל: 


lvr: 21
pgn: 102
dfh: b
trm: דדמי לבנין
txt:
<span class='five'>דדמי לבנין. </span>שאף בבנין הבתים עושין נקבים לאויר כדקאמר ועבדי לאוירא חורים וחלונות: 


lvr: 21
pgn: 102
dfh: b
trm: אימא המסתת המכה בפטיש
txt:
<span class='five'>אימא המסתת המכה בפטיש. </span>וה'ק המסתת שהוא חייב משום מכה בפטיש חייב בכ'ש:  הקודח                     </span>


lvr: 21
pgn: 103
dfh: a
trm: בשלמא לרב
txt:
<span class='five'>בשלמא לרב. </span>דאמר נקב הוי בנין האי נמי בנין הוה כל שהוא ואע'פ שימלאנו הרי הועיל לבנין שקודח החור: 


lvr: 21
pgn: 103
dfh: a
trm: אלא לשמואל
txt:
<span class='five'>אלא לשמואל. </span>דאמר נוקב לאו בונה הוא בשלמא נקב דלול איכא למימר מכה בפטיש אבל זה שעומד לסתום לאו גמר מלאכה הוא: 


lvr: 21
pgn: 103
dfh: a
trm: דחק קפיזא בקבא
txt:
<span class='five'>דחק קפיזא בקבא. </span>בגולם גדול הראוי לחוק בו קב חקק שלש לוגין ואע'פ שעתיד להוסיף יש שמקיימין כן: 


lvr: 21
pgn: 103
dfh: a
trm: עושין כן
txt:
<span class='five'>עושין כן. </span>מכין ג' על הטס ואחת על הסדן להחליק הקורנס שלא יבקע הטס שהוא דק ובעלי מטבע במקומנו ראיתי עושין כן: 


lvr: 21
pgn: 103
dfh: a
trm: מזרד
txt:
<span class='five'>מזרד. </span>זרדין לחין חדשים של שנה זו ופעמים שהן מרובין ומכחישים האילן ומתייבשין וקוצצין אותם ממנו: 


lvr: 21
pgn: 103
dfh: a
trm: גמ' <span class='five'>לביזרא דקרא
txt:
<span class='five'>גמ' <span class='five'>לביזרא דקרא. </span>לזרוע בתוכה נימא של דלעת ואע'ג דשנינו <span class='mareimakom'>(לעיל דף צ:)</span> לענין הוצאת זרע דלועין שנים שאין אדם טורח בנימא אחת ה'מ הוצאה דכי מפיק תרתי מפיק כי הדדי שאינו זורע אחת לבדה אבל לענין חרישה כל גומא וגומא באפי נפשה עביד לה: 


lvr: 21
pgn: 103
dfh: a
trm: זרדין
txt:
<span class='five'>זרדין. </span>מין קנים הם ובעודן רכים זורדין אותם למאכל אדם נתקשו מעט ראויין למאכל בהמה יבשו עומדין להסקה: 


lvr: 21
pgn: 103
dfh: a
trm: משום רושם
txt:
<span class='five'>משום רושם. </span>סימן שהיו עושים בקרשי המשכן מפני שמפרקין אותו ולכשיקימוהו לא יחלפו סדר הקרשים ואתא ר' יוסי למימר דאפי' לא כתב אלא רשם שני רשימות בעלמא לסימן חייב: 


lvr: 21
pgn: 103
dfh: a
trm: מצינו שם קטן כו'
txt:
<span class='five'>מצינו שם קטן כו'. </span>הא אתא לאשמועינן רבי יהודה דאע'ג שלא נגמר מלאכתו שנתכוין לכתוב תיבה גדולה וכתב מקצת ואותו מקצת הויא תיבה המתקיימת במקום אחר חייב: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 103
dfh: a
trm: הא ב' אותיות והן שם אחד
txt:
<span class='five'>הא ב' אותיות והן שם אחד. </span>כגון שש מששך או תת מתתנן או חח מחחים לא מיחייב מדלא נקט רבי יהודה חד מהנך: 


lvr: 21
pgn: 103
dfh: a
trm: בית אחד בנפה
txt:
<span class='five'>בית אחד בנפה. </span>לאחר שהסיך נצרים של שתי עושה באריגת ערב נצר אחד מלמטה ואחד ממעלה והן קרוין בתים והם עונבין את השתי כדרך רכיבתו ועומד האריג ובית אחד אין מתקיים ומשום דלאו חוטין נינהו קרי להו בית כמו בתי נירין שאין לה בתי נירין אחרים:  ת'ל                     </span></span>


lvr: 21
pgn: 103
dfh: b
trm: שם משמעון
txt:
<span class='five'>שם משמעון. </span>ולגבי בגד נמי שני חוטין ובנפה שני בתין שמקיימין כך לפי שאין אדם אורג בגד ביום אחד ועושה נפה בבת אחת ומתחיל ועושה כדי קיום שלא יהא נסתר מאליו: 


lvr: 21
pgn: 103
dfh: b
trm: אלא ב' אותיות של שם אחד כגון שש תת
txt:
<span class='five'>אלא ב' אותיות של שם אחד כגון שש תת. </span>והן מתיבות גדולות כגון שש מששבצר מששך ששמם תת מתתראו תתנו וכ'ש אם נתכוין לקטנה תחילה: 


lvr: 21
pgn: 103
dfh: b
trm: וכ'ת אלף אלף דאאזרך
txt:
<span class='five'>וכ'ת אלף אלף דאאזרך. </span>שהם שתי אותיות מתיבה גדולה אבל לא מצינו שהיא תיבה קטנה בכל המקרא: 


lvr: 21
pgn: 103
dfh: b
trm: כיון דאיתא בגלטורי
txt:
<span class='five'>כיון דאיתא בגלטורי. </span>קמיעות וכתבים של מכשפות ושל שמות קורין בלשון לטי'ן של מינין קלוטרוס ורגילין סופרין לכתוב בהן תיבות של שתי אותיות ואינם תיבות במקום אחר: 


lvr: 21
pgn: 103
dfh: b
trm: הנה מהנה
txt:
<span class='five'>הנה מהנה. </span>א'נ הנה הוה ליה למכתב וכתב מהנה מ'ם יתירה ומאחת יתירה הלכך למדרשינהו לכולהו כתבינהו ודרוש אחת הנה בלא מ'ם הכי אחת שהיא הנה הנה שהיא אחת לתרי גווני איכא למידרש משמעותייהו ועשה עבירה אחת והיא לו הנה חייב חטאות הרבה אי נמי ועשה אחת עשייתו חשובה לו כאחת ואע'פ שהנה היו משמע שהרבה עבירות עשה והיינו הנה שהיא אחת הלכך תרוייהו דריש ביה פעמים שהיא כן ופעמים שהיא כן כדמפרש לקמיה: 


lvr: 21
pgn: 103
dfh: b
trm: אחת שמעון
txt:
<span class='five'>אחת שמעון. </span>כלומר דריש מ'ם יתירה אחת הוי משמע דאינו חייב עד שיכתוב כל התיבה שנתכוין לכתוב: 


lvr: 21
pgn: 103
dfh: b
trm: מאחת שם משמעון
txt:
<span class='five'>מאחת שם משמעון. </span>כתב מאחת למימר דאפילו לא כתב אלא מקצתה ובלבד שתהא מקויימת במקום אחר דומיא דאחת דרישיה דקרא: הנה הוי משמע אבות כתב מהנה לרבויי תולדות: 


lvr: 21
pgn: 103
dfh: b
trm: אחת שהיא הנה
txt:
<span class='five'>אחת שהיא הנה. </span>דאמרן לעיל ה'ד כגון שעשאן בזדון שבת ושגגת מלאכות ואע'ג דכולן אינן אלא חילול שבת אחת מיחייב לכל מלאכה ומלאכה דגופי מלאכות מחלקין הואיל ואיכא שגגה טובא: 


lvr: 21
pgn: 103
dfh: b
trm: הנה שהיא אחת שגגת שבת וזדון מלאכות
txt:
<span class='five'>הנה שהיא אחת שגגת שבת וזדון מלאכות. </span>שאף על פי שהן גופי מלאכות הרבה אינו חייב אלא אחת דחדא שגגה היא: 


lvr: 21
pgn: 103
dfh: b
trm: מי דמי כו'
txt:
<span class='five'>מי דמי כו'. </span>זה שנתכוין לכתוב שם משמעון מ'ם פתוחה כתב והיכי קרי ליה מתקיימת במקום אחר והא לא הויא: 


lvr: 21
pgn: 103
dfh: b
trm: מכאן רמז כו'
txt:
<span class='five'>מכאן רמז כו'. </span>כלומר מ'ם דונסכיהם דריש ליה בפתוחה [שמע מינה] בפתוח ועשאו סתום דכשר ומדפתוח ועשאו סתום כשר הוא הדין נמי סתום ועשאו פתוח כגון שם משמעון וכשר להתקיים במקום שם:  עלויי


lvr: 21
pgn: 104
dfh: a
trm: עלויי קא מעלי ליה
txt:
<span class='five'>עלויי קא מעלי ליה. </span>שהיתה מם סתומה בלוחות אבל מם פתוחה לא היתה בלוחות כדמפרש מנצפך צופים אמרום וכיון דאמר רב חסדא מם וסמך שבלוחות בנס היו עומדים לא אפשר לאוקומיה אלא בסתומה דהואיל והכתב היה נראה משני עבריהם היה לה ליפול אם לא שבנס היה עומד אבל פתוחה אין בה נס ע'כ מנצפך דרבי ירמיה דאמר צופים אמרום בפתוחים קאמר יש שמקשין סוגיא זו על סוגיא דאמר במגילה דרמינן הא דר' ירמיה אהא דרב חסדא אלמא תרוייהו בסתומין ואין זו קושיא שכן דרך הש'ס המקשן מהפך הסברא כאן כדי שיקשה ובמקום אחר מהפכו לפי הקושיא ואי הוה בעי התם לתרוצי כי איתמר דרב חסדא בסתומין ודר' ירמיה בפתוחין הוה מתרץ ליה אלא תירוצא מעליא שני ליה התם וה'נ: 


lvr: 21
pgn: 104
dfh: a
trm: ונקרא מבחוץ
txt:
<span class='five'>ונקרא מבחוץ. </span>האותיות הפוכות והתיבה הפוכה ולא אשמועינן אלא שהיה החקק נוקב את כל הלוח ולפיכך היו מם וסמך בנס: 


lvr: 21
pgn: 104
dfh: a
trm: מאמר פתוח ומאמר סתום
txt:
<span class='five'>מאמר פתוח ומאמר סתום. </span>יש דברים שנתן רשות לדורשן ויש שאתה מצווה לסותמן כגון מעשה מרכבה: 


lvr: 21
pgn: 104
dfh: a
trm: נאמן כפוף
txt:
<span class='five'>נאמן כפוף. </span>אדם כשר צריך להיות כפוף ועניו וסופו להיות פשוט וזקוף לעולם הבא: 


lvr: 21
pgn: 104
dfh: a
trm: סימנים
txt:
<span class='five'>סימנים. </span>של סדר שמועות דתנא או אמורא בגירס' דלא תשכח אחת מהן כגון אלו שבש'ס: 


lvr: 21
pgn: 104
dfh: a
trm: מ'ט מהדר אפיה דקו'ף מרי'ש
txt:
<span class='five'>מ'ט מהדר אפיה דקו'ף מרי'ש. </span>לישנא דמעליא הוא שאחוריו של רי'ש לגבי הקו'ף שאין הקב'ה רוצה להסתכל בפני רשע: 


lvr: 21
pgn: 104
dfh: a
trm: אמת מלבן לבוני
txt:
<span class='five'>אמת מלבן לבוני. </span>מושכבין תחתיה אותיותי' כמין לבינה דאל'ף הרי יש לה ב' רגלים ומושבה טוב ורגל השני רחב: 


lvr: 21
pgn: 104
dfh: a
trm: אמר ליה אח'ס בט'ע גי'ף
txt:
<span class='five'>אמר ליה אח'ס בט'ע גי'ף. </span>אלפא ביתא היא אצל א'ת ב'ש וכולן סדורות בספר יצירה: 


lvr: 21
pgn: 104
dfh: b
trm: על שני לוחי פנקס
txt:
<span class='five'>על שני לוחי פנקס. </span>פנקס של חנוונים כעין אותן של סוחרים שיש להם לוחים הרבה חקוקין וטוחין בשעוה: 


lvr: 21
pgn: 104
dfh: b
trm: על שני לוחי פנקס
txt:
<span class='five'>על שני לוחי פנקס. </span>רבותא אשמועינן דאע'ג דלאו אלוח אחד הם אם נהגין ונקרין זה עם זה שכתובין על שני שפתי הלווחין סמוכים זה לזה חייב: 


lvr: 21
pgn: 104
dfh: b
trm: נתכוין לכתוב חי'ת
txt:
<span class='five'>נתכוין לכתוב חי'ת. </span>ודילג הקולמוס ולא נראה הגג של חי'ת אלא שני הרגלים ונראה כשני זיינין: 


lvr: 21
pgn: 104
dfh: b
trm: על שני דפי פנקס
txt:
<span class='five'>על שני דפי פנקס. </span>שעשוי עמודים כמגילה וכתב אות בעמוד זה ואות בזה ואינו יכול לקרבן אלא אם כן יחתוך הפסק שביניהם וה'ה לכותלי הבית רחוקין זה מזה ותנא ברישא שני כותלי הבית דסתמא אין נהגין זה עם זה והדר תנא שני דפי פנקס וה'ה לכותלי הבית ולא זו אף זו קתני: 


lvr: 21
pgn: 104
dfh: b
trm: כתב אות אחת על שם נוטריקון
txt:
<span class='five'>כתב אות אחת על שם נוטריקון. </span>שעשה סימן נקודה עליה לומר שלהבין בה תיבה שלימה כתבה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 104
dfh: b
trm: הוציא כשפים
txt:
<span class='five'>הוציא כשפים. </span>שלא היה יכול להוציאן כתובים שהיו החרטומין בודקין כל היוצאים שלא יוציאו כשפים ללמדם לבני מדינה אחרת: 


lvr: 21
pgn: 104
dfh: b
trm: מחוסר מעשה דקריבה
txt:
<span class='five'>מחוסר מעשה דקריבה. </span>אינו מקרבן אלא על ידי קציצה המפסיק ביניהן וכי קאמר רב אמי כגון כתב אחת על שפת לוח זו בטבריה ואחת על שפת לוח זו בצפורי ואתה יכול לקרבן שלא במעשה אלא קריבה בעלמא: 


lvr: 21
pgn: 104
dfh: b
trm: רבא אמר כגון שנטלו לתגא דדלית
txt:
<span class='five'>רבא אמר כגון שנטלו לתגא דדלית. </span>דלא הוי אלא הגהת אות אחת ובדבר מועט חייב הואיל וזהו תיקון הספר דאסור לאדם לשהות ספר שאינו מוגה משום אל תשכן באהליך עולה <span class='mareimakom'>(איוב יא) </span> והוה ליה ככתב אות אחת והשלימה לספר דאמרן לעיל דחייב ואפי' לרבנן:  ועלו


lvr: 21
pgn: 105
dfh: a
trm: דבעי זיוני
txt:
<span class='five'>דבעי זיוני. </span>שעדיין צריכות ראשי הזיינין לזיינן בתגין שלהן שהזיינין צריכות ג' זיונין ימין ושמאל ולמעלה כדאמרינן במנחות <span class='mareimakom'>(דף כט:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 105
dfh: a
trm: כרמל
txt:
<span class='five'>כרמל. </span>גבי מנחת העומר כתיב גרש כרמל שמביאה כשהיא לחה בעוד שהזרע נפוח והכר של קש מלא הימנו: 


lvr: 21
pgn: 105
dfh: a
trm: מתני'</span> <span class='five'>אחת שחרית ואחת בין הערבים
txt:
<span class='five'>מתני'</span> <span class='five'>אחת שחרית ואחת בין הערבים. </span>כיון דהו'ל שהות בינתים כדי לידע הוה ליה כשתי העלמות: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 105
dfh: a
trm: יש ידיעה לחצי שיעור
txt:
<span class='five'>יש ידיעה לחצי שיעור. </span>לחלק כדי שלא יצטרף עמו חצי האחר:  הדרן עלך הבונה <span class='shastitle7'>רבי אליעזר. </span> אתא לפרושי שיעור אורג שמנו באבות מלאכות <span class='mareimakom'>(לעיל דף עג.)</span> דתנן התם שני חוטין: 


lvr: 21
pgn: 105
dfh: a
trm: בנפה ובכברה
txt:
<span class='five'>בנפה ובכברה. </span>הנך לאו נירין ממש אלא משרשר ומרכיב חוט א' [של ערב] בשתי מלמטה ואחד מלמעלה ומעמיד השתי בהן כתקנו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 105
dfh: a
trm: כי אתא ר' יצחק תני
txt:
<span class='five'>כי אתא ר' יצחק תני. </span>מתני' הכי ר'א אומר האורג ב' חוטין בתחלה ולא פליג ר'א ארבנן אלא באחד על האריג: 


lvr: 21
pgn: 105
dfh: a
trm: להאי גיסא
txt:
<span class='five'>להאי גיסא. </span>אלימי ג' ולא ב' משום דשנים סתרי דמתוך עוביין אינן נדבקים יפה זה בזה וקטיני בשנים מיחייב: 


lvr: 21
pgn: 105
dfh: a
trm: ובשפה ב' חוטין ברוחב ג' בתי נירין
txt:
<span class='five'>ובשפה ב' חוטין ברוחב ג' בתי נירין. </span>יש שאורגין סביב [הבגד] השפה באורך הבגד כולו מין אחר של [שתי] ורוחב ברוחב הבגד כשיעור שלשה בתי נירין והאורג בו שני חוטין  חייב: 


lvr: 21
pgn: 105
dfh: a
trm: למה זה דומה
txt:
<span class='five'>למה זה דומה. </span>כלומר להכי מחייבי באריג קצר כי האי ולא אמרי כמלא רוחב הסיט כדמשערינן במתני' באורג באמצע הבגד: 


lvr: 21
pgn: 105
dfh: a
trm: תרתי בבתי נירא וחדא בנירא
txt:
<span class='five'>תרתי בבתי נירא וחדא בנירא. </span>ב' פעמי' מרכיב לחוט של שתי בבת נירא דהיינו שקורין ליצ'א: 


lvr: 21
pgn: 105
dfh: a
trm: מצוביתא
txt:
<span class='five'>מצוביתא. </span>ביריעת גרדין האורגין ברגל הוא וקורין לימיי'ש והיא במקום הקנה העולה ויורד ביריעת אריגת נשים שקורין פריש'א: 


lvr: 21
pgn: 105
dfh: a
trm: הא תנינא ליה באבות מלאכות
txt:
<span class='five'>הא תנינא ליה באבות מלאכות. </span>ולמה לי למיהדר ולמתנייה הכא הואיל ולא לפרושי בה מידי אתא בשלמא אורג משום פלוגתא ושתי בתי נירין לאשמועינן בנירין ובקירוס ובנפה ובכברה וסל דלא תנא לה התם:  דעבדה


lvr: 21
pgn: 105
dfh: b
trm: כי כיסתא
txt:
<span class='five'>כי כיסתא. </span>הולכת ומתקפלת שאין הבגד שוה ובולט בבגד כמין כיס וצריך לקרוע הבגד למטה ומולל לפניו והתפירה מתיישבת: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 105
dfh: b
trm: הסיט כפול
txt:
<span class='five'>הסיט כפול. </span>מפרש בגמרא סיט הוא הפסק שבין אצבע לאמה כמו שאדם יכול להרחיבו ואם טוה וליבן וניפץ וצבע שהן כולן אבות מלאכות חוט א' ארוך כשיעור הזה חייב: 


lvr: 21
pgn: 105
dfh: b
trm: האורג ב' חוטין שיעורו
txt:
<span class='five'>האורג ב' חוטין שיעורו. </span>ברוחב הבגד כמלא הסיט שאע'פ שלא ארגו על פני כל רוחב הבגד חייב: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 105
dfh: b
trm:
נראה בעיני דהכי גרסי' ורמינהו הקורע בחמתו ובאבלו ועל מתו חייב ואע'פ כו' ולמאי דגרס הקורע בחמתו ובאבלו ועל מתו אע'פ כו' לא ידענא מאי יצא ידי הקריעה שייך למימר אבחמתו ואמאי נקט בחמתו: <span class='five'>יצא ידי הקריעה

txt:
<span class='five'>נראה בעיני דהכי גרסי' ורמינהו הקורע בחמתו ובאבלו ועל מתו חייב ואע'פ כו' ולמאי דגרס הקורע בחמתו ובאבלו ועל מתו אע'פ כו' לא ידענא מאי יצא ידי הקריעה שייך למימר אבחמתו ואמאי נקט בחמתו: <span class='five'>יצא ידי הקריעה. </span>שאדם חייב לקרוע על מתו: 


lvr: 21
pgn: 105
dfh: b
trm: הא במת דידיה
txt:
<span class='five'>הא במת דידיה. </span>ברייתא דקתני חייב במת דידיה שחייב לקרוע עליו הלכך קריעה דידיה לאו קלקול הוא אלא תקון: 


lvr: 21
pgn: 105
dfh: b
trm: לעול' במת דידיה
txt:
<span class='five'>לעול' במת דידיה. </span>שמוטל עליו לקוברו ומיהו בהנך דלאו בני אבלו' נינהו שאינן מאותן האמורים בפרשת כהנים <span class='mareimakom'>(ויקרא כא) </span> אביו ואמו בנו ובתו ואחיו ואחותו: ופרכינן ואי חכם הוא זה שמת חיובי מיחייב נמי לקרוע וכיון דמיחייב מתקן הוא ואמאי פטור: 


lvr: 21
pgn: 105
dfh: b
trm: מברין עליו ברחבה
txt:
<span class='five'>מברין עליו ברחבה. </span>שהיו מברין האבלין ברחבה סעודה ראשונה שאבל אוכל אינו אוכל משלו ואסור דקאמר ליה רחמנא ליחזקאל <span class='mareimakom'>(כד) </span> לחם אנשים לא תאכל: 


lvr: 21
pgn: 105
dfh: b
trm: לס'ת שנשרף
txt:
<span class='five'>לס'ת שנשרף. </span>הרואה ס'ת שנשרף חייב לקרוע כדאמרינן במו'ק <span class='mareimakom'>(דף כו.)</span> במגילה ששרף יהויקים דכתיב לא פחדו ולא קרעו בגדים אף נשמת ישראל הניטלת דומה לו שאין לך ריק בישראל שאין בו תורה ומצות: 


lvr: 21
pgn: 105
dfh: b
trm: הא ר' יהודה כו'
txt:
<span class='five'>הא ר' יהודה כו'. </span>ומתו אמתו הכי נמי הוה מצי לתרוצי אלא מעיקרא אהדר לאוקמינהו כחד תנא ולא מתוקמא אלא כר' יהודה דהא מלאכה שאינה צריכה לגופה היא כמוציא את המת  לקוברו: 


lvr: 21
pgn: 105
dfh: b
trm: מדה כנגד מדה
txt:
<span class='five'>מדה כנגד מדה. </span>הוא לא נתאבל על שנתקצרו ימי החכם אף לחייו לא יחושו מן השמים: 


lvr: 21
pgn: 105
dfh: b
trm: ימים האריכו
txt:
<span class='five'>ימים האריכו. </span>שכלו ימיהם בטוב דחשיב אריכות ימים כדאמרי' בסדר יומא <span class='mareimakom'>(דף עא.)</span> כי אורך ימים ושנות חיים יוסיפו וכי יש לך שנים של חיים ושנים שאינם של חיים אמר רבי אלעזר אלו שנותיו של אדם שמתהפכות עליו מרעה לטובה:  ידאגו                     </span>


lvr: 21
pgn: 106
dfh: a
trm: חוץ מחובל
txt:
<span class='five'>חוץ מחובל. </span>באדם דמקלקל הוא וחייב דתנן <span class='mareimakom'>(ב'ק פז.)</span> החובל בחברו בשבת פטור מלשלם מפני שנדון בנפשו: 


lvr: 21
pgn: 106
dfh: a
trm: ומבעיר
txt:
<span class='five'>ומבעיר. </span>את הגדיש מקלקל הוא וחייב כדתנן <span class='mareimakom'>(שם דף לד:)</span> והוא שהדליק את הגדיש פטור מן תשלומין מפני שנדון בנפשו: 


lvr: 21
pgn: 106
dfh: a
trm: בצריך
txt:
<span class='five'>בצריך. </span>לדם היוצא מן החבלה לכלבו ואם מקלקל הוא אצל נחבל מתקן הוא אצל הכלב: 


lvr: 21
pgn: 106
dfh: a
trm: והא תנן כל המקלקלין פטורין
txt:
<span class='five'>והא תנן כל המקלקלין פטורין. </span>ואפי' חובל ומבעיר וקשיין אהדדי ולרבי אבהו פריך: 


lvr: 21
pgn: 106
dfh: a
trm: מתני' ר' יהודה
txt:
<span class='five'>מתני' ר' יהודה. </span>דאית ליה מקלקל בחבורה פטור ולא איתפרש היכא ול'נ מתני' ר' יהודה היא דאמר מלאכה שאינה צריכה לגופה חייב עליה הלכך חיובא דחובל בצריך לכלבו ומבעיר בצריך לאפרו משכחת לה דאע'פ דמקלקל הוא אצל מלאכה עצמה מתקן הוא אצל אחרים ולר' יהודה כי האי גוונא מלאכה הוא משום תקון אחרים אבל מקלקל ואינו מתקן פטור ואע'ג דרישא דמתני' אוקימנא כר'ש דקתני קורע על מתו פטור סיפא ר'י: 


lvr: 21
pgn: 106
dfh: a
trm: וברייתא ר'ש היא
txt:
<span class='five'>וברייתא ר'ש היא. </span>דאמר מלאכה שאינה צריכה לגופה פטור עליה הלכך אין לך חובל ומבעיר שאין מקלקל ואפי' מבעיר עצים לקדרתו מקלקל הוא אצל עצים ומה שהוא מתקן אצל אחרים לר'ש לא חשיב דהא מלאכה שאינה צריכה לגופה היא אלא משום דמקלקל בחבלה ובהבערה חייב כדיליף לקמיה: 


lvr: 21
pgn: 106
dfh: a
trm: מדאיצטריך קרא
txt:
<span class='five'>מדאיצטריך קרא. </span>וביום השמיני ביום יתירא ואפי' בשבת ומילה חובל הוא מכלל דשאר מקלקלין בחבורה חייב: 


lvr: 21
pgn: 106
dfh: a
trm: בישול פתילה
txt:
<span class='five'>בישול פתילה. </span>שהוא מדליק פתילה של אבר ונותנה לתוך פיה ודרך בישול הוא זה וחייב על הבישול שאינו מקלקל האבר בבישולו אלא מתקן וצורף: 


lvr: 21
pgn: 106
dfh: a
trm: רב יוסף מחוי
txt:
<span class='five'>רב יוסף מחוי. </span>האי הסיט כפול דמתני' כפול ממש בריוח קצר שבין אצבע לאמה משער שני פעמים: 


lvr: 21
pgn: 106
dfh: a
trm: מחוי פשוט
txt:
<span class='five'>מחוי פשוט. </span>בריוח שבין גודל לאצבע פעם אחד הוא כפול דמתניתא שיש בו כפלים כאותו שבין אמה לאצבע: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 106
dfh: a
trm: הצד צפור
txt:
<span class='five'>הצד צפור. </span>עד שהכניסו למגדל משטיי'ר בלע'ז חייב דזו היא צידתו אבל אם הכניסו לבית אינו ניצוד בכך שיוצא לו דרך חלונות:  וצבי


lvr: 21
pgn: 106
dfh: b
trm: וצבי
txt:
<span class='five'> וצבי. </span>ניצוד משהכניסו לביתו ונעל בפניו אבל אם הכניסו לגינה או לחצר אין זו צידה: 


lvr: 21
pgn: 106
dfh: b
trm: המחוסר צידה
txt:
<span class='five'>המחוסר צידה. </span>שקשה לתופסו שם כדמפרש בגמ': <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 106
dfh: b
trm: אין צדין מהן בי'ט
txt:
<span class='five'>אין צדין מהן בי'ט. </span>אלמא לאו ניצוד ועומד קא חשיב ליה ש'מ המכניסו לביבר אין זו צידתו: 


lvr: 21
pgn: 106
dfh: b
trm: הא רבי יהודה
txt:
<span class='five'>הא רבי יהודה. </span>ההיא דאין צדין רבי יהודה היא דבמתניתין לא חשיב לה צידה עד שיכניסו לבית: 


lvr: 21
pgn: 106
dfh: b
trm: בצפור דרור
txt:
<span class='five'>בצפור דרור. </span>מתני' דקתני צפור לבית לא בצפור דרור עסקינן שדרכה לדור בבית כבשדה ונשמטת מזוית לזוית: 


lvr: 21
pgn: 106
dfh: b
trm: ארישא קאי
txt:
<span class='five'>ארישא קאי. </span>דאף בשעת הטל אם מקלחות ובאות שרי ואי לא אסור: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 106
dfh: b
trm: לא יכול אחד לנעול
txt:
<span class='five'>לא יכול אחד לנעול. </span>אורחיה הוא לנעול בשנים והרי לכל אחד מלאכה דבלא איהו לא מתעבדא: 


lvr: 21
pgn: 106
dfh: b
trm: ורבי שמעון פוטר
txt:
<span class='five'>ורבי שמעון פוטר. </span>לטעמיה דדריש קראי למיפטר זה אינו יכול וזה אינו יכול בפרק המצניע <span class='mareimakom'>(לעיל צב:)</span>: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 106
dfh: b
trm: עד שיכניסנו לגורזקי שלו
txt:
<span class='five'>עד שיכניסנו לגורזקי שלו. </span>בית משמר העשוי לו כמין תיבה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 106
dfh: b
trm: ונמצא צבי
txt:
<span class='five'>ונמצא צבי. </span>שהוא ניצוד כבר שמור בתוכו וכן  אע'פ שעמד הראשון אין זה אלא כשומרו לצבי שהיה לו מאתמול:  גמ'


lvr: 21
pgn: 107
dfh: a
trm: גמ'</span> <span class='five'>תחת כנפיו
txt:
<span class='five'>גמ'</span> <span class='five'>תחת כנפיו. </span>תחת כנפי כסותו ואין יכול לצאת שננעל בפניו מאליו: 


lvr: 21
pgn: 107
dfh: a
trm: אם לעשות לה פה
txt:
<span class='five'>אם לעשות לה פה. </span>בתוספתא תני הכי אם לקולפה ולעשות לה פה כדרך שרופאים של עכשיו עושין דמתקן לה פתח: 


lvr: 21
pgn: 107
dfh: a
trm: ליטול בה את הקוץ
txt:
<span class='five'>ליטול בה את הקוץ. </span>והיינו דומיא דלחה דמצער ליה ואינו חושש אם יסתם מיד וקאמר ניטלת לכתחילה מחט של יד היא מחט שתופרין בה בגדים ומשום דקתני בהדה ושל שק לפתוח בה את הדלת קרי לה להאי מחט של יד: 


lvr: 21
pgn: 107
dfh: a
trm: כופין
txt:
<span class='five'>כופין. </span>לכתחילה ולא שיכבה את הנר ואשמעינן דכלי ניטל להצלת דבר שאינו ניטל בשבת: 


lvr: 21
pgn: 107
dfh: a
trm: על עקרב שלא תשוך
txt:
<span class='five'>על עקרב שלא תשוך. </span>ואע'ג דממילא מתציד:  הדרן עלך האורג <span class='shastitle7'>שמנה שרצים. </span>החולד והעכבר וגו' <span class='mareimakom'>(ויקרא יא) </span>: 


lvr: 21
pgn: 107
dfh: a
trm: והחובל בהן חייב
txt:
<span class='five'>והחובל בהן חייב. </span>דיש להן עור כדמפרש בגמרא והויא ליה חבורה שאינה חוזרת והויא ליה תולדה דשוחט. לוי'ה. ל'א כיון דיש להן עור נצבע העור בדם הנצרר בו דחייב משום צובע: 


lvr: 21
pgn: 107
dfh: a
trm: שלא לצורך פטור
txt:
<span class='five'>שלא לצורך פטור. </span>דאין במינו ניצוד והויא מלאכה שאינה צריכה לגופה ור' שמעון היא כדמוקי לה בגמ': 


lvr: 21
pgn: 107
dfh: a
trm: שמונה שרצים יש להן עורות
txt:
<span class='five'>שמונה שרצים יש להן עורות. </span>ופליג אדרבנן דאמרי בהעור והרוטב האנקה הכח והלטאה והחומט עורותיהן מטמאין בכעדשה כבשרן אלמא הני ארבעה לית להו עור: 


lvr: 21
pgn: 107
dfh: a
trm: אלה הטמאים
txt:
<span class='five'>אלה הטמאים. </span>בתר והאנקה והכח כתיב ודרשינן ה' יתירה דהטמאים לרבות שעורותיהן כבשרן וכתיב אלה למעוטי הנך דקרא קמא החולד והעכבר והצב: 


lvr: 21
pgn: 107
dfh: b
trm: למה שמנו חכמים
txt:
<span class='five'>למה שמנו חכמים. </span>בשחיטת חולין אלו שעורותיהן כבשרן והא ודאי משבשתא היא אדרבה למה שמנו חכמים אין להם עור דהא עורותיהן כבשרן קאמרי: 


lvr: 21
pgn: 107
dfh: b
trm: ואמר אביי הכי קאמר אין עור חלוק מבשר
txt:
<span class='five'>ואמר אביי הכי קאמר אין עור חלוק מבשר. </span>אלא לאותן ד' שלא מנו חכמים חולד ועכבר וצב ותנשמת אבל האנקה הכח והלטאה והחומט אין עורן חלוק מבשרן ולא הוי חבורה ומ'מ קשיא לרב: 


lvr: 21
pgn: 107
dfh: b
trm: אין עור מטמא כבשר כו'
txt:
<span class='five'>אין עור מטמא כבשר כו'. </span>והכי קאמרי ליה דקאמרת לענין שבת יש להן עור אבל לענין טומאה עורותיהן כבשרן דאיתרבו מהטמאים אין עור מטמא כבשר אלא לאותן ארבעה שמנו: 


lvr: 21
pgn: 107
dfh: b
trm: מכלל דרבי יוחנן כו'
txt:
<span class='five'>מכלל דרבי יוחנן כו'. </span>בתמיה והא קתני התם גבי טומאה דכל ח' שרצים לרבי יוחנן בן נורי יש להן עורות: 


lvr: 21
pgn: 107
dfh: b
trm: תריץ הכי
txt:
<span class='five'>תריץ הכי. </span>סמי מברייתא אלא ותני אין עור למה שמנו חכמים ומיהו לרב לא תקשי דהכי קאמרי ליה לענין שבת מודינא לך דהחובל בהן חייב אבל לענין טומאה פליגא דאין עור לאותן ד' שמנו: 


lvr: 21
pgn: 107
dfh: b
trm: רבי יהודה היא
txt:
<span class='five'>רבי יהודה היא. </span>דלענין טומאה לא יליף מאלה הטמאים אלא ההוא דאית ליה גישתא שעורו עב ויש לו עור ממש אינו כבשר ושאינו עב הוי כבשר והלטאה משום דעורה עב משוי ליה כחולדה בהעור והרוטב הלכך לענין שבת נמי לאו עור הוא בשלש מהן אנקה וכח וחומט אבל לרבנן דהעור והרוטב שמנו הלטאה בהך שעורותיהן כבשרן אלמא דטעמייהו לאו משום עור ולאו עור אלא משום דרשה דקרא לענין טומאה הוא דפליגי משום קרא אבל לענין שבת מודו דודאי עור הן: 


lvr: 21
pgn: 107
dfh: b
trm: דברי ר' יוחנן בן נורי
txt:
<span class='five'>דברי ר' יוחנן בן נורי. </span>דקתני בההיא ברייתא דלעיל לענין שבת כיון דלא איפלגו רבנן עליה אלא לענין טומאה דברי ר' יוחנן בן נורי ומחלוקתו מיבעי ליה: 


lvr: 21
pgn: 107
dfh: b
trm: מנין לחבורה שאינה חוזרת
txt:
<span class='five'>מנין לחבורה שאינה חוזרת. </span>ולמילף דההיא דחוזרת לאו חבורה היא כגון הנך דאין להן עור שנצרר בו הדם חבורתו חוזרת לקדמותה או מכה קטנה שלא נצרר הדם: 


lvr: 21
pgn: 107
dfh: b
trm: אלא ככושי כו'
txt:
<span class='five'>אלא ככושי כו'. </span>והאי נמר לשון תמורה היהפוך כושי עורו ונמר חברבורותיו כלומר וימיר חבורת עורו לחזור לקדמותו שלא יתקשה העור במקום המכה: 


lvr: 21
pgn: 107
dfh: b
trm: להוציא ממנה לחה
txt:
<span class='five'>להוציא ממנה לחה. </span>מלאכה שאינה צריכה לגופה היא שהפתח היא המלאכה וזה אין צריך להיות כאן פתח מעכשיו: 


lvr: 21
pgn: 107
dfh: b
trm: הצד נחש
txt:
<span class='five'>הצד נחש. </span>נמי הצידה היא המלאכה וזה אינו צריך לצידה אלא שלא תשכנו ואם יודע שתעמוד ולא תזיקנו לא היה צד: 


lvr: 21
pgn: 107
dfh: b
trm: מיחייב
txt:
<span class='five'>מיחייב. </span>ואף על פי שאינו מחובר לקרקע כדאמרינן בעלמא <span class='mareimakom'>(עירובין דף כח:)</span> מאוירא רבי:  פיטרא


lvr: 21
pgn: 109
dfh: a
trm: מעלה פוליפוס
txt:
<span class='five'>מעלה פוליפוס. </span>ריח החוטם והפה ול'נ דיד לאמה לאו לענין שחרית נקט לה אלא משום דמביא לידי קרי ובמסכת נדה <span class='mareimakom'>(דף יג:)</span> אמרינן בה תקצץ משום האי טעמא ומשום דתניא בה נמי לטותא דתיקצץ תנייה נמי גבי הנך וכן יד לפי טבעת למשמש בה תדיר מביאתו לידי תחתוניות: 


lvr: 21
pgn: 109
dfh: a
trm: כל מיני כשות שרי
txt:
<span class='five'>כל מיני כשות שרי. </span>למיכל בשבת כדתנן במתני' כל האוכלים אוכל אדם לרפואה דלא מוכחא מילתא: 


lvr: 21
pgn: 109
dfh: a
trm: שריקא טויא
txt:
<span class='five'>שריקא טויא. </span>לשרוק ולטוח שמן וביצים מגולגלין על הצלי כשהוא חם משחשכה שרי ובלבד שלא יהא רותח כדי לבשל ולא אמרינן דמי למתקן: 


lvr: 21
pgn: 109
dfh: a
trm: שנגפה
txt:
<span class='five'>שנגפה. </span>שנכשלה ולקתה לשון פן תגוף <span class='mareimakom'>(תהלים צא) </span> דם מגפתה <span class='mareimakom'>(מכשירין פ'ו מ'ח)</span>: 


lvr: 21
pgn: 109
dfh: a
trm: רוחצין במי גרר
txt:
<span class='five'>רוחצין במי גרר. </span>ואע'פ שהן מלוחין קצת דרך לרחוץ בהן בחול ולא מוכחא מילתא דלרפואה היא: 


lvr: 21
pgn: 109
dfh: a
trm: ולא במי משרה
txt:
<span class='five'>ולא במי משרה. </span>ששורין בו פשתן ואין דרך רחיצה בהן אלא לרפואה דמסו וכן בימה של סדום דמליח טובא ואין רוחצין בה אלא לרפואה ומוכחא מילתא: 


lvr: 21
pgn: 109
dfh: a
trm: הא
txt:
<span class='five'>הא. </span>דקתני רוחצים בים הגדול ר'מ היא דמשוי כל הימים כי הדדי ולא מפליג בין ים הגדול לשאר הימים: 


lvr: 21
pgn: 109
dfh: a
trm: כל הימים כמקוה
txt:
<span class='five'>כל הימים כמקוה. </span>לכל תורת מקוה ואין להם תורת מעיין ומה בין מקוה למעיין המעיין כשר לטבילת זב והזאת צפור מצורע דמים חיים הן ולקדש מי חטאת דבכולהו מים חיים כתיב בזב כתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא טו) </span> ורחץ בשרו במים חיים במצורע כתיב <span class='mareimakom'>(שם יד) </span> אל כלי חרס על מים חיים במי חטאת כתיב <span class='mareimakom'>(במדבר יט) </span> מים חיים אל כלי ומטהר טמאים הטובלים במימיו כשהן זוחלין ומקלחים שהרי זה דרכו של מעיין כל עצמן זוחלין הן ומקוה שהן מים מכונסין אם הטביל במימיו דרך זחילתן במקום קטפרס אינה טבילה עד שיהא במקום אשבורן שלו קווין ועומדין והכי תניא בת'כ אי מה מעיין מטהר בזוחלין אף מקוה מטהר בזוחלין ת'ל אך מעיין מטהר בזוחלין והמקוה באשבורן זהו פירוש מטהר בזוחלין בכל מקום ואני לא שמעתיו כן ואין המקוה כשר לטבילת זב ולהזיית מצורע ולקדש מי חטאת וכל הימים כמקוה שהכתוב קראן מקוה: 


lvr: 21
pgn: 109
dfh: a
trm: רבי יהודה אומר
txt:
<span class='five'>רבי יהודה אומר. </span>לא קרא הכתוב מקוה אלא לים הגדול דביה משתעי קרא במעשה בראשית ששם נקוו כל מי בראשית: 


lvr: 21
pgn: 109
dfh: a
trm: ולא נאמר ימים
txt:
<span class='five'>ולא נאמר ימים. </span>בלשון רבים אלא מפני שמעורבין בו מיני ימים הרבה שכל הנחלים הולכים אל הים: 


lvr: 21
pgn: 109
dfh: a
trm: רבי יוסי אומר כל הימים
txt:
<span class='five'>רבי יוסי אומר כל הימים. </span>וים הגדול תורת מעיין מים זוחלין עליהן לענין שהם מטהרין בזוחלין מפני שדרך להיות נחלים זוחלין עליהן וזה דרכן אבל פסולין הן לתורת מים חיים דהכתוב קראן מקוה:  אימור


lvr: 21
pgn: 109
dfh: b
trm: מי המשרה אמי המשרה לא קשיא
txt:
<span class='five'>מי המשרה אמי המשרה לא קשיא. </span>הך דקתני רוחצין במי המשרה אהנך תרתי דלעיל דקתני אבל לא במי המשרה הא דאישתהי הא דלא אשתהי: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 109
dfh: b
trm: איזביון
txt:
<span class='five'>איזביון. </span>דמתניתין הוא שקורין אברתא בר הינג ויש מרבותי מפרשים בר המג שגדל במקום גמי בר הינג שגדל בין ההגים רונצ'ץ: 


lvr: 21
pgn: 109
dfh: b
trm: בי שבבי
txt:
<span class='five'>בי שבבי. </span>בין השמשות בחשכותא דשמשי. ל'א בי שבבי בבית אחד משכניו שלא יריח הוא הריח שהוא קשה לו: 


lvr: 21
pgn: 109
dfh: b
trm: נסכרינן לנקבים דיליה
txt:
<span class='five'>נסכרינן לנקבים דיליה. </span>יסתום נחיריו שלא יריח ל'א יסתום נחיריו ונקבי אזניו שלא יצא כח המשקה מגופו: 


lvr: 21
pgn: 109
dfh: b
trm: עד דקיימי אאנפקא
txt:
<span class='five'>עד דקיימי אאנפקא. </span>שיעמדו על מדה מחזקת אנפק והיא רביעית הלוג כדאמרינן בחזקת הבתים <span class='mareimakom'>(ב'ב נח:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 109
dfh: b
trm: ברזינא לזיבורא
txt:
<span class='five'>ברזינא לזיבורא. </span>כוס קטן מאד ושמו ברזינא מאותן מי רגלים שותין למי שנשכתו צרעה ומתרפא: 


lvr: 21
pgn: 109
dfh: b
trm: אניגרון ואבנגר ותירייקי
txt:
<span class='five'>אניגרון ואבנגר ותירייקי. </span>מים שנשלק בהם בנגרי מין עשב ששמו בנגרי וסתם אניגרון מי שלק תרדין כדאמרינן <span class='mareimakom'>(ברכות דף לה:)</span> אניגרון מיא דסילקא ותירייקי צרי: 


lvr: 21
pgn: 109
dfh: b
trm: אידמי ליה כפרשא
txt:
<span class='five'>אידמי ליה כפרשא. </span>תופסו ומייסרו שהפחד והמרוצה והכשות מתישין כחו ומחמם ומת הנחש בתוכו: 


lvr: 21
pgn: 110
dfh: a
trm: דילמא חיויא דרבנן
txt:
<span class='five'>דילמא חיויא דרבנן. </span>שעבר על נידוי חכמים ונחש הנושכו על כך אין לו רפואה לפיכך לא נמצא לו רפואה: 


lvr: 21
pgn: 110
dfh: a
trm: דכי נח נפשיה דרב גזר רב יצחק
txt:
<span class='five'>דכי נח נפשיה דרב גזר רב יצחק. </span>שיהיו ממעטים משמחה אותה שנה ולא יהא אדם מביא אסא וגידמי להילולא בטבלא שהיו רגילים להביא הדס וענפי דקלים לשמוח לפני החתן והכלה וכשמביאים אותן לפניהם מקשקשים לפניהם בשוק בבואם בתופים וזוגין טבלא אשקליט'א וגזר שלא יקשקשו לפניהם עוד: 


lvr: 21
pgn: 110
dfh: a
trm: וליהדקיה מיניה
txt:
<span class='five'>וליהדקיה מיניה. </span>יוריד הסל מעט מעט לצד הנחש ויבדיל בו הנחש מבשרו שיעלה על הסל שאם אוחזו בידו או מנתקו בחזקה יכעוס וישכנו: 


lvr: 21
pgn: 110
dfh: a
trm: שחפי
txt:
<span class='five'>שחפי. </span>ענפים וקסמים וכל דבר המקשקש זה בזה ומשמיע קול כשיעבור עליהן וירגישו החתולים ויאכלוהו: 


lvr: 21
pgn: 110
dfh: a
trm: כרשינין לבני מעיים
txt:
<span class='five'>כרשינין לבני מעיים. </span>ואע'פ שקשה לשינים כדאמרינן בברכות <span class='mareimakom'>(דף מד:)</span> סד'א כיון שקשים לאדם לאו אורחיה למיכלינהו אי לאו לרפואה שיש בהם ומוכחא מילתא וניתסר קמ'ל: 


lvr: 21
pgn: 110
dfh: a
trm: סיסני
txt:
<span class='five'>סיסני. </span>כלי שנותנין בו תמרים כדאמרינן בעלמא <span class='mareimakom'>(ב'מ דף סז:)</span> ואי אגבהינהו בסיסני קננהו וסימניך דלא תחליף שמעתתא שם כלי זה יהא לך סימן שיש בו שני סמכין רב יוסף אמר שערי: 


lvr: 21
pgn: 110
dfh: a
trm: ולא מיעקרא
txt:
<span class='five'>ולא מיעקרא. </span>אינה נעקרת מלילד לפי שהיין מפיג חוזקן של סמנים ומתרפאה מן החולי: 


lvr: 21
pgn: 110
dfh: b
trm: קום מזוביך
txt:
<span class='five'>קום מזוביך. </span>חדלי מזוביך כמו ויעמוד השמן <span class='mareimakom'>(מלכים ב ד) </span>: 


lvr: 21
pgn: 110
dfh: b
trm: אי נקטא
txt:
<span class='five'>אי נקטא. </span>לה בידה חד יומא פסקה מזובה תרי יומי אית דגרס נקטה חדא נימא גרעין אחד: 


lvr: 21
pgn: 110
dfh: b
trm: נפל פורתא פורתא
txt:
<span class='five'>נפל פורתא פורתא. </span>קדחה הטלית מחום שריפת החולי שיצא עם הזיעה ונפלה חתיכות דקות: 


lvr: 21
pgn: 110
dfh: b
trm: והא אמר רב אשי
txt:
<span class='five'>והא אמר רב אשי. </span>דההוא לאו סירוס הוא אלא רמות רוחא נקיטא ליה לתרנגול ומשניטל הודו הוא מתאבל ואינו משמש אבל בסירוס אפילו ממילא אסור: 


lvr: 21
pgn: 111
dfh: a
trm: הכל מודים
txt:
<span class='five'>הכל מודים. </span>אע'פ שנחלקו בבכור שאחזו דם אי מקיזין או אין מקיזין דהוי מטיל מום בבעל מום ואיכא למאן דשרי להקיזו ולעשות בו מום מודין הם במחמץ מנחה אחר מחמץ שכל עשיותיה של מנחה נאסרו בחימוץ: 


lvr: 21
pgn: 111
dfh: a
trm: דכתיב לא תאפה חמץ לא תעשה חמץ
txt:
<span class='five'>דכתיב לא תאפה חמץ לא תעשה חמץ. </span>אפייה בכלל היתה ולמה יצאת להקיש אליה מה אפייה מיוחדת שהיא מעשה וחייבין עליה בפני עצמה כו' והכל מודים שאם לשה הראשון בחימוץ ובא השני וערכה בחימוץ והשלישי אפאה כולם חייבין: 


lvr: 21
pgn: 111
dfh: a
trm: הן הן החזירוני לנערותי
txt:
<span class='five'>הן הן החזירוני לנערותי. </span>הרפואות האמורות שם למי שאינו בריא בתשמיש ואמר ר' יוחנן לאחר שזקנתי החזירוני אותן רפואות לנערותי לתשמיש אלמא זקן מוליד: 


lvr: 21
pgn: 111
dfh: a
trm: אלא באשה
txt:
<span class='five'>אלא באשה. </span>שאינה מצווה בפריה ורביה כדאמרי' ביבמות פרו ורבו ומלאו את הארץ וכבשוה איש דרכו לכבש ואין דרכה של אשה לכבש: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 111
dfh: a
trm: לפני טיבול
txt:
<span class='five'>לפני טיבול. </span>לפני אכילה מותר שדרכן היה לטבול בחומץ בכל יום והרואה אומר זהו טיבולו ולאחר טיבול אסור הכל יודעין שכבר סעד וטבל כל צרכו: 


lvr: 21
pgn: 111
dfh: a
trm: ונימא מדלפני טיבול שרי כו'
txt:
<span class='five'>ונימא מדלפני טיבול שרי כו'. </span>דאין לך שאסור למקצת השבת ומותר למקצתו דהא שמעינן לרבא בפרק י'ט במסכת ביצה דאמר גבי טבילה הואיל בכי האי גוונא דקתני התם דאין מטבילין כלים בשבת ואדם טובל ואמרינן כלים מ'ט לא אמר רבא מפני שנראה כמתקן כלי אבל אדם נראה כמיקר ואמרי' תינח בשבת דשריא רחיצה ביוה'כ דאסור רחיצה והכל יודעין דטובל הוא ומתקן עצמו מאי איכא למימר הא איכא למיגזר אטו מתקן עור צבי ואמר רבא ליכא מידי דאיסור שבת דבשבת לישתרי וביוה'כ ליתסר והואיל ובשבת לא הוה למיסריה ביוה'כ נמי לא גזור עליה: 


lvr: 21
pgn: 111
dfh: a
trm: הכא גרסי' הדר ביה רבא מהא
txt:
<span class='five'>הכא גרסי' הדר ביה רבא מהא. </span>דקודם טיבול ומוקי מתניתין במגמע ופולט כאביי וזו נאמרה תחלה והדר ביה: 


lvr: 21
pgn: 111
dfh: a
trm: דילמא מההיא הדר ביה
txt:
<span class='five'>דילמא מההיא הדר ביה. </span>וסבר דביום הכפורים אסור לטבול ולא אמרינן הואיל וההיא איתמר ברישא: 


lvr: 21
pgn: 111
dfh: a
trm: למימרא דרב
txt:
<span class='five'>למימרא דרב. </span>בקולי <span class='mareimakom'>(נ'א</span> בכולי) שבת סבירא ליה כר' שמעון והא אמר כו': 


lvr: 21
pgn: 111
dfh: b
trm: אסור להדוקיה
txt:
<span class='five'>אסור להדוקיה. </span>בנקב משום סחיטה ואע'ג דלא קא מכוין לסחוט אלמא לא ס'ל כר'ש בדבר שאין מתכוין: 


lvr: 21
pgn: 111
dfh: b
trm: בלי גברי
txt:
<span class='five'>בלי גברי. </span>מתני לה לפלוגתא דרב ושמואל בלא אמוראים האומרים משמם אלא הם עצמם נחלקו בה: 


lvr: 21
pgn: 111
dfh: b
trm: אע'ג דלא שכיח
txt:
<span class='five'>אע'ג דלא שכיח. </span>שמן וורד במקומו של זה הסך ממנו ודמיו יקרים והכל יודעין שאינו סכו אלא לרפואה שרי דכל ישראל בני מלכים הם ור' יהודה אוסר דמוכחא מילתא ורב נמי כר'י ס'ל אלא במקומו הוא דשרי דשכיח דסכין שמן וורד ולא מוכחא מילתא:  הדרן עלך שמנה שרצים 


lvr: 21
pgn: 111
dfh: b
trm: ואלו קשרים
txt:
<span class='five'>ואלו קשרים. </span>המנוין באבות מלאכות דקתני הקושר והמתיר קשר של קיימא שאינו מתירו לעולם דומיא דקושרי חוטי יריעות הנפסקות: 


lvr: 21
pgn: 111
dfh: b
trm: כך הוא חייב על היתרן
txt:
<span class='five'>כך הוא חייב על היתרן. </span>כדילפי' בכלל גדול <span class='mareimakom'>(לעיל דף עד:)</span> מציידי החלזון שנצרכין לפרקים להתיר קשרי רשתות הקיימות כדי לקצרן או להרחיבן: 


lvr: 21
pgn: 111
dfh: b
trm: זממא
txt:
<span class='five'>זממא. </span>מנקבין לנאקה בחוטמ' ונותנין בה טבעת של רצועה וקושרין אותה ועומדת שם לעולם וכשרוצה לקושרה לבהמה קושר רצועה ארוכה באותה טבעת וקושרין בה ופעמים שמתירה: 


lvr: 21
pgn: 111
dfh: b
trm: איסטרידא
txt:
<span class='five'>איסטרידא. </span>גם הוא כמין טבעת שעושין מן עקל או מן רצועה בנקב שבראש הספינה ואותו קשר מתקיים וכשרוצה להעמידו קושר רצועה באותה טבעת ומעמידה בה וכשרוצה להתיר מתיר הרצועה ונוטלה: 


lvr: 21
pgn: 111
dfh: b
trm: יש לך קשרין שאין חייבין עליהן
txt:
<span class='five'>יש לך קשרין שאין חייבין עליהן. </span>חטאת כמו שחייבין על קשר הגמלין אלא פטור אבל אסור ובגמרא מפרש הי נינהו: 


lvr: 21
pgn: 111
dfh: b
trm: מפתח חלוקה
txt:
<span class='five'>מפתח חלוקה. </span>כמו שיש לגלחים כעין לשונות לכאן ולכאן וקושרים של ימין בכתף שמאל ושל שמאל בכתף ימין דכיון דכל יומא שרו ליה לא דמי מידי לקשר של קיימא ומותר לכתחילה: 


lvr: 21
pgn: 111
dfh: b
trm: קושרין בפני הבהמה
txt:
<span class='five'>קושרין בפני הבהמה. </span>חבל ברוחב הפתח: <span class='five'>גמ'  קיטרא                     </span>


lvr: 21
pgn: 112
dfh: a
trm: קיטרא דקיטרי בזממא
txt:
<span class='five'>קיטרא דקיטרי בזממא. </span>רצועה ארוכה שמכניסין בטבעת אסור לכתחילה לקושרה שם מפני שפעמים שמניח שם שבוע או שבועיים וקושר ומתיר ראש האחד שנתון ביתד או בעמוד שאסור בו האנקה והגמל: 


lvr: 21
pgn: 112
dfh: a
trm: תרתי דשי
txt:
<span class='five'>תרתי דשי. </span>שתי פתחים היינו אותן לשונות והוויין זו למעלה וזו למטה זו לימין וזו לשמאל ואם אינה מתרת אלא האחד יכולה לפושטה וללובשה בדוחק: 


lvr: 21
pgn: 112
dfh: a
trm: מהו דתימא חדא מינייהו בטולי מבטיל לה
txt:
<span class='five'>מהו דתימא חדא מינייהו בטולי מבטיל לה. </span>ותיהוי קשר של קיימא וכיון דלא ידעי הי מינייהו תרווייהו ליתסרו קא משמע לן: 


lvr: 21
pgn: 112
dfh: a
trm: חייסה על שערה
txt:
<span class='five'>חייסה על שערה. </span>שמא תוציא בדוחק ותינתק שערה ודפסקיא נמי איכא לשנויי כה'ג מהו דתימא מחתא ליה דרך רגלה ויוצאה קמ'ל דלא עבדה הכי משום צניעותא: 


lvr: 21
pgn: 112
dfh: a
trm: בדאושכפי
txt:
<span class='five'>בדאושכפי. </span>בקשר שהאושכף עושה כשתוחב הרצועה במנעל קושר קשר מתוכו שלא תוכל לצאת והוא קיים לעולם: 


lvr: 21
pgn: 112
dfh: a
trm: בדרבנן
txt:
<span class='five'>בדרבנן. </span>כשקושרים סביב רגלים אין קושרין בדוחק שפעמים שחולצו כשהוא קשור ונועלו כשהוא קשור ומיהו קשר של קיימא לא הוי שבשעת הטיט מתירין אותו וקושרין אותו בדוחק שלא ידבק בטיט וישמט מרגליו: 


lvr: 21
pgn: 112
dfh: a
trm: בדבני מחוזא
txt:
<span class='five'>בדבני מחוזא. </span>שהם רחבי לבב ומקפידים על לבושיהן ונעליהן להיות מכוונין וקושרין אותו בדוחק וצריך להתירו ערבית: 


lvr: 21
pgn: 112
dfh: a
trm: בדטייעי דקטרי אושכפי
txt:
<span class='five'>בדטייעי דקטרי אושכפי. </span>בסנדלים של ישמעאלים סוחרים שהאושכפים קושרים בהן הרצועות בקשר קבוע: 


lvr: 21
pgn: 112
dfh: a
trm: בדחומרתא דקטרי אינהו
txt:
<span class='five'>בדחומרתא דקטרי אינהו. </span>אלו סנדלים של שאר אנשים שאין רצועות קבועות בהן ע'י אומן אלא הם עצמן קושרין אותם בחומרתא בעלמא וקושרין ומתירין ופעמים שמתקיים שבת או חדש: 


lvr: 21
pgn: 112
dfh: a
trm: דנפקי בי תרי
txt:
<span class='five'>דנפקי בי תרי. </span>וצריך כל אחד ואחד לקשור לפי רגלו הלכך בכל יום קושרו ומתירו: 


lvr: 21
pgn: 112
dfh: a
trm: אי הכי מותר לכתחילה
txt:
<span class='five'>אי הכי מותר לכתחילה. </span>ומעיקרא סבר דלא רגיל למעבד הכי וקטרא דאושכפי הוה שרגיל להיות קבוע: 


lvr: 21
pgn: 112
dfh: a
trm: איפסיק רצועה דסנדליה
txt:
<span class='five'>איפסיק רצועה דסנדליה. </span>ונפל הסנדל מרגלו שע'י הרצועה הוא עומד שהסנדל פתוח מעל גביו וצדדיו של עץ או של עור שלוק וקשה והרצועות נקשרות על גב הרגל ומעמידות אותו: 


lvr: 21
pgn: 112
dfh: a
trm: דאי בעינא הפיכנא מימין לשמאל
txt:
<span class='five'>דאי בעינא הפיכנא מימין לשמאל. </span>שהסנדל יש לו שתי תרסיות והן של עור מקום קביעות הרצועות אחת מבחוץ ואחת מבפנים לבין שני רגלים כעין שיש למנעלים שלנו וכשנפסק הפנימי ראוי הוא לתקנו ואע'ג שתיקונו ניכר וגנאי הוא מיהו לצד פנים לא מיתחזי וכשנפסקה חיצונה אינו הגון שוב לתקנו והך דאביי חיצונה איפסיק משום הכי אסריה רב יוסף אפילו לטלטלו וא'ל אביי והא אכתי מנא הוא דהפיכנא ליה לרגל האחרת ונמצאת החיצונה פנימית: 


lvr: 21
pgn: 112
dfh: a
trm: טמא
txt:
<span class='five'> טמא. </span>לא פרחה טומאה מעליו דאכתי מנא הוא ואפילו נפסקה החיצונה דאי בעי מפיך ליה מימין לשמאל ונמצאת חיצונה נעשית פנימית: ואמר עולא גרסי': 


lvr: 21
pgn: 112
dfh: a
trm: אליבא דמאן
txt:
<span class='five'>אליבא דמאן. </span>מהני תנאי א'ר יוחנן דמאי דסבירא ליה לענין טומאה ס'ל לענין טלטול שבת אבל לענין חליצה מודה לבר פלוגתיה: 


lvr: 21
pgn: 112
dfh: a
trm: אילימא לרבנן
txt:
<span class='five'>אילימא לרבנן. </span>אשמעינן רבי יוחנן דכי היכי דלענין טומאה משוי ליה מנא לענין שבת נמי מנא הוא אבל לחליצה לאו מנא הוא ואינו כשר לחליצה והא אנן תנן חלצה בסנדל של שמאל בימין שהחליצה ברגל ימיני ואם נעל בו סנדל שמאל וחלצה כשר ואי נפסקה חיצונה דסנדל של שמאל אמאי לא הוה כשר לחלוץ הואיל ובעלמא סנדל הוא משום דחזי להפוכי ה'נ חזי להפוכי: 


lvr: 21
pgn: 112
dfh: a
trm: אלא אליבא דר'י
txt:
<span class='five'>אלא אליבא דר'י. </span>אמרה ר' יוחנן למילתיה ולאשמעינן דבחליצה מודה ר'י דמנא הוא כגון שנפסקה חיצונה של שמאל הופכו לימין וחולץ וכדתנן של שמאל בימין חליצתה כשירה: 


lvr: 21
pgn: 112
dfh: a
trm: אימא וכן לחליצה
txt:
<span class='five'>אימא וכן לחליצה. </span>כדמפרש ואזיל ואשמעינן דכי אמרינן חלצה כו' ואליבא דרבנן לא מצינן  לאוקמיה


lvr: 21
pgn: 112
dfh: b
trm: טמא מדרס
txt:
<span class='five'>טמא מדרס. </span>אם היה של זב והיה טמא מדרס לא טהר מטומאתו כשנפסקה ועודנו אב הטומאה: 


lvr: 21
pgn: 112
dfh: b
trm: מאי לאו
txt:
<span class='five'>מאי לאו. </span>אפילו חיצונה ומשום דחזי לאפוכי ולתקנה וה'ה אע'ג דלא תיקנה דע'כ אי כשנפסקה פרחה לה טומאתה תו לא הדרה אלא להכי נקט תקנה משום סיפא לאשמעינן רבותא דאע'ג דתיקנה לראשונה כי הדר נפסקה שניה טהור מן המדרס: 


lvr: 21
pgn: 112
dfh: b
trm: אבל טמא מגע מדרס
txt:
<span class='five'>אבל טמא מגע מדרס. </span>והוי ראשון לטומאה דעדיין כלי הוא דחזי למילתיה  דהא מיתקנה ראשונה ואף למדרס הוא ראוי אי הוה נעיל ליה זב מכאן ולהבא מיהו מטומאת מדרס קמייתא דהויא עליה טהו' כדאמרינן לקמן פנים חדשות באו לכאן וכל תורת מנעל שהיתה עליה בשעת קבלת טומאה ראשונה הלכה לה וכיון דכלי הוא הוי ראשון שהרי נגע בעצמו כשהיה אב הטומא' וכל זמן שהוא כלי וראוי לקבל טומאה לא טהר מטומאת המגע: 


lvr: 21
pgn: 112
dfh: b
trm: ליפלוג כו'
txt:
<span class='five'>ליפלוג כו'. </span>למה לי למינקט נפסקה שניה דנפסקו שתיהן הא ע'כ הא שניה החיצונה היא ומשום היא לחודה הוה ליה למיתני טהור מן המדרס: 


lvr: 21
pgn: 112
dfh: b
trm: ד' אזנים וד' תרסיותים
txt:
<span class='five'>ד' אזנים וד' תרסיותים. </span>והך דנפסק' שניה דקתני תרווייהו בחיצונות קאמר וסתמא כרבי יהודה דכיון דנפסקו חיצונות טהור: 


lvr: 21
pgn: 112
dfh: b
trm: פנים חדשות
txt:
<span class='five'>פנים חדשות. </span>משירדה לו טומאת מדרס נתחדשו פנים הללו ואין זו הראשון שכבר נתקלקל בו כדי ביטולו: 


lvr: 21
pgn: 112
dfh: b
trm: חמורו דר' פנחס
txt:
<span class='five'>חמורו דר' פנחס. </span>מפורש בהכל שוחטין <span class='mareimakom'>(חולין דף ז.)</span> ודרבי חנינא במסכת תענית <span class='mareimakom'>(ד' כד.)</span> : 


lvr: 21
pgn: 112
dfh: b
trm: תרי איסורי
txt:
<span class='five'>תרי איסורי. </span>שני חבלים קושר ברחב הפתח זה למעלה מזה לישנא אחרינא תרי איסורי שקושרין היום בשני צידי הפתח ולא היתה תלויה בה מאתמול:  חדא


lvr: 21
pgn: 113
dfh: a
trm: חדא מינייהו
txt:
<span class='five'>חדא מינייהו. </span>אחד מן הראשים [ולל'א] חד מינייהו מבטל ליה כשיוציא הבהמה לא יתיר אלא תחתון ויוציאנה בדוחק: 


lvr: 21
pgn: 113
dfh: a
trm: מכלל דפליגי
txt:
<span class='five'>מכלל דפליגי. </span>בתמיה ואמאי איפלגו הא דמי להנך דלעיל: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 113
dfh: a
trm: כורך עליו
txt:
<span class='five'>כורך עליו. </span>מחבר שני ראשי הפיסוק זה על זה וכורך עליהם פונדא אזור חלול או פסיקיא פיישול'א: 


lvr: 21
pgn: 113
dfh: a
trm: וקושרו בפרה
txt:
<span class='five'>וקושרו בפרה. </span>ראשו אחד והשני באבוס ולא חיישינן שמא כשיתיר הפרה לא יתיר אלא הקשר שבראשה ויבטל החבל באבוס שיהא מוכן לכך או יתיר שבאבוס ויבטל אותו שבפרה ונמצא האחד של קיימא: 


lvr: 21
pgn: 113
dfh: a
trm: מותר לטלטלן
txt:
<span class='five'>מותר לטלטלן. </span>לשני הקנים לתשמיש אחר ואשמעינן דאין גרדי מקפיד עליהם ולא הוי מלאכתן לאיסור: 


lvr: 21
pgn: 113
dfh: a
trm: מהו
txt:
<span class='five'>מהו. </span>מי אמרינן איידי דיקירי לא חזו סתמייהו לתשמיש אחרינא והוה ליה דבר שמלאכתו לאיסור: 


lvr: 21
pgn: 113
dfh: a
trm: דקא עביד גומא
txt:
<span class='five'>דקא עביד גומא. </span>כשחולצן מן הארץ שהן תחובות בגומא מזיז העפר ועביד גומא מקום העמוד: 


lvr: 21
pgn: 113
dfh: a
trm: מקצת עליו מגולין
txt:
<span class='five'>מקצת עליו מגולין. </span>משום ניטלין בשבת נקט לה דאי לא הוי מגולין אין לו במה לאוחזה: 


lvr: 21
pgn: 113
dfh: a
trm: לפי שאין ניטלין
txt:
<span class='five'>לפי שאין ניטלין. </span>אף בחול מפני כובדן הלכך כל מלאכתן לכך: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 113
dfh: a
trm: מקפלין את הכלים
txt:
<span class='five'>מקפלין את הכלים. </span>בגדים כשפושטן מקפלין מפני שמתרככין מכיבוסם ומתקמטי' כשאינן מקופלים: 


lvr: 21
pgn: 113
dfh: a
trm: ישנים
txt:
<span class='five'>ישנים. </span>קיפולן מתקנן יותר מן החדשים שהחדשים קשין מאליהן ואין ממהרין לקמוט: 


lvr: 21
pgn: 113
dfh: a
trm: ישלשל בבגדיו
txt:
<span class='five'>ישלשל בבגדיו. </span>כלפי מטה שיראו ארוכים והוא מדת עשירים היושבים בביתם ואינם צריכים לסלק בגדיהם מן הארץ בשביל מלאכה וכבוד שבת הוא: 


lvr: 21
pgn: 113
dfh: a
trm: ממצוא חפצך
txt:
<span class='five'>ממצוא חפצך. </span>כי ההוא דאמרינן בעירובין <span class='mareimakom'>(דף לח:)</span> לא יטייל אדם לסוף שדהו בשבת לידע מה היא צריכה [אחר השבת]: 


lvr: 21
pgn: 113
dfh: a
trm: חפצי שמים מותרים
txt:
<span class='five'>חפצי שמים מותרים. </span>כגון פוסקים צדקה ומשדכין על התינוקות ליארס <span class='mareimakom'>(לקמן קנ.)</span>:  שלא


lvr: 21
pgn: 113
dfh: b
trm: קודם שתעקר שניה
txt:
<span class='five'>קודם שתעקר שניה. </span>שאין רחבה יותר מכדי פסיעה ורגלו אחת לצד זה ושניה לצד זה: 


lvr: 21
pgn: 113
dfh: b
trm: מהו לפסוע פסיעה גסה
txt:
<span class='five'>מהו לפסוע פסיעה גסה. </span>מי עבר משום מעשות דרכיך פסיעה גסה יותר מאמה פסיעה בינונית אמה: 


lvr: 21
pgn: 113
dfh: b
trm: מהו לאכול אדמה
txt:
<span class='five'>מהו לאכול אדמה. </span>ארזיל'א בלע'ז מי גזרו בה משום שחיקת סמנים כשאר רפואה או לא: 


lvr: 21
pgn: 113
dfh: b
trm: מבשר אבותיו
txt:
<span class='five'>מבשר אבותיו. </span>שמתו שם בגולה: שקצים ורמשים הא ודאי אתמחויי אתמחו ולא נעשו עפר: 


lvr: 21
pgn: 113
dfh: b
trm: ותרד הגורן והדר ותעש
txt:
<span class='five'>ותרד הגורן והדר ותעש. </span>שם סכה ולבשה שמלות נאות שלא יפגשו בה כשהיא מקושטת ויאמרו זונה היא: 


lvr: 21
pgn: 113
dfh: b
trm: שמואל
txt:
<span class='five'>שמואל. </span>שהיתה שכינה קוראה לו מתוך ההיכל ולא היה יודע מי קורא לו וכתיב התם ויבן עלי כי ה' קורא לנער ויאמר לו לך שכב והיה אם יקרא אליך ואמרת דבר ה' כי שומע עבדך והוא לא רצה להזכיר השם שמא אין זו שכינה: 


lvr: 21
pgn: 113
dfh: b
trm: שני שבלין לקטה
txt:
<span class='five'>שני שבלין לקטה. </span>כשהיא רואה שני שבלין שנפלו מן הקוצרים לוקטתן אבל שלש שוכבות יחד אין לוקטתן דהכי היא מתניתין <span class='mareimakom'>(פאה פ'ו משנה ה)</span> שני שבלים לקט ג' אינו לקט: 


lvr: 21
pgn: 113
dfh: b
trm: מצד הקוצרים
txt:
<span class='five'>מצד הקוצרים. </span>כל הקוצרים הפסיקו בינו לבינה ולא הושיבה בתוכם או אצלו רוח הקדש נזרקה בו ולרמז שמלכות בית דוד היוצאת משניהם עתידה ליחלק דאילו ישבה בתוכם לא היה זה רמז הפסקה בין שניהם: 


lvr: 21
pgn: 113
dfh: b
trm: ותאכל ותשבע
txt:
<span class='five'>ותאכל ותשבע. </span>לשון עושר הוא דוד שלמה וחזקיה כתיב בהן עושר שהיו מביאים להן כל מלכי ארץ מנחה: 


lvr: 21
pgn: 113
dfh: b
trm: ותחת כבודו
txt:
<span class='five'>ותחת כבודו. </span>איידי דאיירי בקרא בפלוגתא דרבי יוחנן ור'א ורבי שמואל בר נחמני נקטיה להאי הכא: 


lvr: 21
pgn: 113
dfh: b
trm:
ה'ג רבי יוחנן אומר תחת כבודו ולא כבודו ממש רבי יוחנן לטעמיה דר'י קרי למאניה מכבדותי רא'א תחת כבודו ממש ר' שמואל בר נחמני אומר תחת כבודו כשריפת בני אהרן כו'

txt:
<span class='five'>ה'ג רבי יוחנן אומר תחת כבודו ולא כבודו ממש רבי יוחנן לטעמיה דר'י קרי למאניה מכבדותי רא'א תחת כבודו ממש ר' שמואל בר נחמני אומר תחת כבודו כשריפת בני אהרן כו'. </span>והכי פירושא בין לרבי יוחנן בין לר'א גופן נשרף אלא רבי יוחנן משמע ליה תחת כבודו כמו תחת רגליו לשון תחתית וכבודו היינו בגדיו וה'ק תחת בגדיהם של חיילותיו של סנחריב יקד יקוד ולא בגדיהם נשרפו ור'א משמע ליה תחת לשון חליפין כמו ישלם תחת השור <span class='mareimakom'>(שמות כא) </span> משום דר'א לא קרי למאני' מכבדותיה לכך ע'כ כבודו היינו גופו וה'ק כבודו ממש ישרף ותחתיו יהא אפר ושריפה כיקוד אש ורבי שמואל משמע ליה תחת כר' יוחנן וכבודו כר'א הלכך קרא כר' יוחנן מידרש ותחת כבודו נשרף ולא כבודו ממש והאי כבודו גופו הוא והלכך כשריפת בני אהרן שריפת נשמה וגוף קיים כדאמרינן בסנהדרין בד' מיתות <span class='mareimakom'>(ד' נב.)</span>:  מניין


lvr: 21
pgn: 114
dfh: a
trm: ולבש בגדים אחרים
txt:
<span class='five'>ולבש בגדים אחרים. </span>והוציא את הדשן הזקיקו הכתוב ללבוש בגדים פחותים בשעת הוצאת הדשן שאינה עבודה חשובה כדי שלא ימאסו בגדיו החשובים שעובד בהן עבודת אכילה ושתיה כגון קיטור וניסוך: 


lvr: 21
pgn: 114
dfh: a
trm: משניאי
txt:
<span class='five'>משניאי. </span>שממאסין עצמן בעיני הבריות והבריות אומרים אוי להם ללומדי התורה שהם מאוסים ומגונים נמצא זה משניא את התורה: 


lvr: 21
pgn: 114
dfh: a
trm: רבד איתמר
txt:
<span class='five'>רבד איתמר. </span>שכבת זרע  לשון מרבדים רבדתי ערשי <span class='mareimakom'>(משלי ז) </span> ריפדתיו וקישטתיו בבשמים מינים המכניסים תאוה ותזקק לי: 


lvr: 21
pgn: 114
dfh: a
trm: תנן התם
txt:
<span class='five'>תנן התם. </span>במסכת מקוואות ונקט לה משום דבעי למימר של בנאים כו' לומר שדרך תלמיד חכם מקפיד על לבושיו: 


lvr: 21
pgn: 114
dfh: a
trm: מרדעת מצד אחד או מב' צדדין
txt:
<span class='five'>מרדעת מצד אחד או מב' צדדין. </span>לר' ישמעאל דאמר בבגד מצד אחד מרדעת מאי אמר בה: 


lvr: 21
pgn: 114
dfh: a
trm: ר' יוסי אומר של בנאים
txt:
<span class='five'>ר' יוסי אומר של בנאים. </span>פליג אדר' יהודה ואמר לר' ישמעאל בגד של בנאים דהיינו תלמידי חכמים שמקפידין על לבושיהן מצד אחד ושל בור מב' צדדין: 


lvr: 21
pgn: 114
dfh: a
trm: שמחזירים לו אבדה בטביעות עין
txt:
<span class='five'>שמחזירים לו אבדה בטביעות עין. </span>כיון שאמר אני מכירה אע'פ שאינו נותן בה סימן כדאמר באלו מציאות <span class='mareimakom'>(ב'מ כג:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 114
dfh: a
trm: המקפיד על חלוקו להופכו
txt:
<span class='five'>המקפיד על חלוקו להופכו. </span>לובשו כשהוא הפוך מקפיד עליו והופכו שמקפיד עליו שלא יראו התפירות המגונות ואימרי החלוק: 


lvr: 21
pgn: 114
dfh: a
trm: בכל מקום
txt:
<span class='five'>בכל מקום. </span>בכל הש'ס ואפי' במסכת כלה דלא רגילי בה אינשי וזה נתן לבו וגרסה מסכת כלה ברייתא היא כלה בלא ברכה אסורה לבעלה כנדה: 


lvr: 21
pgn: 114
dfh: a
trm: ת'ח שבני עירו מצווין לעשות מלאכתו
txt:
<span class='five'>ת'ח שבני עירו מצווין לעשות מלאכתו. </span>כדאמר בפרק ז' דיומא <span class='mareimakom'>(דף עב:)</span> כתוב א' אומר ועשית לך ארון עץ וכתוב אחד אומר ועשו ארון עצי שטים וגו': 


lvr: 21
pgn: 114
dfh: a
trm: למיטרח בריפתיה
txt:
<span class='five'>למיטרח בריפתיה. </span>דבר שאינו יכול לטרוח בו וחייו תלויין בו: אם יודע להשיב במסכת שהוא עוסק בה ממנים אותו פרנס באתריה: 


lvr: 21
pgn: 114
dfh: a
trm: אלו כלים האוליירין
txt:
<span class='five'>אלו כלים האוליירין. </span>הא דתנן בנאין מצד אחד היינו כלים של אוליירין בלנים שיש להם אלונטיאות חשובות להתעטף בהם בני אדם חשובים בצאתם מן המרחץ ומקפידים על טינוף מעט ובנאים לשון בי בני <span class='mareimakom'>(לעיל דף לג:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 114
dfh: a
trm: למימרא דחיורי נינהו
txt:
<span class='five'>למימרא דחיורי נינהו. </span>מדמקפידין על רבב שעליהם דאילו סומקי לא מיגנו בטינוף פורתא: 


lvr: 21
pgn: 114
dfh: a
trm: חלבי שבת
txt:
<span class='five'>חלבי שבת. </span>כגון אברי תמיד של בין הערבים קריבים במוצאי שבת והוא יום הכפורים: 


lvr: 21
pgn: 114
dfh: a
trm: עולת שבת בשבתו
txt:
<span class='five'>עולת שבת בשבתו. </span>משמע למידרש בלא וי'ו ומשמע דעולת שבת קריבה בשבת אחרת לימד על חלבי שבת כו': 


lvr: 21
pgn: 114
dfh: a
trm: נדרים ונדבות
txt:
<span class='five'>נדרים ונדבות. </span>פלוגתא היא במסכת ביצה <span class='mareimakom'>(דף יט.)</span> ור' ישמעאל סבירא ליה כמאן דאמר קריבין הלכך כיון דנדרים ונדבות שיכול להמתין ולשחטן בחול ולהקריבן נשחטים ונקרבין ביום טוב קל וחומר בחלבי שבת שנשחטו כדרכן בזמנן וניתותרו הלכך לא איצטריך קרא עולת שבת בשבתו אלא ליום הכפורים:  כי


lvr: 21
pgn: 114
dfh: b
trm: לא היו תוקעין
txt:
<span class='five'>לא היו תוקעין. </span>שש תקיעות שתוקעין בע'ש להבטיל ולהבדיל משום דיוה'כ קדוש כשבת ואסור בכל מלאכה: 


lvr: 21
pgn: 114
dfh: b
trm: לא היו מבדילין
txt:
<span class='five'>לא היו מבדילין. </span>בתפלה המבדיל בין קדש לקדש כמו שמבדילין בי'ט שחל להיות במוצ'ש: 


lvr: 21
pgn: 114
dfh: b
trm: דברי הכל היא
txt:
<span class='five'>דברי הכל היא. </span>לא הוה מסיקנא אדעתאי דתיהוי בפלוגתא דרבי ישמעאל ורבי עקיבא דמתני': 


lvr: 21
pgn: 114
dfh: b
trm: רבי עקיבא היא
txt:
<span class='five'>רבי עקיבא היא. </span>דחשיב ליה יוה'כ כשבת הלכך לא בעי למתקע להבדיל בין זה לזה להיכרא דלא תקעינן אלא בין יום קל ליום חמור וכי היכי דבשבת לא תקעי להבדיל כהנים מלהקריב חלבי שבת ביוה'כ ביוה'כ נמי לא תקעינן להבדילן מלהקריב חלבי יוה'כ בשבת: 


lvr: 21
pgn: 114
dfh: b
trm: דאי ר' ישמעאל
txt:
<span class='five'>דאי ר' ישמעאל. </span>כיון דקיל ליה יוה'כ משבת ליתקע להבטיל מהקריב חלבי יוה'כ בשבת ובתקיעה זו יבינו שהוא יום הקל ולכשיחול יוה'כ במוצאי שבת ולא יתקעו ידעו שמותר להקריב בו חלבי שבת: 


lvr: 21
pgn: 114
dfh: b
trm: זריזים הם
txt:
<span class='five'>זריזים הם. </span>בקיאים הן בכל ואין צריכין סימן דכתיב בהן יורו משפטיך ליעקב <span class='mareimakom'>(דברים לג) </span>: 


lvr: 21
pgn: 114
dfh: b
trm: ג' להבטיל כו'
txt:
<span class='five'>ג' להבטיל כו'. </span>ומני להו בתקיעות שבמקדש אין פוחתין מכ'א תקיעות במקדש וקס'ד מדתקעי' להו במקדש להיכרא דכהני' תקעי להו: 


lvr: 21
pgn: 114
dfh: b
trm: כדאמר אביי
txt:
<span class='five'>כדאמר אביי. </span>בסדר יומא בפרק ג' גבי נברשת שעשתה הילני המלכה על פתחו של היכל בשעה שהחמה זורחת ניצוצות יוצאות הימנה והכל יודעים שזמן ק'ש הגיע ומותבינן ורמינהו הקורא ק'ש עם אנשי משמר לא יצא אלמא לאו בזימנא קריין ואמר אביי הא סימן דנברשת לשאר עמא שיקראו ק'ש בעונתה: 


lvr: 21
pgn: 114
dfh: b
trm: וליתקע
txt:
<span class='five'>וליתקע. </span>בין לר'ע בין לרבי ישמעאל לאודועי דקל הוא משבת דיוה'כ שרי בקניבת ירק תלוש לנתק העלין מן הקלחין כדי להשוותם שיהו מוכנים לחתכן ולפרמן דאמרינן לקמן דשרי משום דהוי עינוי שרואה ומזמן ואינו אוכל: 


lvr: 21
pgn: 114
dfh: b
trm: קניבה
txt:
<span class='five'>קניבה. </span>כי ההיא דכלל גדול <span class='mareimakom'>(לעיל עג:)</span> האי מאן דקניב סילקא אלא דהתם במחובר והכא בתלוש: 


lvr: 21
pgn: 114
dfh: b
trm: לפי שאין דוחין שבות להתיר
txt:
<span class='five'>לפי שאין דוחין שבות להתיר. </span>תקיעת שופר שבות הוא וקאמרת דלידחיה להודיע היתר בקניבת ירק אין דוחין שבות להתיר אלא לאסור כגון יו'ט שחל להיות בע'ש תוקעין להבטיל ולהבדיל: 


lvr: 21
pgn: 114
dfh: b
trm: ורב ששת בריה דרב אידי אמר לעולם דוחין שבות להתיר
txt:
<span class='five'>ורב ששת בריה דרב אידי אמר לעולם דוחין שבות להתיר. </span>אי הוה מיבעי' לן היתרא האידנא אבל השתא דלא מיבעי לן קניבת ירק ביוה'כ שחל להיות בע'ש שהרי בשבת לא יבשלום ולא תהא תקיעה זו אלא להודיענו היתר בשנה אחרת שיחול יה'כ באמצע שבת לא התירו: 


lvr: 21
pgn: 114
dfh: b
trm: תוקעין
txt:
<span class='five'>תוקעין. </span>להבטיל את העם ממלאכה המותרת ביו'ט כגון אוכל נפש ולהבדיל בין הקודש ובין החול: 


lvr: 21
pgn: 114
dfh: b
trm: ולא מבדילין
txt:
<span class='five'>ולא מבדילין. </span>בתפלה ועל הכוס דלא תקנו לומר הבדלה אלא ביציאת קודש ובכניסת חול ולא בכניסת קדש וביציאת חול דהתם שייך לקדושי יומא וקדוש יום שמקדשין על היין הוי היכירא דיליה: 


lvr: 21
pgn: 114
dfh: b
trm: מוצאי שבת
txt:
<span class='five'>מוצאי שבת. </span>ואם חל יו'ט במוצאי שבת מבדילין בתפלה ועל הכוס המבדיל בין קודש לקודש מפני שהקודש חמור יוצא ונכנס קל: 


lvr: 21
pgn: 114
dfh: b
trm: ולא תוקעין
txt:
<span class='five'>ולא תוקעין. </span>מבעוד יום להבטיל ולהבדיל דהא היוצא חמור והיום לא עשו שום מלאכה: 


lvr: 21
pgn: 114
dfh: b
trm: ואמאי
txt:
<span class='five'>ואמאי. </span>אי ס'ד דוחין שבות להתיר לצורך דבר קרוב יתקע משחשיכה לידע דשרי בשחיטה לאלתר: 


lvr: 21
pgn: 114
dfh: b
trm: אסור בקניבת ירק
txt:
<span class='five'>אסור בקניבת ירק. </span>ולא מבעי בשבת דעלמא דאסור משום שבות דקטרח משבת לחול אלא אפילו האידנא דיש כאן עינוי דהא בשאר יוה'כ ששאר שבות אסור זה מותר השתא דחל בשבת לא שרו רבנן: אמר רב מנא תנא כו': 


lvr: 21
pgn: 114
dfh: b
trm: אלא לאו לקניבת ירק
txt:
<span class='five'>אלא לאו לקניבת ירק. </span>בעלמא בתלוש דמידי דלאו מלאכה קאי עליה בעשה דשבתון שבות וכיון דמדאורייתא אסור בכל שבתות השנה הכא לא שרינן ליה משום עגמת נפש למידחי איסור דאורייתא ובשאר יוה'כ שרי לעגמת נפש ואע'ג דכתיב ביה נמי שבתון שבות לאו ממלאכה הוא אלא מכל דבר המעכב מלהתענות מדסמכינן לועניתם הכי דרשינן לה בפרק בתרא דיומא <span class='mareimakom'>(דף עד.)</span> לרחיצה וסיכה ודומין להם:  מותר


lvr: 21
pgn: 115
dfh: a
trm: מותר בקניבת ירק
txt:
<span class='five'>מותר בקניבת ירק. </span>דשבות לאו איסורא דאורייתא הוא אלא דרבנן והכא משום עגמת נפש שמתקן ואינו אוכל והרי קרוב לעינוי שרי ודווקא מן המנחה ולמעלה שהוא שואף ומצפה לעת אכילה ואיכא עגמת נפש טפי: 


lvr: 21
pgn: 115
dfh: a
trm: כל כתבי הקדש
txt:
<span class='five'>כל כתבי הקדש. </span>כגון תורה נביאים וכתובים ולא תימא תורה לחוד הוא דשרי למיטרח ולאצולי ולא שאר ספרים: 


lvr: 21
pgn: 115
dfh: a
trm: מצילין אותן
txt:
<span class='five'>מצילין אותן. </span>כדקתני לקמן למבוי שאינו מפולש וטירחא בעלמא הוא דשרי בה וחסרון עירוב כדמפרש בגמרא: 


lvr: 21
pgn: 115
dfh: a
trm: בין שאין קורין בהן
txt:
<span class='five'>בין שאין קורין בהן. </span>כגון כתובים ורבינו הלוי אמר דאפי' יחידים אין קורין בהן כדקתני טעמא משום ביטול בית המדרש דמשכי לבא ובשבת היו דורשין דרשה לבעלי בתים שעסוקין במלאכה כל ימות החול ובתוך הדרשה היו מורין להן הלכות איסור והיתר וטוב להן לשמוע מלקרות בכתובים: 


lvr: 21
pgn: 115
dfh: a
trm: ואע'פ שכתובין בכל לשון
txt:
<span class='five'>ואע'פ שכתובין בכל לשון. </span>ואיכא למאן דאמר לקמן לא ניתנו לקרות בהן מצילין אותן: 


lvr: 21
pgn: 115
dfh: a
trm: טעונין גניזה
txt:
<span class='five'>טעונין גניזה. </span>אסור להניחן במקום הפקר ובגמרא מתרץ לה ורבותי פירשו דהאי בכל לשון דקאמר אכתובים קאי ולא אנביאים ומדומה אני מפני שמצינו ביונתן בן עוזיאל שאמרו תרגום הן מפרשין כך ואני אומר אף בנביאים אם אמר יונתן לא כתבו ולא ניתנו ליכתב והכי מפרש במסכת מגילה <span class='mareimakom'>(דף ט.)</span> ומאן דאסר בכולהו אסר בר מס'ת יוונית משום מעשה דתלמי המלך ולא מפליג התם בין נביאים לכתובים: 


lvr: 21
pgn: 115
dfh: a
trm: מפני בטול בית המדרש
txt:
<span class='five'>מפני בטול בית המדרש. </span>שהיה קבוע בשבת כדפרישית לעיל: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 115
dfh: a
trm: אליבא דמאן דאמר ניתנו לקרות בהן
txt:
<span class='five'>אליבא דמאן דאמר ניתנו לקרות בהן. </span>מותר לקרות בכתבי הקדש הכתובין בכל לשון במסכת מגילה <span class='mareimakom'>(דף ח:)</span> ואין בין ספרי' ותפילין ומזוזות אלא שהספרים נכתבין בכל לשון: 


lvr: 21
pgn: 115
dfh: a
trm: לא ניתנו
txt:
<span class='five'>לא ניתנו. </span>( רבן גמליאל) פליג עלה ואמר אף ספרים לא התירו שיכתבו אלא יוונית: 


lvr: 21
pgn: 115
dfh: a
trm: ואע'פ שכתובין בכל לשון
txt:
<span class='five'>ואע'פ שכתובין בכל לשון. </span>ולא ניתנו לקרות דמדקאמר אף על פי מכלל דלא ניתנו לקרות בהן דאי ניתנו מאי גריעותייהו: 


lvr: 21
pgn: 115
dfh: a
trm: אימא סיפא
txt:
<span class='five'>אימא סיפא. </span>לדידך דאמרת אע'פ שכתובין בכל לשון אמצילין קאי אימא סיפא על כרחיך מילתא באנפיה נפשיה הוא וטעונין גניזה בחול פשיטא השתא בשבת מצילינן להו גניזה בחול מיבעיא: 


lvr: 21
pgn: 115
dfh: a
trm: ואפילו הכי בעו גניזה
txt:
<span class='five'>ואפילו הכי בעו גניזה. </span>ודקתני ואע'פ שכתובין בכל לשון לאו אהצלה קאי אלא אטעונין גניזה והכי קאמר אף על פי שכתובים בכל לשון ובשבת אין מצילין אותן בחול מיהא טעונין גניזה: 


lvr: 21
pgn: 115
dfh: a
trm: ומקק שלהם
txt:
<span class='five'>ומקק שלהם. </span>אם בלו ונעשו רקבון אף המקק רקבובית של אכילת התולעים טעונין גניזה: 


lvr: 21
pgn: 115
dfh: a
trm: רבן גמליאל אבי אביך
txt:
<span class='five'>רבן גמליאל אבי אביך. </span>הוא רבן גמליאל הזקן ורבן גמליאל שהיה בדורו של חלפתא הוא אבי אביו של רבינו הקדוש: 


lvr: 21
pgn: 115
dfh: a
trm: גב מעלה בהר הבית
txt:
<span class='five'>גב מעלה בהר הבית. </span>שבהר הבית היו מעלות כשהוא הולך וגבוה כדתנן במסכת מדות <span class='mareimakom'>(פ'ב מ'ג)</span>: 


lvr: 21
pgn: 115
dfh: a
trm: טיט בהר הבית מנין
txt:
<span class='five'>טיט בהר הבית מנין. </span>וכי בטיט היו בונין והלא בטרכסיד היו בונים חול וסיד מעורבין וטיט לא הוי אלא עפר ומים: 


lvr: 21
pgn: 115
dfh: a
trm: מאן תנאי
txt:
<span class='five'>מאן תנאי. </span>דקאמר רב הונא לעיל תנאי היא מאן מהני תנאי קאי כרב חסדא ומאן כרב הונא:  אילימא


lvr: 21
pgn: 115
dfh: b
trm: דילמא
txt:
<span class='five'>דילמא. </span>טעמא דת'ק משום דקסבר ניתנו לקרות בהן ונהי דר' יוסי קאי כרב הונא מיהו כרב חסדא לא קאי ולא חד דהא רב חסדא אפי' למ'ד לא ניתנו קאמר מצילין: 


lvr: 21
pgn: 115
dfh: b
trm: ומעניינות הרבה
txt:
<span class='five'>ומעניינות הרבה. </span>מפרשיות שהיו כותבין בקמיעין פסוקים ללחש כגון כל המחלה וכגון לא תירא מפחד לילה: 


lvr: 21
pgn: 115
dfh: b
trm: מדקאמר מגילה בדיו
txt:
<span class='five'>מדקאמר מגילה בדיו. </span>וקתני דהוא מן הדברים שבין ספרים למגילה ש'מ שאר ספרים נכתבים בסם ובסיקרא: 


lvr: 21
pgn: 115
dfh: b
trm: תרגום שבתורה
txt:
<span class='five'>תרגום שבתורה. </span>יגר שהדותא ושבנביאים כגון כדנא תימרון להום <span class='mareimakom'>(ירמיה י) </span> שכתבו מקרא [א'נ] התרגום שבעזרא כתבו מקרא: 


lvr: 21
pgn: 115
dfh: b
trm: כתב עברית
txt:
<span class='five'>כתב עברית. </span>אותיות גדולות הן ואין דומות לכתב אשורית אף ע'פ שכתובין בלשון הקדש אלא שכתב האותיות משונות: 


lvr: 21
pgn: 115
dfh: b
trm: בתיבות
txt:
<span class='five'>בתיבות. </span>הא דקתני ללקט דמשמע מפוזרות לא ללקט אות ואות לבד אלא ללקט תיבה שלימה תיבה כאן ותיבה כאן עד פ'ה אותיות וכי פלגינין באותיות המפוזרות: 


lvr: 21
pgn: 116
dfh: a
trm: שאין זה מקומה
txt:
<span class='five'>שאין זה מקומה. </span>שאינה ראויה לכאן דלאו בהליכות מסעות משתעי לעיל מינה אלא בדגלים היתה ראויה ליכתב בפרשת במדבר סיני: 


lvr: 21
pgn: 116
dfh: a
trm: לא מן השם הוא זה
txt:
<span class='five'>לא מן השם הוא זה. </span>לא זה השם של טעמי הסימניות דמקומה הוא דפרשה זו בתחלת מסע שנסעו מהר סיני איירי כדכתיב לעיל מיניה ויהי בחדש השני בשנה השנית בעשרים לחדש נעלה הענן וגו': 


lvr: 21
pgn: 116
dfh: a
trm: ז' ספרי תורה
txt:
<span class='five'>ז' ספרי תורה. </span>דפרשה זו ספר לעצמו נמצא שלמעלה ספר לעצמו [ושלמטה ספר לעצמו] הואיל וזה מקומה נמצא ספר וידבר נחלק לג' ספרים: 


lvr: 21
pgn: 116
dfh: a
trm: עתידה פרשה זו
txt:
<span class='five'>עתידה פרשה זו. </span>לעתיד שיהו כל הפורעניות בטלין ולא ידאגו לפורענות ויצר הרע בטל: 


lvr: 21
pgn: 116
dfh: a
trm: מאחרי ה'
txt:
<span class='five'>מאחרי ה'. </span>בתוך ג' ימים למסעם התאוו האספסוף תאוה להתרעם על הבשר כדי למרוד בהקב'ה: 


lvr: 21
pgn: 116
dfh: a
trm: הגליונין
txt:
<span class='five'>הגליונין. </span>קלפים חלקים וקס'ד השתא דבכל צדדין שיהו חלקים קמיבעיא ליה כגון חלק שלמעלה ושלמטה ושנמחק כתבו ונעשה חלק: 


lvr: 21
pgn: 116
dfh: a
trm: בלה שאני
txt:
<span class='five'>בלה שאני. </span>דכיון שבלה אף הגליון בטל וכי מיבעיא ליה שהגליונין קיימים אלא שהכתב הלך: 


lvr: 21
pgn: 116
dfh: a
trm: לא מבעיא לי
txt:
<span class='five'>לא מבעיא לי. </span>דודאי מיגרע גרע דכי קדיש מעיקרא לאו לשם גליון חלק קדיש אלא אדעתא דכתב וכיון דאזל ליה כתב פקע מקדושתיה: 


lvr: 21
pgn: 116
dfh: a
trm: ה'ג ותיפוק ליה משום ההוא דגייז ושדי
txt:
<span class='five'>ה'ג ותיפוק ליה משום ההוא דגייז ושדי. </span>והכי פירושא ותיפוק לי' דאע'ג דאין בו כדי ללקט פ'ה אותיות הוה ליה למיתני בברייתא מצילין משום ההוא ריוח של מעלה ומטה אלא לאו פשוט מיניה דאין מצילין ומשני דגייז ושדי שנחתכו הגליונים ולא נשתייר בו אלא מקום הכתב: 


lvr: 21
pgn: 116
dfh: a
trm: שבתחלת הספר ושבסוף הספר
txt:
<span class='five'>שבתחלת הספר ושבסוף הספר. </span>שכולן היו כתובין כמגילה כס'ת ואמרי' בב'ב בפ'ק <span class='mareimakom'>(דף יג:)</span> ראשו כדי לגול עמוד סופו כדי לגול היקף להקיף כל הכרך: 


lvr: 21
pgn: 116
dfh: a
trm: מטמא את הידים
txt:
<span class='five'>מטמא את הידים. </span>אם נגע בו ונגע בתרומה פוסלה דמגזירת י'ח דבר היא <span class='mareimakom'>(לעיל דף יד.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 116
dfh: a
trm: דילמא אגב ס'ת
txt:
<span class='five'>דילמא אגב ס'ת. </span>שלא נמחק כתב הספר אלא כולו קיים וזה נגע בגליונים וכי מבעיא לן בנמחק הספר ואין כאן קדושה אלא משום גליון ששמשו בעודו קיים: 


lvr: 21
pgn: 116
dfh: a
trm: ספרי מינין
txt:
<span class='five'>ספרי מינין. </span>משרתים לע'ז וכתבו להן תורה נביאים כתובים כתב אשורית ולשון הקודש: 


lvr: 21
pgn: 116
dfh: a
trm: ואחר הדלת והמזוזה שמת זכרונך
txt:
<span class='five'>ואחר הדלת והמזוזה שמת זכרונך. </span>זכרון הוא בידך ואינה שכחה לך אלא שהשלכת אותי אחרי הדלת: 


lvr: 21
pgn: 116
dfh: a
trm: דבי אבידן
txt:
<span class='five'>דבי אבידן. </span>ספרים שכתבו להם המינין להתווכח עם ישראל ומקום שמתווכחים שם קרי ליה בי אבידן: 


lvr: 21
pgn: 116
dfh: a
trm: אמרי ליה ניעקריה קשה לי דוכתיה
txt:
<span class='five'>אמרי ליה ניעקריה קשה לי דוכתיה. </span>שתהא שם גומא אי נמי נסיתיו וקשה לי ריחו וכל זה שהיו מתייראין רב ורבא מלכת לבי אבידן שמא מתוך שיתווכחו יעמדו עליהם ויהרגום: 


lvr: 21
pgn: 116
dfh: b
trm: דהוה שקיל שמא דלא מקבל שוחדא
txt:
<span class='five'>דהוה שקיל שמא דלא מקבל שוחדא. </span>היה מוציא עליו שם שאינו מקבל שוחד מבעלי דינין הבאין לפניו והיה מקבלו בסתר: 


lvr: 21
pgn: 116
dfh: b
trm: אמר לו ר'ג אתא חמרא ובטשא
txt:
<span class='five'>אמר לו ר'ג אתא חמרא ובטשא. </span>דחפתו לארץ כלומר אני נצחתי בשוחד [והכל כדי שישמעו המתאספים שם נבלותו ומי הוא]: 


lvr: 21
pgn: 116
dfh: b
trm: בין במקום בהמ'ד כו' בזמן בהמ'ד אין קורין
txt:
<span class='five'>בין במקום בהמ'ד כו' בזמן בהמ'ד אין קורין. </span>לפי שמבטלו מלילך אצל הדורש אבל שלא בזמן בהמ'ד כגון לאחר אכילה קורין: 


lvr: 21
pgn: 116
dfh: b
trm: כר' נחמיה
txt:
<span class='five'>כר' נחמיה. </span>אמרה למילתיה דלית ליה טעמא דאין קורין משום בטול אלא כדי שיאמרו קל וחומר לשטרי הדיוטות ומיהו שמואל הנהיג במקומו כדברי חכמים דמתניתי' דאמרי טעמא (דמתני') משום ביטול תורה הלכך לאחר אכילה דליכא דרשה קורין: 


lvr: 21
pgn: 116
dfh: b
trm: שטרי הדיוטות
txt:
<span class='five'>שטרי הדיוטות. </span>כגון של חשבונות או איגרות השלוחות למצא חפץ: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 116
dfh: b
trm: עד החזה
txt:
<span class='five'>עד החזה. </span>מתחיל מרגליו האחרונים עד החזה שיוכל להוציא אימורים שהקטר חלביו דוחין שבת ותו לא מפשיט מידי עד אורתא דצורך הדיוט הוא: 


lvr: 21
pgn: 116
dfh: b
trm: שלא יסריח
txt:
<span class='five'>שלא יסריח. </span>שהעור מחממו ומסריחו ואין זה כבודו להיות פרס אוכלי שולחנו מגואל: 


lvr: 21
pgn: 116
dfh: b
trm: אפתורי דדהבא
txt:
<span class='five'>אפתורי דדהבא. </span>שאינו מוטל בבזיון אבל לשמא יסריח חייש רב יוסף ורבא לא חייש עד אורתא: 


lvr: 21
pgn: 116
dfh: b
trm: יומא דאסתנא
txt:
<span class='five'>יומא דאסתנא. </span>רוח צפונית שהיא בינונית לא חמה ולא צנה כדאמרינן ביבמות בפרק הערל <span class='mareimakom'>(דף עב.)</span> ואיזו רוח המסרחת רוח מזרחית בשעת החום כדאמרינן בגיטין <span class='mareimakom'>(דף לא:)</span> אפילו שכבת זרע שבמעי אשה מסרחת בו דכתיב <span class='mareimakom'>(הושע יג) </span> יבא קדים רוח ה' ממדבר עולה וגו' יש מפרשין יומא דאסתנא רוח דרומית שהיא צוננת אמת שרוח דרומית צוננת אבל אסתנא על כרחיך צפונית היא ונוחה כדאמר בעלמא <span class='mareimakom'>(עירובין ד' סה.)</span> צריכא שמעתא צילותא כיומא דאסתנא ורוח דרומית היא בלשון ארמי יומא דשותא: 


lvr: 21
pgn: 116
dfh: b
trm: תיק עם הספר
txt:
<span class='five'>תיק עם הספר. </span>ואע'פ שיש בתוכו מעות ומשום כבוד הספר שהוא צורך גבוה עבדינן בהדיה הצלת מעות שהן צורך הדיוט: 


lvr: 21
pgn: 116
dfh: b
trm: הכא
txt:
<span class='five'>הכא. </span>גבי פלוגתייהו דפסח דאיירי בה השתא מלאכה גמורה דהפשטה מאבות מלאכות היא: 


lvr: 21
pgn: 116
dfh: b
trm: בתרתי פליגי
txt:
<span class='five'>בתרתי פליגי. </span>גבי פסח פליגי בטלטולו דאסר רבי ישמעאל לטלטל [הפסח] אחר שהוציא אימוריו אפי' מחמה לצל משום עור דלאו בר טלטול הוא ולא דמי לשלחין דאמרן בבמה טומנין <span class='mareimakom'>(לעיל מט.)</span> שמטלטלין אותן דהתם עור בהמה גסה דחזי למישטחיה ולמיזגא עליה: 


lvr: 21
pgn: 116
dfh: b
trm: לא נטלטל עור אגב בשר
txt:
<span class='five'>לא נטלטל עור אגב בשר. </span>דהוי נמי כבוד שמים דבשר דומיא דספר ומותר לטלטלו מחמה לצל ואגב בשר יטלטלו עור המחובר בו:  מי


lvr: 21
pgn: 118
dfh: a
trm: מכלל דתנא קמא שלש סעודות סבירא ליה
txt:
<span class='five'>מכלל דתנא קמא שלש סעודות סבירא ליה. </span>דבהאי לא איפליגו אלא דת'ק סבר מה שעבר כבר לא יציל ולרבי יוסי יציל: 


lvr: 21
pgn: 118
dfh: a
trm: תמחוי
txt:
<span class='five'>תמחוי. </span>קערה גדולה היא וגובין בה גבאים מאכל מבעלי בתים ומחלקין לעניים ב' סעודות ליום מיום ליום: 


lvr: 21
pgn: 118
dfh: a
trm: קופה
txt:
<span class='five'>קופה. </span>מעות הן לפרנס עניים בני טובים דזיל להו מילתא דתמחוי ומתחלקין מע'ש לע'ש: 


lvr: 21
pgn: 118
dfh: a
trm: י'ד סעודות לא יטול מן הקופה
txt:
<span class='five'>י'ד סעודות לא יטול מן הקופה. </span>שהרי יכול להמתין לע'ש הבאה אבל כשיש לו מזון י'ב יטול שהרי לא תחלק עוד עד שיגיע ע'ש והרי לשבעה ימי שבת צריכין י'ד סעודות: 


lvr: 21
pgn: 118
dfh: a
trm: אכליה בשבתא
txt:
<span class='five'>אכליה בשבתא. </span>שהרי תאכלנה סמוך לערב ולא תצטרך לאכול בלילה ואף על גב דאמרינן לקמן לעולם יסדר אדם שלחנו במוצאי שבת ה'מ למאן דאפשר ליה: 


lvr: 21
pgn: 118
dfh: a
trm: אלא הא מני ר' עקיבא היא
txt:
<span class='five'>אלא הא מני ר' עקיבא היא. </span>ולענין סעודת שבת במאן דאפשר ליה איכא למימר כרבנן ואיכא למימר כרבי חידקא ומיהו האי דצריך לבריות יעשה שבתו חול ולא יטיל על אחרים כבוד שבתותיו: 


lvr: 21
pgn: 118
dfh: a
trm: מככר
txt:
<span class='five'>מככר. </span>הלקוח בפונדיון כשהשער ד' סאין בסלע והפונדיון אחד מי'ב בדינר דהוא אחד ממ'ח בסלע ושיערו לו חכמים ככר זו לשתי סעודות היום והלילה: 


lvr: 21
pgn: 118
dfh: a
trm: לן נותנין לו פרנסת לינה
txt:
<span class='five'>לן נותנין לו פרנסת לינה. </span>לקמן מפרש מאי היא שהרי סעודה של לילה בכלל ככר היא וככר זו משערינן בעירובין <span class='mareimakom'>(דף פב:)</span> למזון שתי סעודות לעירובי תחומין: 


lvr: 21
pgn: 118
dfh: a
trm: חבלו של משיח
txt:
<span class='five'>חבלו של משיח. </span>כדאמרי' בכתובות <span class='mareimakom'>(דף קיג:)</span> דור שבן דוד בא בו קטיגוריא בתלמידי חכמים שנאמר ועוד בה עשיריה וגו' חבלי לשון חבלי יולדה <span class='mareimakom'>(הושע יג) </span>: 


lvr: 21
pgn: 118
dfh: b
trm: דור אנוש
txt:
<span class='five'>דור אנוש. </span>התחילו לעבוד ע'ז דכתיב <span class='mareimakom'>(בראשית ד) </span> אז הוחל לקרוא וגו': 


lvr: 21
pgn: 118
dfh: b
trm: הרי זה מחרף ומגדף
txt:
<span class='five'>הרי זה מחרף ומגדף. </span>שנביאים הראשונים תיקנו לומר בפרקים לשבח והודיה כדאמרינן בערבי פסחים <span class='mareimakom'>(דף קיז.)</span> וזה הקוראה תמיד בלא עתה אינו אלא כמזמר שיר ומתלוצץ: 


lvr: 21
pgn: 118
dfh: b
trm: דמדומי חמה
txt:
<span class='five'>דמדומי חמה. </span>כשהיא אדומה שחרית אחרי הנצה מיד היא אדומה וערבית סמוך לשקיעתה: 


lvr: 21
pgn: 118
dfh: b
trm: ממכניסי שבת בטבריא
txt:
<span class='five'>ממכניסי שבת בטבריא. </span>מפני שהיא עמוקה ומחשכת מבעוד יום וסבורין שחשכה וממוציאי שבת בצפורי שיושבת בראש ההר ובעוד כשהחמה שוקעת נראית שם אור גדול ומאחרין לצאת: 


lvr: 21
pgn: 118
dfh: b
trm: ממחלקי
txt:
<span class='five'>ממחלקי. </span>לעניים צדקה דאמרינן בבבא בתרא פ'ק <span class='mareimakom'>(דף ח:)</span> צדקה נגבית בשנים ומתחלקת בשלשה והמחלקים אותה עליהם לבדוק לפי הצריך לכל אחד ואחד ופעמים שקרובין דעתם לרחם על זה ולחלוק יותר מן הצורך שאומדין אותו בהרווחה ואומדין את חברו בצמצום: 


lvr: 21
pgn: 118
dfh: b
trm: בעלתי ושניתי
txt:
<span class='five'>בעלתי ושניתי. </span>כדי שיהיו זכרים דאמר מר הרוצה שיהיו בניו זכרים יבעול וישנה <span class='mareimakom'>(עירובין דף ק:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 118
dfh: b
trm: ולשורי שדי
txt:
<span class='five'>ולשורי שדי. </span>שהוא עיקר של שדה דכתיב ורב תבואות בכח שור <span class='mareimakom'>(משלי יד)</span>: 


lvr: 21
pgn: 118
dfh: b
trm: לא ראו קורות כו'
txt:
<span class='five'>לא ראו קורות כו'. </span> כשפושט חלוקו [פושטו] כמו שהוא לובשו דרך ראשו ומכסה את עצמו תחלה משום צניעות בסדינו מתחת ויושב במטתו: 


lvr: 21
pgn: 118
dfh: b
trm: לא אמרתי דבר וחזרתי לאחורי
txt:
<span class='five'>לא אמרתי דבר וחזרתי לאחורי. </span>שאם בא מי שאמרתי עליו דבר ושאל אם אמרתי כן עליו לא חזרתי בי לאמר אינו כדבריו לפי שמתחלה אמת אמרתי וקסבר כל מילתא דמתאמרא באפי מרה לית בה משום לישנא בישא וכן מפרש במסכת ערכין <span class='mareimakom'>(דף טו:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 118
dfh: b
trm: עד דרמיה
txt:
<span class='five'>עד דרמיה. </span>שתקנה וזה לשון תליית ציצית כדאמרינן בעלמא <span class='mareimakom'>(תענית ד' כב.)</span> לא רמי חוטי: 


lvr: 21
pgn: 119
dfh: a
trm: מי עדיפת לן מינה
txt:
<span class='five'>מי עדיפת לן מינה. </span>כלום אתה חשוב לנו מן השבת לכבוד שבת הכננום ולא היינו יודעים שתבא: 


lvr: 21
pgn: 119
dfh: a
trm: איסתירי
txt:
<span class='five'>איסתירי. </span>סלעים איסתירי פשיטי סלעים מדינ' והן א' מח' בסלע צורי והיינו חצי דינר: 


lvr: 21
pgn: 119
dfh: a
trm: ומשלים להו אצינורא דדשא
txt:
<span class='five'>ומשלים להו אצינורא דדשא. </span>לפני בואם להביא לו הבשר היה מזמן להן מעותיהן על פתחן ואומר להן אשור הייא התאשרו והתחזקו מהר באומנותיכם למהר ולחזור ולמכור ולהתעסק בצרכי שבת ולי נראה ומשלים להו אצינורא דדשא כשהיה מביא ראשונה היה נותנה לשמשין המכינים סעודתו על פתח ביתו ולא היה נכנס אלא ממהר לחזור ולהביא אחרת ואמר להן לשמשין אשור הייא התאשרו מהר להכין את זו בעוד שאלך להביא את זו: 


lvr: 21
pgn: 119
dfh: a
trm: לביש גונדא
txt:
<span class='five'>לביש גונדא. </span>כלי שחור להודיע שהיום אינו כדי להתנהג בחשיבות מלהתעסק בתבשילי שבת ולא יטנף בגדיו בבישול קדירות: 


lvr: 21
pgn: 119
dfh: a
trm: מכתף ועייל מכתף ונפיק
txt:
<span class='five'>מכתף ועייל מכתף ונפיק. </span>בע'ש יוצא ונכנס להביא תמיד משואות כלי תשמיש ובגדי חופש ומגדים כאדם שמקבל את רבו בביתו ומראה לו שהוא חשוב עליו וחרד לכבודו לטרוח ולהרבות בשבילו: 


lvr: 21
pgn: 119
dfh: a
trm: אותבה בסייניה
txt:
<span class='five'>אותבה בסייניה. </span>עשה לו כובע של לבד ושבצו במשבצות של זהב וקבע בו מרגליות וקבע את זו עמהם: 


lvr: 21
pgn: 119
dfh: a
trm: סייניה
txt:
<span class='five'>סייניה. </span>כובע ורבינו הלוי גרס בסדיניה בסודרו וראשון הגון לי והוא לשון ר' יצחק ב'ר יהודה: 


lvr: 21
pgn: 119
dfh: a
trm: תריסר עיליתי דדינרי
txt:
<span class='five'>תריסר עיליתי דדינרי. </span>עליות מלאות דינרי זהב וגוזמא בעלמא הוא כלומר הון עתק מאד כך פירש רבינו הלוי וכן בכל מקום כגון תליסר גמלי ספיקי טריפתא <span class='mareimakom'>(חולין דף צה:)</span> וכן תליסר טבחי דלעיל: 


lvr: 21
pgn: 119
dfh: a
trm: מאי דכתיב ולקדוש ה' מכובד
txt:
<span class='five'>מאי דכתיב ולקדוש ה' מכובד. </span>מדכתיב וקראת לשבת עונג מכלל דלקדוש ה' לאו אשבת קאי: 


lvr: 21
pgn: 119
dfh: a
trm: אי רגיליתו לאקדומי
txt:
<span class='five'>אי רגיליתו לאקדומי. </span>סעודתכם בבקר אחרוה: רב ששת סגי נהור היה ואינו רואה עת האכילה וכשהיה דורש בשבת מושיב התלמידים במקום שתגיע שם החמה לעת האוכל כדי שיצטערו וימהרו לקום: 


lvr: 21
pgn: 119
dfh: b
trm: מהדר אזוזי זוזי דרבנן
txt:
<span class='five'>מהדר אזוזי זוזי דרבנן. </span>כשהיה רואה אותן זוגות זוגות ומדברין בתורה מחזר אחריהם ואומר להם במטותא מנכון לכו והתעסקו בעונג שבת ולא תחללוניה לבטל תענוגים: 


lvr: 21
pgn: 119
dfh: b
trm: במוצ'ש
txt:
<span class='five'>במוצ'ש. </span>נמי כבוד שבת ללוות ביציאתו דרך כבוד כאדם המלוה את המלך בצאתו מן העיר: 


lvr: 21
pgn: 119
dfh: b
trm: כי פרוע
txt:
<span class='five'>כי פרוע. </span>כי פרעו אהרן ע'ז והכי קאמר בהבטל פריעות ע'ז שתשתקע ותשתכח שלא יזכר עונם משום התנדב עם הוא: 


lvr: 21
pgn: 119
dfh: b
trm: והיה כנור ונבל
txt:
<span class='five'>והיה כנור ונבל. </span>בסיפיה דקרא ואת פועל ה' לא יביטו לא שמו לב ליחד שמו על בריותיו: 


lvr: 21
pgn: 119
dfh: b
trm: שפוך על עולל
txt:
<span class='five'>שפוך על עולל. </span>רישא דקרא ואת חמת ה' נלאיתי הכיל שפוך וגו' שפוך החמה בנקמה בשביל שעולל לחוץ ובטלין מבית רבן: 


lvr: 21
pgn: 119
dfh: b
trm: ובנביאי אלו תלמידי חכמים
txt:
<span class='five'>ובנביאי אלו תלמידי חכמים. </span>שנאמר ונביא לבב חכמה <span class='mareimakom'>(תהלים צ) </span>: 


lvr: 21
pgn: 119
dfh: b
trm: מתכסין בהן כשמלה
txt:
<span class='five'>מתכסין בהן כשמלה. </span>כששואלין אותן טעמי תורה הללו עושין עצמן כמעלימין את דבריהם מפני שאינן יודעים להשיב: 


lvr: 21
pgn: 120
dfh: a
trm: אלא אם כן נכשל בהן
txt:
<span class='five'>אלא אם כן נכשל בהן. </span>עד שאומרן ב' וג' פעמים בשיבוש דהיינו טעמי תורה המסותרין: 


lvr: 21
pgn: 120
dfh: a
trm: לא אהיה חובש
txt:
<span class='five'>לא אהיה חובש. </span>איני רגיל להיות חובש חבוש בבהמ'ד. אהיה הורגלתי כמו שחוק לרעהו אהיה <span class='mareimakom'>(איוב יב) </span> אני הווה: 


lvr: 21
pgn: 120
dfh: a
trm: ומשני הוה ליה למימר גמר ושכח מאי לא אהיה חובש
txt:
<span class='five'>ומשני הוה ליה למימר גמר ושכח מאי לא אהיה חובש. </span>מודה הוא על האמת שלא יגע בתורה: 


lvr: 21
pgn: 120
dfh: a
trm: בדברי תורה
txt:
<span class='five'>בדברי תורה. </span>היו נאמנין ואין מתהללים על שקר: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 120
dfh: a
trm: י'ח כלים
txt:
<span class='five'>י'ח כלים. </span>מפרש להו בגמרא שכן דרך ללובשן בחול יחד אבל טפי מהכי לא ואינו פושטן לחזור וללבוש ולהציל אחרים: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 120
dfh: a
trm: בבא להציל
txt:
<span class='five'>בבא להציל. </span>[שהציל] בסל [אחד] כדקתני סל מלא ככרות ואינו טורח אלא להצילן מתוך הדליקה בבת אחת מציל כל מה שבסל דהא חדא זימנא הוא מה לי פורתא מה לי טובא: 


lvr: 21
pgn: 120
dfh: a
trm: בבא לקפל
txt:
<span class='five'>בבא לקפל. </span>סלים הרבה זה עם זה לטרוח [ולאוספם] ולחזור ולהוציא מזון ג' סעודות הוא דיכול להציל בסלים הרבה ותו לא שכל א' טורח בעצמו הוא: 


lvr: 21
pgn: 120
dfh: a
trm: אטעייה רב שיזבי לרב חסדא
txt:
<span class='five'>אטעייה רב שיזבי לרב חסדא. </span> [עד] שדרש לפניו והודה לו רב חסדא ואהא מתני' דאמרן לעיל <span class='mareimakom'>(דף קיז:)</span> נשברה לו חבית בראש גגו מביא כלי ומניח תחתיה ודרש רב שיזבי לרב חסדא ובלבד שלא יתן כלי המחזיק יותר משלש סעודות והודה לו רב חסדא ומדאמר רבא אטעייה שמע מינה טעותא הוא דאפילו מחזיק סעודות הרבה מותר כיון דחד מנא הוא והאי כמקפל ונותן בכלי אחד דמי דהא מעט מעט הוא נופל  ומטפטף בו ש'מ בחד מנא כבא להציל דמי: 


lvr: 21
pgn: 120
dfh: a
trm: מהפקירא וכו'
txt:
<span class='five'>מהפקירא וכו'. </span>דהא הצילו לכם קאמר להו לצרכיהם ואם פקחים הם יעכבו הכל הוה ליה למיתני: 


lvr: 21
pgn: 120
dfh: a
trm: חסידי אגרא דשבתא שקלי
txt:
<span class='five'>חסידי אגרא דשבתא שקלי. </span>בתמיה אם חסידים הם יש להם לוותר משלהם בכל דבר שיש בו נדנוד עבירה ואע'ג דלאו שכר שבת גמור הוא שהרי לא התנה ומהפקירא קא זכו מיהו חסיד לא מיקרי אא'כ מוותר משלו: 


lvr: 21
pgn: 120
dfh: a
trm: והכי קאמר כו'
txt:
<span class='five'>והכי קאמר כו'. </span>כלומר דהאי אם היו פקחין דמתני' לאו פקחין בדין קאמר ליטול את הראוי להם דאם כן יעכבו הכל הוה ליה למתני אלא לאו הכי קאמר הני יראי שמים אם פקחין הן בהלכות שבת דידעי דכה'ג לאו שכר שבת הוא דמעיקרא לאו אדעתא דשכר פעולה נחית עושין עמו חשבון והכי קאמר אדרב חסדא נמי קאי אלא לא שבקיניה לרב חסדא לסיימיה למילתיה: 


lvr: 21
pgn: 120
dfh: a
trm: לחצר המעורבת
txt:
<span class='five'> לחצר המעורבת. </span>ואפי' הכי טובא לא ליצול כדאמר לעיל <span class='mareimakom'>(דף קיז:)</span> מתוך שבהול אי שרי לאיעסוקי בהצלה כולי האי אתי לכבויי: 


lvr: 21
pgn: 120
dfh: a
trm: וסודר שבצוארו
txt:
<span class='five'>וסודר שבצוארו. </span>ותלויין ראשיו לפניו לקנח בו פיו ועיניו: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 120
dfh: a
trm: מפני שהוא מחרך
txt:
<span class='five'>מפני שהוא מחרך. </span>מן האור ובלע'ז רטריי'ט ואינו נשרף ומתוך כך הוא מגין על התיבה: 


lvr: 21
pgn: 120
dfh: b
trm: מי אמר
txt:
<span class='five'>מי אמר. </span>דילמא הא דקתני במתני' ועושין מחיצה בכל הכלים לאו בחדשים המתבקעים קאמר: 


lvr: 21
pgn: 120
dfh: b
trm: מאי טעמא דמאן דאסר
txt:
<span class='five'>מאי טעמא דמאן דאסר. </span>אין דרך להבעיר ברוח מצויה ולא פסיק רישיה ולא ימות הוא: 


lvr: 21
pgn: 120
dfh: b
trm: אף כלי כפר שיחין
txt:
<span class='five'>אף כלי כפר שיחין. </span>חרס העשוי מאותו עפר חזק הוא ואין משתבר אלמא לר' יוסי בגרם כבוי טפי מיקל מדרבנן: 


lvr: 21
pgn: 120
dfh: b
trm: וכי תימא איפוך מתני'
txt:
<span class='five'>וכי תימא איפוך מתני'. </span>ותני ברישא דברי ר' יוסי וחכמים אוסרין בכלי חרס חדשים כו': 


lvr: 21
pgn: 120
dfh: b
trm: ור' יוסי דברייתא
txt:
<span class='five'>ור' יוסי דברייתא. </span>דמשמע דבהנהו דפקעי מודה דהא כפר שיחין וכפר חנניה הוא דקשרי: 


lvr: 21
pgn: 120
dfh: b
trm: לדבריהם קאמר להו
txt:
<span class='five'>לדבריהם קאמר להו. </span>לדידי כל הכלים שרו דגרם כבוי מותר אלא לדידכו נהי דאסריתו גרם כבוי אודו לי מיהת דבהני אפילו גרם ליכא: 


lvr: 21
pgn: 120
dfh: b
trm: כורך עליו גמי
txt:
<span class='five'>כורך עליו גמי. </span>קס'ד השתא כדי שלא ימחק את השם במים אלמא לרבנן גרם מחק אסור ולר' יוסי שרי: 


lvr: 21
pgn: 120
dfh: b
trm: מכלל דלר' יוסי כו'
txt:
<span class='five'>מכלל דלר' יוסי כו'. </span>בתמיה והא כתיב לא יראה בך ערות דבר <span class='mareimakom'>(דברים כג) </span>: 


lvr: 21
pgn: 120
dfh: b
trm: אלא אי איכא גמי הכי נמי
txt:
<span class='five'>אלא אי איכא גמי הכי נמי. </span>דמודה ר' יוסי דצריך לכרוך עליו גמי ולא סגי ליה לאנוחי ידיו עליו דילמא מישתלי ושקיל ליה לידיה:  טבילה


lvr: 21
pgn: 121
dfh: a
trm: טבילה בזמנה מצוה
txt:
<span class='five'>טבילה בזמנה מצוה. </span>דכתיב והיה לפנות ערב ירחץ במים <span class='mareimakom'>(דברים כג) </span>: 


lvr: 21
pgn: 121
dfh: a
trm: לאו מצוה
txt:
<span class='five'>לאו מצוה. </span>ואי לא משכח גמי האידנא לישתהי עד למחר ולמ'ד לאו מצוה קרא עצה טובה קמ'ל כדי שיעריב שמשו ביום לאחר טבילה שאם ימתין לטבול עד הלילה לא יהא לו הערב שמש עד ליל המחרת: 


lvr: 21
pgn: 121
dfh: a
trm: הזב והזבה כו'
txt:
<span class='five'>הזב והזבה כו'. </span>ברייתא זו אצל יוה'כ שנויה בתוספתא דיומא <span class='mareimakom'>(פ'ד)</span>: 


lvr: 21
pgn: 121
dfh: a
trm: הזב והזבה והמצורע ובועל נדה וטמא מת טובלין ביום
txt:
<span class='five'>הזב והזבה והמצורע ובועל נדה וטמא מת טובלין ביום. </span>משהאיר המזרח ביום השביעי שלהם וטעמא בפ'ב דמגילה <span class='mareimakom'>(דף כ.)</span> מקרא דביום השביעי מקצת שביעי ספירה ואם חל שביעי שלהם ביוה'כ טובלין כדרכן לאכול תרומה לערב: 


lvr: 21
pgn: 121
dfh: a
trm: נדה ויולדת
txt:
<span class='five'>נדה ויולדת. </span>טובלות כדרכן בלילי יוה'כ אם חל שביעי שלהם בערב יוה'כ שאינה יכולה לטבול ביום ז' דכתיב בה תהיה בנדתה בהוייתה תהא כל ז' <span class='mareimakom'>(פסחים דף צ:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 121
dfh: a
trm: בעל קרי
txt:
<span class='five'>בעל קרי. </span>שצריך טבילה לדברי תורה מדברי סופרים ואפי' אין אוכל טהרות לבו ביום: 


lvr: 21
pgn: 121
dfh: a
trm: טובל כל היום כולו
txt:
<span class='five'>טובל כל היום כולו. </span>ואע'פ שראה קרי מן המנחה ולמעלה לאחר שהתפלל תפלת המנחה שהרי הוא יכול להמתין עד שתחשך ויטבול לתפלת ערבית אפ'ה טובל ביו'כ מבעוד יום אע'פ שאסור ברחיצת הרשות דטבילה בזמנה מצוה: 


lvr: 21
pgn: 121
dfh: a
trm: ר' יוסי אומר מן המנחה ולמעלה
txt:
<span class='five'>ר' יוסי אומר מן המנחה ולמעלה. </span>אם ראה קרי לאחר שהתפלל תפלת מנחה שהרי הוא יכול להמתין עד שתחשך ויטבול ויתפלל תפלת ערבית ותפלת נעילה נמי ס'ל שיכול להתפלל בלילה כרב דאמר <span class='mareimakom'>(יומא דף פז.)</span> תפלת נעילה פוטרת של ערבית: 


lvr: 21
pgn: 121
dfh: a
trm: דייה לטבילה שתהא באחרונה
txt:
<span class='five'>דייה לטבילה שתהא באחרונה. </span>במסכת נדה בפרק המפלת גבי אשה שיצאה מלאה ובאה ריקנית ואינה יודעת מתי ילדה דמצרכינן לה ל'ה טבילות לספק ד' טבילות שעליה טבילת זכר לז' או טבילת נקבה לשבועיים ובלילה או שמא יולדת זכר בזוב וצריכה אף טבילת זבה ביום שבעה לספורים שלה או יולדת נקבה בזוב היתה ומשום דלא ידעינן מתי ילדה ואימתי מטי זמן טבילה דידה מצרכינן לה טבילה כל לילה וכל יום שיש לספוקי בזמן טבילתה ופליג ר' יוסי ברבי יהודה עלה ואמר דייה לטבילה שתהא באחרונה לסוף ספורים של נקבה דהיינו לסוף שלש שבועים שאם ילדה נקבה בזוב טמאה שבועיים ללידתה וז' נקיים בשביל הזיבה ולא אמרינן טבילה בזמנה מצוה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 121
dfh: a
trm: שאין שביתתו
txt:
<span class='five'>שאין שביתתו. </span>של נכרי עליהן דישראל אינו מוזהר על שביתתו של נכרי שאינו עבדו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 121
dfh: a
trm: אל תכבה הוא דלא אמרינן ליה
txt:
<span class='five'>אל תכבה הוא דלא אמרינן ליה. </span>שאינו צריך למחות בידו ומיהו גילוי דעתא דלא יפסיד בדבר נמי לא משתרי דאי גילוי דעתא שרי למה ליה למיתני סיפא אין צריך למחות: 


lvr: 21
pgn: 121
dfh: a
trm: אלא מהכא ליכא למישמע מיניה
txt:
<span class='five'>אלא מהכא ליכא למישמע מיניה. </span>דודאי מתניתין לאו כולה דוקא אלא חדא מינייהו דוקא או רישא או סיפא ותנא אידך אטו ההיא ולא ידעינן הי מינייהו דוקא דנגמר מיניה: 


lvr: 21
pgn: 121
dfh: a
trm: שמעת מינה קטן אוכל נבילות בית דין מצווין להפרישו
txt:
<span class='five'>שמעת מינה קטן אוכל נבילות בית דין מצווין להפרישו. </span>ותקשי לר' יוחנן דאמר ביבמות <span class='mareimakom'>(דף קיד.)</span> לרבה בר בר חנה דאירכסו ליה מפתחות של בית המדרש ברשות הרבים בשבת דבר טלי' וטליתא ליטיילי התם דאי משכחי להו מייתי להו: 


lvr: 21
pgn: 121
dfh: a
trm: נכרי אדעתיה דנפשיה עביד
txt:
<span class='five'>נכרי אדעתיה דנפשיה עביד. </span>ואפילו יודע שנוח לו לישראל הוא להנאת עצמו מתכוין שיודע שלא יפסיד: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 121
dfh: a
trm: על גבי הנר
txt:
<span class='five'>על גבי הנר. </span>ובלבד שלא יכבה ואע'פ שנוטל כלי להצלת קורה שאינה ניטלת בשבת הא אותבינן מינה <span class='mareimakom'>(דף מג.)</span> לרבי יצחק דאמר אין כלי ניטל אלא לדבר הניטל ושנייה בצריך למקומו: 


lvr: 21
pgn: 121
dfh: a
trm: חוששני לו מחטאת
txt:
<span class='five'>חוששני לו מחטאת. </span>כיון דלא היה עקרב רץ אחריו איני יודע אם חייב משום צידה אם לאו וחוששני לומר חייב חטאת הוא:  גמ'


lvr: 21
pgn: 121
dfh: b
trm: נהרות המושכים כרגלי כל אדם
txt:
<span class='five'>נהרות המושכים כרגלי כל אדם. </span>משום דמידי דנייד הוא ולא קני שביתה ואע'פ שבא מחוץ לתחום כל אדם מוליכן למקום שעירב לו לילך מיהו שמעינן מינה דמותרין בטלטול ואע'ג דמאתמול לא הוי הני קמן כיון דאורחייהו בהכי דעתיה עלייהו ה'נ כיון דאורחיה דקטן בהכי דעתיה עליה דלכי תיתי יאכילנה לכלבים: 


lvr: 21
pgn: 121
dfh: b
trm: צואה של תרנגולים
txt:
<span class='five'>צואה של תרנגולים. </span>דלא חזיא לכלבים ושל קטן דקתני מתניתין שמטפח בה קטן קאמר ובשביל הקטן אמר כופין: 


lvr: 21
pgn: 121
dfh: b
trm: תיפוק ליה דגרף של רעי הוא
txt:
<span class='five'>תיפוק ליה דגרף של רעי הוא. </span>דמאיס ולפנייה דהא קי'ל במסכת ביצה גרף של רעי מותר להוציאו לאשפה: 


lvr: 21
pgn: 121
dfh: b
trm: וכי תימא גרף של רעי דמותר אגב מנא אין
txt:
<span class='five'>וכי תימא גרף של רעי דמותר אגב מנא אין. </span>הא דקי'ל מותר להוציאו משום דרמי במנא דגרף היינו כלי חרס העשוי לכך ואגב מנא הוא דשרי לטלטולי אבל בפני עצמו לא והכא לאו במנא רמי: 


lvr: 21
pgn: 121
dfh: b
trm: קטן באשפה מאי בעי
txt:
<span class='five'>קטן באשפה מאי בעי. </span>סתם אשפה ברה'ר הוא ומאי בעי קטן התם דקא מיכסי ליה בשביל קטן: 


lvr: 21
pgn: 121
dfh: b
trm: ומשני בחצר
txt:
<span class='five'>ומשני בחצר. </span>דשכיח קטן התם קס'ד בחצר דלאו אשפה וקפריך סוף סוף גרף של רעי הוא ומשני באשפה שבחצר: 


lvr: 21
pgn: 121
dfh: b
trm: נהרגין בשבת
txt:
<span class='five'>נהרגין בשבת. </span>וקס'ד אפי' אין רצין אחריו ומשום דס'ל כר'ש דמלאכה שאינה צריכה לגופה מדרבנן היא דאסירא והכא לא גזור: 


lvr: 21
pgn: 121
dfh: b
trm: ומאן לימא לן כו'
txt:
<span class='five'>ומאן לימא לן כו'. </span>דרב יוסף הוא מתני ליה כדלקמן ולא בדבי ר' חייא ור' אושעיא מיתנייא וכל מתניתא דלא מתנייא בתוספתא דר' חייא ור' אושעיא איכא לספוקי במשבשתא ולא מותבינן מינה: 


lvr: 21
pgn: 121
dfh: b
trm: ואנא מתרצנא לה
txt:
<span class='five'>ואנא מתרצנא לה. </span>דלא תיקשי כי אמר ר' יהושע בן לוי כל המזיקין נהרגין ברצין אחריו קאמר דפקוח נפש הוא: 


lvr: 21
pgn: 121
dfh: b
trm: אין רוח חסידים נוחה הימנו
txt:
<span class='five'>אין רוח חסידים נוחה הימנו. </span>דעתן של חסידים אינה מעורבת עמו שאין הגון בעיניהם על מה שעשה: 


lvr: 21
pgn: 121
dfh: b
trm: ואותן חסידים
txt:
<span class='five'>ואותן חסידים. </span>השונאין אותו על כך אין רוח חכמים עריבה עמהם להיות נוחה ומיושבת במה שרואין במדת חסידים הללו דשפיר עביד דאי לא מזיקין השתא סופן להזיק בשעת כעסן: 


lvr: 21
pgn: 121
dfh: b
trm: שלימתינהו לכולהו
txt:
<span class='five'>שלימתינהו לכולהו. </span>הרגת את כולן כלומר מה אהני בהא אכתי טובא איכא אלמא לאו שפיר עבד והא דרבא פליג אדאבוה: 


lvr: 21
pgn: 121
dfh: b
trm: שנזדמנו לו להורגן
txt:
<span class='five'>שנזדמנו לו להורגן. </span>לכך באו לידו שזימן לו המקום לאבדן לפי שהיו עתידות להזיק וגלגלו זכות על ידי זכאי: 


lvr: 21
pgn: 121
dfh: b
trm: לא הרגן בידוע שנזדמנו לו להרוג אותו
txt:
<span class='five'>לא הרגן בידוע שנזדמנו לו להרוג אותו. </span>והראה לו הקב'ה שחטא אלא שנעשה לו נס: 


lvr: 21
pgn: 121
dfh: b
trm: בנישופין בו
txt:
<span class='five'>בנישופין בו. </span>בכה'ג קתני בידוע שנזדמנו להורגו נישופין כן דרך הנחש עושה כעין שריקה כשהוא רואה שונאו וכועס: 


lvr: 21
pgn: 121
dfh: b
trm: דשפיר עביד
txt:
<span class='five'>דשפיר עביד. </span>וכיוצא בו דקאמר לאו לגנאי הוא אלא הנחש רודף ונעשה זה כיוצא בו: 


lvr: 21
pgn: 121
dfh: b
trm: דילמא לפי תומו
txt:
<span class='five'>דילמא לפי תומו. </span>לא שיעמוד עליו ויהרגנו להדיא אלא כשהוא הולך לתומו ונחש או עקרב בפניו אין צריך לישמט ממנו אלא דורכו והולך ואם מת בדריכתו ימות הואיל ולא נתכוין דדבר שאין מתכוין לר' יהודה מדרבנן הוא ולענין מזיקין לא גזור: 


lvr: 21
pgn: 121
dfh: b
trm: רוק דורסו לפי תומו
txt:
<span class='five'>רוק דורסו לפי תומו. </span>שאין מתכוין למרח ולאשווי' גומות דאף על גב דממילא ממרח הוא כי לא מיכוין שרי משום מאיסותא: 


lvr: 21
pgn: 122
dfh: a
trm: אי משום דסבר כרבי אליעזר
txt:
<span class='five'>אי משום דסבר כרבי אליעזר. </span>דאמר במסכת ע'ז <span class='mareimakom'>(דף לא.)</span> יין מותר בחותם אחד: 


lvr: 21
pgn: 122
dfh: a
trm: אי משום אימתא דבי נשיאה
txt:
<span class='five'>אי משום אימתא דבי נשיאה. </span>שהיה הנכרי המביאו ירא מן הנשיא שהיה שליט על פי המלכות ומשום דאיירי ר' אבא בר כהנא לעיל גבי נחש נקט כל הני בשמיה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 122
dfh: a
trm: כבש
txt:
<span class='five'>כבש. </span>עושין בספינה גדולה לירד בו מספינה ליבשה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 122
dfh: a
trm: מאכיל אחריו ישראל
txt:
<span class='five'>מאכיל אחריו ישראל. </span>את בהמתו ואחריו דוקא נקט בכולהו דנכרי לצורך עצמו עביד: 


lvr: 21
pgn: 122
dfh: a
trm: ואינו מעמידה ע'ג מוקצה
txt:
<span class='five'>ואינו מעמידה ע'ג מוקצה. </span>שמא יטול בידו ויאכיל והא נמי מוקצין נינהו לגבי טלטול דאתמול הוו מחוברין: 


lvr: 21
pgn: 122
dfh: a
trm: ואזלא ואכלה
txt:
<span class='five'>ואזלא ואכלה. </span>אבל הוא אינו עומד על העשבים קרוב להם דניחוש לשמא יטול ויאכיל: 


lvr: 21
pgn: 122
dfh: a
trm: נר לאחד נר למאה
txt:
<span class='five'>נר לאחד נר למאה. </span>כבש לאחד כבש למאה אבל גבי עשבים כשהוא מכירו מרבה בשבילו: 


lvr: 21
pgn: 122
dfh: a
trm: הואיל ושלא בפנינו כו'
txt:
<span class='five'>הואיל ושלא בפנינו כו'. </span>קשיא לרבא דשמעינן מינה דבפניו אסור ואע'פ שאין כאן מרבה בשבילו: 


lvr: 21
pgn: 122
dfh: a
trm: בכדי שיחמו חמין
txt:
<span class='five'>בכדי שיחמו חמין. </span>שלא יהנה במה שהקדימו להחם בשבת וכן בכל מעשה שבת נתנו חכמים שיעור להמתין לערב בכדי שיעשו והא הכא דחימום לאחד חימום למאה דבבת אחת מחממין וקתני אם רוב ישראל דהוי דומיא דמכירו דמסיק אדעתיה לעשות אף בשבילו אסור ואע'ג דשלא בפניו וקשיא בין לאביי בין לרבא: 


lvr: 21
pgn: 122
dfh: a
trm: אדעתא דרובא מחממי
txt:
<span class='five'>אדעתא דרובא מחממי. </span>ועיקר חילול השבת בשבילם אבל נכרי וישראל דנכרי אדעתא דנפשיה הוא דעביד שרי לאביי שלא בפניו ולרבא אפי' בפניו: 


lvr: 21
pgn: 122
dfh: a
trm: אם רוב ישראל אסור
txt:
<span class='five'>אם רוב ישראל אסור. </span>והא הכא דהוי דומיא דמכירו הואיל ורובא נינהו אסיק דעתיה להדליק אף בשבילם וקתני אסור:  אדעתא


lvr: 21
pgn: 122
dfh: b
trm: אדעתא דרובא
txt:
<span class='five'>אדעתא דרובא. </span>הלכך ישראל עיקר ומחצה על מחצה נמי ליכא למיקם עלה דמלתא דאיכא למימר עיקר דעתיה דמדליק בשביל ישראל ואיכא למימר עיקר דעתיה דמדליק בשביל נכרי אבל נכרי וישראל והמדליק עצמו משתמש לאורה ודאי עיקר אדעתא דידיה עביד וכיון דנר לאחד נר למאה שרי: 


lvr: 21
pgn: 122
dfh: b
trm: כל הכלים ניטלין בשבת ודלתותיהן עמהם
txt:
<span class='five'>כל הכלים ניטלין בשבת ודלתותיהן עמהם. </span>כל הכלים שיש להם דלתות כגון שידה תיבה ומגדל ניטלין בשבת ודלתות שיש להם בצדן עמהן ניטלין עמהן: 


lvr: 21
pgn: 122
dfh: b
trm: ואע'פ שנתפרקו
txt:
<span class='five'>ואע'פ שנתפרקו. </span>הדלתות מן הכלים ניטלין ואין דומין לדלתות הבית שאין ניטלין לפי שדלתות הבית אינן מן המוכן לטלטל שאינן כלי אבל אלו הן כלי אגב אביהן: 


lvr: 21
pgn: 122
dfh: b
trm: ולא מיבעיא בחול
txt:
<span class='five'>ולא מיבעיא בחול. </span>קא סלקא דעתך ואע'פ שנתפרקו אבשבת דקתני רישא קאי ומשמע אע'פ שנתפרקו היום מותרים ולא מיבעיא אם נתפרקו מאמש: 


lvr: 21
pgn: 122
dfh: b
trm: אדרבה
txt:
<span class='five'>אדרבה. </span>מאי אע'פ שייך למתני הא ודאי נתפרקו בשבת איכא למישרי משום דכי קדיש יומא הוו מוכנין לטלטל אגב אביהן: 


lvr: 21
pgn: 122
dfh: b
trm: הכי קאמר כו'
txt:
<span class='five'>הכי קאמר כו'. </span>ואע'פ לא ארבותא דנתפרקו בשבת קאי אלא ארבותא דנתפרקו או בחול או בשבת קאי ולא מיבעיא כשהן מחוברין: 


lvr: 21
pgn: 122
dfh: b
trm: לא נוטלין ולא מחזירין
txt:
<span class='five'>לא נוטלין ולא מחזירין. </span>כדמפרש ואזיל חזרתו בנין ממש הוא וסילוקו סתירה גמורה היא: 


lvr: 21
pgn: 122
dfh: b
trm: אי קסבר יש בנין בכלים
txt:
<span class='five'>אי קסבר יש בנין בכלים. </span>וחזרתו בנין על כרחיך אם יש בנין יש סתירה ואמאי נוטלין: 


lvr: 21
pgn: 122
dfh: b
trm: גזירה שמא יתקע
txt:
<span class='five'>גזירה שמא יתקע. </span>בחזקה בסכין ויתדות והוה ליה גמר מלאכה וחייב משום מכה בפטיש: 


lvr: 21
pgn: 122
dfh: b
trm: קורנס של אגוזים
txt:
<span class='five'>קורנס של אגוזים. </span>המיוחד לפציעת אגוזים הוא דקתני מתניתין דנוטלין אותו למלאכתו משום דעיקרו למלאכת היתר: 


lvr: 21
pgn: 122
dfh: b
trm: לצורך גופו
txt:
<span class='five'>לצורך גופו. </span>שגופו צריך עוד למלאכה אחרת של היתר אין מטלטלין אותו לאותה מלאכה וכ'ש אם אין צריך לגופו אלא לפנות מקומו דאין מטלטלין: 


lvr: 21
pgn: 122
dfh: b
trm: מי מייחדי לקטן
txt:
<span class='five'>מי מייחדי לקטן. </span>בשלמא כולהו הני דמתני' איכא לאוקמא בעשויין ומיוחדין לכך בר מהני דליכא דעביד להו להכי:  דבר


lvr: 21
pgn: 123
dfh: a
trm: ואם לאו אין מטלטלין
txt:
<span class='five'>ואם לאו אין מטלטלין. </span>כגון לישב עליה כיון דעיקר מלאכתו לשחיקה דהיא מלאכת איסור משום טוחן: 


lvr: 21
pgn: 123
dfh: a
trm: שאסור לטלטלו
txt:
<span class='five'>שאסור לטלטלו. </span>דהאי דקשרו ב'ה משום שמחת יו'ט קשרו אלמא משום דעלי מלאכתו לאיסור לכתישת טרגיס וטיסני וקליפת עצים לעבד בהן עורות אסור: 


lvr: 21
pgn: 123
dfh: a
trm: בסיכי זיירי ומזורי
txt:
<span class='five'>בסיכי זיירי ומזורי. </span>כלי צבעין הן ורבינו הלוי פירש כלי אורגין סיכי הן עמודין זיארי הן קנים שבשתי ומזורי כובד עליון ותחתון וראשון נראה לי דזייארי לשון עוצרים הן כמו מעצרתא זיירא <span class='mareimakom'>(ע'ז דף ס.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 123
dfh: a
trm: קורנס של זהבים
txt:
<span class='five'>קורנס של זהבים. </span>אע'פ דקפיד עליה קצת שצריך שיהא חלק לרדד טסין אפ'ה כיון שמתקן על ידי הכאה שמכה על הסדן לא מקצי ליה וכ'ש של שאר נפחים כרבה: 


lvr: 21
pgn: 123
dfh: a
trm: אם מגולה מקצתה
txt:
<span class='five'>אם מגולה מקצתה. </span>שיכול לאוחזה במקום המגולה דאפי' טלטול מן הצד ליכא שאין צריך להגביה התבן אלא מגביה מקום המגולה והתבן נשמט ונופל: 


lvr: 21
pgn: 123
dfh: a
trm: מלמעלה למטה שרי
txt:
<span class='five'>מלמעלה למטה שרי. </span>אם היה העליון שלה למעלה והקצר למטה וכשהוא שולפה חולצה מעליון שלה לתחתון שלה ורוחב הצנון למעלה מותר דליכא טלטול לעפר כלל שהרי נתגלה ראשו: 


lvr: 21
pgn: 123
dfh: a
trm: ממטה למעלה אסור
txt:
<span class='five'>ממטה למעלה אסור. </span>שמזיז עפר לפי שהגומא קצרה מלמעלה ורוחב הצנון מלמטה ואע'ג דטלטול עפר מן הצד הוא שאינו אוחזו ממש בידו: 


lvr: 21
pgn: 123
dfh: a
trm: ולא אמרו נקובה
txt:
<span class='five'>ולא אמרו נקובה. </span>להיות תורת כלי עליה יותר משאין נקובה אלא לענין טומאה וקס'ד דבנטל חור שלה קאמר דלענין טומאה בטל שם כלי מינה ולטלטול שרי: 


lvr: 21
pgn: 123
dfh: a
trm: בגולמי
txt:
<span class='five'>בגולמי. </span>גולמי מחטין העומדות לינקב דנקובה נגמרה מלאכתה ושאינה נקובה אינה נגמרה מלאכתה הלכך לענין טומאה הוא דלא הוי כלי אבל בטלטול שריא דחזי לקוץ: 


lvr: 21
pgn: 123
dfh: b
trm: אפיקטויזין
txt:
<span class='five'>אפיקטויזין. </span>להקיא שותה משקים ומקיא ולא לרפואה אלא להריק את מעיו שיוכל לאכול ולשתות [היום] הרבה כדאמרי' בפרק חבית ואע'ג דלא גזור בה משום שחיקת סממנין דהא לאו לרפואה היא אסור משום דמתקן גברא: 


lvr: 21
pgn: 123
dfh: b
trm: ליטול בה את הקוץ
txt:
<span class='five'>ליטול בה את הקוץ. </span>אלמא תקוני גברא במידי דלאו לרפואה דליכא משום שחיקת סממנין שרי: 


lvr: 21
pgn: 123
dfh: b
trm: הכא לא פקיד
txt:
<span class='five'>הכא לא פקיד. </span>ודמי למלאכה שמסדרן ומכניסן למקום חבור: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 123
dfh: b
trm: קנה של זיתים
txt:
<span class='five'>קנה של זיתים. </span>לאחר מסיקתן צובר במעטן ושמנן מתאסף בתוכן ונוח לצאת ויש לו קנה להפכן בו ולבדוק אם כמרו כל צרכן ומגיען לבית הבד: 


lvr: 21
pgn: 123
dfh: b
trm: ואמאי
txt:
<span class='five'>ואמאי. </span>כי יש בו קשר בראשו נהי נמי דקשר משוי ליה מנא מיהו פשוטי כלי עץ הוא שאפילו חלול הוא אין חללו עשוי לקבל כלום: 


lvr: 21
pgn: 123
dfh: b
trm: הופכו ורואה
txt:
<span class='five'>הופכו ורואה. </span>בחלל ראשו שמשתייר שם ע'י שהוא פקוק בקשר מן השמן הזב מן הזיתים ובודק בו אם הגיעו לעצור וזו היא לו קבלה בחלל שלו ואם לאו שאין קשר בראשו אין השמן נראית שם מפני שאינו פקוק וכולו חלל הלכך לאו לקבל הוא עשוי והוי פשוטי כלי עץ ובין כך ובין כך ניטל בשבת דהא כלי הוא להפוך בו זיתים: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 123
dfh: b
trm: ויתד של מחרישה
txt:
<span class='five'>ויתד של מחרישה. </span>הוא כלי גדול העשוי כסכין שבו עושין חריץ של תלם המענה קולטר'א בלע'ז דהנך קפיד עלייהו ומייחד להם מקום דלא חזו למלאכה אחרת: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 123
dfh: b
trm: אוכלא דקצרי
txt:
<span class='five'>אוכלא דקצרי. </span>כלי נחושת העשוי כנפה נקבים נקבים והוא של כובסים ונותנו על הבגדים ומזלף בו המים עליהן וי'מ שמגמרין מוגמר מתחתיו והבגדים מונחין עליו ומתגמרין דרך הנקבים: 


lvr: 21
pgn: 123
dfh: b
trm: ג' כלים
txt:
<span class='five'>ג' כלים. </span>ותו לא ולקמן אמרינן דבימי נחמיה בן חכליה בבית שני גזרו על טלטול כל הכלים כדי לגדור גדר להחמיר באיסורי שבת מפני שהיו מקילין בה: 


lvr: 21
pgn: 123
dfh: b
trm: מקצוע
txt:
<span class='five'>מקצוע. </span>איזמל שמחתכין בו דבלה יעשהו במקצועות מתרגמינן באיזמליהון <span class='mareimakom'>(ישעיה מד) </span>: 


lvr: 21
pgn: 123
dfh: b
trm: התירו
txt:
<span class='five'>התירו. </span>עוד כשראו שחזרו להזהר קצת באיסור שבת וחזרו והתירו כשנזהרו יותר וחזרו והתירו ולקמיה מפרש מאי כולהו הנך התירו: 


lvr: 21
pgn: 123
dfh: b
trm: עד שאמרו
txt:
<span class='five'>עד שאמרו. </span>עוד חזרו והתירו את הכל עד שאמרו הכל ניטלין חוץ מן המסר הגדול כו': 


lvr: 21
pgn: 123
dfh: b
trm: התירו
txt:
<span class='five'>התירו. </span>לטלטל דבר שעיקר מלאכתו בחול להיתר לדבר המותר בשבת התירו לטלטל לצורך גופו אם הוצרך להשתמש בגוף הכלי אבל לא משום שהוצרך למקומו: 


lvr: 21
pgn: 123
dfh: b
trm: וחזרו והתירו אף מי שמלאכתו לאיסור
txt:
<span class='five'>וחזרו והתירו אף מי שמלאכתו לאיסור. </span>והוצרך לו בשבת לגופו למלאכת היתר ומיהו לא הותרו אלו לצורך מקומו: 


lvr: 21
pgn: 123
dfh: b
trm: כל הכלים
txt:
<span class='five'>כל הכלים. </span>הללו שאמרנו חוץ מן המסר הגדול דלא שרי לא לצורך גופו ולא לצורך מקומו ואביי דמתרץ הכי הדר ביה לגבי רבה דאמר לעיל קורנס של נפחים שנינו דדבר שמלאכתו לאיסור שרי לצורך גופו: 


lvr: 21
pgn: 123
dfh: b
trm: מחמה לצל
txt:
<span class='five'>מחמה לצל. </span>שאינו צריך לו עכשיו לא לגופו ולא למקומו אלא חס עליו שמא יתבקע בחמה: 


lvr: 21
pgn: 123
dfh: b
trm: עד שאמרו
txt:
<span class='five'>עד שאמרו. </span>היינו עוד היתר אחרינא כל הכלים אפי' גדולים ומיהו לכדאוקימנא של היתר אפי' מחמה לצל ושל איסור לצורך גופו או מקומו: 


lvr: 21
pgn: 123
dfh: b
trm: אין מטלטלין אותה
txt:
<span class='five'>אין מטלטלין אותה. </span>בשלמא לדידי אין מטלטלין אותה לצורך מקומה קאמר אלא לדידך אמאי: 


lvr: 21
pgn: 123
dfh: b
trm: משנה זו
txt:
<span class='five'>משנה זו. </span>דלעיל בראשונה היו אומרין ג' כלים ותו לא משום דהוו מזלזלים בשבתות דכתיב בימים ההמה וגו': 


lvr: 21
pgn: 123
dfh: b
trm: קודם התרת כלים
txt:
<span class='five'>קודם התרת כלים. </span>מנין האחרון שהותרו כולן לצורך גופן לאביי ולרבא אף לצורך מקומו: 


lvr: 21
pgn: 123
dfh: b
trm: לא סידור הקנים
txt:
<span class='five'>לא סידור הקנים. </span>שהיו נותנין במערכת לחם הפנים בין חלה לחלה להפרידן ליכנס הרוח ביניהן שלא יתעפשו: 


lvr: 21
pgn: 123
dfh: b
trm: דוחה את השבת
txt:
<span class='five'>דוחה את השבת. </span>אלא נכנס בע'ש ונוטל הקנים ולמחר מסלק המערכה הישנה ומסדר החדשה בלא קנים ולמוצאי שבת נכנס ונותן הקנים ביניהן זו נשנית קודם היתר מנין הראשון דהא מלאכתן להיתר וקאסר להו לצורך גופן: 


lvr: 21
pgn: 124
dfh: a
trm: גלוסטרא
txt:
<span class='five'>גלוסטרא. </span>דתנן רבי יהושע אמר נגר שיש בראשו גלוסטרא שראשה עב וראוי לדוך בו שום ונועלין בו דלת: 


lvr: 21
pgn: 124
dfh: a
trm: שומטה מפתח זה ותולה בחברו
txt:
<span class='five'>שומטה מפתח זה ותולה בחברו. </span>ואע'ג דצריך לגופו לתלותו בחברו ולנועלה בו שומטו ע'י גרירה אבל טלטול גמור לא ואע'פ שמלאכתו להיתר לא שרי ליה לצורך גופו: 


lvr: 21
pgn: 124
dfh: a
trm: מדוכה הא דאמרן
txt:
<span class='five'>מדוכה הא דאמרן. </span>לעיל אע'ג דשנייה רבא לעיל מחמה לצל ואביי שנייה לצורך מקומו שינויי דחיקי נינהו אלא קודם התרת כלים נשנו: 


lvr: 21
pgn: 124
dfh: a
trm: משום איעפושי
txt:
<span class='five'>משום איעפושי. </span>דלא סמכינן אניסא ומשום ההוא פורתא שהישנה מתעכבת בלא קנים מלילי שבת לשבת והחדשה משבת למוצ'ש לא מיעפשי: 


lvr: 21
pgn: 124
dfh: a
trm: שאינה מעורבת
txt:
<span class='five'>שאינה מעורבת. </span>שהרבה בתים פתוחים לה ולא עירבו דכלים ששבתו בבתים אסור להוציאן לחצר וששבתו בחצר מותר לטלטלן בחצר שהחצר כולו רשות לעצמו הוא והבתים מיוחדים לכל איש ביתו: 


lvr: 21
pgn: 124
dfh: a
trm: וקא מטלטל מנא דבית בחצר
txt:
<span class='five'>וקא מטלטל מנא דבית בחצר. </span>הלכך שומטה אין דטלטול מן הצד היא אבל טלטול גמור לא: 


lvr: 21
pgn: 124
dfh: a
trm: מדוכה רבי נחמיה היא
txt:
<span class='five'>מדוכה רבי נחמיה היא. </span>דאמר  ובעירובין <span class='mareimakom'>(דף לה.)</span> אפילו טלית ואפי' תרווד אין ניטלין אלא לצורך תשמיש המיוחד: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 124
dfh: a
trm:
ה'ג במתניתין כל הכלים ניטלין לצורך כו': <span class='shastitle7'>גמ'</span> <span class='five'>מאי לצורך ומאי שלא לצורך אמר רבה כו'

txt:
<span class='five'>ה'ג במתניתין כל הכלים ניטלין לצורך כו': <span class='shastitle7'>גמ'</span> <span class='five'>מאי לצורך ומאי שלא לצורך אמר רבה כו'. </span>לצורך דשרי תנא קמא היינו דבר שמלאכתו להיתר ומטלטלו לצורך גופו: 


lvr: 21
pgn: 124
dfh: a
trm: ודבר שמלאכתו לאיסור לצורך גופו
txt:
<span class='five'>ודבר שמלאכתו לאיסור לצורך גופו. </span>הוא דאישתראי אם צריך לו למלאכת היתר אבל שלא לצורך גופו ואע'ג דצריך למקומו לא ורבה לטעמיה דאמר לעיל <span class='mareimakom'>(דף קכב:)</span> גבי קורנס של נפחים נמי מותר לצורך גופו: 


lvr: 21
pgn: 124
dfh: a
trm: א'ל רבא כו' אלא אמר כו'
txt:
<span class='five'>א'ל רבא כו' אלא אמר כו'. </span>ולרבא דמוקי אליבא דרבי נחמיה דלצורך גופו ולצורך מקומו מותר ע'כ האי לצורך גופו כגון שזה התשמיש מיוחד לו דתניא לקמן בפרק חבית <span class='mareimakom'>(דף קמו.)</span> רבי נחמיה אומר אפילו תרווד ואפילו טלית אין ניטלין אלא לצורך תשמישן וצורך מקומו נמי לרבא כצורך גופו ותשמישו דמי ולרבה צורך גופו הוא דשרי רבי נחמיה ודוקא לתשמיש המיוחד לו ובין לרבה ובין לרבא דוקא דבר שמלאכתו להיתר אבל דבר שמלאכתו לאיסור אפילו לצורך גופו לא שרי רבי נחמיה דהאי צורך גופו לאו תשמיש המיוחד לו הוא דהא מיוחד למלאכת איסור: 


lvr: 21
pgn: 124
dfh: a
trm: ואם לאו אין מטלטלין אותה
txt:
<span class='five'>ואם לאו אין מטלטלין אותה. </span>בשלמא לרבה כגון דאין צריך לגופה [אלא למקומה] אלא לדידך אמאי: 


lvr: 21
pgn: 124
dfh: a
trm: והא בקעת ביו'ט מלאכתה להיתר היא
txt:
<span class='five'>והא בקעת ביו'ט מלאכתה להיתר היא. </span>דלהסקה חזי וקיימא וקאסר לטלטלה לצורך גופו למלאכה אחרת וכל שכן לצורך מקומה: ומשני התם טעמא כיון דבשבת אסור דהא בקעת בשבת מלאכתה לאיסור היא ביום טוב נמי אסור גזירה י'ט אטו שבת: 


lvr: 21
pgn: 124
dfh: a
trm: משילין פירות דרך ארובה ביום טוב
txt:
<span class='five'>משילין פירות דרך ארובה ביום טוב. </span>בהדיא תנן אבל לא בשבת פירות השטוחים על הגג לייבשן וראה גשמים ממשמשים ובאין משילן לארץ דרך ארובת הגג דלא טריחא מילתא דנופלין מאליהן אלמא דלא גזרינן ופרכינן ומי לא גזרינן והתנן אין בין כו': 


lvr: 21
pgn: 124
dfh: a
trm: לא קשיא הא
txt:
<span class='five'>לא קשיא הא. </span>דתנן משילין דשרי טירחא ביו'ט משום איבוד ממון רבי יהושע היא שהתיר להעלות בהמה בהערמה מן הבור: 


lvr: 21
pgn: 124
dfh: a
trm: דאפשר בהערמה
txt:
<span class='five'>דאפשר בהערמה. </span>דמיחזי כמאן דעביד לצורך יו'ט אבל גבי משילין דליכא הערמה לדמויי להתירא לא:  אין                     </span>


lvr: 21
pgn: 124
dfh: b
trm: אין מוציאין
txt:
<span class='five'>אין מוציאין. </span>הוצאה שלא לצורך דלא אישתרי לכתחילה ביו'ט טפי מבשבת אלא אוכל נפש והך דמשילין ב'ה: 


lvr: 21
pgn: 124
dfh: b
trm: לאו למימרא כו'
txt:
<span class='five'>לאו למימרא כו'. </span>למה לי לפרושי בהדיא דליתיב עלה לאו משום למימרא דהאי דשרי לטלטולי משום דצורך גופו הוא: 


lvr: 21
pgn: 124
dfh: b
trm: מחמה לצל הוה
txt:
<span class='five'>מחמה לצל הוה. </span>במקום הרע לה היתה ואי לאו דפריש בהדיא ליתיב עלה מאן דחזי סבר דמחמה לצל שרי ולמקומה לא היה צריך דלימא שישב במקומה: 


lvr: 21
pgn: 124
dfh: b
trm: דכרבה סבירא לך
txt:
<span class='five'>דכרבה סבירא לך. </span>דאמר מחמה לצל אסור והלכה כרבא דאמר דבר שמלאכתו להיתר שרי לגמרי ודבר שמלאכתו לאיסור לצורך גופו ומקומו מותר מחמה לצל ושלא יגנב אסור: 


lvr: 21
pgn: 124
dfh: b
trm: של תמרה
txt:
<span class='five'>של תמרה. </span>כעין שלנו לכבד את הבית דאסור משום אשוויי גומות דמודה רבי שמעון בפסיק רישיה ולא ימות: 


lvr: 21
pgn: 124
dfh: b
trm: אלא מחמה לצל בהא לימא רבי אלעזר אף של תמרה
txt:
<span class='five'>אלא מחמה לצל בהא לימא רבי אלעזר אף של תמרה. </span>דבר שמלאכתו לאיסור ליכא מאן דשרי מחמה לצל: 


lvr: 21
pgn: 124
dfh: b
trm: וכן אמר רבי אלעזר
txt:
<span class='five'>וכן אמר רבי אלעזר. </span>של מילתא מותר של תמרה אסור מחמה לצל: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 124
dfh: b
trm: לצוק לתוכה מקפה
txt:
<span class='five'>לצוק לתוכה מקפה. </span>עבה דומיא דעיסה מעורבת במים: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 124
dfh: b
trm: וקתני אין מסיקין
txt:
<span class='five'>וקתני אין מסיקין. </span>ולא אמרינן מוכנין היו אגב אביהן אלא אמרינן נולד נינהו ואסירי: 


lvr: 21
pgn: 124
dfh: b
trm: מר סבר מוכן הוא
txt:
<span class='five'>מר סבר מוכן הוא. </span>כיון דראוי לשום מלאכה ומר סבר נולד הוה דמאתמול לאו להאי מלאכה הוה קאי הלכך מעין מלאכתו בעינן: 


lvr: 21
pgn: 124
dfh: b
trm: הא רבי יהודה
txt:
<span class='five'>הא רבי יהודה. </span>מסיקין בכלים ואין מסיקין בשברי כלים דאית ליה מוקצה ונולד כלים לאו מוקצה נינהו שברים נולד נינהו: 


lvr: 21
pgn: 124
dfh: b
trm: רבי נחמיה היא
txt:
<span class='five'>רבי נחמיה היא. </span>דאמר אין כלי ניטל אלא לצורך תשמישו המיוחד לו והאי לאו מיוחד הוא לו דלאו להסקה קאי: 


lvr: 21
pgn: 124
dfh: b
trm: דאייתור
txt:
<span class='five'>דאייתור. </span>שהשלים בניינו וניתותר ומהשתא לא קיימי לבנין אלא לישב עליהם ותורת כלי עליהם: 


lvr: 21
pgn: 124
dfh: b
trm: אפילו בכרמלית
txt:
<span class='five'>אפילו בכרמלית. </span>הואיל ולאו רה'ר הוא שכיחי דאזלי ויתבי התם וחזי לכסות בו רוק: 


lvr: 21
pgn: 125
dfh: a
trm: שירי פרוזמיות
txt:
<span class='five'>שירי פרוזמיות. </span>טליתות כדאמר בסוכה <span class='mareimakom'>(דף יא.)</span> רמא תכילתא בפירזמא דאינשי ביתיה: 


lvr: 21
pgn: 125
dfh: a
trm: ועל כיסויו
txt:
<span class='five'>ועל כיסויו. </span>של תנור שאינו צריך בית יד דבלאו בית אחיזה מטלטלין ליה ופלוגתא היא במתניתין דאיכא למ'ד בעינן בית אחיזה: 


lvr: 21
pgn: 125
dfh: a
trm: דהאי תנור
txt:
<span class='five'>דהאי תנור. </span>העשוי כעין זה ששנוי במשנה זו שאני מביא לך שלא נתקן כל צרכו מתחילתו ונשבר קמיפלגי: 


lvr: 21
pgn: 125
dfh: a
trm: נתנו על פי הבור
txt:
<span class='five'>נתנו על פי הבור. </span>תנורים שלהם עשוין כקדירות גדולות ואין להן שולים ומושיבו לארץ ומדביק טיט סביבותיו לעשותו עב שיחזיק חומו והיא קרויה טפילה והיא מגעת לארץ ומתוך כך הבל שלו קיים ואם נתנו על פי הבור או על פי הדות שהיא כעין בור אלא שהבור בחפירה והדות בבנין ונתן שם אבן בינו לבין דופן הבור לדוחקו שלא יפול ויהא עומד באויר: 


lvr: 21
pgn: 125
dfh: a
trm: רבי יהודה אומר
txt:
<span class='five'>רבי יהודה אומר. </span>אם דופנותיו למעלה קרובים לדופני הבור שלא הוצרך לתת בינתים אלא אבן דקה ואין אויר ניכר בין דופני התנור לדופני הבור שיעכב את היסק התנור אלא יועילו לו דופני הבור להחזיק את חומו ושוליו קרובים לשולי הבור שאם מסיקין אותו מלמטה שעושין האור בבור והתנור ניסוק  מלמעלה בתוכו מאור דרך שוליו או שהתנור בתוך חלל הבור באויר וההיסק עולה סביב דופנותיו וניסוק כגון שקצר מלמטה ורחב מלמעלה או הבור רחב מלמטה ופיו קצר טמא: 


lvr: 21
pgn: 125
dfh: a
trm: ואם לאו
txt:
<span class='five'>ואם לאו. </span>אלא נסוק כשאר תנורים מתוכן טהור כדמפרש טעמא דבעינן מחוסר נתיצה שיהא קרוב להיות מחובר וכי אינו קרוב לארץ אין לך תנור נתוץ מזה ואין לך לקיים בו תנור וכירים יותץ דנתיצה לא שייכא אלא בבנין מחובר וכשאין מחובר שבירה שייכא ביה: 


lvr: 21
pgn: 125
dfh: a
trm: טמאים הם וטמאים יהיו לכם
txt:
<span class='five'>טמאים הם וטמאים יהיו לכם. </span>דכפל ביה קרא רבויא הוא שאע'פ שאינו מתוקן כל צרכו: 


lvr: 21
pgn: 125
dfh: a
trm: ההוא לאידך גיסא
txt:
<span class='five'>ההוא לאידך גיסא. </span>האי יותץ לאו לאגמורי קולא אתא ולמימר דאי ליכא לקיומי ביה נתיצה כגון זה שאינו בנוי ומחובר וממילא הוא נתוץ דליהוי טהור דהדר תנא ביה קרא וטמאים יהיו לכם לרבויי אלא לאגמורי חומרא אתא דלא תימא כל התנורים העשוים כהלכתן ומחוברים לארץ הרי הן כשאר בתים וכקרקע דמי הואיל וחברן ולא לקבל טומאה קמ'ל יותץ דאע'ג דשייכא ביה לשון נתיצה כלומר דמחובר הוא טמא וכ'ש דמחוסר נתיצה: 


lvr: 21
pgn: 125
dfh: a
trm: בהיסק ראשון
txt:
<span class='five'>בהיסק ראשון. </span>שלא הוסק מעולם והיסק ראשון שנחלקו בו דההוא משוי ליה כלי כדתנן במס' כלים <span class='mareimakom'>(פ'ה)</span> איזהו גמר מלאכתו משיסיקנו לאפות בו סופגנין בההיא פליג ר' יהודה ואמר דאינו ראוי ליעשות כלי: 


lvr: 21
pgn: 125
dfh: a
trm: אבל בהיסק שני
txt:
<span class='five'>אבל בהיסק שני. </span>שמתחלה נעשה כשאר תנורים מחובר לארץ או לאבן עב והוסק שם ונעשה כלי וסוף נטלו משם ונתנו על פי הבור וכאן נטמא מודה ר' יהודה דאיתרבאי מוטמאים יהיו לכם: 


lvr: 21
pgn: 125
dfh: a
trm: ואפילו תלוי בצואר גמל
txt:
<span class='five'>ואפילו תלוי בצואר גמל. </span>אא'כ חלקו כדין טהרת תנור שצריך לשבור אף את חרסו ואינו נטהר בנטילתו שלם ממקומו: 


lvr: 21
pgn: 125
dfh: a
trm: אמר עולא היסק ראשון לרבנן
txt:
<span class='five'>אמר עולא היסק ראשון לרבנן. </span>דאמרי מריבוי דקרא ואע'ג דאין הבל שלו מתקיים יפה מקבל טומאה לא תימא נתנו ע'פ הבור דוקא אלא אפילו תלאו בצואר גמל והוסק שם היסק ראשון טמא: 


lvr: 21
pgn: 125
dfh: a
trm: מתקיף לה רב אשי
txt:
<span class='five'>מתקיף לה רב אשי. </span>אדרבא דאוקי פלוגתא דטלטול שברי תנור ישן דלעיל בשברים דכי האי תנור דהוא גופיה לר' יהודה לאו מנא הוא: 


lvr: 21
pgn: 125
dfh: a
trm: כדאמרן מעיקרא
txt:
<span class='five'>כדאמרן מעיקרא. </span>בעושין מעין מלאכה ולא מעין מלאכתן ושברי תנור מעליא קאמר ודקשיא לך אמאי נקט תנור ליפלוג בשברי כלי בהאי איצטריכא ליה ובעושין קצת מעין מלאכת אפייה כגון מעשה טפקא רעפים שקורין טובל'ש שמסיקין אותם ואופין בהן כך שברים אלו רחבים ומיהו אין להן תוך להסיקם מבפנים אלא מבחוץ כרעפים ולאו משום דבעי רבי מאיר מעין מלאכתן אלא משום דרבי יהודה נקט לה: 


lvr: 21
pgn: 125
dfh: a
trm: ור'מ לדבריו דר' יהודה
txt:
<span class='five'>ור'מ לדבריו דר' יהודה. </span>נקט תנור וקאמר לדידי אפילו עושין מעין מלאכה כדאמר במתניתין: 


lvr: 21
pgn: 125
dfh: a
trm: מעומד
txt:
<span class='five'>מעומד. </span>בתנור אופין מעומד שהפת דבוקה בדופני התנור ועומדת ואינה מוטלת בשכיבה ע'ג שוליו כרעפים שהן שוכבות על רחבן: 


lvr: 21
pgn: 125
dfh: a
trm: כיסוי דתנורי דמתא מחסיא
txt:
<span class='five'>כיסוי דתנורי דמתא מחסיא. </span>כיסוי תנור של אותו מקום לא היה להן בית אחיזה. תנור מפני שפיו למעלה יש לו כסוי שלא יצא הבל שלו לאחר שהדביק בו הפת מכסהו: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 125
dfh: a
trm: האבן שבקירויה
txt:
<span class='five'>האבן שבקירויה. </span>דלעת יבישה חלולה וממלאין בה מים ומתוך שהיא קלה אינה שואבת אלא צפה ונותנין בה אבן להכבידה: 


lvr: 21
pgn: 125
dfh: a
trm: ואם לאו
txt:
<span class='five'>ואם לאו. </span>הרי היא כשאר אבנים ואין מטלטל את הקירויה דשויא בסיס לאבן שנושאתה:  זמורה


lvr: 21
pgn: 125
dfh: b
trm: לא שנו
txt:
<span class='five'>לא שנו. </span>דמותר לטלטל החבית והאבן עליה דקתני ואם היתה בין חביות שירא להטותה שם שלא תפול האבן על החבית שבצדה מגביה ומטה על צדה והיא נופלת: 


lvr: 21
pgn: 125
dfh: b
trm: ורב יוסף א'ר אסי
txt:
<span class='five'>ורב יוסף א'ר אסי. </span>לקולא אמר ר' יוחנן לא שנו דהוצרך להטות את החבית ולא ניתן לטלטל האבן להדיא: 


lvr: 21
pgn: 125
dfh: b
trm: ואם לאו אין ממלאין
txt:
<span class='five'>ואם לאו אין ממלאין. </span>ולא אמרינן נעשה כלי בהנחה בעלמא וקשיא לדידי דאמרי לעיל במניח נעשה כיסוי לחבית: 


lvr: 21
pgn: 125
dfh: b
trm: ולא היא
txt:
<span class='five'>ולא היא. </span>לא קשיא לי דהתם הואיל ובלא קשירה לא חזיא למלאות דהא נפלה והאי לאו הדקה בטולי בטלה מתורת כלי גלי דעתיה דלא חשיב ליה אבל כיסוי חבית הנחה משויא ליה כלי: 


lvr: 21
pgn: 125
dfh: b
trm: צאו ולמדום
txt:
<span class='five'>צאו ולמדום. </span>סדרו אותם והשיבום כדי שלא נצטרך ליגע בהם למחר לפי שאין הזמנה במעשה [ כל דהו] מועלת לאבן לעשותה כלי ור' אמי לטעמיה דאמר לעיל אין אבן נעשית כלי בהנחה: 


lvr: 21
pgn: 125
dfh: b
trm: למדום
txt:
<span class='five'>למדום. </span>כדאמרי' במו'ק <span class='mareimakom'>(דף יב.)</span> עושה להם למודים לסדר נסרים על פי הבור: 


lvr: 21
pgn: 125
dfh: b
trm: גשוש
txt:
<span class='five'>גשוש. </span>עץ ארוך שמגששים בו המים לפני הספינה לידע שהוא בעומקו שתוכל ספינה להלך בהן: 


lvr: 21
pgn: 125
dfh: b
trm: קפיד עליה
txt:
<span class='five'>קפיד עליה. </span>שלא יתעקם ומייחד ליה מקום ומקצה ליה בידים ואפי' לר'ש אסור לטלטלו דמוקצה מחמת חסרון כיס אפי' ר'ש מודה: 


lvr: 21
pgn: 125
dfh: b
trm: שאינה קשורה לא
txt:
<span class='five'>שאינה קשורה לא. </span>ואפי' יש עקמומית בראשה כעין מזלג שראוי לתלות בה טפיח ולמלאות וחישב עליה: 


lvr: 21
pgn: 125
dfh: b
trm: למטה מג'
txt:
<span class='five'>למטה מג'. </span>סמוך לקרקע וכגון לשאוב מן המעין שאינו עמוק ומותר להשתמש באילן למטה מג' כדאמרי' בפרק בתרא דעירובין <span class='mareimakom'>(דף צט:)</span> היו שרשיו גבוהין מן הארץ ג' לא ישב עליהם: 


lvr: 21
pgn: 125
dfh: b
trm: גזירה שמא יקטום
txt:
<span class='five'>גזירה שמא יקטום. </span>שמא למחר תהיה לו ארוכה ויקטמנה מתוך שהיא רכה ונוחה לקטום ונמצא עושה כלי וחייב משום מכה בפטיש אבל בחריות לישיבה ליכא למיגזר הכי הלכך במחשבה סגי: 


lvr: 21
pgn: 125
dfh: b
trm: שאין עושין אהל עראי
txt:
<span class='five'>שאין עושין אהל עראי. </span>לפרוס מחצלת על ד' מחיצות או על ד' קונדסים להיות צל לאהל מן החמה ודוקא גג אבל מחיצה לאו אהל הוא ושרי לפורסה לצניעות כדאמרי' עירובין <span class='mareimakom'>(ד' צד.)</span> בעובדא דשמואל ופקק החלון דמתני' משום דבנין קבוע הוא ומיחזי כמוסיף על הבנין: 


lvr: 21
pgn: 125
dfh: b
trm: להוסיף
txt:
<span class='five'>להוסיף. </span>כגון שהיה מחצלת פרוסה עליהן וכרוכה ונשאר בה אויר ולמחר פושטה דומיא דפקק דמוסיף בעלמא הוא:  בין


lvr: 21
pgn: 126
dfh: a
trm: לימא מר
txt:
<span class='five'>לימא מר. </span>דלא פליגי רבנן אלא אתלויה דרבי אליעזר בעי קשור ותלוי ואפילו קשור אם ראשו נגרר לארץ חשיב ליה רבי אליעזר כשומטו מן הקרקע ובונה בו לכתחלה ורבנן אמרי ליה בין תלוי בין נגרר פוקקין בו ובלבד שיהא קשור: 


lvr: 21
pgn: 126
dfh: a
trm: דאמר רבה בר בר חנה
txt:
<span class='five'>דאמר רבה בר בר חנה. </span>בתלייה הוא דפליגי ולא בקשירה דמדמי לה לפלוגתא דנגר הנגרר והתם לדברי הכל קשור בעינן: 


lvr: 21
pgn: 126
dfh: a
trm: נועלין בו במקדש
txt:
<span class='five'>נועלין בו במקדש. </span>דכיון דקשור בו מיוחד ועומד הוא לכך וכבר נבנה בנין זה מבעוד יום ואין בו אלא גזירת שבות מדבריהם ואין שבות במקדש: 


lvr: 21
pgn: 126
dfh: a
trm: והמונח
txt:
<span class='five'>והמונח. </span>שאינו קשור כלל אלא כשהוא שומטו מן החור מניחו ע'ג קרקע הלכך כשתוקעו בשבת בונה הוא ואיסורא דאורייתא הוא אף במקדש: 


lvr: 21
pgn: 126
dfh: a
trm: ר'א היא
txt:
<span class='five'>ר'א היא. </span>דאמר גבי פקק החלון תרתי בעינן מכלל דר' יהודה כרבנן אלמא רבנן קשירה בעו: 


lvr: 21
pgn: 126
dfh: a
trm: כי האי תנא
txt:
<span class='five'>כי האי תנא. </span>דאפי' קשירה לא בעי כרבן שמעון בן גמליאל דאמר מתוקן בהזמנה בעלמא ואע'פ שאינו קשור: 


lvr: 21
pgn: 126
dfh: b
trm: ה'ג ואמר רב יהודה והוא שיש תורת כלי עליהן
txt:
<span class='five'>ה'ג ואמר רב יהודה והוא שיש תורת כלי עליהן. </span>שהכיסוי ראוי לתשמיש עצמו הוא דניטלין בשבת ואם אין תורת כלי עליו לא אמרינן כיסוי כלי הוה כלי ודלתות שידה תיבה ומגדל דתנא מתני' נוטלין יש תורת כלי עליהן דראויין לישב עליהן ולתת עליהן מזונות לקטן ולקמן מפרש אמאי בעינן בית אחיזה הואיל ותורת כלי עליהן אלמא לרבי יוחנן מידי דליכא תורת כלי עליו לא מטלטלין והאי קנה מאי תורת כלי עליו איכא אי משום דפותח ונועל בו אין זו תורת כלי עליו אלא תורת בנין: 


lvr: 21
pgn: 126
dfh: b
trm: מדבריהם למדנו
txt:
<span class='five'>מדבריהם למדנו. </span>בפ' בתרא בימי אביו של ר' צדוק ובימי אבא שאול בן בטנית שפקקו את המאור בטפיח וקשרו את המקידה בגמי לידע אם יש בגיגית פותח טפח והתם מפרש לה וקתני מדבריהם למדנו: 


lvr: 21
pgn: 126
dfh: b
trm: מאי דעתיך
txt:
<span class='five'>מאי דעתיך. </span>דמותבת לרבי יצחק נפחא מהא מצי לשנויי לך הא מני רבנן היא ואי משום דקתני לה סתמא מותבת ליה דמדסתם לן כרבנן הלכתא כותייהו: 


lvr: 21
pgn: 126
dfh: b
trm: מתני' בכיסוי קרקע
txt:
<span class='five'>מתני' בכיסוי קרקע. </span>כגון כיסוי בור ודות דהוי כבונה אי לאו דמוכחא בית אחיזה דילה דלמשקיל ואהדורי עביד: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 126
dfh: b
trm: א'ר יוחנן והוא שיש תורת כלי עליהם
txt:
<span class='five'>א'ר יוחנן והוא שיש תורת כלי עליהם. </span>דכיסויין הללו חזו לתשמיש דעלמא אבל כיסוי כלי לא אמרינן כלי הוא: 


lvr: 21
pgn: 126
dfh: b
trm: ודכ'ע
txt:
<span class='five'>ודכ'ע. </span>משום דאוקמא ר' יוחנן בשיש תורת כלי עליהן איצטריכא ליה למימר דכי פליגי רבנן בכלים דחברינהו בארעא פליגי דאילו כלים דעלמא אע'ג דלית להו לכיסוייהן בית אחיזה מיטלטלי דכיון דבאיכא תורת כלי עליהן קיימי מה לי איכא בית אחיזה מה לי ליכא בית אחיזה אלא בכיסוי כלים המחוברי' לקרקע כגון תנור וכירים הוא דפליגי משום דדמו במקצת לכיסוי בור ודות וגזרינן הני אטו הני:  הדרן עלך כל הכלים <span class='shastitle7'>מפנין. </span>אם צריך למקומן להושיב שם אורחים להסב בסעוד' או תלמידים לדרשה ולא חיישינן לטרחא דשבת: 


lvr: 21
pgn: 126
dfh: b
trm: מפנין תרומה טהורה
txt:
<span class='five'>מפנין תרומה טהורה. </span>כלומר ומהו מפנין דבר הראוי כגון אלו תרומה טהורה דחזי לבהמת כהן אבל תרומה טמאה לא דאפילו לבהמת כהן לא חזיא בשבת דאע'ג דבחול חזיא כדתניא בכל שעה בפסחים <span class='mareimakom'>(דף לב.)</span> שאם רצה כהן מריצה לפני הכלב בשבת וביום טוב לא חזיא דזו היא ביעורה מן העולם או להיסק או לבהמה ואין מבערין תרומה טמאה וקדשים טמאין ביום טוב כדתנן <span class='mareimakom'>(לעיל דף כג:)</span> ואין מדליקין בשמן שריפה ביום טוב ואוקימנא  טעמא משום דאין שורפין קדשים ביום טוב: 


lvr: 21
pgn: 126
dfh: b
trm: זרדים
txt:
<span class='five'>זרדים. </span>מין קנים הם שמזרדים כשהן רכים ואוכלים אותם: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 126
dfh: b
trm: ארבע מחמש
txt:
<span class='five'>ארבע מחמש. </span>אם לא היה שם אלא כשיעור ה' קופות לא יפנה אלא ד' מהם שאסור לגמור את האוצר דילמא חזי גומות בקרקעיתו ומשוי להו: 


lvr: 21
pgn: 126
dfh: b
trm: מאי אבל לא את האוצר
txt:
<span class='five'>מאי אבל לא את האוצר. </span>שלא יגמור את האוצר לא מצית אמרת דהא מרישא שמעינן ארבע וחמש: 


lvr: 21
pgn: 126
dfh: b
trm: תחלה
txt:
<span class='five'>תחלה. </span>אם לא התחיל בו להסתפק ממנו כבר למאכלו או למאכל בהמתו דאם כן הוה ליה מוקצה ומתניתין רבי יהודה היא:  כדאמרי


lvr: 21
pgn: 127
dfh: a
trm: כדאמרי אינשי
txt:
<span class='five'>כדאמרי אינשי. </span>חשבון קטן תחילה ואם יצטרך ליותר יפנה יותר משום הכי נקט ד' ברישא והדר חמשה וה'ה אפילו טובא: 


lvr: 21
pgn: 127
dfh: a
trm: כלפי לייא
txt:
<span class='five'>כלפי לייא. </span>כנגד היכן פונה הדבר הזה האמור להיפך ר'ש מתיר מוקצה בכל מקום וכאן הוא מחמיר: 


lvr: 21
pgn: 127
dfh: a
trm: לייא
txt:
<span class='five'>לייא. </span>היכן כגון חצבי לנהרא כגני לייא דברכות <span class='mareimakom'>(דף נח.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 127
dfh: a
trm: בד' וה' קופות אין טפי לא
txt:
<span class='five'>בד' וה' קופות אין טפי לא. </span>בקופות עצמן הוא יפנה וימלאם אם ירצה או שק בכתפו שיעור קופה בפעם אחת אבל טפי להלך יותר מה' פעמים כגון לפנות בכלים קטנים וירבה בהילוך לא: 


lvr: 21
pgn: 127
dfh: a
trm: או דילמא מעוטי משוי עדיף
txt:
<span class='five'>או דילמא מעוטי משוי עדיף. </span>ואם בא לפנות בכלים קטנים כשיעור ה' קופות מותר ולרב חסדא קבעי לה דאמר ה' דוקא: 


lvr: 21
pgn: 127
dfh: a
trm: הא דמשתקלי חדא חדא בקופה
txt:
<span class='five'>הא דמשתקלי חדא חדא בקופה. </span>הך דתניא ד' וה' ולא נחת למניינא דכדין איירי בכדין גדולים דמשתקלי חדא בקופה והך דתנא בי' וט'ו איירי בכדים בינונים ובכדין קטנים עשר כדמשתקלי תרי תרי בקופה ט'ו כדמשתקלי תלתא תלתא בקופה דקטנים: 


lvr: 21
pgn: 127
dfh: b
trm: ה'ג הני נמי בהני שייכי
txt:
<span class='five'>ה'ג הני נמי בהני שייכי. </span>הכנסת אורחים וביקור חולים היינו גמילות חסדים ועיון תפלה היינו בכלל גמילות חסדים דכתיב <span class='mareimakom'>(משלי יא) </span> גומל נפשו איש חסד השכמת בית המדרש וגידול בנים לתלמוד תורה היינו תלמוד תורה דן את חבירו לכף זכות בכלל הבאת שלום דמתוך שהוא מכריעו לזכות ואמר לא חטא לי בזאת אנוס היה או לטובה נתכוון יש שלום ביניהן ורבי יוחנן לפרש לך אתא דבכלל ג' דמתניתין איתנהו להנך ו' ואיכא נמי לכבוד אב ואם ורבי יוחנן לא פליג עליה: 


lvr: 21
pgn: 127
dfh: b
trm: מוחכרת
txt:
<span class='five'>מוחכרת. </span>שנותנה לחברו בכך וכך כורין לשנה:  כל היכא דאמרינן מעשה בחסיד אחד או רבי יהודה בן בבא או רבי יהודה ברבי אלעאי: 


lvr: 21
pgn: 127
dfh: b
trm: מאכילין לעניים דמאי
txt:
<span class='five'>מאכילין לעניים דמאי. </span>לא אסרוהו עליהם מפני שצריכים לחזר על פתח ע'ה וסמכו על שרוב עמי הארץ מעשרין: 


lvr: 21
pgn: 127
dfh: b
trm: אכסניא. </span>חיל של מלך ישראל ומטילו על בני העיר לפרנסן : <span class='five'>שניטלה תרומתו
txt:
<span class='five'>אכסניא.  </span>חיל של מלך ישראל ומטילו על בני העיר לפרנסן : <span class='five'>שניטלה תרומתו. </span>קס'ד תרומת מעשר שהלוי נותן לכהן וכ'ש תרומה גדולה שיש על ישראל להפריש והפרישו קודם שנתן המעשר ללוי: 


lvr: 21
pgn: 127
dfh: b
trm: שהקדימו בשבולין
txt:
<span class='five'>שהקדימו בשבולין. </span>לתרומה ישראל היה לו להפריש תרומה גדולה תחילה דכתיב <span class='mareimakom'>(שמות כב) </span> מלאתך ודמעך לא תאחר מלאתך אלו בכורים מכאן שהמקדים תרומה לבכורים לוקה ודמעך זו תרומה שאם הקדים מעשר לתרומה לוקה והנ'מ משנתמרח בכרי לוקה אם הקדים מעשר לתרומה אבל הקדים למעשר קודם לתרומה בשבלים אינו לוקה: 


lvr: 21
pgn: 127
dfh: b
trm: מכל מתנותיכם וגו'
txt:
<span class='five'>מכל מתנותיכם וגו'. </span>נמי בלוים כתיב גבי תרומת מעשר וקאמר את כל תרומת ה' כל משמע כל צד תרומה שבו: 


lvr: 21
pgn: 127
dfh: b
trm: אידגן
txt:
<span class='five'>אידגן. </span>וחלה עליו חובת תרומה כדכתיב <span class='mareimakom'>(דברים יח) </span> ראשית דגנך הלכך כי שקלה לוי בעי אהדורי לכהן תרי ממאה שבו ברישא והדר אחד מעשרה: 


lvr: 21
pgn: 128
dfh: a
trm: חצב
txt:
<span class='five'>חצב. </span>עשב שמשתרש בעומק כנגדו ואין שרשיו מתפשטין ובו תיחם יהושע את הארץ לישראל: 


lvr: 21
pgn: 128
dfh: a
trm: שלא יקטום בכלי
txt:
<span class='five'>שלא יקטום בכלי. </span>כדרך חול כדאמרן <span class='mareimakom'>(לעיל דף עד:)</span> האי מאן דפרים סילקא דמי לטוחן. במילתיה דרבי יהודה גרסינן מולל ואוכל ובלבד שלא ימלול בכלי הרבה וחכמי' אומרים מולל בראשי אצבעותיו ובלבד שלא ימלול בידו הרבה כדרך חול כך מצאתי בתוספתא דרבנן מחמרי דבכולי ידא אסור אלא בראשי אצבעותיו ומהו מולל כגון אם בא לאכול הזרע מולל השרביטין שהזרע בתוכם: 


lvr: 21
pgn: 128
dfh: a
trm: במוקצה לאכילה סבר לה כר' יהודה
txt:
<span class='five'>במוקצה לאכילה סבר לה כר' יהודה. </span>כלומר באיסור מוקצה לענין אכילה סבר לה כרבי יהודה דאסר לאוכלו ובאיסור מוקצה לטלטול סבר לה כרבי שמעון: 


lvr: 21
pgn: 128
dfh: a
trm: ואמר להו רב חסדא חסרון כיס חזינא הכא
txt:
<span class='five'>ואמר להו רב חסדא חסרון כיס חזינא הכא. </span>שאתם מניחים אותה בשמש ומתחמם וסלקוהו על פיו מחמה לצל: 


lvr: 21
pgn: 128
dfh: a
trm: דג תפל אסור לטלטלו
txt:
<span class='five'>דג תפל אסור לטלטלו. </span>דאינו ראוי לכלום ולכלבים לאו דעתיה למישדייה אבל מליח נאכל חי על ידי מלחו:  בשר


lvr: 21
pgn: 128
dfh: b
trm: כופין סל בפני האפרוחים
txt:
<span class='five'>כופין סל בפני האפרוחים. </span>אשמעינן דכלי ניטל לדבר שאינו ניטל בשבת ורבי יצחק משני לה בפ'ג בצריך למקומו: 


lvr: 21
pgn: 128
dfh: b
trm: אשה מדדה את בנה
txt:
<span class='five'>אשה מדדה את בנה. </span>אוחזתו בזרועותיו מאחוריו ומסייעתו והוא מניע רגליו והולך: 


lvr: 21
pgn: 128
dfh: b
trm: והא קמבטל כלי מהיכנו
txt:
<span class='five'>והא קמבטל כלי מהיכנו. </span>דמשהניחם תחתיה אין יכול לטלטלן דדומה לסותר בנין מדרבנן: 


lvr: 21
pgn: 128
dfh: b
trm: צער בעלי חיים דאורייתא
txt:
<span class='five'>צער בעלי חיים דאורייתא. </span>שנאמר עזוב תעזוב עמו ואיכא מאן דדריש טעמא דקרא משום צער בעלי חיים באלו מציאות <span class='mareimakom'>(ב'מ דף לב:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 128
dfh: b
trm: דמקפיא נפשה
txt:
<span class='five'>דמקפיא נפשה. </span>מגבהת עצמה מן הארץ ונמצא זה מטלטל אבל אווזים כשאוחזין בגפיהן הן מהלכין ברגליהן ומיהו ברה'ר לא משום שמא יגביה מן הארץ ונמצא נושאן דסתמא כרבנן דפליגי עליה דרבי נתן בהמצניע <span class='mareimakom'>(לעיל דף צד.)</span> גבי המוציא חיה ועוף בין חיין בין שחוטין חייב והאשה מדדה את בנה אפילו ברה'ר דאי נמי מגביה ליה חי נושא את עצמו דהכי מוקמינן התם דבאדם מודו רבנן לרבי נתן: 


lvr: 21
pgn: 128
dfh: b
trm: דדויי מדדינן
txt:
<span class='five'>דדויי מדדינן. </span>אוחזה בשני צדדיה בידו ומדדה והוה טלטול טפי מדחייה שדחפה מאחריה: 


lvr: 21
pgn: 128
dfh: b
trm: אי נמי לידלינהו
txt:
<span class='five'>אי נמי לידלינהו. </span>יגביהנו שלא יהו רגליו נוגעות לארץ: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 128
dfh: b
trm: וקושרין הטיבור
txt:
<span class='five'>וקושרין הטיבור. </span>של ולד שהוא ארוך שאם לא יתקשר ויכרך בשום דבר יצאו מעיו אם יגביהו התינוק: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 128
dfh: b
trm: בשערה
txt:
<span class='five'>בשערה. </span>סכה שערה שמן וכשבאה אצלה מקנחתו ואין כאן חילול שבת כיון שאין דרך הוצאה בכך: 


lvr: 21
pgn: 128
dfh: b
trm: תיפוק ליה משום סחיטה
txt:
<span class='five'>תיפוק ליה משום סחיטה. </span>למה לא הביאה לה בכלי שלא תחלל שבת בהוצאה הכא נמי הא קמחללה בסחיטה: 


lvr: 21
pgn: 129
dfh: a
trm: חיה ג' ימים וז' ימים ול' יום
txt:
<span class='five'>חיה ג' ימים וז' ימים ול' יום. </span>הוזכרו בה לחילוק הלכות חילול שבת ל' מז' עד השלמת ל' וכן ז' מג' עד השלמת ז': 


lvr: 21
pgn: 129
dfh: a
trm: דבר שאין בו סכנה
txt:
<span class='five'>דבר שאין בו סכנה. </span>חולה שאם לא יעשו לו רפואה זו אין מסוכן למות ומ'מ צריך הוא לה: 


lvr: 21
pgn: 129
dfh: a
trm: צלחו ליה תכתקא דשאגא
txt:
<span class='five'>צלחו ליה תכתקא דשאגא. </span>לא מצאו עצים מוכנים להיסק ביום הקזה וצוה ובקעו כסא של תדהר שהוא מעולה בדמים: 


lvr: 21
pgn: 129
dfh: a
trm: וליזיל לשב חנותא
txt:
<span class='five'>וליזיל לשב חנותא. </span>ודרך הלוקחים לטועמו תחלה שיהא טוב ויטעום וכשיתן לו הזוז והחנווני ימצאנו רע ולא יקבלנו והוא ילך לחנות אחרת ויעשה כן: 


lvr: 21
pgn: 129
dfh: a
trm: היכא דכריך זיקא
txt:
<span class='five'>היכא דכריך זיקא. </span> אינדרו'ן שיש בו חלונות והרוח נכנסת בהם נכרכת ומתגלגלת באינדרו'ן: 


lvr: 21
pgn: 129
dfh: a
trm: דילמא שפי ליה אומנא
txt:
<span class='five'>דילמא שפי ליה אומנא. </span>מריקו מדמו כמו השופה יין לחבירו <span class='mareimakom'>(ב'מ דף ס.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 129
dfh: a
trm: ומוקי ליה ארביעתא
txt:
<span class='five'>ומוקי ליה ארביעתא. </span>לא הניח בו דם אלא כדי חייו דהיינו רביעית והדר אתי ליה זיקא ושייף ליה מדם הנותר בגופו ומחסרו משיעורו ומסתכן: 


lvr: 21
pgn: 129
dfh: a
trm: שב לביני ואריחא
txt:
<span class='five'>שב לביני ואריחא. </span>עובי החומה ז' לבינים מוטלין לרחבן זה אצל זה דכל לבינה ג'ט ואריחא אריח חצי לבינה טפח ומחצה: 


lvr: 21
pgn: 129
dfh: b
trm: קשה לדבר אחר
txt:
<span class='five'>קשה לדבר אחר. </span>צרעת שהחזירים מנוגעים הם כדאמרינן בקדושין <span class='mareimakom'>(ד' מט:)</span> י' קבים נגעים ירדו לעולם תשעה נטלו חזירים: 


lvr: 21
pgn: 129
dfh: b
trm: פורסא דדמא
txt:
<span class='five'>פורסא דדמא. </span>זמן הקזה כמו בפרוס הפסח <span class='mareimakom'>(שקלים פ'ג מ'א)</span>: 


lvr: 21
pgn: 129
dfh: b
trm: ובין הפרקים יחזור וימעט
txt:
<span class='five'>ובין הפרקים יחזור וימעט. </span>לאחר ששים יקיז לג' חדשים לפי שאין כחו עליו ואין דמו חם וגופו מצטנן כשמחסר דמו: 


lvr: 21
pgn: 129
dfh: b
trm: שב'ד של מעלה ושל מטה שוין
txt:
<span class='five'>שב'ד של מעלה ושל מטה שוין. </span>אדם נדון בכל יום וב'ד יושבין בעיירות בב' ובה' מתקנת עזרא ואילך <span class='mareimakom'>(ב'ק ד' פב.)</span> וכיון דיום הדין ופקידה היא עונותיו נזכרים: 


lvr: 21
pgn: 129
dfh: b
trm: דקיימא ליה מאדים בזווי
txt:
<span class='five'>דקיימא ליה מאדים בזווי. </span>שמזל מאדים משמש בו בשעות זוגות ומזל מאדים ממונה על החרב ועל הדבר ועל הפורעניות והזוגות קשין שהן רשות לשדים כדאמר בפסחים <span class='mareimakom'>(ד' קי:)</span> והפורעניות מוכנין שצ'מ חנכ'ל סדר השעות כשנתלו המאורות והמזלות שעה ראשונה של ד' בשבת שימש שבתאי ובשניה צדק ואחריו מאדים ואחריו חמה ואחריו נוגה ואחריו כוכב ואחריו לבנה נמצאו ז' המזלות לז' השעות וחוזרים חלילה לעולם נמצא בסדר זה לעולם סימני מזלות המשמשין בתחלת לילי השבוע כצנ'ש חל'ם מוצאי שבת שעה ראשונה שלו כוכב תחלת ליל שני צדק וכן בסדר הזה וסדר תחלת סימני הימים חל'ם כצנ'ש שעה ראשונה של אחד בשבת חמה ושל שני בשבת לבנה ושל שלישי בשבת מאדים נמצא מאדים חוזר בו חלילה בשעה שמינית ביום והיא זוגות אבל שאר ימים אין מאדים בזוגות שלהם אם לא בלילה ובלילה אין דרך להקיז: 


lvr: 21
pgn: 129
dfh: b
trm: מעלי שבתא נמי קיימא מאדים בזווי
txt:
<span class='five'>מעלי שבתא נמי קיימא מאדים בזווי. </span>שהרי שעה ראשונה של יום נוגה לפי הסדר של חל'ם כצנ'ש תחלת הימים וכיון שתחלתו נוגה וסדר הליכתן שצ'ם חנכ'ל נמצאו מתחילין לחזור חלילה בשעה רביעית נמצא מאדים בשעה ששית: 


lvr: 21
pgn: 129
dfh: b
trm: כיון דדשו ביה רבים
txt:
<span class='five'>כיון דדשו ביה רבים. </span>הורגלו בו מפני דוחקן שיהיו קרובים לסעודת שבת ואמרינן בפירקין דלעיל <span class='mareimakom'>(ד' קיח:)</span> כבוד שבת בדגים גדולים ובמסכת ע'ז <span class='mareimakom'>(ד' כט:)</span> אמרינן שני לדם דג: 


lvr: 21
pgn: 129
dfh: b
trm: ארבע דהוא ד'
txt:
<span class='five'>ארבע דהוא ד'. </span>ד' בשבת שהוא ד' לחדש או ארביסר לחדש או כ'ד לחדש כולהון קשה להקזה: 


lvr: 21
pgn: 129
dfh: b
trm: ד' דליכא ד' בתריה
txt:
<span class='five'>ד' דליכא ד' בתריה. </span>שאין ד' ימים עד סוף החדש ואיכא דאמרי דליכא ד' בשבת בתריה באותו חדש ואינו כן: ה'ג ר'ח ושני לו חולשא שלישי לו סכנתא: 


lvr: 21
pgn: 129
dfh: b
trm: אכל חטה והקיז דם לא הקיז אלא לחטה
txt:
<span class='five'>אכל חטה והקיז דם לא הקיז אלא לחטה. </span>שהאוכל מכביד את האדם והקזה שאחר אכילה אינו מועיל אלא לאותו כובד: 


lvr: 21
pgn: 129
dfh: b
trm: מאה רישי בזוזא
txt:
<span class='five'>מאה רישי בזוזא. </span>כלומר אם יהיו בזול מאד קנה ראשי בהמה ואם לאו אל תקח שאינן בריאין לאכול: 


lvr: 21
pgn: 129
dfh: b
trm: מאה שפמי
txt:
<span class='five'>מאה שפמי. </span>כמו על שפם <span class='mareimakom'>(ויקרא יג) </span> גרויינו'ן בלעז שפתים של בהמה: 


lvr: 21
pgn: 129
dfh: b
trm: יומא דמפגרי ביה רבנן
txt:
<span class='five'>יומא דמפגרי ביה רבנן. </span>שהיו התלמידים מתעצלין מלבא בבית המדרש קרי ליה יומא דשפמי כלומר היום הזה אבד לו ואין בו תועלת: 


lvr: 21
pgn: 129
dfh: b
trm: תוכחה
txt:
<span class='five'>תוכחה. </span>לשון לכו ונוכחה <span class='mareimakom'>(ישעיה א) </span> להתווכח ולהודיע מי הוא שסרח על שכנגדו: 


lvr: 21
pgn: 129
dfh: b
trm: מלפפין
txt:
<span class='five'>מלפפין. </span>אנמליו'ן בלע'ז ולאו היינו אסובי ינוקא דאמרן לעיל בפרק כל הכלים <span class='mareimakom'>(דף קכג.)</span> דהא שמעינן ליה לרב נחמן דאסר אלא לפופי בעלמא כמו שעושין בחגורות ופסיקיאות: הדרן עלך מפנין


lvr: 21
pgn: 130
dfh: a
trm: רבי אליעזר אומר אם לא הביא כלי
txt:
<span class='five'>רבי אליעזר אומר אם לא הביא כלי. </span>איזמל למול את התינוק וקאי אמתניתין דפרקין דלעיל דסליק מיניה וכל צרכי מילה עושין בשבת: 


lvr: 21
pgn: 130
dfh: a
trm: כלל אמר ר'ע
txt:
<span class='five'>כלל אמר ר'ע. </span>נחלק על ר'א במכשירי מצוה שאין דוחין הואיל ואפשר לעשותן מע'ש: 


lvr: 21
pgn: 130
dfh: a
trm: [ושאי אפשר לעשות מע'ש
txt:
<span class='five'> [ושאי אפשר לעשות מע'ש. </span>כגון] מילה עצמה שא'א לה ליעשות דזמנה ביום השמיני דוחה שבת: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 130
dfh: a
trm: משום חשדא
txt:
<span class='five'>משום חשדא. </span>שלא יחשדוהו שהוא נושא שאר חפציו וסיפא דמתני' דקתני ובסכנה מכסהו ע'פ עדים ודאי משום חשדא הוא אלא רישא מיבעיא לן דוקא מגולה קאמר אבל מכוסה ע'פ עדים שלא בשעת הסכנה לא ומשום חיבוב מצוה או לאו דוקא מגולה דטעמיה משום חשדא וה'ה למכוסה על פי עדים: 


lvr: 21
pgn: 130
dfh: a
trm: אי אמרת בשלמא הוא ותרי שפיר
txt:
<span class='five'>אי אמרת בשלמא הוא ותרי שפיר. </span>היינו דמיקרו עדים אלא הוא וחד מי מיקרי עדים איהו לגביה נפשיה מי מיקרי עד: 


lvr: 21
pgn: 130
dfh: a
trm: ומשני שראוים להעיד במקום אחר
txt:
<span class='five'>ומשני שראוים להעיד במקום אחר. </span>לעולם הכא עדות לא שייכא דלאפוקי מחשדא בעלמא הוא ואין כאן לא דיני ממונות ולא דיני נפשות שיהו שנים ומאי קרו להו עדים דאיכא גילוי מילתא ע'י השני ושנים קרו עדים בעדות אחריתי שאינו נוגע בה: 


lvr: 21
pgn: 130
dfh: a
trm: נאמר לא תאכלו כל נבלה ונאמר
txt:
<span class='five'>נאמר לא תאכלו כל נבלה ונאמר. </span>באותו פסוק עצמו לא תבשל גדי משמע כל האסור משום נבלה נוהג בו איסור בשר בחלב: 


lvr: 21
pgn: 130
dfh: a
trm: שש אנכי על אמרתך
txt:
<span class='five'>שש אנכי על אמרתך. </span>אמירה יחידה שקדמה לשאר אמירות והיא מילה שישראל עושין וששים עליה דכל שאר מצות אינן מוכיחות כל שעה כגון תפילין ומזוזה וציצית דאינן כשהוא בשדה וערום בבית המרחץ אבל זו מעיד עליהם לעולם כדאמרינן במנחות <span class='mareimakom'>(דף מג:)</span> בדוד שראה עצמו בבית המרחץ ונצטער אמר אוי לי שאני ערום מכל מצות כיון שנסתכל במילה נתיישבה דעתו: 


lvr: 21
pgn: 130
dfh: a
trm: דא'ר ינאי תפילין צריכות גוף נקי
txt:
<span class='five'>דא'ר ינאי תפילין צריכות גוף נקי. </span>שלא יפיח אלמא לא זהירי בהו ושמעינן מינה דלא מסרו עליה אלא אלישע לבדו: 


lvr: 21
pgn: 130
dfh: a
trm: יקרו
txt:
<span class='five'>יקרו. </span>פוריי'ר בלעז לשון יקרוה עורבי נחל <span class='mareimakom'>(משלי ל) </span> ולשון תנקר לא נעלה <span class='mareimakom'>( במדבר טז)</span>: 


lvr: 21
pgn: 130
dfh: b
trm: שלא ברצון ר'א ומחלוקתו
txt:
<span class='five'>שלא ברצון ר'א ומחלוקתו. </span>קאמר דר'א אפילו ברה'ר שרי ואינהו דאייתו דרך חצרות גלי אדעתייהו דאין מכשירי מילה דוחין שבת ושלא ברצון החלוקין עליו דאסרי דרך חצרות דהעמידו חכמים דבריהם דאיסור שבת אף במקום כרת: 


lvr: 21
pgn: 130
dfh: b
trm: דתנן ר'ש אומר אחד גגות כו' כולן
txt:
<span class='five'>דתנן ר'ש אומר אחד גגות כו' כולן. </span>ואפילו הן של בעלים הרבה מטלטלין מזה לזה דלא אסרו מרשות לרשות אלא בתים: 


lvr: 21
pgn: 130
dfh: b
trm: קרפיפות
txt:
<span class='five'>קרפיפות. </span>אם של בית סאתים הוא מטלטל בכולו ואם יותר ולא הוקף לדירה קרי ליה רשות אחת לגבי חבירו או לגבי חצר לטלטל ב' אמות בזה וב' אמות בזה להוציא ולהכניס מזה לזה: 


lvr: 21
pgn: 130
dfh: b
trm: ששבתו בתוכן
txt:
<span class='five'>ששבתו בתוכן. </span>שכשקדש היום היו בתוכו ולא בתוך הבית דאילו שבתו כלים בבית לא מיבעיא היכא דלא עירבו בני בתי החצר דאפילו מבית לחצר לא יוציאו כלי הבית אלא אפילו עירבו ומטלטל מבית לחצר לא יוציאו כלי הבית מחצר זו לחברתה שלא עירבו עמה: 


lvr: 21
pgn: 130
dfh: b
trm: מהו לטלטל
txt:
<span class='five'>מהו לטלטל. </span>בתוכו בכולו כלים ששבתו בתוכו ולהוציא מן החצר לתוכו פשיטא לן דאסור וכן ממנו לחצר: 


lvr: 21
pgn: 130
dfh: b
trm: מה חצר אע'ג דלא עירבו
txt:
<span class='five'>מה חצר אע'ג דלא עירבו. </span>הרבה בתים שבחצר ביחד ואסור להכניס ולהוציא מבתים לחצר ומחצר לבתים: 


lvr: 21
pgn: 130
dfh: b
trm: מותר לטלטל בכולו
txt:
<span class='five'>מותר לטלטל בכולו. </span>מה שנמצא בתוכו או בגדיו שהוציאן מן הבית לתוכו דרך מלבוש פושטן ומטלטלן בכולו לדברי הכל דג' מחלוקות הן בעירובין בפרק כל גגות לדברי ר' מאיר גגין רשות לעצמן ומטלטלין מזה לזה ואפילו של בעלים הרבה וחצרות רשות לעצמן לטלטל מזו לזו בלא עירוב כלים ששבתו בתוכם אבל לא מגגין לחצרות וקרפיפות רשות לעצמן ולדברי חכמים גגין וחצרות רשות אחת וקרפיפות רשות אחת ולדברי ר'ש כולן רשות אחת חוץ מן הבתים: 


lvr: 21
pgn: 130
dfh: b
trm: האי אין בו דיורין
txt:
<span class='five'>האי אין בו דיורין. </span>שהדיורין בבתים הן והבתים פתוחין לחצירות וחצירות למבוי: 


lvr: 21
pgn: 130
dfh: b
trm: שמותי הוא
txt:
<span class='five'>שמותי הוא. </span>ברכוהו כדאמרינן בהזהב <span class='mareimakom'>(ב'מ דף נט:)</span> ובתלמוד ירושלמי מפ' שמותי הוא מתלמידי שמאי היה: 


lvr: 21
pgn: 130
dfh: b
trm: ואייתוהו מהאי רישא
txt:
<span class='five'>ואייתוהו מהאי רישא. </span>שהיה התינוק בבית שבראש המבוי ואיזמל בבית שבראש האחר שכנגדו עד כאן דברי ר' אסי: 


lvr: 21
pgn: 130
dfh: b
trm: א'ל
txt:
<span class='five'>א'ל. </span>רבי זירא אלמא ס'ל למר מדאמר ליה להא ולא קשיא לך ביה מידי סבירא לך מותר לטלטל בכולו: 


lvr: 21
pgn: 130
dfh: b
trm: הכי גרסינן והא זמנין בעאי מינך ולא אמרת דילמא אגב שיטפא אתיא לך
txt:
<span class='five'>הכי גרסינן והא זמנין בעאי מינך ולא אמרת דילמא אגב שיטפא אתיא לך. </span>כשהיית שטוף בגרסתך לחזר על שמועה זו דר'ל עם מרוצת גרסתך אתיא לך הך דר' אושעיא בהדא דאיתמר עלה: 


lvr: 21
pgn: 130
dfh: b
trm: עירבו חצרות
txt:
<span class='five'>עירבו חצרות. </span>שבמבוי עם בתיהם שבני הבתים מוציאין לחצרותיהן שעירבו בתים הפתוחים לחצר יחד וכן בני חצר האחרת אבל בני החצרות לא נשתתפו במבוי: 


lvr: 21
pgn: 131
dfh: a
trm: בתים וחצרות
txt:
<span class='five'>בתים וחצרות. </span>שני בתים פתוחים לשתי חצרות שתים לכל חצר ושתי חצרות פתוחות למבוי: 


lvr: 21
pgn: 131
dfh: a
trm: כמאן דסתימי דמי
txt:
<span class='five'>כמאן דסתימי דמי. </span>דהא לגבי מבוי כמאן דסתימי הוו דהא חצרות מפסיקות בינתים שאין הבתים מוציאין להם: 


lvr: 21
pgn: 131
dfh: a
trm: אפשר דמבטלי
txt:
<span class='five'>אפשר דמבטלי. </span>בני הבתים שבחצר רשות שיש להם בחצר לגבי חד מינייהו והוי כל החצר שלו ומותר להוציא מביתו לחצר: 


lvr: 21
pgn: 131
dfh: a
trm: אלא אמר רב אשי
txt:
<span class='five'>אלא אמר רב אשי. </span>טעמא לאו משום בתים וחצרות פתוחות לתוכו הוא דרב בין עירבו בין לא עירבו מכיון דפתיחי שתי חצרות למבוי ושני בתים לכל חצר תורת מבוי עליו וניתר בלחי וקורה והיינו טעמא דכי עירבו בחצרות ולא נשתתפו במבוי אסור לטלטל בו וכי לא עירבו שרי: 


lvr: 21
pgn: 131
dfh: a
trm: בתים
txt:
<span class='five'>בתים. </span>הוא דגרמי לו דאי לאו משום בתים הוו להו חצרות ומבוי רשות אחת דרב דאמרה להא מלתא כר'ש סבירא ליה דאמר בעירובין <span class='mareimakom'>(דף עד.)</span> גג וחצר וקרפף ומבוי כולן רשות אחת הן ומטלטלין מזה לזה ואמר רב עלה הלכה כר' שמעון והוא שלא עירבו בתים עם החצרות דלא שכיחי מאני דבתים בחצר הלכך לענין טלטול בתוכו נמי כי לא עירבו חצרות עם הבתים שרי דהוה להו כמו שנשתתפו בו דמי גרם לו למבוי ליאסר ולהצטרך לשיתוף בתים גרמו לו ואינם שהרי נסתלקו ממנו ומותר להוציא מן החצרות למבוי כאילו נשתתפו ובנשתתפו לא מספקא לן דמותר לטלטל בכולן: 


lvr: 21
pgn: 131
dfh: a
trm: לא לכל אמר רבי אליעזר
txt:
<span class='five'>לא לכל אמר רבי אליעזר. </span>לא בכל מכשירי מצוה אמר כן ולקמן מפרש הי מכשירי מצוה אתא למעוטי: 


lvr: 21
pgn: 131
dfh: a
trm: ולא למדן רבי אליעזר
txt:
<span class='five'>ולא למדן רבי אליעזר. </span>דאפייתם תדחה שבת אלא בגזירה שוה ואי בכל מכשירי מצוה שעיקר המצוה נוהגת בשבת אמר מכשיריה כמותה למה לי גזירה שוה: 


lvr: 21
pgn: 131
dfh: a
trm: מה הבאה האמורה בעומר מכשיריה
txt:
<span class='five'>מה הבאה האמורה בעומר מכשיריה. </span>דהיינו קצירה טחינה והרקדה שלה דוחין את השבת כדאמרינן במנחות <span class='mareimakom'>(דף עב.)</span> בחריש ובקציר תשבות מה חריש רשות אף קציר רשות יצא קצירת העומר שהיא מצוה: 


lvr: 21
pgn: 131
dfh: a
trm: שכן מצא קצור
txt:
<span class='five'>שכן מצא קצור. </span>שלא לשם עומר מצוה לקצור לשמה דכתיב וקצרתם והבאתם הלכך קצירה גופיה מצוה היא תאמר בשתי הלחם שלא נאמר בהן קצירה: 


lvr: 21
pgn: 131
dfh: a
trm: ושמעינן ליה לרבי אליעזר דאמר
txt:
<span class='five'>ושמעינן ליה לרבי אליעזר דאמר. </span>גזירה שוה שאינה מופנה משני צדדיה אלא מצד אחד למדין ממנה אם אין להשיב אבל אם יש להשיב משיבין ובמסכת יבמות בפרק מצות חליצה  שמעינן ליה דאמר הכי דקתני חליצה בשמאל פסולה ורבי אליעזר מכשיר דלא יליף רגל רגל ממצורע ופרכינן ורבי אליעזר לא יליף ממצורע והא תניא ר'א אומר מניין לרציעה שהיא באוזן ימנית נאמר כאן אוזן ונאמר להלן אוזן וכו' ומשנינן אזן אזן מופנה רגל רגל לא מופנה והאי לאו מופנה דקאמרינן משני צדדין קאמר דרגל דכתיב בחליצה איצטריכא לגופה אבל מצד אחד מופנה הוא דפרשת מצורע  מופנה הוא ההיא דעני דכולהו כתיבין במצורע עשיר: 


lvr: 21
pgn: 131
dfh: a
trm: תביאו ריבויא הוא
txt:
<span class='five'>תביאו ריבויא הוא. </span>דהא אוהקרבתם מנחה חדשה סמיך ומצי למיכתב ממושבותיכם לחם תנופה ותביאו יתירה הוא: 


lvr: 21
pgn: 131
dfh: a
trm: למעוטי מאי
txt:
<span class='five'>למעוטי מאי. </span>הא דאמר רבי יוחנן לעיל לא לכל אמר רבי אליעזר למעוטי הי מכשירים אתי דלא דחי שבת: 


lvr: 21
pgn: 131
dfh: b
trm: כל שעתא זמניה הוא
txt:
<span class='five'>כל שעתא זמניה הוא. </span>וכיון שיש לו טלית בכל יום שמשהה בלא ציצית עובר בעשה ואפילו מונחת בקופסא הלכך כל יומא רמיא מצותיה עליה: 


lvr: 21
pgn: 131
dfh: b
trm: ולמאי איצטריך לרבויי
txt:
<span class='five'>ולמאי איצטריך לרבויי. </span>להאי ואפילו בשבת אי נימא לטלטל כדמשמע קרא לקיחה טלטול בעלמא הוא ועדיין במתן תורה לא נאסר טלטול דאיצטריך קרא למישרי להאי: 


lvr: 21
pgn: 131
dfh: b
trm: מה להלן ימים ואפילו לילות
txt:
<span class='five'>מה להלן ימים ואפילו לילות. </span>כדילפינן במסכת סוכה <span class='mareimakom'>(דף מג.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 131
dfh: b
trm: אי מלולב
txt:
<span class='five'>אי מלולב. </span>במה מצינו מלולב שהוא מצוה ומכשיריו דוחין אף סוכה שהיא מצוה מכשיריה דוחין: 


lvr: 21
pgn: 131
dfh: b
trm: גמר ז' ימים כו'
txt:
<span class='five'>גמר ז' ימים כו'. </span>ובג'ש אתי ליה ואע'ג דאינה מופנה משני צדדים דהא גבי לולב חד שבעת ימים הוא דכתיב ודרשינן לר' אליעזר למעוטי לילות כיון דגלי רחמנא בעומר ושתי הלחם ולולב גילוי מילתא בעלמא הוא ולא פרכינן עלה גימגום: 


lvr: 21
pgn: 131
dfh: b
trm: אי מסוכה שכן נוהגת בלילות כבימים
txt:
<span class='five'>אי מסוכה שכן נוהגת בלילות כבימים. </span>ואילו מצה לילה הראשון חובה ותו לא כדאמרינן בפסחים <span class='mareimakom'>(דף קכ.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 131
dfh: b
trm: בנשים כבאנשים
txt:
<span class='five'>בנשים כבאנשים. </span>כדילפינן בפסחים <span class='mareimakom'>(ד' מג:)</span> לא תאכל עליו חמץ שבעת ימים וגו' כל שישנו בבל תאכל חמץ ישנו בקום אכול מצה ונשים איתנהו בבל תאכל חמץ דכל מצות לא תעשה בין שהזמן גרמא בין שאין הזמן גרמא חייבות לאפוקי סוכה ולולב דליתנהו בנשים דמצות עשה שהזמן גרמא היא: 


lvr: 21
pgn: 131
dfh: b
trm: ולמאי
txt:
<span class='five'>ולמאי. </span>האי קרא הי מילתא דתרועה אתא למישרי בשבת אי לתקיעה לא איצטריך דאפילו תקיעת הרשות לית בה איסורא דאורייתא: 


lvr: 21
pgn: 131
dfh: b
trm: וגמרי מהדדי
txt:
<span class='five'>וגמרי מהדדי. </span>במסכת ראש השנה <span class='mareimakom'>(דף לג:)</span> שאין תלמוד לומר בחדש השביעי דהא בכמה קראי כתב לן דיוה'כ בחודש השביעי מה ת'ל בחודש השביעי שיהו כל תרועות משל חדש השביעי שוות: 


lvr: 21
pgn: 132
dfh: a
trm: וביום השמיני ימול ואפילו בשבת
txt:
<span class='five'>וביום השמיני ימול ואפילו בשבת. </span>ומילה גופא דדחיא שבת אמרינן לקמן הלכה למשה מסיני אייתר ליה ביום למכשיריה: 


lvr: 21
pgn: 132
dfh: a
trm: י'ג בריתות
txt:
<span class='five'>י'ג בריתות. </span>נאמרו לאברהם בפרשת מילה <span class='mareimakom'>(בראשית יז)</span>: 


lvr: 21
pgn: 132
dfh: a
trm: עקיבא עצם כשעורה הלכה
txt:
<span class='five'>עקיבא עצם כשעורה הלכה. </span>שהיה ר'ע דן ק'ו מניין לרביעית דם המת שהנזיר מגלח על אהלה ק'ו מה עצם כשעורה שאינו מטמא באהל נזיר מגלח על מגעו ומשאו רביעית דם שמטמאה באהל דכתיב ועל כל נפש מת לא יבא אינו דין שהנזיר מגלח עליה ואמר ליה רבי אלעזר עקיבא עצם כשעורה הלכה למשה מסיני שיהא נזיר מגלח עליה ורביעית דם אתה בא ללמוד ממנה בק'ו ואין דנין קל וחומר מהלכה דלא ניתנה תורה שבעל פה לידרש בי'ג מדות: 


lvr: 21
pgn: 132
dfh: a
trm: אתיא אות אות
txt:
<span class='five'>אתיא אות אות. </span>בשבת כתיב <span class='mareimakom'>(שמות לא) </span> כי אות היא ובמילה כתיב <span class='mareimakom'>(בראשית יז) </span> והיה לאות ברית מה להלן שבת אף כאן שבת: 


lvr: 21
pgn: 132
dfh: a
trm: אלא מעתה
txt:
<span class='five'>אלא מעתה. </span>אי הך ג'ש דאות האמורה בשבת נאמרה בסיני לידרש שתיבה זו לדרשה נאמרה ליגמר מינה נמי לתפילין: 


lvr: 21
pgn: 132
dfh: a
trm: אלא אתיא ברית ברית
txt:
<span class='five'>אלא אתיא ברית ברית. </span>ההוא דאות אות לא נאמרה בסיני ואין אדם דן גזרה שוה מעצמו אלא הך דברית ברית נאמרה בסיני ובשבת כתיב ברית <span class='mareimakom'>(שמות לא) </span> לדורותם ברית עולם: 


lvr: 21
pgn: 132
dfh: a
trm: דכתיב ביה ברית
txt:
<span class='five'>דכתיב ביה ברית. </span>וערל זכר אשר לא ימול וגו' את בריתי הפר <span class='mareimakom'>(בראשית יז) </span> והאי קרא בגדול כתיב מדמחייב ליה כרת שאם לא מלו אביו חייב למול את עצמו ולידחי שבת ואנן אמרינן לקמן דאפילו יום טוב אינה דוחה אלא בזמנה: 


lvr: 21
pgn: 132
dfh: a
trm: דורות דורות
txt:
<span class='five'>דורות דורות. </span>בשבת כתיב לדורותם ברית עולם ובמילת קטן כתיב <span class='mareimakom'>(שם) </span> ובן שמנת ימים ימול לכם כל זכר לדורותיכם: 


lvr: 21
pgn: 132
dfh: a
trm: ביום ואפילו בשבת
txt:
<span class='five'>ביום ואפילו בשבת. </span>מדלא כתיב בשמיני ימול ולר' אליעזר דאפקיה למכשירין מילה עצמה הלכה היא ופיקוח נפש לא אתיא ליה בק'ו ממילה אלא מקראי נפקא ליה כדאמרינן בפרק בתרא דיומא : 


lvr: 21
pgn: 132
dfh: a
trm: מחוסרי כפרה
txt:
<span class='five'>מחוסרי כפרה. </span>כל טמאין שהוצרכו לקרבן זב וזבה יולדת ומצורע נאמר בהן וביום השמיני: 


lvr: 21
pgn: 132
dfh: a
trm: ביום צותו
txt:
<span class='five'>ביום צותו. </span>את בני ישראל להקריב את קרבניהם <span class='mareimakom'>(ויקרא ז) </span> ביום ולא בלילה: 


lvr: 21
pgn: 132
dfh: a
trm: יהא זר ואונן כשר בהן
txt:
<span class='five'>יהא זר ואונן כשר בהן. </span>אונן עד שלא נקבר מתו פסול לעבודה דכתיב <span class='mareimakom'>(שם כא) </span> בכהן גדול לאביו ולאמו לא יטמא ומן המקדש לא יצא ולא יחלל והכי משמע אף ביום שמתו אביו ואמו אינו צריך לצאת מן המקדש אלא מקריב אונן ולא יחלל ועבודתו לא תהא מחוללת בכך הא אחר שלא יצא חילל: 


lvr: 21
pgn: 132
dfh: a
trm: הא אהדריה קרא
txt:
<span class='five'>הא אהדריה קרא. </span>לפסול בהן לילה דכתיב בהו וביום כדאמרינן וכיון דלענין לילה תורת כל הקרבנות עליהן לענין זר ואונן נמי תורת קרבן עליהן: 


lvr: 21
pgn: 132
dfh: a
trm: מעיקרא מאי ניחא ליה
txt:
<span class='five'>מעיקרא מאי ניחא ליה. </span>לאוקמי שמיני דווקא ואפילו בשבת ודחי מחלליה מות יומת אצל שאר מלאכות מאיזה טעם נראה לו כן: 


lvr: 21
pgn: 132
dfh: a
trm: ולבסוף
txt:
<span class='five'>ולבסוף. </span>כשהיפך דבריו ואמר או אינו אלא אפי' מילה בכלל מחלליה מות יומת דהוא דוקא ודחי שמיני ימול אצל שאר ימים: 


lvr: 21
pgn: 132
dfh: a
trm: אבל מילה דחיא
txt:
<span class='five'>אבל מילה דחיא. </span>שבת בק'ו ותיגמר מיניה למידחי מחלליה מות יומת אצל שאר מלאכות ולמימר שמיני דווקא קאמר ואפי' ביום שבת: 


lvr: 21
pgn: 132
dfh: a
trm: ומה צרעת שדוחה את העבודה
txt:
<span class='five'>ומה צרעת שדוחה את העבודה. </span>אזהרה שהזהירה תורה על הצרעת שלא לקוץ בהרתו כדתניא <span class='mareimakom'>(מכות דף כב.)</span> השמר בנגע הצרעת אזהרה בקוצץ בהרתו הכתוב מדבר והחמירה תורה באזהרה זו לדחות העבודה כדקיימא לן בפסחים <span class='mareimakom'>(דף סז.)</span> דטומאת מת נדחית בקרבן צבור ולא זבין ומצורעי' ובטלים לעשות פסח ולא אמרינן יקוצו בהרתן ויאכלו פסחים או הכהן יקוץ בהרתו ויעבוד אם הכהנים טמאין בצרעת והקהל טהורין:  ועבודה


lvr: 21
pgn: 132
dfh: b
trm: מילה דוחה אותה
txt:
<span class='five'>מילה דוחה אותה. </span>את הצרעת כדתניא לקמן ימול בשר ערלתו אפילו במקום בהרת יקוץ: 


lvr: 21
pgn: 132
dfh: b
trm: ומה או אינו דקאמר
txt:
<span class='five'>ומה או אינו דקאמר. </span>דמשמע או אינו כן כמו שאמרנו אלא אפי' מילה נמי בכלל מחלליה מאי קשיא ליה דקא הדר ביה: 


lvr: 21
pgn: 132
dfh: b
trm: דילמא שבת חמורה כו'
txt:
<span class='five'>דילמא שבת חמורה כו'. </span>דהאי דצרעת דוחה עבודה ממאי דמשום חומרא דצרעת היא דילמא הא דלא אמרינן ליה יקוץ משום דגברא דלא חזי הוא כדלקמן דאי נמי קייץ מחוסר טבילה והערב שמש והיום לא יעבוד וטבול יום דמצורע כמצורע הילכך מחלליה מות יומת אפילו במילה ועל כרחך שמיני ימול תדחה אצל שאר ימים: 


lvr: 21
pgn: 132
dfh: b
trm: ה'ג ל'א מאי טעמא אתי עשה ודחי לא תעשה
txt:
<span class='five'>ה'ג ל'א מאי טעמא אתי עשה ודחי לא תעשה. </span>מ'ט מילה דוחה צרעת דאתי עשה דימול ודחי לא תעשה דהשמר לך דהכי קי'ל בפ'ק דיבמות <span class='mareimakom'>(דף ג:)</span> דאתי עשה ודחי לא תעשה: 


lvr: 21
pgn: 132
dfh: b
trm: האי עשה ולא תעשה הוא
txt:
<span class='five'>האי עשה ולא תעשה הוא. </span>השמר לא תעשה הוא ולעשות ככל אשר יורו (דברים כד) היינו עשה: 


lvr: 21
pgn: 132
dfh: b
trm: תינח גדול
txt:
<span class='five'>תינח גדול. </span>בר עונשין דכתיב ביה בשר וערל זכר אשר לא ימול את בשר ערלתו <span class='mareimakom'>(בראשית יז) </span> והאי בבר עונשין משתעי מדמחייב ליה כרת וקטן נמי בזמנה ביום השמיני כתיב ביה בשר וביום השמיני ימול בשר ערלתו: 


lvr: 21
pgn: 132
dfh: b
trm: בינוני
txt:
<span class='five'>בינוני. </span>כגון שלא בזמנה ולאו בר עונשין ואביו מצווה עליו נפקא לן מהמול לכם כל זכר <span class='mareimakom'>(קדושין דף כט.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 132
dfh: b
trm: אתיא מביניא
txt:
<span class='five'>אתיא מביניא. </span>הצד השוה שבהן שנימולו ודוחין את הצרעת אף אני אביא בינוני שנימול וידחה הצרעת: 


lvr: 21
pgn: 132
dfh: b
trm: מחוסר טבילה
txt:
<span class='five'>מחוסר טבילה. </span>ולא חזי לעבודה בהאי יומא ומשום למחר דליתא לעבודה קמן לא מדחי: 


lvr: 21
pgn: 132
dfh: b
trm: נגעים טהורין
txt:
<span class='five'>נגעים טהורין. </span>כגון בהק ופרחה בכוליה ובכולהו איתרבו לאיסור קציצה בסיפרי אין לי אלא משנזקק לטומאה עד שלא נזקק לטומאה מניין ת'ל ככל אשר יורו: 


lvr: 21
pgn: 132
dfh: b
trm: אלא אמר רב אשי
txt:
<span class='five'>אלא אמר רב אשי. </span>הא דאמרינן שבת חמירא מצרעת אע'ג דדחייה צרעת לעבודה לאו חומרא דידה הוא אלא היינו טעמא כי אמרינן אתי עשה ודחי לא תעשה כגון מילה בצרעת דבשעת קציצה דמיעקר לאו מקיים עשה וכן ציצית דכלאים בשעת לבישה מיעקר לאו ומקיים עשה אבל צרעת הנקצצת משום עבודה בעידנא דמיעקר לאו דקציצה אכתי לא מקיים עשה דעבודה הילכך מידחיא עבודה ממילא ולאו חומרא דצרעת הוא:  תנאי


lvr: 21
pgn: 133
dfh: a
trm: תנאי היא
txt:
<span class='five'>תנאי היא. </span>דאיכא דנפקא ליה מילה בזמנה מק'ו כרבא וכי אתא קרא לשלא בזמנה ואיכא דלא נפקא ליה בק'ו ואיצטריך למילה בזמנה כרב ספרא ושלא בזמנה אתיא מביניא: 


lvr: 21
pgn: 133
dfh: a
trm: ה'ג לעשות עושה אתה בסיב שעל רגלו ובמוט שעל גבי כתיפו
txt:
<span class='five'>ה'ג לעשות עושה אתה בסיב שעל רגלו ובמוט שעל גבי כתיפו. </span>ואינו צריך להזהר מלדחות סיב שקושר מנעלו ברגלו ומלישא משאוי על כתיפו: 


lvr: 21
pgn: 133
dfh: a
trm: ואם עברה
txt:
<span class='five'>ואם עברה. </span>הבהרת בכך עברה ואינו חושש לה להכי כתיב לעשות שמותר לעשות מלאכתו: 


lvr: 21
pgn: 133
dfh: a
trm: קטן
txt:
<span class='five'>קטן. </span>דלא ידע לכווני מאי איכא למימר ועל כרחיך בתרוייהו כתיב בשר כדאמרי' לעיל ובשר דכתיב גבי קטן ביום השמיני ל'ל: 


lvr: 21
pgn: 133
dfh: a
trm: ואי איכא אחר
txt:
<span class='five'>ואי איכא אחר. </span>שאינו חושש לטהרו ליעבד אחר ולא ליקו אב להתם ואע'ג דרבייה קרא שהרי אתה יכול לקיים עשה בלא עקירת לאו לר' שמעון דהא אחר לא מיכוין ולא עבר ואמר ריש לקיש כו' ורבויא למאי אתא: 


lvr: 21
pgn: 133
dfh: a
trm: שאין תלמוד לומר עד בקר
txt:
<span class='five'>שאין תלמוד לומר עד בקר. </span>תניינא והנותר ממנו עד בקר דמצי למכתב והנותר באש תשרפו אלא אשריפה קאי והכי קאמר והנותר ממנו בזמן שאסרתי לך דהיינו בקר ראשון כשיבא בקר שני שהוא חולו של מועד תשרפו אבל בי'ט לא אלמא מידי דחול לא עבדינן בי'ט ופסח קרבן  י'ד בניסן הוא שהוא חול ומילה שלא בזמנה נמי מידי דחול הוא דבשבת זו לא היה זמנה: 


lvr: 21
pgn: 133
dfh: a
trm: ולא עולת חול בי'ט
txt:
<span class='five'>ולא עולת חול בי'ט. </span>אברי תמיד של עי'ט אין קרבין בי'ט ומילה שלא בזמנה נמי כעולת חול בי'ט דמי: 


lvr: 21
pgn: 133
dfh: a
trm: דאתיא בק'ו
txt:
<span class='five'>דאתיא בק'ו. </span>שתדחה ומה צרעת שדוחה עבודה מילה שלא בזמנה דוחה אותה כדאמרינן לעיל שבת שנדחית מפני עבודה אינו דין שמילה שלא בזמנה דוחה אותה להכי איצטריך לבדו: 


lvr: 21
pgn: 133
dfh: a
trm: גבי פסח
txt:
<span class='five'>גבי פסח. </span>כל מלאכה שאפשר לה לעשות מע'ש כגון הבאתו מחוץ לתחום וחתיכת יבלתו: 


lvr: 21
pgn: 133
dfh: a
trm: מילה בזמנה ליכא כרת
txt:
<span class='five'>מילה בזמנה ליכא כרת. </span>דקטן לאו בר עונשין הוא ואבוה לא מיחייב עליה כרת: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 133
dfh: a
trm: ומוצצין
txt:
<span class='five'>ומוצצין. </span>את הדם ואף על גב דהיא עשיית חבורה שאין הדם ניתק מחיבורו אלא על ידי המציצה: 


lvr: 21
pgn: 133
dfh: a
trm: לא טרף יין ושמן
txt:
<span class='five'>לא טרף יין ושמן. </span>כך היו רגילין והיא רפואה שמערבין וטורפין בקערה יין ושמן יחד כדרך שטורפין ביצים בקערה: 


lvr: 21
pgn: 133
dfh: a
trm: חלוק
txt:
<span class='five'>חלוק. </span>כעין כיס דחוק היו עושין ומלבישים את ראש הגיד עד העטרה וקושרים שם כדי שלא יחזור העור לכסות את הגיד: 


lvr: 21
pgn: 133
dfh: b
trm: כולהו
txt:
<span class='five'>כולהו. </span>כל דברים העושים למילה מוהלין ופורעין ומוצצין כו' למה לי דתנן כללא ברישא עושין כל צרכי מילה: 


lvr: 21
pgn: 133
dfh: b
trm: ציצין
txt:
<span class='five'>ציצין. </span>שיורי ערלה ובמתני' מפרש אלו הן ציצין המעכבין ויש שאינן מעכבין כגון בשר שאינה חופה רוב העטרה אלא מיעוטה ומה היא עטרה שורה גבוה המקפת בגיד סביב שממנה הגיד משפע ויורד לצד הקרקע ומשפע ויורד לצד הגוף: 


lvr: 21
pgn: 133
dfh: b
trm: כל זמן שהוא עוסק בה
txt:
<span class='five'>כל זמן שהוא עוסק בה. </span>שלא סילק ידו אם ראה שנשתיירו בה ציצין בין מעכבין את המילה שאינה כשרה עד שיחתכם בין שאין מעכבין חוזר וחותך דכולא חדא מילתא היא והרי ניתנה שבת לדחות אצלה: 


lvr: 21
pgn: 133
dfh: b
trm: ועל שאין מעכבין אינו חוזר
txt:
<span class='five'>ועל שאין מעכבין אינו חוזר. </span>דהוי כהתחלה בפני עצמה ועל אלו לא ניתן לחלל את השבת והיינו דקתני כל צרכי מילה ואפילו ציצין שאין מעכבין חוזר עליהם כל זמן שלא פירש: 


lvr: 21
pgn: 133
dfh: b
trm: מאן תנא פירש אינו חוזר
txt:
<span class='five'>מאן תנא פירש אינו חוזר. </span>ומשום דפירש חשיב ליה חזרה מילתא לנפשה והואיל ולא עיכוב מצוה נינהו לא הדר: 


lvr: 21
pgn: 133
dfh: b
trm: מפשיט הפסח עד החזה
txt:
<span class='five'>מפשיט  הפסח עד החזה. </span>והיינו פירש דתנן במסכת תמיד <span class='mareimakom'>(פ'ד מ'ב)</span> גבי הפשיטו שהיה מתחיל מן הרגלים והיה מפשיט ויורד עד שמגיע לחזה הגיע לחזה חתך את הראש ונתנו למי שזכה בו ואח'כ הכרעיים ומירק והפשיט כו' שמעי' מיניה משהגיע לחזה סילק ידיו מן ההפשט והתחיל להתעסק בניתוח קצת וגבי עולה דכולה כליל מירק והפשיט ומנתח הידים תחילה אחר הראש וגבי פסח נמי משהפשיט עד החזה דיכול להוציא אימוריו  בלא נימין קורעו ומוציאן מיד והוה ליה פירש מן ההפשט וקאמר רבי ישמעאל שוב אינו גומר ומפשיט משום דכיון דפירש הויא חזרה מילתא דאתחלתא לנפשה ושלא לצורך גבוה דומיא דציצין דלא מעכבין: 


lvr: 21
pgn: 133
dfh: b
trm: דלא בעינן זה אלי ואנוהו
txt:
<span class='five'>דלא בעינן זה אלי ואנוהו. </span>דאחר נטילת האימורין אין הידור מצוה ביפוי בשר אבל יפוי מילה מצוה היא: 


lvr: 21
pgn: 133
dfh: b
trm: בעליל
txt:
<span class='five'>בעליל. </span>בגילוי לכל ויש לדעת שראוהו בית דין והקרובים להם ואין צריך לרואין חוץ לתחום לחלל שבת ולבא ולהעיד לפני ב'ד מחללין: 


lvr: 21
pgn: 133
dfh: b
trm: ר' יוסי אומר כו'
txt:
<span class='five'>ר' יוסי אומר כו'. </span>אלמא אע'ג דאיכא מצוה כיון דלאו לצורך גבוה הוא לא מחללינן והכא נמי פירש דהוי אתחלתא דחילול כי הכא בלא צורך גבוה לא מחללינן: 


lvr: 21
pgn: 133
dfh: b
trm: לא ניתנה שבת לדחות
txt:
<span class='five'>לא ניתנה שבת לדחות. </span>אפילו בהתחלתה דהא נראה בעליל אבל הכא כיון שנתנה שבת לדחות להתחיל בה המילה הכי נמי דכי פירש והדר לאו אתחלתא לנפשה היא והוי כמו שלא פירש וגומר כל מצותו: 


lvr: 21
pgn: 133
dfh: b
trm: שני בזיכין
txt:
<span class='five'>שני בזיכין. </span>שתי כפות מלאות לבונה כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כד) </span> ונתת על המערכת לבונה זכה: 


lvr: 21
pgn: 133
dfh: b
trm: ושנים ליטול שני בזיכין
txt:
<span class='five'>ושנים ליטול שני בזיכין. </span>והשלחן היה נתון ארכו ממזרח למערב ואלו עומדין מזה לרוחב השלחן בצפון ואלו עומדין לנגדו לדרום ודווקא מכניסין לצפון דכל צפון ענין חשיבות היא כדאמרינן במסכת סוכה <span class='mareimakom'>(דף נו.)</span> גבי חילוק לחם הפנים למשמרה הנכנסת והיוצאת הנכנסין חולקין בצפון כדי שיראו נכנסין: 


lvr: 21
pgn: 133
dfh: b
trm: רבי יוסי אומר אפילו אלו נוטלין
txt:
<span class='five'>רבי יוסי אומר אפילו אלו נוטלין. </span>תחילה ומסלקין כולה מן השלחן ולאחר שעה מניחין אלו: 


lvr: 21
pgn: 133
dfh: b
trm: אף זה תמיד
txt:
<span class='five'>אף זה תמיד. </span>ומה אני מקיים תמיד שלא ילין שלחן בלא לחם ולרבנן אי שקלי ושבקי ליה והדר מסדרי לא מיקרי להו תמיד אלא התחלה אחריתי ונמצא שמתעכב שלחן בלא לחם וגבי פירש נמי כי הדר אתי מילתא אחריתי היא ולרבי יוסי דאמר כי שבקי והדר מתחלי נמי תמיד הוא דחדא מילתא הוא הכא נמי פירש חוזר אע'פ שאין מעכבין דכולה גמר מילתא היא: 


lvr: 21
pgn: 133
dfh: b
trm: ונימא אנא עבדי פלגא
txt:
<span class='five'>ונימא אנא עבדי פלגא. </span>כלומר הואיל וכשהתחיל ברשות התחיל וחבורה שעשה ברשות עשה אמאי חייב נימא להו לכו אתם וסיימו המלאכה: 


lvr: 21
pgn: 133
dfh: b
trm: אלא אמר רב פפא
txt:
<span class='five'>אלא אמר רב פפא. </span>בגדול שמל קמיירי ובחול וענוש כרת דקאמר משום מילה קאמר דעדיין ערל הוא: 


lvr: 21
pgn: 133
dfh: b
trm: וכגון דאתא בין השמשות
txt:
<span class='five'>וכגון דאתא בין השמשות. </span>דכל היום כשר למילה ואמרו ליה לא מספקת לגמור ביום כהילכתה ותעשה חבורה בשבת בלא מצוה וענוש כרת ומיהו מיתה ליכא דלא אתרו ביה למיתה ולא קבל עליו התראה וכרת איכא דאתחלה ברשות לא התחיל ולא ניתנה שבת לדחות אצלו בשעה זו: 


lvr: 21
pgn: 133
dfh: b
trm: מהו דתימא
txt:
<span class='five'>מהו דתימא. </span>מתניתין לא אשמעינן דמחלל שבתא עלה דדם מיפקד פקיד מופקד ועומד שם כנתון בכלי ובמציצה אין חבורה ואין כאן איסור תורה ומשום הכי שרי ולאו משום סכנה ואומנא דלא מייץ בחול לאו סכנתא היא ולא ניעבריה: 


lvr: 21
pgn: 133
dfh: b
trm: קא משמע לן דדם חיבורי מיחבר
txt:
<span class='five'>קא משמע לן דדם חיבורי מיחבר. </span>כשיוצא ע'י מציצה ואפילו הכי שרי משום סכנה מדקתני במתני' גבי איספלנית וכמון: 


lvr: 21
pgn: 134
dfh: a
trm: חספניתא
txt:
<span class='five'>חספניתא. </span>פניו מתבקעות ואני אומר שהוא מין שחין שקורין אינייר'א והוא (בגרב) ובחרס שכתוב בתורה <span class='mareimakom'>( דברים כח)</span> וחספניתא תרגום של חרס: 


lvr: 21
pgn: 134
dfh: a
trm: אבל לכולי עלמא שרי
txt:
<span class='five'>אבל לכולי עלמא שרי. </span>ר'מ וסתם מתני' ר'מ ואמאי תנן נותן זה בעצמו וזה בעצמו: 


lvr: 21
pgn: 134
dfh: a
trm: בגחלת של עץ
txt:
<span class='five'>בגחלת של עץ. </span>אסור דשייך בה כיבוי לפי שעושה פחם גחלת של מתכת לא שייך בה כיבוי דאינו נעשה פחם: 


lvr: 21
pgn: 134
dfh: a
trm: לפניה לסטריה לעילאי
txt:
<span class='five'>לפניה לסטריה לעילאי. </span>לאימרא שבשפת פיה יהפוך ויקפל למעלה שלא תהא סמוכה לבשרו מפני שראש מקום חתך הבגד שם הוא ויוצאין ממנו גרדין שקורין פיינד'ץ ודלמא מדביקא גרדתא מיניה במכה וכשבא להפשיט החלוק מעל המילה ישמוט ויקרע את ראש הגיד ומשוי ליה כרות שפכה: 


lvr: 21
pgn: 134
dfh: a
trm: כיסתתא לפלגא
txt:
<span class='five'>כיסתתא לפלגא. </span>דמילה כיס היתה עושה של בגד לפנים בתוך החלוק ותופרתו מתוכו בתוך החלוק ומגיע למטה עד חצי החלוק כדי לחוץ בין האימרא ובין המילה: 


lvr: 21
pgn: 134
dfh: a
trm: לייתי בליתא
txt:
<span class='five'>לייתי בליתא. </span>מעט שחק של בגד שיהא בו אימרא לפי שהאימרא מהדקה יפה בבשר שלא ישמט החלוק מן הגיד: 


lvr: 21
pgn: 134
dfh: a
trm: ולעפפיה לעילאי
txt:
<span class='five'>ולעפפיה לעילאי. </span>אותו ראש העליון החלוק יקפל ויקפול כלפי חוץ מפני הגרדין שלא ידבקו במכה: 


lvr: 21
pgn: 134
dfh: a
trm: ולישרקיה עליה
txt:
<span class='five'>ולישרקיה עליה. </span>יחליקנה על בשרו כמו אישתרוקי אישתריקו <span class='mareimakom'>(ע'ג ד' מ:)</span> אשאולדי'ר: 


lvr: 21
pgn: 134
dfh: a
trm: מקוטנא לאולמא
txt:
<span class='five'>מקוטנא לאולמא. </span>השליא ראשה א' קצר וראשה אחד רחב יחליקוה עליו מראש הקצר יתחילו וימשוכו לצד הרחב כלומר כן ירחיב זה ויתעבה: 


lvr: 21
pgn: 134
dfh: a
trm: לא איבלע ביה דמיה
txt:
<span class='five'>לא איבלע ביה דמיה. </span>בבשרו דעכשיו כל דמו מצוי בין עור לבשר וכשמוהלין אותו יוצא כל דמו: 


lvr: 21
pgn: 134
dfh: a
trm: לא נפל ביה דמא
txt:
<span class='five'>לא נפל ביה דמא. </span>לא בא בו דם ומתוך כך חלש הוא ואין בו כח וממהר לחלוש ולמות: 


lvr: 21
pgn: 134
dfh: a
trm: לכרכי הים
txt:
<span class='five'>לכרכי הים. </span>ה'ג ראיתיו שהיה ירוק הצצתי בו ולא היה בו דם ברית תרתי לגריעותא חדא דאי מהיל ליה לא נפק מיניה דמא והטפת דם ברית מצוה כדכתיב <span class='mareimakom'>(זכריה ט) </span> גם את בדם בריתך ועוד דמסוכן הוא ומשום חולשא שלא נוצר בו עדיין דם:  מתני'


lvr: 21
pgn: 134
dfh: b
trm: ביד
txt:
<span class='five'>ביד. </span>אבל לא בכלי ובגמ' פריך הא אמרת רישא מרחיצין דמשמע כדרכו והדר תני אפילו לזלף עליו בכלי אסור: 


lvr: 21
pgn: 134
dfh: b
trm: ספק
txt:
<span class='five'>ספק. </span>כגון ספק בן ח' חדשים [וספק בן ט'] דהוא כאבן בעלמא ואין מילתו דוחה שבת (וספק בן ט'): 


lvr: 21
pgn: 134
dfh: b
trm: ר' יהודה מתיר באנדרוגינוס
txt:
<span class='five'>ר' יהודה מתיר באנדרוגינוס. </span>דאיתרבי מקראי כדמפרש בגמ' לקמן: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 134
dfh: b
trm: כיצד קתני
txt:
<span class='five'>כיצד קתני. </span>מרחיצין דרישא לאו כדרכו הוא דתנא סיפא לפרושי כיצד מרחיצין כגון לזלף ביד ואפילו ביום ראשון: תניא כוותיה דרבא כו' ה'ג ביום השלישי מזלפין עליו ביד ולא גרסינן אבל לא בכלי: 


lvr: 21
pgn: 134
dfh: b
trm: משום דגדול לא סליק בישרא הייא
txt:
<span class='five'>משום דגדול לא סליק בישרא הייא. </span>היינו טעמא דמעשה שכם לאו ראיה גמורה היא משום דגדול אין מכה שבבשרו מעלה ארוכה מהר אבל קטן נתרפא מידי סכנתו מהר: 


lvr: 21
pgn: 134
dfh: b
trm: אמר בהדי תרגימנא דסבי למה לי
txt:
<span class='five'>אמר בהדי תרגימנא דסבי למה לי. </span>מה היה לי לחלוק כנגד זקנים הללו רב יהודה ורבה בר אבוה שפירשו שאסור להרחיץ: 


lvr: 21
pgn: 134
dfh: b
trm: אי אמרת בשלמא ת'ק מזלפין
txt:
<span class='five'>אי אמרת בשלמא ת'ק מזלפין. </span>ביום ראשון קאמר ולא איירי בהרחצה כלל אלא בזילוף היינו דאתא ר'א בן עזריה ופליג ואמר מרחיצין: 


lvr: 21
pgn: 134
dfh: b
trm: אלא אי אמרת
txt:
<span class='five'>אלא אי אמרת. </span>תנא קמא נמי מרחיצין אמר בשני הימים ולא פליג ר'א אלא איום שלישי דקאמר ת'ק מזלפין אף מרחיצין ביום השלישי מיבעי ליה: 


lvr: 21
pgn: 134
dfh: b
trm: דאי ס'ד הרחצת מילה מי גרע מחמין על גבי מכה
txt:
<span class='five'>דאי ס'ד הרחצת מילה מי גרע מחמין על גבי מכה. </span>דשרי והכא אסרי רבנן בשלישי ( לגמרי): 


lvr: 21
pgn: 134
dfh: b
trm: ולא שני כו'
txt:
<span class='five'>ולא שני כו'. </span>והכא גבי מילה בהוחמו בשבת עסקינן הלכך בשלישי דליכא סכנתא לא: 


lvr: 21
pgn: 134
dfh: b
trm: אמר אביי אנא בעאי דאישני ליה
txt:
<span class='five'>אמר אביי אנא בעאי דאישני ליה. </span>אני הייתי רוצה לתרץ אתקפתא זו כדשני ליה רב יוסף מפני שסכנה היא לו: 


lvr: 21
pgn: 134
dfh: b
trm: וקדם רב יוסף ושנייא ליה
txt:
<span class='five'>וקדם רב יוסף ושנייא ליה. </span>דודאי מתניתין חמין שהוחמו בשבת נמי שרי בימים הראשונים ולר'א אף בשלישי מפני שמניעת חמין סכנה היא לו: 


lvr: 21
pgn: 134
dfh: b
trm: אין נותנין כו'
txt:
<span class='five'>אין נותנין כו'. </span>קס'ד גזרה משום שחיקת סמנין כשמואל דטעמיה משום הכי הוא והיינו דקאמר אבל נותן חוץ למכה דלא מוכחא מילתא דלרפואה: 


lvr: 21
pgn: 134
dfh: b
trm: אבל לא כתיתין יבישים וגמי יבש
txt:
<span class='five'>אבל לא כתיתין יבישים וגמי יבש. </span>חתיכות בגדים דקות משום דמסו וגזרו משום שחיקת סמנין: 


lvr: 21
pgn: 134
dfh: b
trm: חדתי
txt:
<span class='five'>חדתי. </span>חדשים שלא היו על גבי מכה מעולם מסו עתיקי לא מסו: ה'ג שמע מינה הני כתיתין מסו: 


lvr: 21
pgn: 134
dfh: b
trm: ערלתו ודאי דוחה השבת
txt:
<span class='five'>ערלתו ודאי דוחה השבת. </span>דבהאי קרא וביום השמיני דילפינן מיניה אפילו בשבת כתיב בסיפיה ערלתו דמשמע מיעוטא ערלתו של זה ולא של אחר ולמעוטי ספק אתא:  אנדרוגינוס


lvr: 21
pgn: 135
dfh: a
trm: אנדרוגינוס
txt:
<span class='five'>אנדרוגינוס. </span>ספק הוא ונולד בין השמשות נמי ספק זמנו הוא ספק אינו זמנו וכן נולד מהול ספק שמא ערלה כבושה היא העור דבוק בבשר ולקמיה פריך ספק קמא לאתויי מאי הואיל ותני כל הני ספיקי: 


lvr: 21
pgn: 135
dfh: a
trm: בן ח' אין מחללין עליו
txt:
<span class='five'>בן ח' אין מחללין עליו. </span>שהרי כמת הוא ואין מילתו מצוה ואי קשיא א'כ לאו חילול הוא שהרי הוא כמחתך בבשר מת לקמן נמי מוקי האי חילול במכשירי מילה ואליבא דר' אליעזר: 


lvr: 21
pgn: 135
dfh: a
trm: אהדריה אתליסר מהולאי
txt:
<span class='five'>אהדריה אתליסר מהולאי. </span>שיטיפו ממנו דם ברית ולא רצו משום דשבת הואי ואפילו לב'ש ספק הוא ואין מחללין: 


lvr: 21
pgn: 135
dfh: a
trm: חיישינן
txt:
<span class='five'>חיישינן. </span>הא דאמר ר'ש בן אלעזר לדברי הכל צריך להטיף אספיקא קאמר ובחול שמא ערלה כבושה היא ולענין שבת נמי ודאי לא מחללינן: 


lvr: 21
pgn: 135
dfh: a
trm: ה'ג וממאי דילמא מכלל דת'ק סבר דברי הכל אין מחללין א'כ רבי אליעזר טעמא דב'ש אתא לאשמעינן כו'
txt:
<span class='five'>ה'ג וממאי דילמא מכלל דת'ק סבר דברי הכל אין מחללין א'כ רבי אליעזר טעמא דב'ש אתא לאשמעינן כו'. </span>א'כ דתנא לעיל מיניה אמר דברי הכל אין מחללין ר' אליעזר הקפר דאתא לאיפלוגי ולמימר דלאו דברי הכל הוא דהא לב'ש מחללין מאי רבותא אשמעינן דב'ש פליגי בה הא ב'ש במקום ב'ה אינה משנה ומשנינן דילמא הכי קאמר ר' אליעזר לת'ק דאמר בשבת לדברי הכל אין מחללין ופלוגתייהו בחול דלב'ה א'צ להטיף ממנו דם ברית הא ליתא דלא נחלקו בדבר זה אלא ודאי צריך ובשבת הוא דפליגי וטעמא דב'ה אתא לאשמעינן דבחול צריך ולאפוקי מת'ק דאמר לב'ה לא צריך: 


lvr: 21
pgn: 135
dfh: a
trm: כל שאין אמו טמאה לידה
txt:
<span class='five'>כל שאין אמו טמאה לידה. </span>כגון יוצא דופן ונכרית שילדה ולמחר נתגיירה אין בנה ממתין עד שמנה אלא נימול מיד: 


lvr: 21
pgn: 135
dfh: b
trm: הא בהא תליא
txt:
<span class='five'>הא בהא תליא. </span>וחילול שבת תלי במילה לח' דמי שנימול לח' דוחה שבת ומי שאינו נימול לח' אינו דוחה השבת דכי כתיב וביום השמיני דילפינן מיניה ואפילו בשבת בנימול לח' כתיב: 


lvr: 21
pgn: 135
dfh: b
trm: כתנאי
txt:
<span class='five'>כתנאי. </span>הא דרב אסי: ה'ג הא מילתא בשאלתות דרב אחאי כיצד לקח שפחה ואחר כך ילדה זהו מקנת כסף שנימול לשמונה לקח שפחה וולדה עמה זהו מקנת כסף שנימול לאחד לקח שפחה ונתעברה אצלו וילדה זהו יליד בית שנימול לח' רבי חמא אומר הטבילה ואחר כך ילדה זהו יליד בית שנימול לח' ילדה ואח'כ הטבילה זהו יליד בית שנימול לא' בשלמא לר' חמא משכחת לה יליד בית כדקתני מקנת כסף שנימול לשמנה כגון שלקח שפחה ואחר כך ילדה נימול לא' נמי כגון שלקח שפחה וולדה עמה אלא לת'ק כו' ובספרים שלנו כתיב נימול לאחד נמי כגון שלקח זה שפחה וזה עוברה ונראה בעיני דהא דלא גריס בשאלתות כגון שלקח זה שפחה וזה עוברה משום דקשיא ליה מאי דוחקיה לאוקמיה בשני לקוחות ולשנויי גירסא דסיפא מרישא דקתני לקח שפחה וולדה זהו מקנת כסף שנימול לא': 


lvr: 21
pgn: 135
dfh: b
trm: יש יליד בית שנימול לא'
txt:
<span class='five'>יש יליד בית שנימול לא'. </span>דתרי קראי כתיבי ביליד בית ומקנת כסף חד כתיב ביה ח' וחד לא כתיב ביה ח' <span class='mareimakom'>(בראשית יז) </span> המול ימול יליד ביתך ומקנת כספך ולא מפרש ביה לח' ימים וכתיב <span class='mareimakom'>(שם) </span> ובן שמונת ימים ימול לכם כל זכר לדורותיכם יליד בית ומקנת כסף ומסתברא דהאי דמפרש ביה לשמנה היינו היכא דדמי לישראל מעליא שנולד בביתו של ישראל משקנאו דדומיא דלכם בעינן דכתיב בההוא קרא ימול לכם כל זכר והדר יליד בית ומקנת כסף הלכך לקח שפחה מעוברת וילדה הרי זה מקנת כסף דגוף שלם הוא במעי אמו וקנאו שנימול לח' דדומיא דלכם הוא שנולד ברשותו של ישראל לקח שפחה וולדה עמה שכבר ילדתו ואע'פ שלא עברו עליו ח' ללידתו מלו מיד כדכתיב המול ימול וגו' דלאו דומיא דלכם הוא לקח שפחה ונתעברה אצלו לא הוי עובר מקנת כסף אלא יליד בית שנימול לח' דדומיא דלכם הוא ולקמיה מפרש יליד בית הנימול לאחד אליבא דת'ק: 


lvr: 21
pgn: 135
dfh: b
trm: רבי חמא אומר
txt:
<span class='five'>רבי חמא אומר. </span>הטבילה לשם עבדות וחלה עליה שם תורת שפחת ישראל דנתחייבה בכל מצות שהאשה חייבת בהן והויא טמאה לידה זהו יליד בית שנימול לח': 


lvr: 21
pgn: 135
dfh: b
trm: ילדה והטבילה זהו יליד בית שנימול לאחד
txt:
<span class='five'>ילדה והטבילה זהו יליד בית שנימול לאחד. </span>דכל שאין אמו טמאה לידה אין ממתינין לו לח' כרב אסי: 


lvr: 21
pgn: 135
dfh: b
trm: משכחת לה
txt:
<span class='five'>משכחת לה. </span>כולהו יליד בית נימול לאחד ילדה ואח'כ הטבילה יליד בית נימול לח' הטבילה ואח'כ ילדה ושניהם בשנתעברה אצלו דלא הוי מקנת כסף. מקנת כסף נימול לח' כגון שלקח שפחה מעוברת וילדה לאחר שהטבילה. מקנת כסף הנימול לא' כגון שלקח זה שפחה וזה עוברה דכיון דאין לבעל העובר חלק באמו לאו דומיא דלכם הוא ה'ה נמי דמצי לפלוגי במקנת כסף בין ילדה ואחר כך הטבילה בין הטבילה ואחר כך ילדה ולמימר מקנת כסף נימול לא' כגון שלקח שפחה מעוברת ועוברה וילדה ואחר כך הטבילה אלא רבותא אשמעינן דאפילו בהטבילה ואח'כ ילדה משכחת לה והא דשני מקנת כסף נימול לא' לרבי חמא מלת'ק ולא אמר כגון שלקח שפחה וולדה עמה משום דאם כן ילדה קודם טבילה היא ומאי איריא נולד קודם שלקחה אפילו נולד משלקחה נמי לרבי חמא נימול לא': 


lvr: 21
pgn: 135
dfh: b
trm: אלא יליד בית נימול לא' היכי משכחת לה
txt:
<span class='five'>אלא יליד בית נימול לא' היכי משכחת לה. </span>הא ודאי דומיא דלכם הוא הואיל ולאו בטומאת לידה תליא לדידיה: 


lvr: 21
pgn: 135
dfh: b
trm: בלוקח שפחה לעוברה
txt:
<span class='five'>בלוקח שפחה לעוברה. </span>ואפילו מישראל דהוי' טמאה לידה שכבר טבלה לאו דומיא דלכם הוא הואיל ואין לו חלק באמו: 


lvr: 21
pgn: 135
dfh: b
trm: הניחא כו'
txt:
<span class='five'>הניחא כו'. </span>פלוגתא דר'ל ורבי יוחנן בבבא בתרא <span class='mareimakom'>(דף קלו.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 135
dfh: b
trm: שלקחה על מנת שלא להטבילה
txt:
<span class='five'>שלקחה על מנת שלא להטבילה. </span>דלא שייכא בה תורת חיובא דמצות כלל דלאו דומיא דלכם הוא אבל לטומאת לידה לא חיישינן בילדה ואח'כ הטבילה: 


lvr: 21
pgn: 136
dfh: a
trm: מימהל היכי מהלינן
txt:
<span class='five'>מימהל היכי מהלינן. </span>שום קטן ביום השמיני בשבת דילמא נפל הוא ולא חזי למול ועושה חבורה שלא לשם מצוה: 


lvr: 21
pgn: 136
dfh: a
trm: לא נצרכה
txt:
<span class='five'>לא נצרכה. </span>הא דקתני אין מחללין אלא לענין מכשירי מילה לרבי אליעזר דאמר דחו שבת ה'מ דקים ליה בגויה שכלו לו חדשיו שעברו ט' חדשים מששמשה עד שילדתו ולא שמשה כל ימי עיבורה אבל ספק אין מכשיריו דוחין דילמא לאו בר מימהל הוא ומחלל שבת בעשותו פחמים וברזל: 


lvr: 21
pgn: 136
dfh: a
trm: כתנאי
txt:
<span class='five'>כתנאי. </span>נפל גמור אם חשוב כמת כדקאמר רב אדא בר אהבה דאינו אלא מחתך בבשר או לא והויא חבורה: 


lvr: 21
pgn: 136
dfh: a
trm: לאכלה להביא בן ח'
txt:
<span class='five'>לאכלה להביא בן ח'. </span>דכוליה קרא דריש ליה בתורת כהנים מן הבהמה מקצת בהמה מטמאה ומקצת אינה מטמאה פרט לטרפה ששחטה ומדממעיט טרפה ששחטה מכלל דבטהורה קאי אשר היא לכם להביא בהמה טמאה לפי שפרשה ראשונה דכתיב בה לכל הבהמה אשר היא מפרסת פרסה ואיננה מעלת גרה וגו' מוקי לה התם באבר מן החי הכתוב מדבר ופרשה זו במתה ודאי לאכלה להביא בן ח' חדשים שאף שחיטתו מיתה ומטמאה: 


lvr: 21
pgn: 136
dfh: a
trm: שוחטים אותו ביו'ט
txt:
<span class='five'>שוחטים אותו ביו'ט. </span>ואינו מוקצה שהרי בין השמשות נמי היה מוכן אגב אמו מיהו שמעינן מינה דמותר לבו ביום: 


lvr: 21
pgn: 136
dfh: a
trm: ושוין
txt:
<span class='five'>ושוין. </span>רבי יהודה ורבי שמעון שנחלקו ברואין מומין ביו'ט במסכת ביצה שאם נולד היום הוא ומומו עמו שהוא מן המוכן ומותר לבקר מומו ביו'ט דלא דמי כמתקן ביו'ט דלא איתחזק באיסורא ומוקמינן לה התם כגון דיתבי דייני התם וראוהו בשעת לידה מיד: 


lvr: 21
pgn: 136
dfh: a
trm: נפל מן הגג או אכלו ארי
txt:
<span class='five'>נפל מן הגג או אכלו ארי. </span>שמת מחמת מיתה הבאה לו בתוך ל' ממקום אחר דברי הכל בחזקת כלו לו חדשיו קאי דאי לאו הך מיתה לא הוה מת הילכך חי הוא ובאדם הוי ולד ופוטר את אמו מן החליצה וגבי בהמה נמי סתם ולד בהמה ששחט בתוך ח' מותר באכילה דלא חזינא ביה ריעותא ורוב היולדות אינן מפילות: 


lvr: 21
pgn: 136
dfh: a
trm: שפיהק
txt:
<span class='five'>שפיהק. </span>ביילי'ר בלע'ז כלומר לאחר לידתו לא ראו בו אלא חיות מעט שפיהק ומת וגבי אדם קאי: ה'ג ועבדו עגלא תילתא ביממא דשבעה: 


lvr: 21
pgn: 136
dfh: a
trm: הוה אכלינן מיניה
txt:
<span class='five'>הוה אכלינן מיניה. </span>דמקצת היום ככולו כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כב) </span> והיה שבעת ימים תחת אמו הא לילה חזי ומיהו מיום השמיני הוא דירצה דאורתא לאו בת הקרבה היא כדכתיב <span class='mareimakom'>(שם ז) </span> ביום צוותו להקריב אבל מכלל נפל נפקי ליה וחזי לאקדושי כדאמרינן בזבחים <span class='mareimakom'>(דף יב.)</span> לילה לקדושה יום להרצאה והלכך לענין חולין חזי מאורתא למישחטיה ומיכל אלמא מאן דס'ל כרשב'ג פליג במיתה הבאה לו ממקום אחר ואמר ספיקא הוא: 


lvr: 21
pgn: 136
dfh: a
trm: מת הולד בתוך ל'
txt:
<span class='five'>מת הולד בתוך ל'. </span>ללידתו ולא היה לאביו בן אלא הוא ונולד לאחר מיתת אביו ועל ידו היו פוטרין אמו מן החליצה אם היה בר קיימא: 


lvr: 21
pgn: 136
dfh: b
trm: חולצת
txt:
<span class='five'>חולצת. </span>מן הספק ואח'כ תנשא ואם כהן הוא שאם תחלוץ תהא אסורה לו סמכינן אדרבנן ואמרינן לאו נפל הוא ואינה חולצת: 


lvr: 21
pgn: 136
dfh: b
trm: לא לכל אמר ר'י
txt:
<span class='five'>לא לכל אמר ר'י. </span>לא לכל דבר אמר ר'י דאנדרוגינוס זכר הוא אלא לענין מילה בלבד דיליף ליה מריבויא דקרא כדלקמן: 


lvr: 21
pgn: 136
dfh: b
trm: הזכר
txt:
<span class='five'>הזכר. </span>ה' יתירא קדריש וגבי נקבה דריש ואם יתירא ולא טומטום ואנדרוגינוס:  והא


lvr: 21
pgn: 137
dfh: a
trm: ושכח ומל את של אחר השבת בשבת חייב
txt:
<span class='five'>ושכח ומל את של אחר השבת בשבת חייב. </span>דטעה בדבר מצוה ולא עשה מצוה הוא ועבד ליה חבורה שלא לצורך ובהא אפילו רבי יהושע מודה: 


lvr: 21
pgn: 137
dfh: a
trm: אחד למול בשבת ואחד למול בע'ש ושכח ומל את של ע'ש בשבת ר'א מחייב חטאת
txt:
<span class='five'>אחד למול בשבת ואחד למול בע'ש ושכח ומל את של ע'ש בשבת ר'א מחייב חטאת. </span>דמילה שלא בזמנה אינה דוחה שבת ואע'ג דטעה בדבר מצוה שהיה טרוד באותו של שבת ומתוך כך טעה בזה ואף בזה עשה מצוה שהרי ראוי הוא למול אלא שאינו דוחה שבת ס'ל לר'א טעה בדבר מצוה ועשה מצוה שיש בה חיוב חטאת חייב ורבי יהושע פוטר דס'ל טעה בדבר מצוה ועשה מצוה פטור: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 137
dfh: a
trm: ורב יהודה מתני ברישא פטור
txt:
<span class='five'>ורב יהודה מתני ברישא פטור. </span>דמוקי לה בשכח ומל את של ע'ש בשבת ופלוגתא היא בשל אחר השבת בשבת: 


lvr: 21
pgn: 137
dfh: a
trm: שהוא חייב
txt:
<span class='five'>שהוא חייב. </span>דאע'ג דטריד במצוה וטעה בה כיון דלאו מצוה שעדיין לא הגיע זמנו למול חייב: 


lvr: 21
pgn: 137
dfh: a
trm: אלא מע'ז
txt:
<span class='five'>אלא מע'ז. </span>שהוקשו כל חטאות שבתורה לחטאת ע'ז דכתיב תורה אחת יהיה לכם וגו' בפרשת שלח לך אנשים גבי קרבן ע'ז: 


lvr: 21
pgn: 137
dfh: a
trm: ור' יהושע התם
txt:
<span class='five'>ור' יהושע התם. </span>עובד עבודת כוכבים לא עשה מצוה: ה'ג רב יהודה מתני פטור דתניא אמר ר'מ לא נחלקו ר'א ורבי יהושע על שהיו לו שני תינוקות אחד למול ע'ש כו': 


lvr: 21
pgn: 137
dfh: a
trm: ה'ג ורבי יהושע התם לא טריד במצוה הכא טריד במצוה
txt:
<span class='five'>ה'ג ורבי יהושע התם לא טריד במצוה הכא טריד במצוה. </span>טרוד להתעסק במצוה גמורה שהרי אחד מהם זמנו היום וטרוד לבו למהר ולעשות ומתוך טרדו טעה ומל את זה שאין בו מצוה כלל: 


lvr: 21
pgn: 137
dfh: a
trm: דלא ניתנה שבת לידחות
txt:
<span class='five'>דלא ניתנה שבת לידחות. </span>שאין לו תינוק שיהא זמנו היום הלכך לא היה טרוד היום במצוה שלא היה מוטל עליו כלום לעשות ולא היה לו לטעות: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 137
dfh: a
trm: נולד בין השמשות נימול לט'
txt:
<span class='five'>נולד בין השמשות נימול לט'. </span>שהרי ליום שמיני של מחר הוא נימול ושמא בין השמשות יום הוא ונימול לט': 


lvr: 21
pgn: 137
dfh: a
trm: היה היום ע'ש
txt:
<span class='five'>היה היום ע'ש. </span>א'א למולו בשבת הבאה דשמא ט' הוא והויא ליה מילה שלא בזמנה ואינה דוחה שבת וצריך להמתין עד לאחר השבת שהוא עשירי: 


lvr: 21
pgn: 137
dfh: a
trm: חל יו'ט להיות אחר השבת
txt:
<span class='five'>חל יו'ט להיות אחר השבת. </span>אין מילה שלא בזמנה דוחה אותו ונימול לי'א: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 137
dfh: a
trm: לא
txt:
<span class='five'>לא. </span>כיום הולדו דקתני למיתב ליה ז' מיהו עדיף יום הבראתו מהא דבעינן מעת לעת ומהא ליכא למשמע מידי: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 137
dfh: a
trm: ואינו אוכל בתרומה
txt:
<span class='five'>ואינו אוכל בתרומה. </span>אם כהן הוא דילפינן ביבמות <span class='mareimakom'>(ד' ע.)</span> שערל אסור בתרומה: 


lvr: 21
pgn: 137
dfh: a
trm: ואם היה בעל בשר
txt:
<span class='five'>ואם היה בעל בשר. </span>שהיה שמן ונראה בשר שלמעלה מערלתו לאחר שניטלה ערלה כולה כאילו אותו בשר חוזר וחופה את הגיד: 


lvr: 21
pgn: 137
dfh: b
trm: גמ'</span> <span class='five'>רוב גובהה
txt:
<span class='five'>גמ'</span> <span class='five'>רוב גובהה. </span>לא תימא רוב העטרה דקתני מתני' רוב היקפה אלא אפילו רוב גובהה במקום אחד: 


lvr: 21
pgn: 137
dfh: b
trm: כל זמן שמתקשה
txt:
<span class='five'>כל זמן שמתקשה. </span>ומתוך הקישוי מתפשט בשרו בדשמואל גרסינן ונראה מהול במתניתא גרסינן ואינו נראה מהול: 


lvr: 21
pgn: 137
dfh: b
trm: איכא בינייהו נראה ואינו נראה
txt:
<span class='five'>איכא בינייהו נראה ואינו נראה. </span>לשמואל נראה מהול הוא דאין צריך למולו הא נראה ואינו נראה צריך למתניתא אינו נראה הוא דצריך הא נראה ואינו נראה אינו צריך: 


lvr: 21
pgn: 137
dfh: b
trm: אשר קידש ידיד מבטן
txt:
<span class='five'>אשר קידש ידיד מבטן. </span>יצחק קרי ידיד על שם אשר אהבת <span class='mareimakom'>(בראשית כב) </span>: 


lvr: 21
pgn: 137
dfh: b
trm: מבטן
txt:
<span class='five'>מבטן. </span>דקודם שנולד נתקדש למצוה זו דכתיב <span class='mareimakom'>(שם יז) </span> אבל שרה אשתך וגו' והקימותי את בריתי אתו היינו מילה: 


lvr: 21
pgn: 137
dfh: b
trm: צוה להציל ידידות שארינו משחת
txt:
<span class='five'>צוה להציל ידידות שארינו משחת. </span>מגיהנם דכתיב גם את בדם בריתך שלחתי אסיריך מבור אין מים בו <span class='mareimakom'>(זכריה ט) </span>:  הדרן עלך ר' אליעזר דמילה <span class='shastitle7'>תולין את המשמרת. </span>שמסננין בה שמרי יין ומותח פיה לכל צד בעגול ונעשה כאהל על חלל הכלי שקורין אשטנד'א ואע'ג דעביד אהל שרי בי'ט כדמפרש בגמרא אבל בשבת מיתלא לכתחילה לא אבל אם תלויה היא נותנין לתוכה שמרים ומסנן דאין דרך בורר בכך: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 137
dfh: b
trm: ה'נ דמיחייב
txt:
<span class='five'>ה'נ דמיחייב. </span>והכא מאי חיובא איכא באהל עראי בנין גמור לא הוי ומדרבנן הוא דמיתסר:  אלא


lvr: 21
pgn: 138
dfh: a
trm: אלא אמר אביי מדרבנן
txt:
<span class='five'>אלא אמר אביי מדרבנן. </span>קאסרי לה חכמים דמתניתין דלא שבקינן ליה למיתליה למיעבד עובדא דחול: 


lvr: 21
pgn: 138
dfh: a
trm: חומרי מתנייתא
txt:
<span class='five'>חומרי מתנייתא. </span>כללות של ברייתות: חומר קשר כלומר כללות שמצא בברייתות בגוד לבדה ובמשמרת לבדה ובכילה לבדה ובכסא גלין לבדה ושנאן כולן הפטורין אבל אסורין בחומר אחד והמותרים לכתחילה בחומר אחד: 


lvr: 21
pgn: 138
dfh: a
trm: הגוד
txt:
<span class='five'>הגוד. </span>הוא עור של בהמה תפור ופיו רחב מאד ויש לו שנצים ועוברי דרכים ממלאין אותו יין או חלב במקום שתוקעין שם אהליהם ללון ושוטחין אותו ופיו מתוח ע'ג יתידות והרוח עוברת מתחתיו ומצטנן שלא יתקלקל היין והוי דומה לאהל לאחר שנמתח: 


lvr: 21
pgn: 138
dfh: a
trm: וכסא גלין
txt:
<span class='five'>וכסא גלין. </span>כמו מטה גללניתא דכירה <span class='mareimakom'>(לעיל דף מז:)</span> והוא שם מקום ומפרקין מטותיהן וכסאותן וטוענין אותן עמהן וחוזרין ומחזירין אותן: 


lvr: 21
pgn: 138
dfh: a
trm: אבל מטה
txt:
<span class='five'>אבל מטה. </span>שלנו המחוברת ועומדת אם היתה זקופה או מוטה על צדיה מותר לנטותה לישבה על רגליה ואע'ג דהשתא עביד אהל שרי דלא מידי עביד אלא ליתובא בעלמא: 


lvr: 21
pgn: 138
dfh: a
trm: כסא טרסקל
txt:
<span class='five'>כסא טרסקל. </span>כך שמו ובלעז פלודשטוייל'י ועליונו של עור ומקפלין אותו וכשמסלקין אותו סומכין אותו לכותל וכשרוצה לישב עליו נוטהו ויושב על ד' רגלים: 


lvr: 21
pgn: 138
dfh: a
trm: ואסלא
txt:
<span class='five'>ואסלא. </span>עשוי כעין כסא טרסקל אבל עור הפרוש עליו נקוב לבית הכסא מותר לנטותו לכתחילה דהא עביד וקאי: 


lvr: 21
pgn: 138
dfh: a
trm: יוצאה אשה
txt:
<span class='five'>יוצאה אשה. </span>דמאן דרכה למיפק בעיר של זהב אשה חשובה ואשה חשובה לא שלפא ומחויא: 


lvr: 21
pgn: 138
dfh: a
trm: דנוטל אוכל ומניח פסולת
txt:
<span class='five'>דנוטל אוכל ומניח פסולת. </span> ולרבא ה'ה נמי דאי אתרו ביה משום מרקד הויא התראה אבל לרבי זירא אי אתרו ביה משום בורר לאו התראה היא דלא דמי לבורר שהאוכל למטה ופסולת למעלה מה שאין כן בבורר קטנית שהפסולת למטה: 


lvr: 21
pgn: 138
dfh: a
trm: טלית כפולה לא יעשה
txt:
<span class='five'>טלית כפולה לא יעשה. </span>לשטוח טליתו על גבי ארבע יתידות לישן תחתיה וראשיו מתכפלין לכאן ולכאן לצד הארץ והויא ליה לכתלים להגן מן החמה דהוי אהלא: 


lvr: 21
pgn: 138
dfh: a
trm: חוט או משיחה
txt:
<span class='five'>חוט או משיחה. </span>ונתנה על הנס שעל הקנוף כשהיא מכופלת וכרך עליה חוט למשכה בו לפורסה לכאן ולכאן מותר למושכה בו בשבת דמוסיף על אהל עראי הוא ואינו כעושה לכתחילה: 


lvr: 21
pgn: 138
dfh: a
trm: כדקרמנאי
txt:
<span class='five'>כדקרמנאי. </span>היינו גללניתא שפורקה ומחזירה והוא שם מקום לשון אחר קרמנאי מוכרי בגדי פשתן מוכרין עליהן: 


lvr: 21
pgn: 138
dfh: a
trm: דמאורתא נגידו ומצפרא חביטא
txt:
<span class='five'>דמאורתא נגידו ומצפרא חביטא. </span>בלילי שבת ראיתים פרוסות ולבקר ראיתים מושלכים לארץ אלמא מותר לפורקה וה'נ מותר לנטותה: 


lvr: 21
pgn: 138
dfh: b
trm: כילת חתנים
txt:
<span class='five'>כילת חתנים. </span>לא דמיא לשאר כילות ששאר כילות פרוסות על גבי קינוף שהיא לד' רגלים ויש לה גג דהוי אהל ושל חתנים על גבי נקליטין שאינם אלא שנים באמצעית המטה וקנה נתון עליהם והבגד נתון עליו ונופל לכאן ולכאן ואין לה גג טפח הלכך לאו אהל הוא: 


lvr: 21
pgn: 138
dfh: b
trm: ולא אמרן אלא שאין בשיפועה טפח
txt:
<span class='five'>ולא אמרן אלא שאין בשיפועה טפח. </span>שאין כל צד וצד נפשט למטה להתרחק טפח מכנגד אמצעיתו דהיינו שאין ברחבו למטה טפחיים וכילת חתנים אינה עשויה לישן תחתיה: 


lvr: 21
pgn: 138
dfh: b
trm: אלא מעתה שרביב בגלימיה טפח
txt:
<span class='five'>אלא מעתה שרביב בגלימיה טפח. </span>הניח טליתו על ראשו כדרך שהוא מתעטף והרחיקה להלן מראשו טפח: 


lvr: 21
pgn: 138
dfh: b
trm: אלא
txt:
<span class='five'>אלא. </span>טעמא לאו משום אהל הוא אלא משום שלא יגביהנו הרוח מראשו ואתי לאתויי ארבע אמות הלכך מיהדק בראשו שפיר שרי לא מיהדק אסור: 


lvr: 21
pgn: 138
dfh: b
trm: תרתי בשבת וחדא בתורה
txt:
<span class='five'>תרתי בשבת וחדא בתורה. </span>שהיית רגיל לומר שני דברים משמו בהלכות שבת ואחת בתורה כדלקמן: 


lvr: 21
pgn: 138
dfh: b
trm: מותר לנטותו בשבת
txt:
<span class='five'>מותר לנטותו בשבת. </span>והא דאמרן לעיל פטור אבל אסור היכא דלא הוי מתוקן בכיסנין: 


lvr: 21
pgn: 138
dfh: b
trm: באדם אחד
txt:
<span class='five'>באדם אחד. </span>ממתח ליה שפיר שמותחו על יתד זו וקושרו בה וחוזר ומותחו על זו וקושרו בה כך פירשו רבותי וכן מצאתי בתשובת הגאונים ואיני יודע מהו: 


lvr: 21
pgn: 138
dfh: b
trm: שמא יתקע
txt:
<span class='five'>שמא יתקע. </span>כשמחבר לה הרגל יתקענה בחוזק והוי בונה אבל (ת'ק) היכא דלא נשמטה אלא אחת לא חייש למתקע כולי האי: 


lvr: 21
pgn: 138
dfh: b
trm: זו הלכה
txt:
<span class='five'>זו הלכה. </span>כדכתיב <span class='mareimakom'>(דברים ה) </span> [להגיד לכם] את דבר ה' דהיינו תורה: 


lvr: 21
pgn: 138
dfh: b
trm: זו נבואה
txt:
<span class='five'>זו נבואה. </span>כדכתיב <span class='mareimakom'>(הושע א) </span> דבר ה' אשר היה אל הושע וגו': 


lvr: 21
pgn: 138
dfh: b
trm: זה הקץ. </span>לא ידענא מהיכא: <span class='five'>בהדיא כתיב
txt:
<span class='five'>זה הקץ.  </span>לא ידענא מהיכא: <span class='five'>בהדיא כתיב. </span>ותורה שבכתב הרי כתובה ומונחת יקראו ויראו: 


lvr: 21
pgn: 138
dfh: b
trm: שהתנור תחלה
txt:
<span class='five'>שהתנור תחלה. </span>שנטמא מן האויר כדכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יא) </span> אל תוכו והוא חוזר ומטמא אוכלין שבתוכו מן האויר: 


lvr: 21
pgn: 138
dfh: b
trm: כמאן דמלי טומאה
txt:
<span class='five'>כמאן דמלי טומאה. </span>כשנפל השרץ באוירו דהא בלא נגיעה מטמא והלכך כמאן דמלי טומאה הוא ותהוי פת ראשונה: 


lvr: 21
pgn: 138
dfh: b
trm: דתניא יכול יהו כל הכלים טמאים מאויר כלי חרס
txt:
<span class='five'>דתניא יכול יהו כל הכלים טמאים מאויר כלי חרס. </span>שאם היה כלי אחר בתוכו שיטמא מחמת השרץ שבאויר החיצון או מחמת שיטמאנו אויר כלי החיצון שהוא טמא: 


lvr: 21
pgn: 138
dfh: b
trm: תלמוד לומר כל אשר בתוכו יטמא
txt:
<span class='five'>תלמוד לומר כל אשר בתוכו יטמא. </span>וסמיך ליה מכל האוכל אשר יאכל: אוכלין ומשקין שבתוכו טמאים ולא כלים שמע מינה תרתי חדא דלא אמרינן חזייה כמאן דמלי טומאה דאם כן אם כלי שטף הוא הפנימי שמטמא מגבו יהא טמא דהא נגע בטומאה אלא לא אמרינן חזייה כמאן דמלי טומאה ואוכלין ומשקין שבחיצון הוא דמטמאי מחמת הכלי שהכלי ראשון והם שניים אבל כלים לא דהואיל דאין טומאה זו באה אלא מחמת הכלי אשמעינן האי קרא שאין כלי שאינו אב הטומאה מטמא כלי:  הלכה


lvr: 21
pgn: 139
dfh: a
trm: סגיך
txt:
<span class='five'>סגיך. </span>הם גסי הרוח שמגדלין עצמן לשון ישגה מאד <span class='mareimakom'>(איוב ח) </span> ואח'כ ואסירה כל בדיליך אלו אותם המבדילים שונאי ישראל מן הקב'ה בשקריהם ובפחזותם: 


lvr: 21
pgn: 139
dfh: a
trm: שנעשו מקל לחזניהם
txt:
<span class='five'>שנעשו מקל לחזניהם. </span>לשמשיהן נותנין יד והויין להן לחוזק לומר לא אהיה שליח ואזמין את פלוני לב'ד אם לא תרבה שכר ואחר פסק דין לא ארדנו ליכנס למשכנו: 


lvr: 21
pgn: 139
dfh: a
trm: שבט מושלים
txt:
<span class='five'>שבט מושלים. </span>מקל אגרופין של מושלים היינו דיינים רשעים שת'ח שבמשפחותם להם למקל ולאגרוף שעל ידיהם היו מעמידין אותן ומחפין עליהם ועושין סניגרון לדבריהם: 


lvr: 21
pgn: 139
dfh: a
trm: לדייני בור
txt:
<span class='five'>לדייני בור. </span>שבהבטחת אותן ת'ח מעמידין דייני בור לדון את כל הבא והרבה דינין שאין נמלכים בהן ומטין אותן: 


lvr: 21
pgn: 139
dfh: a
trm: כפיכם נגואלו בדם אלו הדיינין
txt:
<span class='five'>כפיכם נגואלו בדם אלו הדיינין. </span>שכפיהן פשוטין לקבל שוחד ומטין את הדין ונוטלין ממון מן הבעלים שלא כדין ונותנו לשכנגדו והרי הוא כנוטל נשמתו: 


lvr: 21
pgn: 139
dfh: a
trm: זכה לחשן המשפט
txt:
<span class='five'>זכה לחשן המשפט. </span>שכנגד הלב שהיה גדול ממנו וקודם למשה נגלית שכינה על אהרן כדכתיב <span class='mareimakom'>(שמואל א ב) </span> הנגלה נגליתי אל בית אביך ונאמרה לו נבואה של מצרים הכתובה <span class='mareimakom'>(ביחזקאל כ)</span> עד וימרו בי ואעפ'כ לא נתקנא בו בזאת: 


lvr: 21
pgn: 139
dfh: a
trm: כשותא
txt:
<span class='five'>כשותא. </span>הימלון שגדל על ההגא מהו בכרמא ירק הוא וכלאים בכרם או אילן הוא ואינו כלאים בכרם: 


lvr: 21
pgn: 139
dfh: a
trm: וקי'ל
txt:
<span class='five'>וקי'ל. </span>בברכות בפרק כיצד גבי ערלה וה'ה לכלאים שאף היא מצוה התלויה בארץ ואינה נוהגת מן התורה אלא בארץ: 


lvr: 21
pgn: 139
dfh: a
trm: יהיב פרוטה לתינוק נכרי
txt:
<span class='five'>יהיב פרוטה לתינוק נכרי. </span>קסבר בחוץ לארץ שרי ומיהו כל כמה דאפשר משני שלא ילמדו להקל:  ולא


lvr: 21
pgn: 139
dfh: b
trm: ולא ידענא אי מלפניה
txt:
<span class='five'>ולא ידענא אי מלפניה. </span>אם חל י'ט בע'ש ומת בו ביום ומפני שלא יוכלו להתעסק בו למחר התירו לקוברו ע'י עממים: 


lvr: 21
pgn: 139
dfh: b
trm: מה שאין כן בביצה
txt:
<span class='five'>מה שאין כן בביצה. </span>דאין ר'ה שוה לימים טובים של גליות דאילו ר'ה חמיר יו'ט שני דיליה ונולדה בזה אסורה בזה: 


lvr: 21
pgn: 139
dfh: b
trm: וכסכסיה
txt:
<span class='five'>וכסכסיה. </span>רצועות התלויות בה ולא אמרינן הך רצועות לאו לצורך עיטוף נינהו והוה משאוי ההוא שעתא שאין כיסכסין עשויין אלא לנטותה באהל: 


lvr: 21
pgn: 139
dfh: b
trm: חייב חטאת
txt:
<span class='five'>חייב חטאת. </span>ואילו לא היתה מצוייצת כלל לא מיחייב דהא לבושיה הוא אלמא הציציות הויין לו משאוי הואיל ואינן כמצותו אינן צריכין לה ומן הבגד ממש אינן דליחשבינן כוותיה: 


lvr: 21
pgn: 139
dfh: b
trm: מערים אדם על המשמרת ביו'ט
txt:
<span class='five'>מערים אדם על המשמרת ביו'ט. </span>לרבנן דאמרי אין תולין את המשמרת ביום טוב ואוקימנא דטעמא לאו משום אהל אלא משום עובדא דחול מערים ותולה אותה לצורך רמונים דלאו עובדין דחול נינהו ומסנן בה שמרים הואיל ונתלית דהא אמרינן נותנין לתלויה ביו'ט: 


lvr: 21
pgn: 139
dfh: b
trm: התם לאו מוכחא מילתא
txt:
<span class='five'>התם לאו מוכחא מילתא. </span>דמילתא דאיסורא הוא דהרואה אומר לצורך המועד הוא שאין הכל יודעין שיש לו מן הישן הכא מוכחא מילתא לאיסור דסתם תולה משמרת לשמרים הוא תולה ואי לא יהיב בה רימונים ברישא להצניע בעלמא כי יהיב בה שמרים מוכח דלהכי תלייה: 


lvr: 21
pgn: 139
dfh: b
trm: ומנח בברזא דדנא
txt:
<span class='five'>ומנח בברזא דדנא. </span>מקום שיש בו נקב בחבית והיין יוצא נותנו שם בשבת לסתום והוי כמתקן ומערים לכתחילה: 


lvr: 21
pgn: 139
dfh: b
trm: ואומר לאצנועיה
txt:
<span class='five'>ואומר לאצנועיה. </span>להאי ברא דתומא מיכוינא ועוד עביד אחריתי אזל נאים במברא בספינה רחבה העשויה לעבור המים והיא של נכרי ויודע הוא שיעבירנה הנכרי לצד האחר: 


lvr: 21
pgn: 139
dfh: b
trm: הערמה בדרבנן היא
txt:
<span class='five'>הערמה בדרבנן היא. </span>ה'ג הך הערמה לאו באיסורא דאורייתא הוא אלא באיסורא דרבנן דא'נ עביד ממש בלא הערמה אדרבנן הוא דעבר הלכך כיון דצורבא מרבנן הוא לא אחמירו עליה דהוא לא אתי למעבד לכתחילה להדיא בלא הערמה לעבור שם לפני הכל: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 139
dfh: b
trm: ונותנין ביצה במסננת
txt:
<span class='five'>ונותנין ביצה במסננת. </span>שהחרדל נתון בה להסתנן וקולטת את הפסולת ואף הביצה החלמון שלה נוטף ומסתנן עמו והוה ליה לחרדל למראה והחלבון שהוא קשור נשאר למעלה ורבינו הלוי פירש סינונה של ביצה לתוך תבשיל היא ולא לתוך חרדל ובמסננת של חרדל הוא דשרי משום שינוי ויורד לתוך הקערה שהוא כלי שני ומתלבן התבשיל: 


lvr: 21
pgn: 139
dfh: b
trm: בין הגתות שנו
txt:
<span class='five'>בין הגתות שנו. </span>שכל היינות עכורין ושותין אותן בשמריהם הלכך אין כאן תיקון דבלאו הכי משתתי: 


lvr: 21
pgn: 139
dfh: b
trm: לא ניהדק איניש צינייתא בפומא דכוזני דחביתא
txt:
<span class='five'>לא ניהדק איניש צינייתא בפומא דכוזני דחביתא. </span>כלי חרס קטן שמערין בו יין מחבית לא יתן בפיו קשין וקסמים בחזקה לפי שאין לך מסננת גדולה מזו: 


lvr: 21
pgn: 139
dfh: b
trm: והאיכא ניצוצות
txt:
<span class='five'>והאיכא ניצוצות. </span>קטנות הנישופות באחרונה מתוך הפסולת שקורין בריי'ש והנהו מוכחן דבורר הוא: 


lvr: 21
pgn: 139
dfh: b
trm: ניצוצות בי רב פפא לא חשיבי
txt:
<span class='five'>ניצוצות בי רב פפא לא חשיבי. </span> שחנוני מטיל שכר היה כדאמרינן בבבא מציעא <span class='mareimakom'>(דף סה:)</span> ובפסחים <span class='mareimakom'>(דף קיג.)</span> הלכך אינו מקפיד לניצוצות כל כך וכשמגיע לניצוצות משליך הן ופסולתן לחוץ ותחילת שפייתן מן הפסולת ניכר דלאו בורר הוא:  לפי


lvr: 21
pgn: 140
dfh: a
trm: לפי שאין עושין אלא לגוון
txt:
<span class='five'>לפי שאין עושין אלא לגוון. </span>למראה שהחלמון יפה לגוון ולא החלבון הלכך אידי ואידי אוכל הוא ואין כאן ברירת פסולת מאוכל: 


lvr: 21
pgn: 140
dfh: a
trm: חילתית
txt:
<span class='five'>חילתית. </span>חלטי'ש בלשון ישמעאל ובלע'ז לזרי'א ושורין אותו בפושרין ושותין אותן המים לרפואה: 


lvr: 21
pgn: 140
dfh: a
trm: ואין שולין את הכרשינין
txt:
<span class='five'>ואין שולין את הכרשינין. </span>מציף עליהם מים בכלי לברור פסולתן כדתנן במסכת ביצה <span class='mareimakom'>(דף יד:)</span> אף מדיח ושולה: 


lvr: 21
pgn: 140
dfh: a
trm: אבל נותן לתוך הכברה
txt:
<span class='five'>אבל נותן לתוך הכברה. </span>ואע'פ דפעמים שהפסולת נופל דרך נקבי הכברה ונמצא נתברר מאליו: 


lvr: 21
pgn: 140
dfh: a
trm: מוץ
txt:
<span class='five'>מוץ. </span>הוא מזקן השבולת העליון ואינו ראוי למאכל וכוברין אותו בכברין שיפול המוץ: 


lvr: 21
pgn: 140
dfh: a
trm: אבל נוטל בכברה
txt:
<span class='five'>אבל נוטל בכברה. </span>ליתן בתוך האבוס ואע'פ שהמוץ נופל מאליו כר'ש דאמר דבר שאין מתכוין מותר: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 140
dfh: a
trm: לשתות לא קמיבעיא לי
txt:
<span class='five'>לשתות לא קמיבעיא לי. </span>דבלאו רפואה משקה הוא ותנן כל המשקין שותה <span class='mareimakom'>(לעיל דף קט:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 140
dfh: a
trm: לכסכוסי כיתניתא
txt:
<span class='five'>לכסכוסי כיתניתא. </span>חלוק כתונת של פשתן שנתכבסה והרי היא קשה ומשפשפה בין שתי ידיו והיא מתרככה ואף הליבון שלה מצהיל על ידי השפשוף: 


lvr: 21
pgn: 140
dfh: a
trm: התם מיחזי כאולודי חיורא
txt:
<span class='five'>התם מיחזי כאולודי חיורא. </span>שמקפיד על ליבונו וצוהרו של סודר יותר מכיתניתא:  משלפא


lvr: 21
pgn: 140
dfh: b
trm: משלפא לדידה מקניא
txt:
<span class='five'>משלפא לדידה מקניא. </span>כששוטחין אותה לנגבה תוחבים קנה מבית יד לבית יד וכשנוטלה בשבת ישלפנה מן הקנה ולא הקנה ממנה דלא חזי לטלטולי דלהסקה קאי: 


lvr: 21
pgn: 140
dfh: b
trm: כישא כי כישא
txt:
<span class='five'>כישא כי כישא. </span>שכל אגודות הגנין שוות בעובין שלכולן מדה אחת לחבל שהוא אגוד בו: 


lvr: 21
pgn: 140
dfh: b
trm: לא ליבצע בצועי
txt:
<span class='five'>לא ליבצע בצועי. </span>מורשיליונ'ט בלע'ז לא יאכל עכשיו מעט פת שימצא לו ולאחר שעה מעט מפני שאין לו דרך שביעה אלא יצרף ויאכל יחד: 


lvr: 21
pgn: 140
dfh: b
trm: עד דשדאי ידי בכולא מנא
txt:
<span class='five'>עד דשדאי ידי בכולא מנא. </span>כשהייתי ממשמש בסל ומוצא בו פת הרבה הייתי מברך המוציא: 


lvr: 21
pgn: 140
dfh: b
trm: דמפטיא ליה תריסר ירחי שתא ואנא ערבא
txt:
<span class='five'>דמפטיא ליה תריסר ירחי שתא ואנא ערבא. </span>אני ערב בדבר שתתקיים לו שנה שלימה ותפטיהו שלא יצטרך לקנות חלוק: 


lvr: 21
pgn: 140
dfh: b
trm: היכא דמפני גברייכו
txt:
<span class='five'>היכא דמפני גברייכו. </span>בגילוי בפניהם בשדות ואפילו שלא בפניהם שמכיר מקומו ומקומכם ונמאסת' לו בזוכרו: 


lvr: 21
pgn: 140
dfh: b
trm: נקיט מרגניתא בחדא ידיה וכורא בחדא ידיה
txt:
<span class='five'>נקיט מרגניתא בחדא ידיה וכורא בחדא ידיה. </span>כשבעליך ממשמש ביך להתאוות ליך לתשמיש ואוחז הדדים בידו אחת והאחרת עד אותו מקום: 


lvr: 21
pgn: 140
dfh: b
trm: מרגניתא אחוין ליה
txt:
<span class='five'>מרגניתא אחוין ליה. </span>הדדין המציאי לו שתתרבה תאותו ומקום תשמיש אל תמציאי לו מהר כדי שיתרבה תאותו וחיבתו ויצטער הדר אחוי ליה: 


lvr: 21
pgn: 140
dfh: b
trm: כורא
txt:
<span class='five'>כורא. </span>לשון כור צורפין <span class='mareimakom'>(לעיל דף עח.)</span> לשון אחר בור לשון בור שוחה: 


lvr: 21
pgn: 140
dfh: b
trm: מתניתין
txt:
<span class='five'>מתניתין. </span>דקתני אבל נותנין לתוך הכברה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 140
dfh: b
trm: גורפין מלפני הפטם
txt:
<span class='five'>גורפין מלפני הפטם. </span>שור שמפטמין אותו גורפין אבוס שלפניו בשבת לתת לתוכו התבן והשעורין ולא יתערב בהן עפרורית ויקוץ במאכלו: 


lvr: 21
pgn: 140
dfh: b
trm: ונוטלין מלפני בהמה זו
txt:
<span class='five'>ונוטלין מלפני בהמה זו. </span>שעורין ותבן ונותנין לפני זו ולא אמרינן טלטול דלא חזי הוא אלא ודאי חזי הוא דאין בהמה קצה במאכל הניטל מלפני חבירתה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 140
dfh: b
trm: ארישא פליגי
txt:
<span class='five'>ארישא פליגי. </span>אגורפין ואסרי לגרוף משום דפעמים שהאבוס של קרקע וקא מכוין לאשוויי גומות שלא יפלו השעורים לתוכו: 


lvr: 21
pgn: 140
dfh: b
trm: של קרקע
txt:
<span class='five'>של קרקע. </span>כעין שעושין גדר קטן לפני בהמה ונותנין מאכל לפנים ממנו דאיכא למיחש לאשוויי גומות: 


lvr: 21
pgn: 140
dfh: b
trm: מקמי חמרא לקמי תורא שקלינן
txt:
<span class='five'>מקמי חמרא לקמי תורא שקלינן. </span>שאינו מטיל רירין ואין מה שלפניו נמאס וראוי לתתו לפני שור: <span class='five'>מקמי תורא לקמי חמרא לא שקלינן.  דאית                     </span>


lvr: 21
pgn: 141
dfh: a
trm: הקש שעל המטה
txt:
<span class='five'>הקש שעל המטה. </span>וסתמא להסקה ומוקצה הוא ובא לשכב עליו ומנענעו כדי שיהא צף ורך לשכב: 


lvr: 21
pgn: 141
dfh: a
trm: מכבש
txt:
<span class='five'>מכבש. </span>פריש'א שני לווחים ארוכים וכבדים וסודרין בגדים על התחתון ומורידין העליון עליו וכובשים את הבגדים על ידי יתדות שיש עמודים קבועין מנוקבין בארבע הפיאות של התחתונות והעליונה מנוקבת בארבע זויותיה ועולה ויורדת בעמודים וכפי מה שהוא רוצה לכבוש מורידה ותוחב יתד בנקב העמוד ואינה יכולה לעלות: 


lvr: 21
pgn: 141
dfh: a
trm: ושל כובסין לא יגע בו
txt:
<span class='five'>ושל כובסין לא יגע בו. </span>מפני שהוא עשוי לתקן הבגדים ותוחבו בחזקה ומיהדק והתרה שלו דומה לסתירה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 141
dfh: a
trm: האי פוגלא
txt:
<span class='five'>האי פוגלא. </span>צנון שטומנין בקרקע להתקיים כשבא לחלצו מלמעלה למטה שרי אם היה ראשה מלמעלה ועוקצה מלמטה וחולצה מראשה העבה תחילה ועוקצה נמשך אחריה מותר לפי שהגומא רחבה מלמעלה ואין מזיזין הקרקע כשהוא שומטה אבל אם חולצה מלמטה למעלה שתחתונה נתון למעלה וראש עליונה שהוא עב נתון למטה והוא שומטה מסופה לראשה אסור לפי שהגומא קצרה מלמעלה וכשהוא חולצה מזיז העפר ומטלטלו ואע'ג דטלטול מן הצד הוא שמיה טלטול ואסור: 


lvr: 21
pgn: 141
dfh: a
trm: מבפנים
txt:
<span class='five'>מבפנים. </span>דלא מוכחא מילתא לאיתחזויי כמלבן  ומלבן ממש לא הוי דאין נותן שם מים: כסכוס דמי למכבס: 


lvr: 21
pgn: 141
dfh: b
trm: אלא לצחצחו
txt:
<span class='five'>אלא לצחצחו. </span>לא שנו דמותר לסוך שמן לרגלו ונותנו בתוך המנעל אלא שמתכוין לצחצחו למנעל: 


lvr: 21
pgn: 141
dfh: b
trm: שיעור לצחצחו
txt:
<span class='five'>שיעור לצחצחו. </span>שלא היה כ'כ שמן הנישוף לעור מגופו כדי לעבד לעור אלא לצחצחו ומיהו איהו אפי' לצחצח לא מתכוין: 


lvr: 21
pgn: 141
dfh: b
trm: אבל יוצא בחלוק גדול
txt:
<span class='five'>אבל יוצא בחלוק גדול. </span>דלא נפיל מיניה ולמישלף ואתויי לא חיישינן דלא קאי ערום בשוק: 


lvr: 21
pgn: 141
dfh: b
trm: במנעל חדש
txt:
<span class='five'>במנעל חדש. </span>כדמפרש ואזיל שלא יצאה בו מבעוד יום ובאשה קיימינן דאשה מקפדת אם אינו מכוון למדת רגלה אבל יצאה בו כבר הכירה בו דמכוון הוא לה אז אינה מקפדת: 


lvr: 21
pgn: 141
dfh: b
trm: הניחא לרבא דאמר
txt:
<span class='five'>הניחא לרבא דאמר. </span>בפ' כל הכלים דבר שמלאכתו לאיסור בין שהוא צריך להשתמש בגופו של כלי בין שאינו צריך אלא למקומו מותר לטלטלו מאחר שתורת כלי עליו שפיר איכא לאוקומי להא דתני שומטין כרבנן דכיון דכלי הוא ואימוס נמי כלי הוא ואף על גב דמלאכתו דאימוס לאיסור לתקן מנעלין מטלטלין להאי אימוס משום צורך מקומו דהיינו מנעל שהאימוס נתון לתוכו: 


lvr: 21
pgn: 141
dfh: b
trm: אלא לאביי
txt:
<span class='five'>אלא לאביי. </span>נהי נמי דמנעל שעל האימוס לרבנן כלי הוא אימוס מיהא מלאכתו לאיסור הוא וזה ששומט ממנו את המנעל אינו צריך לגופו של אימוס והיכי מטלטל ליה: 


lvr: 21
pgn: 141
dfh: b
trm: ה'ג ההיא רבי יהודה משום רבי אליעזר הוא
txt:
<span class='five'>ה'ג ההיא רבי יהודה משום רבי אליעזר הוא. </span>כי אמרה ליה ר' יהודה לההוא דמפליג בין רפוי לשאינו רפוי אליבא דרבי אליעזר אמר דאמר מנעל שעל האימוס לאו גמר כלי הוא כל זמן שמחוסר הוצאה ולענין שבת נמי אסור לטלטלו משום דלאו כלי הוא ואשמעינן דרפוי לאו מחוסר הוצאה הוא ומותר לטלטלו דאילו לרבנן אף על גב דאין רפוי מותר דטעמא דשאין רפוי אסור לרבי יהודה לאו משום אימוס הוא אלא משום מנעל גופיה:  הדרן עלך תולין 


lvr: 21
pgn: 141
dfh: b
trm: אף מעלין את המדומע
txt:
<span class='five'>אף מעלין את המדומע. </span>סאה תרומה שנפלה לק' של חולין דקי'ל דעולה מותר להעלותו לסאה תרומה מהן בשבת ויהיו החולין מותרין ולא אמרינן מתקן הוא ובגמרא מפרש טעמא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 141
dfh: b
trm: חייב משום כיס
txt:
<span class='five'>חייב משום כיס. </span>ולא משום תינוק כדמפרש ואזיל משום כיס מיהו חייב ולא אמרינן איהו לא מפיק ליה אלא תינוק קא מפיק ליה ולקמיה פריך לה ממתניתין: 


lvr: 21
pgn: 141
dfh: b
trm: מלאכה שאינה צריכה לגופה
txt:
<span class='five'>מלאכה שאינה צריכה לגופה. </span>ומוציא מת לקוברו מלאכה שא'צ לגופה היא כדאמר בהמצניע וכיס שהיה תלוי בצוארו לשחק בו אגב מרריה מבטל ליה לגבי תינוק שמת ולא חשיב ליה ההיא שעתא: 


lvr: 21
pgn: 141
dfh: b
trm: והאבן בידו
txt:
<span class='five'>והאבן בידו. </span>מדשרי ליה בטלטול בחצר ש'מ לאו כמאן דנקיט לה איהו לאבן דמי ולגבי כיס היכי מחייבת ליה: 


lvr: 21
pgn: 141
dfh: b
trm: בתינוק שיש לו גיעגועין על אביו
txt:
<span class='five'>בתינוק שיש לו גיעגועין על אביו. </span>שאם לא יטלנו יחלה ולא העמידו טלטול שלא בידים במקום סכנה ואע'ג דלאו סכנת נפש גמורה אלא סכנת חולי:  אתי


lvr: 21
pgn: 142
dfh: a
trm: אתי לאתויי
txt:
<span class='five'>אתי לאתויי. </span>וטעמא לאו משום טלטול הוא דאפילו לאוחזו בידו והתינוק מהלך ברגליו אסר ליה רבא דילמא נפיל ואתי לאתויי וכיון דלאו סכנת נפש היא לא שרו ביה טלטול: 


lvr: 21
pgn: 142
dfh: a
trm: ואילו הוציאן כמות שהן
txt:
<span class='five'>ואילו הוציאן כמות שהן. </span>שהיה אותו עליון אחוז בהן ולא מלובש חייב הנושא והיינו כרבא: 


lvr: 21
pgn: 142
dfh: a
trm: מליאה פירות
txt:
<span class='five'>מליאה פירות. </span>דעיקר נעשית בסיס לפירות הלכך אבן מיטלטלת אגב כלי ופירות שהוא מותר: 


lvr: 21
pgn: 142
dfh: a
trm: ונינקטינהו בידים
txt:
<span class='five'>ונינקטינהו בידים. </span>ילקטם מעל הארץ בידיו ויחזירה לכלכלה ויטלטלם ולמה התירו אבן לטלטל אגב כלי ופירות: 


lvr: 21
pgn: 142
dfh: a
trm: בפירות המיטנפין
txt:
<span class='five'>בפירות המיטנפין. </span>בפירות מבושלין ורכין מאד כגון תאנים ותותים וענבים שאם ישליכם לארץ יטנפו: 


lvr: 21
pgn: 142
dfh: a
trm: ולנערינהו נעורי
txt:
<span class='five'>ולנערינהו נעורי. </span>עד שיסתלקו הפירות מן האבן לתוך הכלכלה לצדדין וישליך האבן לבדה בנעורתה: 


lvr: 21
pgn: 142
dfh: a
trm: וטמאה למעלה
txt:
<span class='five'>וטמאה למעלה. </span>והוא צריך לטהורה ואינו יכול ליטול הטמאה בידים לפי שהיא מוקצה לפיכך יטלטל הכל עד השלחן וישליך הכל עליו ויטול הטהורה: 


lvr: 21
pgn: 142
dfh: a
trm: מתני' לצורך גופו
txt:
<span class='five'>מתני' לצורך גופו. </span>שצריך לטהורה לגופה לאוכלה הלכך אי לאו דטהורה למטה לא שרו ליה לטלטולי לטמאה אלא שקיל לטהורה וממטי לה לשלחן: 


lvr: 21
pgn: 142
dfh: a
trm: ברייתא לצורך מקומו
txt:
<span class='five'>ברייתא לצורך מקומו. </span>שצריך למקום הכלי וע'כ כולו הוא צריך לסלקו משם ושרו ליה רבנן לטלטל האי אטו האי: 


lvr: 21
pgn: 142
dfh: a
trm: ומאי דוחקיה כו'
txt:
<span class='five'>ומאי דוחקיה כו'. </span>דאיצטריך למימר לא שנו אלא שהטמאה למעלה לשבקי כדקס'ד בין שטמאה למעלה בין שטמאה למטה ולוקמי בצריך למקומו: 


lvr: 21
pgn: 142
dfh: a
trm: אלא לצורך גופו
txt:
<span class='five'>אלא לצורך גופו. </span>שצריך לכר לשכב עליו שם ולא לסלקו לפיכך לא התירו לו ליטלו עם המעות אלא מנערו במקומו אבל צריך למקום הכר מטלטל הכל ביחד: 


lvr: 21
pgn: 142
dfh: a
trm: ומדסיפא כו' רישא נמי לצורך גופו
txt:
<span class='five'>ומדסיפא כו' רישא נמי לצורך גופו. </span>הלכך אי הוה טהורה למעלה לא הוי שרי ליה לטלטולי טמאה כדקתני גבי מעות מנערו ונופלות ומטלטל היתרא לחודיה: 


lvr: 21
pgn: 142
dfh: a
trm: כר'א דאמר תרומה
txt:
<span class='five'>כר'א דאמר תרומה. </span>הואיל וניתנה להעלות אחת שירצה בעינא מחתא כאילו מונחת לבדה ואינה מעורבת הלכך לא קמתקן מידי: 


lvr: 21
pgn: 142
dfh: a
trm: וחכ'א אין המדומע מדמע
txt:
<span class='five'>וחכ'א אין המדומע מדמע. </span>חולין אחרים אלא לפי חשבון התרומה שבמדומע כגון אם תחילתו נדמע ס' של חולין ע'י סאה תרומה וחזרה סאה ממנו ונפלה לתוך אחרים לא חשבינן תרומה אלא ס' שבסאה זו ומדמע עד צ'ט שכנגדו ואם יש חולין יותר מק' כנגדו עולה: 


lvr: 21
pgn: 142
dfh: a
trm: הוא דאמר
txt:
<span class='five'>הוא דאמר. </span>רבי יהודה דמתני' כרבי שמעון דאמר לקולא נמי כמאן דמחתא בעינא דמיא: 


lvr: 21
pgn: 142
dfh: a
trm: ר'ש מתיר
txt:
<span class='five'>ר'ש מתיר. </span>קס'ד משום דס'ל קמייתא כמאן דמחתא בעינא דמיא ונמצאת אחרונה זו נופלת בתוך ק' של חולין: 


lvr: 21
pgn: 142
dfh: a
trm: נותן עיניו
txt:
<span class='five'>נותן עיניו. </span>במדומע בצד זה להעלותו לתרומה ואוכל בצד אחר הלכך הואיל ובלא העלאה מתחיל ואוכל אין תיקון בהעלאתו:  והא


lvr: 21
pgn: 142
dfh: b
trm: והא מיפליג פליג עילויה
txt:
<span class='five'>והא מיפליג פליג עילויה. </span>ואמר כיון דאפשר ליה למיעבד עונג שבת בכה'ג ליתן עיניו בצד זה ולאכול בצד אחר אין מעלין: 


lvr: 21
pgn: 142
dfh: b
trm: דרבי יהודה עדיפא
txt:
<span class='five'>דרבי יהודה עדיפא. </span>מיקל טפי פורתא ואמר כיון דיכול ליתן (עליו) עיניו בצד זה ולאכול בצד זה לא הוי מתקן בהעלאתו ומעלין: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 142
dfh: b
trm: מטה על צדה
txt:
<span class='five'>מטה על צדה. </span>מטה חבית על צדה אם צריך ליטול מן היין והאבן נופלת ולא יטלנה בידים: 


lvr: 21
pgn: 142
dfh: b
trm: מקנחה בסמרטוט
txt:
<span class='five'>מקנחה בסמרטוט. </span>ולא יתן עליה מים דסתם כר של בגד הוא ובגד שרייתו במים הוא כבוסו: 


lvr: 21
pgn: 142
dfh: b
trm: נותן עליה מים עד שתכלה
txt:
<span class='five'>נותן עליה מים עד שתכלה. </span>ומיהו כיבוס ממש לא והואיל וסתם כרים וכסתות רכים נינהו שייך למימר בהו כיבוס בעורות רכין ומיהו שרייתן לא זהו כבוסן וכן מפורש בזבחים בפרק דם חטאת: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 142
dfh: b
trm: מאן תנא
txt:
<span class='five'>מאן תנא. </span>דמתניתין דקתני מגביה ומטה על צדה דאית ליה דכי טרח מטרח בחבית דהוי היתרא ולא יטול האבן ממש דהוי איסורא ואע'ג דהשתא נמי אבן מטלטל בהדי חבית: 


lvr: 21
pgn: 142
dfh: b
trm: דברי הכל בורר אוכל
txt:
<span class='five'>דברי הכל בורר אוכל. </span>דבהיתירא טרח ולא באיסורא ופרכינן והא הכא דמתניתין דאוכל מרובה על הפסולת וכי מגביה האבן עם החבית טרח טפי והוה למשקל פסולת כר'ש: 


lvr: 21
pgn: 142
dfh: b
trm: כיון דאי בעי למשקל
txt:
<span class='five'>כיון דאי בעי למשקל. </span>לכולי יין מן החבית לא משתקיל ליה יין שבשוליה עד דשקיל ומגבה לה לחבית כפסולת מרובה דמי דאי בתחלתו לא מגבה לה לחבית סוף סוף מיבעי ליה לאגבוהה תו לחבית הלכך הוה ליה מפיש בטרחא: ה'ג לא משתקל ליה  עד דשקיל לה ול'ג עד דשקיל לה לאבן: 


lvr: 21
pgn: 142
dfh: b
trm: היתה החבית מונחת באוצר
txt:
<span class='five'>היתה החבית מונחת באוצר. </span>כלומר במקום מכונס שאוצרין שם חביות הרבה ודואג שמא יטלה ותפול האבן על החבית שאצלה: 


lvr: 21
pgn: 142
dfh: b
trm: אבל צריך למקומו
txt:
<span class='five'>אבל צריך למקומו. </span>של כר מטלטלו עם המעות למקום אחר: דסקיא מלאה מעות גרסינן: 


lvr: 21
pgn: 142
dfh: b
trm: הניחו עליה ככר או תינוק
txt:
<span class='five'>הניחו עליה ככר או תינוק. </span>דלישתרי לטלטלה אגבייהו תוך ד' אמות וטלטלוה פחות פחות מד' אמות או במחיצה של בני אדם כדאמרי' בעירובין <span class='mareimakom'>(דף מג:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 142
dfh: b
trm: בשוכח
txt:
<span class='five'>בשוכח. </span>אבל במניח מדעת מערב (יום) שבת לא התירו לו לטלטלה ע'י ככר או תינוק: 


lvr: 21
pgn: 142
dfh: b
trm: אימר דאמור רבנן
txt:
<span class='five'>אימר דאמור רבנן. </span>בארנקי ודסקיא מניח עליה ככר או תינוק בשכחה ובמקום התורפה ומשום הפסד ממון: 


lvr: 21
pgn: 142
dfh: b
trm: לאומצא
txt:
<span class='five'>לאומצא. </span>לאוכלו חי בשבת שיש בני אדם שדעתן יפה ואוכלים בשר חי וקרו לה אומצא: 


lvr: 21
pgn: 142
dfh: b
trm: הא לא חזי לאומצא לא
txt:
<span class='five'>הא לא חזי לאומצא לא. </span>ואע'ג דחזו לשונרא דאמרינן מוכן לאדם לא הוי מוכן לכלבים: 


lvr: 21
pgn: 142
dfh: b
trm: ושדי מיעיה לשונרא
txt:
<span class='five'>ושדי מיעיה לשונרא. </span>אלמא מטלטל להו משום שונרא ואע'ג דהאידנא לא חזי לאדם דלאו אורח ארעא למיכלא ביום טוב ומיהו מאתמול לאדם הוו קיימי:  התם


lvr: 21
pgn: 143
dfh: a
trm: ש'מ
txt:
<span class='five'>ש'מ. </span>דכרבי יהודה סבירא ליה דאית ליה מוקצה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 143
dfh: a
trm: וב'ה אומרים מסלק את הטבלא
txt:
<span class='five'>וב'ה אומרים מסלק את הטבלא. </span>שיש תורת כלי עליה אבל לא יטלטל הקליפין בידים כרבי יהודה: 


lvr: 21
pgn: 143
dfh: a
trm: ואינו מקבל טומאה
txt:
<span class='five'>ואינו מקבל טומאה. </span>דאינו לא כלי עץ ולא בגד ולא שק ולא מתכת: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 143
dfh: a
trm: אנו אין לנו
txt:
<span class='five'>אנו אין לנו. </span>אין אנו סומכין על משנתינו כמות שהיא שנויה אלא מוחלפת שיטתה וב'ש כרבי יהודה כו': 


lvr: 21
pgn: 143
dfh: a
trm: דלית ליה מוקצה
txt:
<span class='five'>דלית ליה מוקצה. </span>דאי ר' יהודה מאתמול לאו לבהמה קיימי שהרי האוכל היה עמהן והיום לוקח מהם: 


lvr: 21
pgn: 143
dfh: a
trm: ארמייתא
txt:
<span class='five'>ארמייתא. </span>תמרים רעים הם ומאכילין התמרים עצמן לבהמה הלכך אגב אימייהו לבהמה נמי קיימי: 


lvr: 21
pgn: 143
dfh: a
trm: גרף של ריעי
txt:
<span class='five'>גרף של ריעי. </span>צוברן לפניו כשאוכל התמרים עד שנמאסות בעיניו ונוטלן אותן מפניו כגרף של ריעי ונותנן לבהמה: 


lvr: 21
pgn: 143
dfh: b
trm: חבית. מצילין הימנה מזון ג' סעודות
txt:
<span class='five'>חבית. מצילין הימנה מזון ג' סעודות. </span>ואפילו בכלים הרבה דאילו בחד מנא אמרי' בכל כתבי הקדש <span class='mareimakom'>(לעיל דף קכ.)</span> דכמה דבעי מציל: 


lvr: 21
pgn: 143
dfh: b
trm: ובלבד שלא יספוג
txt:
<span class='five'>ובלבד שלא יספוג. </span>שלא ישים ספוג במקום היין לחזור ולהטיפו בכלי גזירה שמא יסחוט: 


lvr: 21
pgn: 143
dfh: b
trm: רבי יהודה אומר אם לאוכלין
txt:
<span class='five'>רבי יהודה אומר אם לאוכלין. </span>הם מכונסין אותם פירות היוצא מהן מותר דלא ניחא ליה במה שזבו וליכא למגזר בהן שמא יסחוט: 


lvr: 21
pgn: 143
dfh: b
trm: ואם למשקין
txt:
<span class='five'>ואם למשקין. </span>מכונסין אסורין דניחא ליה במאי דנפקא מינייהו ונתקיימה מחשבתו ואיכא למיגזר שמא יסחוט והכי אמרי' בביצה דטעמא דמשקין שזבו משום שמא יסחוט הוא: 


lvr: 21
pgn: 143
dfh: b
trm: חלות דבש
txt:
<span class='five'>חלות דבש. </span>מאחר שמרוסקין הדבש זב מאליו מתוך השעוה ואין דרך לסוחטו הלכך רבי אליעזר מתיר וחכמים אוסרין גזירה אטו שאינן מרוסקין דילמא מרסק להו : <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 143
dfh: b
trm: ויטפח
txt:
<span class='five'>ויטפח. </span>מכניס בו כפו והשמן נדבק בה ומקנחו בשפת הכלי ואסרוה משום עובדין דחול: 


lvr: 21
pgn: 143
dfh: b
trm: מודה ר' יהודה בזיתים
txt:
<span class='five'>מודה ר' יהודה בזיתים. </span>דאע'ג דהכניסן לאוכלין היוצא מהן אסור דכיון דרובן לסחיטה קיימי כי אתו לידי משקה יהיב דעתיה למיהוי ניחא ליה בהכי: 


lvr: 21
pgn: 143
dfh: b
trm: מסתברא בתותים ורמונים פליגי
txt:
<span class='five'>מסתברא בתותים ורמונים פליגי. </span>דאיכא דבעו להו למשקין הלכך משוו להו רבנן כזיתים וענבים ור' יהודה פליג עלייהו אבל שאר פירות ליכא דבעי להו למשקין הלכך מודו רבנן בהם: 


lvr: 21
pgn: 143
dfh: b
trm: שמשך
txt:
<span class='five'>שמשך. </span>זב מאליהן כמו נהרות המושכין <span class='mareimakom'>(לעיל דף קכא.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 143
dfh: b
trm: והכניסן
txt:
<span class='five'>והכניסן. </span>מתחילתן בין לאוכלין בין למשקין כו' דרמונים קרי יין משום דאית להו קיוהא: 


lvr: 21
pgn: 143
dfh: b
trm: וחכ'א כו'
txt:
<span class='five'>וחכ'א כו'. </span>והא דנקט רב נחמן לישנא דמסתברא ולא אמר בהדיא דבתותים ורמונים פליגי משום דאיכא למימר פליגי בתותים ורמונים וה'ה לשאר פירות ולהודיעך כחו דרבי יהודה נקט להו ואי משום ברייתא דלקמן דשמעינן מינה דמודים חכמים לרבי יהודה בשאר פירות לאו בהדיא שמעינן לה דאיכא למימר רבי יהודה היא כדפרכינן עלה: 


lvr: 21
pgn: 143
dfh: b
trm: לרצון ושלא לרצון
txt:
<span class='five'>לרצון ושלא לרצון. </span>בין שיצא ממנה לרצון בין שיצא שלא לרצון שהחלב קרוי משקה שנאמר ותפתח את נאד החלב ותשקהו <span class='mareimakom'>(שופטים ד) </span>: 


lvr: 21
pgn: 143
dfh: b
trm: חלב הבהמה אינו מטמא אלא אם כן יצא לרצון
txt:
<span class='five'>חלב הבהמה אינו מטמא אלא אם כן יצא לרצון. </span>ואי לא לא חשיב משקה ואם נגע בו שרץ אינו מקבל טומאה וטעמא מפרש לקמיה:  שדם


lvr: 21
pgn: 144
dfh: a
trm: שדם מגפתה
txt:
<span class='five'> שדם מגפתה. </span>של אשה אם נגף רגלה או ידה וכל חבורה שיצא ממנה דם כדאמר בפרק דם הנדה <span class='mareimakom'>(נדה דף נה:)</span> דם חללים דהיינו דם הרוג קרוי משקה שנאמר ודם חללים ישתה ודם מגפתו מפרש התם דדם חללים הוי דמה לי קטליה כוליה מה לי קטליה פלגא וחלב כדם מגפתו דדם נעכר ונעשה חלב ודם מגפתה סתמיה שלא לרצון הוא וטמא: 


lvr: 21
pgn: 144
dfh: a
trm: יטמא חלב הבהמה שלא לרצון
txt:
<span class='five'>יטמא חלב הבהמה שלא לרצון. </span>בתמיה שהרי דם מגפתה טהור דבהמה לאו בכלל חלל הוא ומיהו דם שחיטה מכשר משום דאיתקש למים דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים יב) </span> על הארץ תשפכנו כמים: 


lvr: 21
pgn: 144
dfh: a
trm: שהחולב
txt:
<span class='five'>שהחולב. </span>לרפואת הבהמה שלא יזיקנה חלבה טמא דהא לרצון הוא והמקיז דם לבהמתו לרפואה טהור דדם מגפתה היא והואיל והחולב לרפואה טמא אף הנוטף שלא לרצון טמא: 


lvr: 21
pgn: 144
dfh: a
trm: אמרו לו
txt:
<span class='five'>אמרו לו. </span>אינו דומה שלא לרצון ליוצא לרצון שהרי סלי זיתים וענבים יוכיחו שהמשקה כו': 


lvr: 21
pgn: 144
dfh: a
trm: שלא לרצון בסתמא
txt:
<span class='five'>שלא לרצון בסתמא. </span>וקתני טהורין דלא חשיב משקה אי רבי יהודה קאמר לה קשיא ואי רבנן קאמרי כל שכן טהורין לרבי יהודה דהא מידי דלרבנן משקה הוא לרבי יהודה לאו משקה הוא וכ'ש מידי דלרבנן לאו משקה והשתא ומה זיתים וענבים כו' והוא הדין מצי למירמי נמי זיתים וענבים אזיתים וענבים דקתני לעיל דמודה בהו רבי יהודה דאף לאוכלין היוצא מהן אסור אלא הא אלימא ליה לאקשויי דתותים ורמונים דלאו בני סחיטה נינהו קתני לעיל דסתם אסור והכא קתני דאפי' זיתים וענבים סתמא לאו למשקה: 


lvr: 21
pgn: 144
dfh: a
trm: ואיבעית אימא שאני סלי זיתים וענבים וכו'
txt:
<span class='five'>ואיבעית אימא שאני סלי זיתים וענבים וכו'. </span>ודווקא נקט סלין שהמשקה הנוטף מהן נופל לארץ והולך לאיבוד הלכך סתמא לא ניחא ליה: 


lvr: 21
pgn: 144
dfh: a
trm: אפקורי מפקיר
txt:
<span class='five'>אפקורי מפקיר. </span>לההוא משקה אבל שאר כלים אפילו תותים ורמונים אימא לך סתמא למשקה:  בפגעין


lvr: 21
pgn: 144
dfh: b
trm: ושל בית מנשיא
txt:
<span class='five'>ושל בית מנשיא. </span>היו רגילין לסחוט רמונים בחול אלמא איכא דסחיט להו הלכך בשבת אסור: 


lvr: 21
pgn: 144
dfh: b
trm: אלא מאי אית לך למימר
txt:
<span class='five'>אלא מאי אית לך למימר. </span>לר' יהודה כיון דלאו בני סחיטה כו' וכי היכי דלרבי יהודה שרי לכתחילה מהאי טעמא מהשתא אפי' תימא רבנן ושרו ליה מהאי טעמא: 


lvr: 21
pgn: 144
dfh: b
trm: מנשיא תנא הוא
txt:
<span class='five'>מנשיא תנא הוא. </span>בתמיה וכי איהו פליג למימר דבשבת אסור דתימא הלכתא כוותיה והא לא הוזכר אלא לדברי התנא לראיה דהאי תנא הוא סבר כוותיה: 


lvr: 21
pgn: 144
dfh: b
trm: וכ'ת
txt:
<span class='five'>וכ'ת. </span>הא דאמר הלכה כשל בית מנשיא ה'ק הלכה כהאי תנא דאסר ברימונים הואיל וקאי מנשיא כוותיה דסוחטין רימונים בחול אלמא בני סחיטה נינהו: 


lvr: 21
pgn: 144
dfh: b
trm: כרב חסדא
txt:
<span class='five'>כרב חסדא. </span>אע'ג דלעלמא לא חשיב כיון דאחשיב איהו הוי לדידיה משקה והכי מפרש רב נחמן לברייתא דלעיל סוחטין בפגעין ובפרישין למתק הפרי ולא לצורך המשקה אבל לא ברימונים ואפילו למתקן דשל בית מנשיא היו סוחטין בחול לצורך משקה הלכך בשבת אסור אפי' למתק הואיל ואיכא חד דעביד לשם משקה ולא משום דמנשיא רובא דעלמא אלא חיישינן אי שרית ליה למתק אתי למעבד לשום משקה וכיון דאיהו מחשב ליה הוי משקה ומיחייב אבל בפגעין ליכא למיחש דאין אדם עושה אותו למשקה: 


lvr: 21
pgn: 144
dfh: b
trm: בשינוי מראה
txt:
<span class='five'>בשינוי מראה. </span>לא בשלשת לוגין דלא הוזכרו שלש לוגין אלא במים שאובין אבל שאר משקין לא פסלי אא'כ נשתנה מראה המקוה על ידיהן: 


lvr: 21
pgn: 144
dfh: b
trm: רב פפא אמר
txt:
<span class='five'>רב פפא אמר. </span>טעמא דתרדין לאו משום חשיבותא דאחשבינהו הוא ולעולם לאו משקה נינהו והא דמפסיל משום דכל דבר שאין עושין ממנו מקוה שאינו מים או שלג או ברד פוסל את המקוה בשינוי מראה: 


lvr: 21
pgn: 144
dfh: b
trm: נפל לתוכו
txt:
<span class='five'>נפל לתוכו. </span>של מקוה יין או חומץ או מוחל והוא כמין מים וזב מן הזיתים וג' מינים יש בו כשטוענן מתחילה במעטן להתחמם ולהתבשל מאיליהן מוחל זב מהן והוא צלול כמים ולאחר שעמדו ימים ודחקו זה את זה חוזר מוחל לזוב מהן והוא קרוב להיות כשמן ולאחר שעצרן להוציא שמנן בבית הבד ומשתהה התפוח של גפת בעקלים שהוא אגוד בהן בבית הבד חוזר מוחל וזב מהן: 


lvr: 21
pgn: 144
dfh: b
trm: מאן תנא דמוחל משקה הוא
txt:
<span class='five'>מאן תנא דמוחל משקה הוא. </span>קס'ד דאין מקוה נפסל אלא על ידי משקה ואפילו בשינוי מראה: 


lvr: 21
pgn: 144
dfh: b
trm: מאי בינייהו
txt:
<span class='five'>מאי בינייהו. </span>במאי פליגי הואיל ותרוייהו מודו דמוחל היוצא בתחילה טהור והיוצא מעקל בית הבד טמא באיזה מוחל נחלקו דלמר הוי משקה וטמא ולמר לא הוי משקה וטהור: 


lvr: 21
pgn: 144
dfh: b
trm: לתוך הקדרה
txt:
<span class='five'>לתוך הקדרה. </span>של תבשיל לתקנו דמוכחא מילתא דלאו למשקה בעי ליה אלא לאוכל ואין זה דרך פריקתו והוי כמפריד אוכל מאוכל: 


lvr: 21
pgn: 144
dfh: b
trm: אבל לא לתוך הקערה
txt:
<span class='five'>אבל לא לתוך הקערה. </span>דזמנין דלמשקה קאי ואף על גב דבקערה לא שתי איניש לא מוכחא מילתא ואיכא איסור: 


lvr: 21
pgn: 144
dfh: b
trm: החלב טמא
txt:
<span class='five'>החלב טמא. </span>שהזב מטמא כל דבר במשא והרי היסט הקילוח ולא קמפליג בין לתוך הקדרה בין לתוך הכוס: 


lvr: 21
pgn: 144
dfh: b
trm: בטיפה המלוכלכת על פי הדד
txt:
<span class='five'>בטיפה המלוכלכת על פי הדד. </span>טיפה ראשונה מלכלכת בה פי הדד בדעת ונוחה ליחלב וההיא הוי משקה כסתם חלב דלא לאוכל בעי ליה: <span class='five'>טמא מת שסחט זיתים וענבים  כביצה                     </span>


lvr: 21
pgn: 145
dfh: a
trm: ה'ג דכ'ע משקה הבא לאוכל לאו אוכל הוא
txt:
<span class='five'>ה'ג דכ'ע משקה הבא לאוכל לאו אוכל הוא. </span>אלא משקה הוא והיינו טעמא דמ'ד לא הוכשר שמתחילה נסחט אדעתא דאזיל לאיבוד שהאור שואבו ושורפו: 


lvr: 21
pgn: 145
dfh: a
trm: לידע אם הגיעו זיתיו למסוק
txt:
<span class='five'>לידע אם הגיעו זיתיו למסוק. </span>צריך הוא לראות אם שומנו נוח לצאת מיהו המשקה אזיל לאיבוד: 


lvr: 21
pgn: 145
dfh: a
trm: הני תנאי
txt:
<span class='five'>הני תנאי. </span>דמפצע ודאי במשקה העומד לאיבוד פליגי כדאמרי' אבל תנאי דמחליק לאו בעומד לאיבוד פליגי דלאו לאיבוד אזל שהרי לצחצח האוכל נתנו והרי מצחצחו אלא במשקה העומד לצחצחו לאוכל קא מיפלגי דא'נ משקה הבא לאוכל משקה הוא ה'מ היכא דקא שריף ליה א'נ שטר ביה ריפתא דתורת משקה עביד אבל לצחצחו פליגי: 


lvr: 21
pgn: 145
dfh: a
trm: לגופו
txt:
<span class='five'>לגופו. </span>אם לאכול הכבשים סוחטן ממשקה הצף עליהן והנבלע בהן מותר לכתחילה דלא מפרק הוא הואיל ולאו למשקה הוא צריך: 


lvr: 21
pgn: 145
dfh: a
trm: פטור
txt:
<span class='five'>פטור. </span>שאין זה מפרק שאין המשקה הזה יוצא מן הכבשים שלא גדל בתוכן אבל אסור אטו זיתים וענבים: 


lvr: 21
pgn: 145
dfh: a
trm: למימיהן פטור אבל אסור
txt:
<span class='five'>למימיהן פטור אבל אסור. </span>והא שלקות דומיא דדג לצירן הוא ולא שרי ליה שמואל לכתחילה: 


lvr: 21
pgn: 145
dfh: a
trm: סוחטין כבשין
txt:
<span class='five'>סוחטין כבשין. </span>ולא מפליג בין לגופן בין למימיהן ושרי לכתחילה וקשיא לכולהו דליכא בהו דשרי כבשין למימיהן לכתחילה: 


lvr: 21
pgn: 145
dfh: a
trm: דבר תורה
txt:
<span class='five'>דבר תורה. </span>כלומר אסרה תורה מלאכה ודריכת זיתים וענבים הוא דהויא מלאכה אבל שאר דריכות לאו אורחייהו בהכי ולאו מלאכה נינהו:  לעדות


lvr: 21
pgn: 145
dfh: b
trm: לעדות אשה
txt:
<span class='five'>לעדות אשה. </span>לומר לאשה מת בעליך דאקילו בה רבנן משום עיגונא וכל דמקדש אדעתא דרבנן מקדש ואפקועי רבנן לקדושין מיניה: 


lvr: 21
pgn: 145
dfh: b
trm: לעדות בכור
txt:
<span class='five'>לעדות בכור. </span>בכור ביד כהן כשנתנו ישראל לו שלם ואירע לו בו מום קי'ל בבכורות <span class='mareimakom'>(דף לה.)</span> נחשדו כהנים להטיל מום בבכור ואין נאמן לומר מום זה נפל בו מאיליו וצריך להביא עדים ואמרינן התם דאשה כשרה לעדות זו: 


lvr: 21
pgn: 145
dfh: b
trm: אתא לאשמעינן
txt:
<span class='five'>אתא לאשמעינן. </span>בתמיה כלומר מה בא ללמדנו אם לא זאת: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 145
dfh: b
trm: וקולייס האיספנין
txt:
<span class='five'>וקולייס האיספנין. </span>שם דג שאוכלין אותו מחמת מלחו ע'י הדחה בחמין והנך אפילו הדחה נמי לא שזהו גמר מלאכתן והוי בשול: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 145
dfh: b
trm: תרנגולתיה דר' אבא
txt:
<span class='five'>תרנגולתיה דר' אבא. </span>מבשלה ושורה אותה ימים רבים בחמין למחות מאליה ואוכלה לרפואה: 


lvr: 21
pgn: 145
dfh: b
trm: אמר רב יוסף כו'
txt:
<span class='five'>אמר רב יוסף כו'. </span>קשה היה בעיניו שנמאסין בני בבל על בני ארץ ישראל אמר אנו נמי יש לנו לרוק מתרנגולתיה דר' אבא שהם אוכלים: 


lvr: 21
pgn: 145
dfh: b
trm: מפני שהם עניים
txt:
<span class='five'>מפני שהם עניים. </span>וכל השנה אין להם שמחה במאכל ומשתה ואין להם מרגוע ממלאכה לפיכך במועדים כל שמחתם: 


lvr: 21
pgn: 145
dfh: b
trm: שאינן בני תורה
txt:
<span class='five'>שאינן בני תורה. </span>כל כך לכבדם כבני ארץ ישראל מחמת תורתם מכבדים אותם מחמת לבושיהן שנראין חשובים: 


lvr: 21
pgn: 145
dfh: b
trm: שאנן מואב מנעוריו וגו'
txt:
<span class='five'>שאנן מואב מנעוריו וגו'. </span>סיפיה דקרא על כן עמד טעמו בו אלמא הגולין מפיגין טעמן ושמנן: 


lvr: 21
pgn: 145
dfh: b
trm: נ'ב שנה
txt:
<span class='five'>נ'ב שנה. </span>משגלו בימי צדקיה בחרבות ירושלים עד שנפקדו בימי כורש ואז עלו מהם לייסד את הבית י'ח שנים קודם גמר הבנין שהיא לסוף ע' שנה בשנת שתים לדריוש כדאמרי' במגילה <span class='mareimakom'>(דף יא:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 145
dfh: b
trm: וכולן חזרו
txt:
<span class='five'>וכולן חזרו. </span>הבהמות ועופות ואף הדגים חוץ מן קולייס האספנין וכולן חזרו דהא עד בהמה כתיב ומכלל דמכאן ואילך הדור חוץ מקולייס כדמפרש: 


lvr: 21
pgn: 145
dfh: b
trm: הני מדרי דבבל מהדרי מיא לעין עיטם
txt:
<span class='five'>הני מדרי דבבל מהדרי מיא לעין עיטם. </span>מדרונות שבבבל מחזירין מים הנשפכים בהן לעין עיטם שהוא מקום גבוה שבא'י שאותו מעיין מביא מים לבית טבילת כה'ג ביוה'כ דמתוקן בחומת עזרה על גבי שער המים כדאמרינן בסדר יומא <span class='mareimakom'>(דף לא.)</span> עין עיטם גבוה מקרקע העזרה כ'ג אמות והיאך מחזירין שיש בפרת סילונות וסולמות למטה מן הקרקע (הים) ודרך אותן סולמות חוזרין המים לא'י וחוזרין ונובעין במעיינות והדגים חזרו דרך אותן סולמות שנוחים להעלותן יותר מדרך פרת עצמו: 


lvr: 21
pgn: 145
dfh: b
trm: לטבריה
txt:
<span class='five'>לטבריה. </span>לבוז ולהטיל עליהם עול ולא שמתכוונין לבטלן משמחת הרגל אבל הקללה גרמה לכך: 


lvr: 21
pgn: 145
dfh: b
trm: שאינן במקומם
txt:
<span class='five'>שאינן במקומם. </span>שמא'י גלו לשם והגולה למקום נכרי מציין עצמו במלבושים שיהא חשוב: 


lvr: 21
pgn: 145
dfh: b
trm: תותבאי
txt:
<span class='five'>תותבאי. </span>כבודי תלוי בשמלתי שמלתו מתרגמינן תותביה <span class='mareimakom'>(שמות כב) </span>: 


lvr: 21
pgn: 145
dfh: b
trm: הבאים
txt:
<span class='five'>הבאים. </span>אותן של יעקב שיבאו לבבל ישרשו ויעשו ציצין ופרחים לתורה וסייעתא אתיא לר' יוחנן דטעמא דמצויינין לאו לפי שאינן בני תורה כדרבי אסי אלא לפי שאינן במקומן:  כשבא


lvr: 21
pgn: 146
dfh: a
trm: כשבא נחש על חוה
txt:
<span class='five'>כשבא נחש על חוה. </span>כשנתן לה עצה לאכול מן העץ בא אליה דכתיב <span class='mareimakom'>(בראשית ג) </span> הנחש השיאני לשון נשואין: 


lvr: 21
pgn: 146
dfh: a
trm: מזלייהו הוו
txt:
<span class='five'>מזלייהו הוו. </span>בסיני וכל שעמדו על הר סיני נתקדשו ונטהרו ונתרפאו מכל מום ואף עורים ופסחים שהיו בישראל כדתניא בספרי: 


lvr: 21
pgn: 146
dfh: a
trm: ופליגא
txt:
<span class='five'>ופליגא. </span>הא דאמרן דלא פסקה זוהמא עד סיני: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 146
dfh: a
trm: שובר אדם חבית
txt:
<span class='five'>שובר אדם חבית. </span>מליאה גרוגרות בסכין או בסייף לאכול ממנה גרוגרות דאין במקלקל שום איסור בשבת: 


lvr: 21
pgn: 146
dfh: a
trm: אין נוקבין מגופה
txt:
<span class='five'>אין נוקבין מגופה. </span>הדבוקה בפה החבית לעשות נקב אלא נוטל את כולה אבל כי נקיב לה מתקן פתחא: 


lvr: 21
pgn: 146
dfh: a
trm: מחטאת
txt:
<span class='five'>מחטאת. </span>שמא מירח השעוה לדובקה בדופני הכלי סביב הנקב: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 146
dfh: a
trm: אלא בדרוסות
txt:
<span class='five'>אלא בדרוסות. </span>שהגרוגרות דרוסות בעיגול וחותכין ממנו בקורדום או בסייף ואיידי דמטלטל סייף לחתוך גרוגרות תבר ביה נמי לחבית: 


lvr: 21
pgn: 146
dfh: a
trm: אבל מפורדות
txt:
<span class='five'>אבל מפורדות. </span>שא'צ לחתכן לא יטלטל סייף לשבור החבית דמתני' ר' נחמיה דאמר אין כלי ניטל אלא לתשמיש המיוחד לו כדמוקי לקמן: 


lvr: 21
pgn: 146
dfh: a
trm: חותלות
txt:
<span class='five'>חותלות. </span>כלי של כפות תמרים ועושין כמין סלים ונותנים לתוכן תמרים רעים להתבשל: 


lvr: 21
pgn: 146
dfh: a
trm: לעין יפה
txt:
<span class='five'>לעין יפה. </span>להרחיב מוצא היין בנקב גדול מדלא נקיב ליה כדרך הנוקבין נקב עגול ויפה: 


lvr: 21
pgn: 146
dfh: a
trm: התם ודאי לעין יפה קמיכוין
txt:
<span class='five'>התם ודאי לעין יפה קמיכוין. </span>שמרחיב פיה למטה ממגופתה כדקתני מתיז את ראשה שפת פיה: 


lvr: 21
pgn: 146
dfh: a
trm: למעלה
txt:
<span class='five'>למעלה. </span>בראש המגופה התם הוא דשרו רבנן דלאו אורחא למיעבד פתחא התם אלא נוטל כל המגופה: 


lvr: 21
pgn: 146
dfh: a
trm: אבל מצדה
txt:
<span class='five'>אבל מצדה. </span>זמנין דעבדי לה משום פתחא ואינו רוצה לפותחה למעלה שלא יפול עפר או פסולת ביין: 


lvr: 21
pgn: 146
dfh: a
trm: נקב ישן
txt:
<span class='five'>נקב ישן. </span>שנסתם דכי חוזר ופותח לאו כעושה פתח הוא שהרי עשוי ועומד וסתימתו לאו כלום: 


lvr: 21
pgn: 146
dfh: a
trm: ואם בא להוסיף מוסיף
txt:
<span class='five'>ואם בא להוסיף מוסיף. </span>ולא גזרינן דילמא אתי לאוסופי בלול של תרנגולין דלא מוסיף איניש עליה:  משום


lvr: 21
pgn: 146
dfh: b
trm: אלא במקום
txt:
<span class='five'>אלא במקום. </span>דסתימה זו לא נעשית אלא לשמור ריח היין שלא יצא ויתקלקל וכיון דלאו סתימה מעליותא עבדי לה לאו כלום הוא: 


lvr: 21
pgn: 146
dfh: b
trm: לחזק
txt:
<span class='five'>לחזק. </span>שיחזק הכלי שלא יצא יינו הואיל וסתימה מעלייתא היא כי הדר נקיב לה הוי כפותח לכתחלה: 


lvr: 21
pgn: 146
dfh: b
trm: למטה מן היין נמי לשמר הוא
txt:
<span class='five'>למטה מן היין נמי לשמר הוא. </span>כיון דלאו כובד היין נשען עליו סגי ליה בסתימה כל דהו: 


lvr: 21
pgn: 146
dfh: b
trm: בית סתום יש לו ד'א
txt:
<span class='five'>בית סתום יש לו ד'א. </span>קיי'ל בבבא בתרא חצר מתחלקת לפי פתחיה לפי פתח הבתים הפתוחין לה אם באו לחלק את החצר בין שנים שהיה לזה בית שפתוחין לו לחצר שני פתחים ולזה בית שפתוחין לו לחצר ד' פתחים נוטל לכל פתח ארבע אמות בחצר נגד פתחו למדת רוחב פתחו והשאר חולקין בשוה ואם נסתם אחד מהם קודם חלוקת החצר ולא פירץ את פצימיו אלא סתם בין שני הפצימין אינו מפסיד [דין] פתחו בכך פירץ את פצימיו ואח'כ סתמו פקע שם פתח מיניה: 


lvr: 21
pgn: 146
dfh: b
trm: פרץ פצימיו
txt:
<span class='five'>פרץ פצימיו. </span>וסתמו נעשה קבר ומטמא סביביו ד'א כדאמר בסוטה <span class='mareimakom'>(ד' מד.)</span> מת תופס ד'א לטומאה וגזרה דרבנן שמא יאהיל ולא יבין: 


lvr: 21
pgn: 146
dfh: b
trm: שמא יקטום
txt:
<span class='five'>שמא יקטום. </span>העלה מן הענף וכיון דקטמיה הוה ליה כמתקן כלי כדתניא במסכת ביצה <span class='mareimakom'>(דף לג:)</span> לחצות בו שיניו לא יקטמנו ואם קטמו חייב חטאת: 


lvr: 21
pgn: 146
dfh: b
trm: רב כהנא ורב אסי
txt:
<span class='five'>רב כהנא ורב אסי. </span>תלמידי חברים היו לו : <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 146
dfh: b
trm: ואת המים היפים ברעים
txt:
<span class='five'>ואת המים היפים ברעים. </span>כלי מלא מים יפים לתוך מקוה מים רעים להשתמר  שיצונו ולא יחמו: 


lvr: 21
pgn: 147
dfh: a
trm: כיסוי בבלייתא
txt:
<span class='five'>כיסוי בבלייתא. </span>שמסלקין בגדיהם מן הארץ כשהן ארוכין וכופלין אותן כלפי מעלה פרונצי'ש ומחזיקין אותן ע'י חוטין והיינו כמין כיס וכמו מרזב: 


lvr: 21
pgn: 147
dfh: a
trm: הכי מאי
txt:
<span class='five'>הכי מאי. </span>קולט חלוקו (בפניו) בענין אחד ושואלו כגון זה מרזב או לא וחוזר וקולטו בענין אחר ושואלו: 


lvr: 21
pgn: 147
dfh: a
trm: מתנאה בסדינו
txt:
<span class='five'>מתנאה בסדינו. </span>אחר שנתעטף היה מתקנו על גופו ומיישבו ובחול קאמר כלומר אלמא דאורחיה בהכי וה'ה לשבת: 


lvr: 21
pgn: 147
dfh: a
trm: דקדק ר'מ ע'כ
txt:
<span class='five'>דקדק ר'מ ע'כ. </span>בתמיה לחייב חטאת בדבר הדומה להיות מותר כזה שאינה מקופלת ואחוריה נופלין למטה מכתפיו אלא שצידיה היו מונחין על כתפו: 


lvr: 21
pgn: 147
dfh: a
trm: נשאל איתמר
txt:
<span class='five'>נשאל איתמר. </span>לא אירע מעשה זה לרבי אלא שאלו לפניו מהו לצאת בו ובקש להתיר עד שאמרו לפניו משום רבי מאיר חייב חטאת דאיהו סבר הואיל ואינה מקופלת שהרי אחוריה היו נופלין למטה מן כתפיו אלא שצידיה היו מונחים על כתפיו הוה סבר דרך מלבוש הוא: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 147
dfh: a
trm: מי מערה
txt:
<span class='five'>מי מערה. </span>מי מקוה מקורה שהוא חם ואין חומו יוצא ודוקא חמין נקט ומש'ה קתני הרוחץ דיעבד: 


lvr: 21
pgn: 147
dfh: a
trm: אפי' בעשר אלונטיות
txt:
<span class='five'>אפי' בעשר אלונטיות. </span>סדינין שמקנחין בהן וסיפג בהן זה אחר זה ורבותא היא דלא נפישי מיא בכל חד אפ'ה לא יביאם בידו בתוך ביתו אפי' ע'י עירוב שמא ישכח ויסחט בבואו: 


lvr: 21
pgn: 147
dfh: a
trm: מסתפגין באלונטית אחת
txt:
<span class='five'>מסתפגין באלונטית אחת. </span>והיינו נמי רבותא דחדא אלונטית לעשרה נפישא ביה מיא אפילו הכי מביאין אותה בידים: 


lvr: 21
pgn: 147
dfh: a
trm: ואין מעצבין את הקטן
txt:
<span class='five'>ואין מעצבין את הקטן. </span>לשון ידיך עצבוני <span class='mareimakom'>(איוב י) </span> שמתקנים ומיישבין עצמותיו וחוליות שדרתו כמדת צלמו ובגמרא אמר טעמא: 


lvr: 21
pgn: 147
dfh: a
trm: לא יטרפם
txt:
<span class='five'>לא יטרפם. </span>לשון ביצים טרופות בקערה <span class='mareimakom'>(חולין דף סד.)</span>:  גמ'


lvr: 21
pgn: 147
dfh: b
trm: מחצר לגג כו'
txt:
<span class='five'>מחצר לגג כו'. </span>ר'ש לטעמיה דאמר בעירובין <span class='mareimakom'>(דף עד.)</span> אחד גגות אחד חצירות וא' קרפיפות כולן רשות אחת הן לטלטל מזה לזה ואפילו של בעלים הרבה: 


lvr: 21
pgn: 147
dfh: b
trm: מביאין בלרי נשים
txt:
<span class='five'>מביאין בלרי נשים. </span>סדינים שהנשים מסתפגין בהם מותר להביאן דרך מלבוש לבית המרחץ: 


lvr: 21
pgn: 147
dfh: b
trm: כי מעבריתו מאני לבני חילא
txt:
<span class='five'>כי מעבריתו מאני לבני חילא. </span>כשתביאו בגדי העובדי כוכבי' בני החיל המוטלי' עליכם לשמשן ואתם מביאים להם בשבת דרך רשות הרבים: 


lvr: 21
pgn: 147
dfh: b
trm: שרביבו בהו למטה מכתפיים
txt:
<span class='five'>שרביבו בהו למטה מכתפיים. </span>שלא יהיו שוליהם מונחים בכתפיכם אלא משוכי' למטה שיהא נראה לבוש: 


lvr: 21
pgn: 147
dfh: b
trm: קפחו עשרת השבטים
txt:
<span class='five'>קפחו עשרת השבטים. </span>שהיו בעלי הנאה ועסוקים בכך ולא היו עוסקים בתורה ויצאו לתרבות רעה: 


lvr: 21
pgn: 147
dfh: b
trm: הוי גולה למקום תורה
txt:
<span class='five'>הוי גולה למקום תורה. </span>אם ת'ח אתה אל תשב אלא במקום ת'ח חברך ואל תאמר תלמידים הם יבואו אלי ודי לי בכך למה אהיה גולה: 


lvr: 21
pgn: 147
dfh: b
trm: שחביריך יקיימוה בידך
txt:
<span class='five'>שחביריך יקיימוה בידך. </span>שתהא רגיל אצלם וכשתשנה מסכת אחת והם אחרת תשמענה ותהא סדורה בפיך ואל תשתכח הימנה: 


lvr: 21
pgn: 147
dfh: b
trm: ואל בינתך אל תשען
txt:
<span class='five'>ואל בינתך אל תשען. </span>לומר חכם גדול אני וזכרן וכשאחזור פרק זה או מסכת זו לא תשתכח חברתה ממני: 


lvr: 21
pgn: 147
dfh: b
trm: משום פיקא
txt:
<span class='five'>משום פיקא. </span>טיט של אותו נהר מחליק ובגדי האדם נישורין במים כשהוא נופל ואתי לידי סחיטה: 


lvr: 21
pgn: 147
dfh: b
trm: בחומרי שדרה
txt:
<span class='five'>בחומרי שדרה. </span>חוליות של שדרה שנתפרקה אחת מהן ולאחר זמן קמיירי דאי ביום לידה  אמרי' <span class='mareimakom'>(לעיל דף קכט:)</span> כל האמור בפ' תוכחה דיחזקאל עושין לחיה בשבת:  הלכה


lvr: 21
pgn: 148
dfh: a
trm: גמ' <span class='five'>הלויני
txt:
<span class='five'>גמ' <span class='five'>הלויני. </span>משמע לזמן מרובה וקיי'ל במסכת מכות <span class='mareimakom'>(דף ג:)</span> סתם הלואה ל' יום ואתי מלוה זה לכתוב על פנקסו כך וכך הלויתי כדי שלא ישכח: 


lvr: 21
pgn: 148
dfh: a
trm: א'ל וכיון דבחול נמי זימנין דבעי למימר הלויני ואמר השאילני ולא קפיד עליה
txt:
<span class='five'>א'ל וכיון דבחול נמי זימנין דבעי למימר הלויני ואמר השאילני ולא קפיד עליה. </span>והויא הלואה: 


lvr: 21
pgn: 148
dfh: a
trm: בשבת נמי
txt:
<span class='five'>בשבת נמי. </span>כי אמר השאילני סבר דהלואה היא ואתי למכתב ומאי היכר איכא: ה'ג א'ל בשבת כיון דהשאילני שרו ליה רבנן הלויני לא שרו ליה מינכרא מילתא ולא אתי למכתב: 


lvr: 21
pgn: 148
dfh: a
trm: כל כמה דאפשר לשנויי משנינן
txt:
<span class='five'>כל כמה דאפשר לשנויי משנינן. </span>דאמרינן המביא כדי יין לא יביאם בסל ובקופה כו':  בנכתמא                     </span>


lvr: 21
pgn: 148
dfh: b
trm: זימנין דמיפסק כו'
txt:
<span class='five'>זימנין דמיפסק כו'. </span>כיון דמצרכת ליה כיסוי קטר ליה בכד וזימנין דמיפסק ואתי למקטריה והיא קשר של קיימא דאסור מדאורייתא: 


lvr: 21
pgn: 148
dfh: b
trm: ואתי לידי סחיטה
txt:
<span class='five'>ואתי לידי סחיטה. </span>ודקאמר במסכת ביצה ניפרוס סודרא עלויה כו' [התם] בדבר יבש קא מיירי: 


lvr: 21
pgn: 148
dfh: b
trm: השוחט את הפרה וחילקה בראש השנה
txt:
<span class='five'>השוחט את הפרה וחילקה בראש השנה. </span>של מוצאי שביעית ללוקחים ובהקפה וקיי'ל שביעית משמטת בסופה דכתיב מקץ: 


lvr: 21
pgn: 148
dfh: b
trm: אם היה חדש
txt:
<span class='five'>אם היה חדש. </span>אלול מעובר ועשו ראש השנה שני ימים משמט דיום טוב ראשון של סוף שביעית היה ונמצאת זו הלואת שביעית ואם לאו הויא לה הלואת מוצאי שביעית ואינו משמט: ל'ג אי אמרת בשלמא כו' ה'ג 


lvr: 21
pgn: 148
dfh: b
trm: ואם לא ניתנה ליתבע מאי משמט
txt:
<span class='five'>ואם לא ניתנה ליתבע מאי משמט. </span>הואיל ואין ב'ד נזקקין לכופו שמוטה היא ועומדת: 


lvr: 21
pgn: 148
dfh: b
trm: דחול הוא
txt:
<span class='five'>דחול הוא. </span>שהרי חדש מעובר ולא הוי יו'ט עד למחר הלכך אי לאו דשביעית הוא הוה גבי: 


lvr: 21
pgn: 148
dfh: b
trm: ואם לאו אינו משמט
txt:
<span class='five'>ואם לאו אינו משמט. </span>אלמא ניתנה ליתבע ומשני מאי אינו משמט דאי יהיב ליה שקיל: 


lvr: 21
pgn: 148
dfh: b
trm: רישא
txt:
<span class='five'>רישא. </span>דהלואת שביעית היא אי נמי יהיב ליה לוה צריך למימר ליה מלוה משמט אני: 


lvr: 21
pgn: 148
dfh: b
trm: וחגיגתו ביו'ט
txt:
<span class='five'>וחגיגתו ביו'ט. </span>ביום הקרבתה מותר להקדיש ואע'ג דתנן אלו הן משום שבות אין מקדישין הני כיון דהקרבתן דוחה קדושתן דוחה: 


lvr: 21
pgn: 148
dfh: b
trm: בממנה אחרים עמו
txt:
<span class='five'>בממנה אחרים עמו. </span>כדכתיב <span class='mareimakom'>(שמות יב) </span> במכסת נפשות: 


lvr: 21
pgn: 148
dfh: b
trm: הא
txt:
<span class='five'>הא. </span>דקתני אין מקדישין בחובות שאין קבוע להן זמן קאי שאין הקרבתן דוחה שבת: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 148
dfh: b
trm: אבל לא מן הכתב
txt:
<span class='five'>אבל לא מן הכתב. </span>אם כתב מע'ש כך וכך אורחים פלוני ופלוני זמנתי כדי שלא ישכחם לא יקרא באותו כתב בשבת ובגמ' מפרש טעמא: 


lvr: 21
pgn: 148
dfh: b
trm: ובלבד שלא יתכוין לעשות כו'
txt:
<span class='five'>ובלבד שלא יתכוין לעשות כו'. </span>שיהו המנות שוות ולא תהא אחת גדולה ואחת קטנה לזכות בגדולה הזוכה ע'פ הגורל והמתחייב ע'פ הגורל לקטנה יטלנה ובגמ' מפרש טעמא: 


lvr: 21
pgn: 149
dfh: a
trm: שמא ימחוק
txt:
<span class='five'>שמא ימחוק. </span>מן האורחין שיראה שלא הכין להם כל צרכם ויתחרט שזימן יותר מן הראוי וימחוק מן הכתב כדי שלא יקראם השמש: כל הני שמא יקרא בשטרי הדיוטות של מקח וממכר קאמר: 


lvr: 21
pgn: 149
dfh: a
trm: אפילו גבוה
txt:
<span class='five'>אפילו גבוה. </span>שאינו מגיע שם להטות הנר אסור דהואיל ונמוך אסור גבוה נמי אסור שלא תחלוק: 


lvr: 21
pgn: 149
dfh: a
trm: דחייק
txt:
<span class='five'>דחייק. </span>בסכין בתוך העץ בטבלא שאין נוחה למחוק ואדהכי מדכר וליכא למיחש למחוק: 


lvr: 21
pgn: 149
dfh: a
trm: כמה בפנים וכמה בחוץ
txt:
<span class='five'>כמה בפנים וכמה בחוץ. </span>את מי ומי אושיב בפנים במקום המכובד ואת מי ומי אושיב בחוץ שאינה כל כך ספונין: 


lvr: 21
pgn: 149
dfh: a
trm: אבל לא מכתב שעל גבי טבלא ופינקס
txt:
<span class='five'>אבל לא מכתב שעל גבי טבלא ופינקס. </span>דגודא בשטרא לא מיחלף אבל טבלא ופינקס מיחלף: 


lvr: 21
pgn: 149
dfh: a
trm: אלא לעולם דכתב אכותל ומידלי
txt:
<span class='five'>אלא לעולם דכתב אכותל ומידלי. </span>שאינו יכול למחוק ולשמא יקרא לא חיישינן דגודא בשטרא לא מיחלף ודקשיא לך דאע'ג דמידלי ליתסרי כדרבה דאמר גבי נר אפילו י' בתים: 


lvr: 21
pgn: 149
dfh: a
trm: ליחוש לשמא ימחוק
txt:
<span class='five'>ליחוש לשמא ימחוק. </span>דהא ר' אחא כותל דוקא נקט ואי מתתי מה לי כותל מה לי אגרת: 


lvr: 21
pgn: 149
dfh: a
trm: אין רואין במראה
txt:
<span class='five'>אין רואין במראה. </span>מירואיי'ר לפי שהרואה במראה אינו צריך אלא לתקן שערות ראשו וזקנו הלכך חיישי' שמא יראה נימין המדולדלות שאינן שוות עם שאר השער ויגלחן: 


lvr: 21
pgn: 149
dfh: a
trm: כתב המהלך תחת הצורה ותחת הדיוקנאות
txt:
<span class='five'>כתב המהלך תחת הצורה ותחת הדיוקנאות. </span>כגון בני אדם המציירים בכותל חיות משונות או דיוקנות של בני אדם של מעשים כגון מלחמת דוד וגלית וכותבין תחתיה זו צורת חיה פלונית וזו דיוקנית פלוני ופלונית: 


lvr: 21
pgn: 149
dfh: b
trm: להטעימן טעם רבית
txt:
<span class='five'>להטעימן טעם רבית. </span>שידעו כמה קשה אלמא כיון דמשלו הוא אין כאן איסור רבית והלכך גבי מדה ומשקל ומנין נמי לאו קפידא הוא אלא להשוותם בלא קנאה: 


lvr: 21
pgn: 149
dfh: b
trm: אי הכי מנה גדולה כנגד מנה קטנה נמי
txt:
<span class='five'>אי הכי מנה גדולה כנגד מנה קטנה נמי. </span>דמוקמינן טעמא לקמן משום קוביא ואפי' בחול אסור וכיון דהכל משלו אמאי אסור להטעימן טעמא קוביא בעלמא הוא: 


lvr: 21
pgn: 149
dfh: b
trm: עם אחר לא כדרב יהודה אמר שמואל
txt:
<span class='five'>עם אחר לא כדרב יהודה אמר שמואל. </span>דכיון דמקפידין עוברין משום מדה ומשקל ומנין: 


lvr: 21
pgn: 149
dfh: b
trm: משום קוביא
txt:
<span class='five'>משום קוביא. </span>דגזל הוא דאסמכתא לא קניא והא אסמכתא דסמיך על הגורל אם יפול גורל אמנה הגדולה אזכה בה ולפיכך תלה עצמו אף לגורל הקטנה על הספק ואילו יודע מתחלה שכן לא היה מתרצה: 


lvr: 21
pgn: 149
dfh: b
trm: שבעת קלון
txt:
<span class='five'>שבעת קלון. </span>בנבוכדנצר משתעי שהיה מטיל משכב זכור על המלכים וכשהגיע יומו של צדקיהו נמשכה ערלתו ג' מאות אמה והיינו שבעת קלון: 


lvr: 21
pgn: 149
dfh: b
trm: חדא דכוליה קרא בנבוכדנצר כתיב
txt:
<span class='five'>חדא דכוליה קרא בנבוכדנצר כתיב. </span>שפיר מצית לאוקמי כוליה בנבוכדנצר וה'ק שתה גם אתה כאותם שהיית מקלה אותן והערל והתערל והתגנה: 


lvr: 21
pgn: 149
dfh: b
trm: ושעירים ירקדו שם
txt:
<span class='five'>ושעירים ירקדו שם. </span>ולא אנשים ובשביל הבריות מסתלקין המזיקין ונמצא מבטל גזירת המלך: 


lvr: 21
pgn: 149
dfh: b
trm: גם אתה חולית כמונו אלינו וגו'
txt:
<span class='five'>גם אתה חולית כמונו אלינו וגו'. </span>ביורדי גיהנם כתיב דכתיב לעיל מיניה שאול מתחת רגזה לך לקראת בואך וגו' : 


lvr: 21
pgn: 150
dfh: a
trm: ורבו יתירה הוספת לי
txt:
<span class='five'>ורבו יתירה הוספת לי. </span>לאחר שהיה ז' שנים בהמה וחזר למלכותו היה משתבח כן ומהו התוספת שקשר תנין גדול נחש גדול בראשו של ארי כמין אפסר: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 150
dfh: a
trm: ולא יאמר לחבירו כו'
txt:
<span class='five'>ולא יאמר לחבירו כו'. </span>בגמרא פריך פשיטא כיון דהוא אסור חבירו נמי אסור דהא ישראל הוא והשולחו עובר משום לפני עור לא תתן מכשול: 


lvr: 21
pgn: 150
dfh: a
trm: אין מחשיכין על התחום
txt:
<span class='five'>אין מחשיכין על התחום. </span>לקרב עצמו בשבת עד סוף התחום ולהחשיך שם שיהא קרוב למקום הפועלים או לפרדס להביא פירות דכל דבר שאסור לעשותו בשבת אסור להחשיך עליו: 


lvr: 21
pgn: 150
dfh: a
trm: אבל מחשיך הוא
txt:
<span class='five'>אבל מחשיך הוא. </span>להיות קרוב לצאת לשמור פירותיו וזה דבר המותר בשבת לשמור פירותיו אם היו בתוך תחומו: 


lvr: 21
pgn: 150
dfh: a
trm: כלל אמר אבא שאול
txt:
<span class='five'>כלל אמר אבא שאול. </span>נותן היה כלל בדבר זה להוסיף דברים אחרים כיוצא בו ולקמיה מפרש לאתויי מאי: 


lvr: 21
pgn: 150
dfh: a
trm: כל שאני זכאי באמירתו
txt:
<span class='five'>כל שאני זכאי באמירתו. </span>שאני רשאי לאומרו לחבירו או לנכרי בשבת לעשות למוצאי שבת רשאי אני להחשיך עליו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 150
dfh: a
trm: מאי שנא כו'
txt:
<span class='five'>מאי שנא כו'. </span>ופשיטא דכיון דאמר לא ישכור ה'ה לא יאמר לחבירו דהא ישראל הוא כמותו ולא מצי לאוגרינהו: 


lvr: 21
pgn: 150
dfh: a
trm: הנראה
txt:
<span class='five'>הנראה. </span>עכשיו נראה אם תעמוד עמי לערב אם תבא אלי לכשתחשך ושניהן יודעין שעל מנת לשוכרו לפעולתו הוא מזהירו וכיון דלא מפרש בהדיא שרי כדמפרש טעמא לקמן דבור אסור הרהור מותר: 


lvr: 21
pgn: 150
dfh: a
trm: והיה מחניך קדוש
txt:
<span class='five'>והיה מחניך קדוש. </span>ולא כתיב ביה דבר אלא מקום חנייתך תהא בקדושה וטעמא משום דישראל מהרהרין תמיד בדברי תורה: 


lvr: 21
pgn: 150
dfh: a
trm: ההיא כדרב יהודה
txt:
<span class='five'>ההיא כדרב יהודה. </span>כלומר לעולם והיה מחניך קדוש משום הרהור תורה ואפי' אין דבור ולא יראה בך ערות דבר במילתא אחריתי מיירי דאסור בשעת הדבור ולא בשעת הרהור כגון להסתכל בערוה: 


lvr: 21
pgn: 150
dfh: a
trm: ללמדו אומנות
txt:
<span class='five'>ללמדו אומנות. </span>דהא נמי מצוה היא דכל שאינו מלמדו אומנות מלמדו לסטות ומצוה ילפינן מקרא בקדושין בהאשה ניקנית <span class='mareimakom'>(ד' ל:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 150
dfh: a
trm: של מלך
txt:
<span class='five'>של מלך. </span>של עצה שאינו שלו ואין צריך בכך כגון הרוצה לבנות בית כך וכך צריך להוציא בו ול'נ כמו מה לך מה לך ולחשבונות הללו הרי אין צורך בהן לא לך ולא לאחר כגון ההיא דפרישית:  ושל


lvr: 21
pgn: 150
dfh: b
trm: חשבונות שעברו
txt:
<span class='five'>חשבונות שעברו. </span>לקמן מוקי לה דלא עברו לגמרי שעדיין שכר הפועלים עליו שלא נתנו להן ושל מה בכך שעברו לגמרי ואין שכר פועלים עליו: 


lvr: 21
pgn: 150
dfh: b
trm: תקשי לך היא גופא
txt:
<span class='five'>תקשי לך היא גופא. </span>ברייתא קמייתא רישא קתני שעברו אסורין וסיפא קתני של מה בכך מותרין דהיינו עברו: 


lvr: 21
pgn: 150
dfh: b
trm: צלף
txt:
<span class='five'>צלף. </span>אילן גדול הוא ובעל ענפים הרבה ושלשה מיני אוכל יש בפירותיו אביונות קפריסין ולולבין: 


lvr: 21
pgn: 150
dfh: b
trm: שאם יש בורגנין
txt:
<span class='five'>שאם יש בורגנין. </span>מע' אמה לע' אמה הולך אפי' בשבת שהכל חשוב כעיר אחת וכל העיר כד' אמות כדאמרינן בעירובין <span class='mareimakom'>(דף כא.)</span> וכיון דהוא דבר שיש לו היתר על ידי תקנה בשבת מותר לאומרו אפילו במקום שאין שם ההיתר: 


lvr: 21
pgn: 150
dfh: b
trm: אלא עסקי מת מאי היא
txt:
<span class='five'>אלא עסקי מת מאי היא. </span>הבאה דארון ותכריכין ואמאי לאחר לא לימא הואיל ואם יש שם מחיצות מביא: 


lvr: 21
pgn: 150
dfh: b
trm: ואע'ג דלא אבדיל
txt:
<span class='five'>ואע'ג דלא אבדיל. </span>אסיפא דמתני' מתמה דקתני ומביא פירות בידו לקוצצן מן המחובר בלא הבדלה: 


lvr: 21
pgn: 150
dfh: b
trm: ועבדינן צורכין
txt:
<span class='five'>ועבדינן צורכין. </span>ואחר כך אנו מברכין על הכוס ברכה גמורה דהבדלה וכ'ש דאי אבדיל בתפלה מותר לעשות צרכיו וחוזר ומבדיל על הכוס: 


lvr: 21
pgn: 150
dfh: b
trm: אי נימא ארישא
txt:
<span class='five'>אי נימא ארישא. </span>דקתני ת'ק לאיסורא וקאתי אבא שאול לשוויה בה כללא א'כ דכללא לאיסורא ה'ל למימר בהדיא כל שאינו זכאי באמירה כגון אלו שאינו רשאי לומר לחבירו שכור לי פועלים או הבא לי פירות למוצאי שבת אינו רשאי להחשיך מיבעי ליה:  אלא


lvr: 21
pgn: 151
dfh: a
trm: אלא אסיפא קאי
txt:
<span class='five'>אלא אסיפא קאי. </span>דקאמר ת'ק להיתרא אבל מחשיך הוא לשמור ואתא איהו ושווייה ביה כללא להביא כל כיוצא בהן: 


lvr: 21
pgn: 151
dfh: a
trm: האי כל שאני זכאי להחשיך עליו זכאי אני באמירתו מיבעי ליה
txt:
<span class='five'>האי כל שאני זכאי להחשיך עליו זכאי אני באמירתו מיבעי ליה. </span> דהיתר דחשיכה תנן והיתר דאמירה לא תנן והיכי תלי תניא בדלא תניא: 


lvr: 21
pgn: 151
dfh: a
trm: לעולם אסיפא קאי
txt:
<span class='five'>לעולם אסיפא קאי. </span>כדקאמרת ודקשיא לך אמירה מהיכא קאמר ליה להיתירא דתלי בה החשכה אהא קאי דאמר רב יהודה כו' אלמא זכאי אני באמירתו ואבא שאול ות'ק כולהו פשיטא להו הא דשמואל וקאמר ליה אבא שאול לת'ק מי לא מודית בהא שאתה מתיר להחשיך דמותר הוא לומר כדשמואל אלמא הואיל ומותר לומר מותר להחשיך הלכך אמאי נקטת החשכה לשמור לחודא שוי כללא למילתא ואימא כל שאני זכאי באמירתו רשאי אני להחשיך עליו דש'מ הך וש'מ מת וכלה דהא נמי זכאי באמירתו הוא כדמפרש לקמן והלכך מחשיכין עליו וסיפא דמתני' דקתני מחשיכין על התחום לפקח על עסקי כלה אבא שאול היא: 


lvr: 21
pgn: 151
dfh: a
trm: כלל אמר אבא שאול כו'
txt:
<span class='five'>כלל אמר אבא שאול כו'. </span>והאי נמי זכאי באמירתו כדקתני סיפא ואומר לו לך למקום פלוני: 


lvr: 21
pgn: 151
dfh: a
trm: לא יספוד בהן ישראל
txt:
<span class='five'>לא יספוד בהן ישראל. </span>לעולם וקנסא הוא משום דמוכחא מילתא דבשבילו הובאו דאין דרך להביא חלילין אלא בשביל מת: 


lvr: 21
pgn: 151
dfh: a
trm: רב אמר ממקום קרוב ממש
txt:
<span class='five'>רב אמר ממקום קרוב ממש. </span>כלומר שידוע לנו בירור הדבר דממקום קרוב באו שראינום שהיו בביתו: 


lvr: 21
pgn: 151
dfh: a
trm: ושמואל אמר חיישינן שמא חוץ לחומה לנו
txt:
<span class='five'>ושמואל אמר חיישינן שמא חוץ לחומה לנו. </span>אפילו הביא מחוץ לעיר אנו תולין להתיר ואומרים שמא בתוך התחום לנו ערב שבת וסופדין בהן במוצ'ש מיד וחיישינן נמי אמרינן לקולא כדאמרי' במס' חגיגה <span class='mareimakom'>(דף טו.)</span> גבי בתולה שעיברה חיישינן שמא באמבטי עיברה ומותרת לכהונה ולשמואל הכי קאמר מתני' לא יספוד בהן ישראל אא'כ יש לתלות שבאו ממקום קרוב ולאפוקי בידוע דמחוץ לתחום באו: ה'ג דיקא מתני' כוותיה דשמואל ותניא כוותיה דרב: 


lvr: 21
pgn: 151
dfh: a
trm: תניא כוותיה דרב
txt:
<span class='five'>תניא כוותיה דרב. </span>דספיקא אסור דקתני מחצה על מחצה ימתין בכדי שיחמו חמין וא'ת בכדי שיחמו חמין מיהא שרי והכא תני לא יספוד בהן משמע לעולם הכא מוכחא מילתא אבל במרחץ לא מוכחא מילתא כולי האי הואיל ואיכא נכרים: 


lvr: 21
pgn: 151
dfh: a
trm: רוחץ בה
txt:
<span class='five'>רוחץ בה. </span>ישראל מיד דיש לומר משחשיכה הוחמו חמין לאותו נכרי לישנא אחרינא גרסינן תניא כוותיה דשמואל ולא גרסי' דייקא מתני' כו' עד מספיקא שרי ומייתי סייעתא לשמואל מדרבי יהודה דתלינן לקולא ורישא לא קשיא ליה כיון דמחצה על מחצה ודאי בשביל ישראל ונכרים הוחמו שהרי לא לאדם אחד לבדו הוחמו דנימא ספיקא לנכרי ספק לישראל ולשון זה נראה לי עיקר ורבותי נמי לא גרסי לעיל להא דקתני עשה נכרי את הארון עד מספיקא שרי ומיהו לא מפרשי לה כדפרישית: 


lvr: 21
pgn: 151
dfh: a
trm: על קברו
txt:
<span class='five'>על קברו. </span>של נכרי באיסרטיא דמוכח דלשם אותו קבר נעשה הארון: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 151
dfh: b
trm: קושרין את הלחי
txt:
<span class='five'>קושרין את הלחי. </span>של מת שהיה פיו הולך ונפתח קושרין את לחייו כדי שלא יפתח פיו יותר: 


lvr: 21
pgn: 151
dfh: b
trm: קרקע בקרקע מיחלף
txt:
<span class='five'>קרקע בקרקע מיחלף. </span>כלומר ההוא לאו משום טלטול הוא אלא משום אשוויי גומות ואע'ג דמרחץ רצפת אבנים הוא וליכא למיחש לאשוויי גומות מיחלף מיהא בקרקע אחר: 


lvr: 21
pgn: 151
dfh: b
trm: זו אמה
txt:
<span class='five'>זו אמה. </span>שהוא מעין של תולדה כמו גולות מים <span class='mareimakom'>(יהושע טו) </span>: 


lvr: 21
pgn: 151
dfh: b
trm: שופך דמים
txt:
<span class='five'>שופך דמים. </span>כדמפרש בברייתא בגמ' שבטורח מועט מקרב מיתתו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 151
dfh: b
trm: אריה אבי תרי לא נפיל
txt:
<span class='five'>אריה אבי תרי לא נפיל. </span>להורגן כדכתי' ומוראכם תרי וכתיב על כל חית הארץ ואפי' ארי: 


lvr: 21
pgn: 151
dfh: b
trm: על מדה זו
txt:
<span class='five'>על מדה זו. </span>שלא יבא לידי עניות דדבר המזומן הוא לבא או עליו או על בנו או על בן בנו: 


lvr: 21
pgn: 151
dfh: b
trm: זו נשמה
txt:
<span class='five'>זו נשמה. </span>כדכתיב נר אלהים נשמת אדם <span class='mareimakom'>(משלי כ) </span>: 


lvr: 21
pgn: 151
dfh: b
trm: ושבו העבים
txt:
<span class='five'>ושבו העבים. </span>חשכת עינים יבא ויכסה המאור אחר שירבה בבכיה בזקנותו מחמת תשות כח וצרות רבות עליו: 


lvr: 21
pgn: 151
dfh: b
trm: אוקומי. </span>המאור מוקים שלא יחשיך יותר ממה שהוא: <span class='five'>מאי קמ'ל
txt:
<span class='five'>אוקומי.  </span>המאור מוקים שלא יחשיך יותר ממה שהוא: <span class='five'>מאי קמ'ל. </span>בהא דאמר אפי' כאביסנא דגרדאי: 


lvr: 21
pgn: 152
dfh: a
trm: אדלא אבידנא בחישנא
txt:
<span class='five'>אדלא אבידנא בחישנא. </span>אחר מה שלא אבד ממני אני מפשפש מרוב זקנה אני הולך שחוח ומנענע ונראה כמי שמבקש דינר הנאבד לו: 


lvr: 21
pgn: 152
dfh: a
trm: תרתי טבא מתלת
txt:
<span class='five'>תרתי טבא מתלת. </span>טובים ב' הרגלים של ימי בחרות מג' של זקנה שצריך משענת עם רגליו: 


lvr: 21
pgn: 152
dfh: a
trm: דוק בככי ותשכח בניגרי
txt:
<span class='five'>דוק בככי ותשכח בניגרי. </span>אכול הרבה ותמצא האכילה בפסיעותיך שיחזק כחך דוק כמו אכלה מדקה <span class='mareimakom'>(דניאל ז) </span> לשון כוסס: 


lvr: 21
pgn: 152
dfh: a
trm: אמר ליה צדוקי ברחא קרחא בארבעה
txt:
<span class='five'>אמר ליה צדוקי ברחא קרחא בארבעה. </span>שהקרח לקוח בארבע. ברחא קרחא הוא עז על שם שאינו מלובש בצמר כרחל קרוי קרחא: 


lvr: 21
pgn: 152
dfh: a
trm: משים שלום בבית
txt:
<span class='five'>משים שלום בבית. </span>אבר תשמיש: לישנא אחרינא קרובים נעשו רחוקים מרוב חלשות של אדם כשמזקין צריך להרחיק רגליו זה מזה: 


lvr: 21
pgn: 152
dfh: a
trm: מתרפטות
txt:
<span class='five'>מתרפטות. </span>מתבקעות כמו מנעל המרופט <span class='mareimakom'>(לעיל דף קמא:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 152
dfh: a
trm: שטוף
txt:
<span class='five'>שטוף. </span>כמו סוס שוטף במלחמה <span class='mareimakom'>(ירמיה ח) </span> להוט אחר הדבר ורודף: 


lvr: 21
pgn: 152
dfh: a
trm: זו אשה
txt:
<span class='five'>זו אשה. </span>אם לא על פי גזרת המלך לא היתה ראויה להתאוות לה שהיא כחמת מלאה מיאוס והכל רצים אחריה: 


lvr: 21
pgn: 152
dfh: b
trm: וישוב העפר
txt:
<span class='five'>וישוב העפר. </span>גופו קרוי עפר ומששב אל הארץ כשהיה מיד והרוח תשוב שאין בו רוח עוד: 


lvr: 21
pgn: 152
dfh: b
trm: אשר נתנה
txt:
<span class='five'>אשר נתנה. </span>קרא יתירה הוא לידרש הוי זהיר שתשיבנה אליו כמה שנתנה לך נקייה בלי עון: 


lvr: 21
pgn: 152
dfh: b
trm: זוממות
txt:
<span class='five'>זוממות. </span>כמו בזממא דפרזלא <span class='mareimakom'>(לעיל דף נא:)</span> חבושות בבית הסוהר: 


lvr: 21
pgn: 152
dfh: b
trm: והא כתיב ואל עפר תשוב
txt:
<span class='five'>והא כתיב ואל עפר תשוב. </span>והאי ליכא למימר ברשעים לחודייהו דכל קללותיו של אדה'ר כל דורותיו שוין בהן: 


lvr: 21
pgn: 152
dfh: b
trm: אובא טמיא
txt:
<span class='five'>אובא טמיא. </span>בעלת אוב שמשתמש בעצמות טמיא בלשון ארמי עצמות וכן פירש רב האי בפירושו של טהרות בית שהוא מלא טמיא מלא עצמות : 


lvr: 21
pgn: 153
dfh: a
trm: אחים בהספידא דהתם קאימנא
txt:
<span class='five'>אחים בהספידא דהתם קאימנא. </span>בשעת מיתתי התאמץ בהספד שלי שיתחממו ויכמרו רחמי העומדים ויבכו: 


lvr: 21
pgn: 153
dfh: a
trm: דהתם קאימנא
txt:
<span class='five'>דהתם קאימנא. </span>בשעת הספד ואשמע איך תתחמם אלמא איצטריך לרב לאזהוריה אהספדא וכיון דרב גברא רבה ובן העולם הבא למה ליה לאזהוריה הא אמר מהספידו ניכר: 


lvr: 21
pgn: 153
dfh: a
trm: הא דמחממין ליה
txt:
<span class='five'>הא דמחממין ליה. </span>להספידא ואחים כו' לעולם חמומי בעי שאין בני אדם נכמרים כל כך על זקן ומיהו לאדם חסיד כי מחממו בהספידא מחממי ובכו כולהו ולמי שאינו חסיד כל כך מחממו ליה ולא מחממו: 


lvr: 21
pgn: 153
dfh: a
trm:
דסנו ליה כולהו פומבדיתאי.  </span>משום דמוכח להו במילי דשמיא ובני פומבדיתאי רמאין הן כדאמרינן בשחיטת חולין <span class='mareimakom'>(חולין קכז.)</span> פומבדיתאי לוייך שני אושפיזך: <span class='five'>ואזניך תשמענה דבר מאחריך לאמר זה הדרך לכו  בה

txt:
<span class='five'>דסנו ליה כולהו פומבדיתאי.  </span>משום דמוכח להו במילי דשמיא ובני פומבדיתאי רמאין הן כדאמרינן בשחיטת חולין <span class='mareimakom'>(חולין קכז.)</span> פומבדיתאי לוייך שני אושפיזך: <span class='five'>ואזניך תשמענה דבר מאחריך לאמר זה הדרך לכו  בה. </span>מאחרי מטתך כשתמות תשמע כשיאמרו זה הדרך שהלך בה זה לכו בה מובטח שהוא בן העוה'ב: 


lvr: 21
pgn: 153
dfh: a
trm: וכ'ש
txt:
<span class='five'>וכ'ש. </span>שמפני שאינו יודע איזה יום ימות וטובה תשובה יום אחד לפני מיתתו נמצא כל ימיו בתשובה יהיו: 


lvr: 21
pgn: 153
dfh: a
trm: כלום חסר בית המלך
txt:
<span class='five'>כלום חסר בית המלך. </span>בתמיה הכל מוכן ושמא יבהילנו לבא פתאום ואנו צריכין ליכנס לסעודה מקושטין: 


lvr: 21
pgn: 153
dfh: a
trm: כלום יש סעודה בלא טורח
txt:
<span class='five'>כלום יש סעודה בלא טורח. </span>עדיין יצטרכו לטרוח לצורכי סעודה של בית המלך ויש לנו שהות הרבה להתקשט: 


lvr: 21
pgn: 153
dfh: a
trm: ר'מ אומר
txt:
<span class='five'>ר'מ אומר. </span>אין עומדין ורואין שא'כ אף הם היו נראים מן הקרואים ולשמש שכן דרך המשרתים עומדים ואין כאן בושה: 


lvr: 21
pgn: 153
dfh: a
trm: אלו תפילין
txt:
<span class='five'>אלו תפילין. </span>שהם שם משמן טוב דכתיב וראו כל עמי הארץ כי שם וגו' ותנא ר'א הגדול אומר אלו תפילין שבראש <span class='mareimakom'>(ברכות דף ו.)</span>:  הדרן עלך שואל 


lvr: 21
pgn: 153
dfh: a
trm: נוטל
txt:
<span class='five'>נוטל. </span>בידו מעליו כלים הניטלין בשבת ושאין ניטלין מתיר החבלים של אוכף שהן קשורים בהן והשקין נופלין: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 153
dfh: a
trm: דוקא כיסו
txt:
<span class='five'>דוקא כיסו. </span>דכיון דטרח בה שע'י טורח הוא משתכר חייס עלה ואי לא שרית ליה הא אתי לאיתויי: 


lvr: 21
pgn: 153
dfh: a
trm: לשוטה
txt:
<span class='five'>לשוטה. </span>יהיב דלית ליה דעת כלל אבל חרש דעתא קלישתא אית ליה כדאמרי' ביבמות <span class='mareimakom'>(דף קיג.)</span>:  לא


lvr: 21
pgn: 153
dfh: b
trm: שהוא ספק
txt:
<span class='five'>שהוא ספק. </span>אי דעת צלולתא היא אי לא ולר' יצחק ודאי לקטן יהיב ליה דלאו בר מצות הוא ולא לחרש דספק חייב במצות הוא: 


lvr: 21
pgn: 153
dfh: b
trm: ותורם את שאינו שלו
txt:
<span class='five'>ותורם את שאינו שלו. </span>בלא רשות דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים יד) </span> תבואת זרעך וחרש שוטה וקטן דכתיב אשר ידבנו לבו שיש לו לב להתנדב בהש'ס ירושלמי: 


lvr: 21
pgn: 153
dfh: b
trm: אפילו ברשות
txt:
<span class='five'>אפילו ברשות. </span>דשליחות מהיכא אתרבי מכן תרימו גם אתם גם לרבות שלוחכם ומה אתם בני ברית אף שלוחכם בני ברית: 


lvr: 21
pgn: 153
dfh: b
trm: בו ביום גדשו סאה
txt:
<span class='five'>בו ביום גדשו סאה. </span>ביום שעלו לעליית חנניה בן חזקיה וגזרו י'ח דבר וזו אחת מהן היתה כדאמרינן בפ'ק <span class='mareimakom'>(דף יז:)</span> נותן כיסו לנכרי בו ביום גזרו שלא יוליכנו פחות פחות מד'א אם יש שם נכרי אותו יום הרבו סייג לתורה במדה גדושה ויפה מדדו להרבות גדר בישראל: 


lvr: 21
pgn: 153
dfh: b
trm: מחקו סאה
txt:
<span class='five'>מחקו סאה. </span>במדה מחוקה מדדו בו ביום שהרבו לגזור יותר מדאי ואין יכולין לעמוד בגזירתם ומתוך כך עוברין על דברי תורה נמצאת מדתם מחוקה מטפיפתה וטוב היה להם להיות מדתם טפופה ולא תבא לידי מחק מרוב גודשה: 


lvr: 21
pgn: 153
dfh: b
trm: והיא מחזקת
txt:
<span class='five'>והיא מחזקת. </span>את החרדל שנופל החרדל בין הקישואין אף כאן יפה תקנו והוסיפו דבר המתקיים: 


lvr: 21
pgn: 153
dfh: b
trm: והיא מקיאה
txt:
<span class='five'>והיא מקיאה. </span>את הדבש שהיה בה ראשון אף אלו ע'י גזירתם גרמו לעבור דשמא לא יאמין את הנכרי והם לא התירו להוליכו פחות פחות מארבע ואדם אינו מעמיד עצמו על ממונו ואתי לאיתויי ד' אמות: 


lvr: 21
pgn: 153
dfh: b
trm: ורחמנא אמר לא תעשה כל מלאכה אתה ובהמתך
txt:
<span class='five'>ורחמנא אמר לא תעשה כל מלאכה אתה ובהמתך. </span>ואיזוהי סתם מלאכה העשויה על ידי שניהם זו היא שהיא טעונה והוא מחמר: 


lvr: 21
pgn: 153
dfh: b
trm: מניחו עליה כשהיא מהלכת
txt:
<span class='five'>מניחו עליה כשהיא מהלכת. </span>לאחר שנעקרה ללכת דלאו עקירה היא כדאמר בפ'ק <span class='mareimakom'>(דף ג.)</span> גבי הטעינו חברו אוכלין ומשקין וכיון דאדם לא מיחייב בה חטאת כי האי גוונא כאן מותר דהכא נמי מלאכה כתיב והא לאו מלאכה היא: 


lvr: 21
pgn: 153
dfh: b
trm: אי הכי אפילו על חברו
txt:
<span class='five'>אי הכי אפילו על חברו. </span>יכול לעשות כן כיון דלאו איסורא דאורייתא היא גבי כיס שרי: 


lvr: 21
pgn: 153
dfh: b
trm: כל שבגופו חייב חטאת
txt:
<span class='five'>כל שבגופו חייב חטאת. </span>כי עביד ליה איהו כוליה כגון מעביר ד' אמות ברה'ר אפי' עקרו מן הארץ דרך הליכתו חייב דהא איכא עקירת חפץ בידים ולא בעינן עמידה אלא בטעון ועומד מבעוד יום או כשהטעינו חבירו דלא עקר ליה להאי חפץ אבל הכא הא עקר ליה הלכך כי עביד ליה חבריה הוי ליה שנים שעשאוה ואסור מדרבנן ולא שריוה גבי כיס: 


lvr: 21
pgn: 153
dfh: b
trm: חדא דכתיב תורה אחת יהיה לכם וגו' עד דעביד מעשה בגופיה
txt:
<span class='five'>חדא דכתיב תורה אחת יהיה לכם וגו' עד דעביד מעשה בגופיה. </span>כדכתיב לעושה בשגגה והכא לא קא עביד מלאכה אלא דבור בעלמא שמנהיג בקול הרי דבשוגג אינו חייב קרבן: 


lvr: 21
pgn: 153
dfh: b
trm: ועוד
txt:
<span class='five'>ועוד. </span>דקאמרת נמי במזיד חייב סקילה קשיא דתנן בסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף נג.)</span> גבי נסקלים המחלל את השבת נסקל אם חללו בדבר שחייבים על שגגתו חטאת ועל זדונו סקילה: 


lvr: 21
pgn: 153
dfh: b
trm: ואליבא דר'ע
txt:
<span class='five'>ואליבא דר'ע. </span>דאמר דאורייתא נינהו והוי מחלל ומיהו אין חייבין לא על שגגתו חטאת כו': 


lvr: 21
pgn: 153
dfh: b
trm: אליבא דר' יוסי
txt:
<span class='five'>אליבא דר' יוסי. </span>דאמר בפרק כלל גדול <span class='mareimakom'>(לעיל דף ע.)</span> הבערה ללאו יצאת:  רב


lvr: 21
pgn: 154
dfh: a
trm: מי קתני
txt:
<span class='five'>מי קתני. </span>הך דיוקא דדייקינן הא אין חייב כו' דילמא הכי קאמר המחלל בדבר שחייבין על שגגתו חטאת [חייבים על זדונו סקילה] הא דבר שאין חייבים על שגגתו חטאת יש מהן שחייבין על זדונו סקילה ויש שאין חייבין ומאי ניהו דחייבין [על זדונו] סקילה ואין חייבין על שגגתו חטאת מחמר: ואמרי לה אבוה דרב מרי בר רחל ל'ג דאבוה דרב מרי איסור גיורא שמיה ומאן דגרס ליה גרס בתריה הכי להך לישנא בתרא קשיא הך דרב אכשריה לרב מרי בר רחל ומניה בפורסי דבבל והך מילתא במסכת יבמות היא <span class='mareimakom'>(דף מה:)</span> בפורסי בלע'ז מנשטר'ל הן שוטרים ואף על גב דאמר מר כל משימות שאתה משים לא יהו אלא מקרב אחיך האי כיון דאמו מישראל מקרב אחיך קרינן ביה: 


lvr: 21
pgn: 154
dfh: a
trm: לאזהרת מיתת בית דין
txt:
<span class='five'>לאזהרת מיתת בית דין. </span>דשאר מלאכות דשבת נמי מהאי קרא נפקא להו אזהרה הלכך לאזהרת מיתת בית דין ניתן דלא ענש מיתה אלא אם כן הזהיר הלכך עיקר אזהרתו למקום שיש בו מיתה אתאי ולא למלקות:  ואפי'


lvr: 21
pgn: 154
dfh: b
trm: ואפי' למ'ד דלוקין
txt:
<span class='five'>ואפי' למ'ד דלוקין. </span>במסכת מכות <span class='mareimakom'>(דף יג:)</span> הכא אפי' לאו ליכא דאי לאזהורי אמלאכה שעל ידו וע'י בהמתו אתא כגון מחמר ליכתוב לא תעשה כל מלאכה ובהמתך מאי אתה משמע אתה לבדך ובהמתך לבדה: 


lvr: 21
pgn: 154
dfh: b
trm: והאנן תנן נוטל את הכלים הניטלין
txt:
<span class='five'>והאנן תנן נוטל את הכלים הניטלין. </span>וכלי זכוכית ניטלין הן ולמה לי מתיר את החבלים: 


lvr: 21
pgn: 154
dfh: b
trm: והא מבטל כלי
txt:
<span class='five'>והא מבטל כלי. </span>כרים וכסתות כשמניחן תחת דבר שאין ניטל מבטלן מהיכנן דשוב לא יטלם משם ודמי לסותר: 


lvr: 21
pgn: 154
dfh: b
trm: בשליפי זוטרי
txt:
<span class='five'>בשליפי זוטרי. </span>משואות קטנים ששומט הכר מתחתיהם ונופלין על הכר השני וכן עד שמגיען לארץ: 


lvr: 21
pgn: 154
dfh: b
trm: עששיות של זכוכית
txt:
<span class='five'>עששיות של זכוכית. </span>מש'ש בלע'ז ואע'פ שהעששיות משתברין אלמא אסור להניח כרים וכסתות תחתיהן: 


lvr: 21
pgn: 154
dfh: b
trm: בכולסא
txt:
<span class='five'>בכולסא. </span>חתיכות רחבות של זכוכית שאינם כלים ועושין מהן חלונות וכיון דליכא פסידא בשבירתן וסופן להחתך בחתיכות קטנות לא שרו להביא כרים ולהניח תחתיהן: 


lvr: 21
pgn: 154
dfh: b
trm: מהו דתימא להפסד מועט נמי חששו
txt:
<span class='five'>מהו דתימא להפסד מועט נמי חששו. </span>ויביא כרים ויניח תחתיהם דהא ודאי אי אפשר בלא הפסד מועט שניצוצות ניתזין בשבירתן שאינם ראוין לכלום: 


lvr: 21
pgn: 154
dfh: b
trm: ויתיר החבלים ויפלו שקים
txt:
<span class='five'>ויתיר החבלים ויפלו שקים. </span>דהכי תנן במתניתין בדבר שאינו ניטל ומשני מצטרו זיקי נבקעים הנודות בנפילתן לארץ: 


lvr: 21
pgn: 154
dfh: b
trm: מטנפי
txt:
<span class='five'>מטנפי. </span>בדבר הנשפך עליהם וקא מבטל כלי מהיכנו דשוב אין ראויין לבו ביום לכלום: 


lvr: 21
pgn: 154
dfh: b
trm: קסבר
txt:
<span class='five'>קסבר. </span>ר'ג צער בעלי חיים דרבנן ופלוגתא היא באלו מציאות <span class='mareimakom'>(ב'מ לב:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 154
dfh: b
trm: קא משתמש מר בבעלי חיים
txt:
<span class='five'>קא משתמש מר בבעלי חיים. </span>ותנן <span class='mareimakom'>(ביצה דף לו.)</span> לא רוכבין על גבי בהמה וה'ה לכל תשמיש: 


lvr: 21
pgn: 154
dfh: b
trm: צדדין
txt:
<span class='five'>צדדין. </span>שאינו מרכיבו עליו אלא משפשפו על צדי גבו ואין זה דרך תשמישו ורבנן לא גזרו בה: 


lvr: 21
pgn: 154
dfh: b
trm: מאי לאו בחבר גוולקי
txt:
<span class='five'>מאי לאו בחבר גוולקי. </span>דהוו להו צדדין גוואלקי עשקנ'ס חבר גוואלקי שתים מחוברות יחד ברצועות ומרכיבין על החמור זו מכאן וזו מכאן וצריך לסלקן יחד וליקרב אצל החמור ומשפשף עצמו ונשען גופו בצדי החמור: 


lvr: 21
pgn: 154
dfh: b
trm: בחבר אגלווקי
txt:
<span class='five'>בחבר אגלווקי. </span>שתים שאין מחוברות יחד אלא על ידי טבעת מתכת שבראש הרצועה ובו מסמר קטן כעין שעושין לחבק שקורין צינגל'א שאינו צריך אלא למשוך מעט והמסמר יוצא והן מתנתקות זו מזו: 


lvr: 21
pgn: 154
dfh: b
trm: אי נמי בלכתא
txt:
<span class='five'>אי נמי בלכתא. </span>כעין שעושין לדרדור יין שיש בהן טבעות של חבל לכל אחד ואחד ומכניס טבעת בטבעת ונוטל עץ כפוף קטן ומכניסו בפנימי ושוב אינו יוצא מחברו וכשבא לסלקו מושך העץ אליו והן מתנתקין זה מזה ונופלין: 


lvr: 21
pgn: 154
dfh: b
trm: שתים בידי אדם ואחת באילן
txt:
<span class='five'>שתים בידי אדם ואחת באילן. </span>גבי סוכה תנן שכשירה בג' דפנות ואם עשה שתים כהלכתן והשלישי עשה באילן כשירה דפנות לא איכפת לן אם מחוברות הם וה'ה אם כולן נקבעות באילן והא דנקט שתים בידי אדם רבותא אשמועינן דאפילו הכי אין עולין לה לאכול ולישן באותה סוכה בי'ט מפני שסככה קשור בדופניה ונשען עליה והוא משתמש על סככה ונותן כליו ונמצא משתמש באילן כל כניסה דסוכה נקיט בלשון עלייה במסכת סוכה לפי שרובן עושין סוכותיהן בראש גגן דבכמה דוכתין תנן בה הכי אין מטריחין אותו לעלות אמר להם העלום לסוכה אבל מוריד הוא את הכלים וכן הרבה: 


lvr: 21
pgn: 154
dfh: b
trm: מאי לאו דחק ביה באילן
txt:
<span class='five'>מאי לאו דחק ביה באילן. </span>ואותיב ביה קנים של דפנות בנקבים שנקב הרבה בגופו של אילן וסיכך שוב על אותן דפנות ומ'מ אין כאן תשמיש אלא בצדי אילן: 


lvr: 21
pgn: 154
dfh: b
trm: דכפייה לאילן
txt:
<span class='five'>דכפייה לאילן. </span>לענפיו העליונים הטה לצד אילן אחר וכן של זה לזה וקשרן אלו עם אלו ומהן נעשה הדופן: 


lvr: 21
pgn: 154
dfh: b
trm:
ה'ג אלא מאי צדדין אסורין סוף סוף אמאי עולין לה בי'ט אלא התם בגווזא פרסכנא שאילן גופיה דופן בעלמא שווייה

txt:
<span class='five'>ה'ג אלא מאי צדדין אסורין סוף סוף אמאי עולין לה בי'ט אלא התם בגווזא פרסכנא שאילן גופיה דופן בעלמא שווייה. </span>גווזא פרסכנא אילן שענפים הרבה יוצאין מצדדין ומתפשטין לכאן ולכאן ושוינהו דופן בעלמא לסוכה ולא סמך הסכך עליהן ולהכי נקט גווזא פרסכנא ולא שבקיה כדקא ס'ד בדכפייה ולישני כגון דלא סמך הסכך עליה משום דכיון דדופן רביעי הוא שאינו צריך לסוכה דהא בג' כשירה והסכך נמי לא סמך עליה לא טרח למעבד לו דופן להכי אוקמא בגווזא פרסכנא וממילא הוא בלא טרחא: 


lvr: 21
pgn: 154
dfh: b
trm: מאי לאו בהא קמיפלגי כו'
txt:
<span class='five'>מאי לאו בהא קמיפלגי כו'. </span>וכגון דחק באילן ומותיב קנים בצדדין וסיכך עליהן דהוה ליה משתמש בצדדין כשמשתמשין על ידי סככה דאי לא בהא פליגי במאי מוקמא פלוגתייהו דהא כולי עלמא סברי אסור להשתמש באילן: 


lvr: 21
pgn: 154
dfh: b
trm: אמר אביי
txt:
<span class='five'>אמר אביי. </span>א'נ בהכי פליגי ליכא למימר דסבירא ליה (לת'ק ) צדדין מותרין דהני לאו צדדין נינהו אלא צדי צדדים שהקנים הנתונים בנקבים צדדין והסיכוך הנתון על גבן צדי צדדים ובצדי צדדים פליגי:  יתד


lvr: 21
pgn: 155
dfh: a
trm: למטה מי' טפחים
txt:
<span class='five'>למטה מי' טפחים. </span>אם הכלכלה בתוך י' לארץ עירובו עירוב דהוא ועירובו ברה'ר אבל למעלה מי' וסתם כלכלה רחבה ארבעה הויא לה כלכלה רשות היחיד והוא נתכוין לשבות ברשות הרבים ואינו יכול ליטלו שם ולאכלו וכיון דאינה סעודה הראויה לו אינו קונה שביתה על ידה: 


lvr: 21
pgn: 155
dfh: a
trm: טעמא דנעץ יתד
txt:
<span class='five'>טעמא דנעץ יתד. </span>דכי שקיל לעירובו משתמש בצדי צדדין אבל לא נעץ יתד אלא קשרה בצדי אילן לא: 


lvr: 21
pgn: 155
dfh: a
trm: הכא בכלכלה דחוקה
txt:
<span class='five'>הכא בכלכלה דחוקה. </span>שפיה צר וקצרה היא ומכניס ידו לתוכה בדוחק הלכך אי ממש הוה קטר לה בצדי אילן כי שקיל ליה לעירוביה מניד ליה לאילן הלכך כי איכא יתד הוא דשרי ואי לא לא: 


lvr: 21
pgn: 155
dfh: a
trm: האי דרגא דמדלא
txt:
<span class='five'>האי דרגא דמדלא. </span>סולם שעולין בו לסוכת נוצרים שעושין ע'ג קונדיסין גבוהין והיא סמוכה לאילן: 


lvr: 21
pgn: 155
dfh: a
trm: לא לינחיה
txt:
<span class='five'>לא לינחיה. </span>ראש הסולם אדיקלא לא יסמוך ראש הסולם לצד דקל דכי סליק משתמש בצדדין: 


lvr: 21
pgn: 155
dfh: a
trm: אלא לינחיה אגוואזי לבר מדיקלא
txt:
<span class='five'>אלא לינחיה אגוואזי לבר מדיקלא. </span>יתקע יתד בצדי האילן ויסמוך הסולם עליו דהוה ליה יתד צדדים וסולם צדי צדדין: 


lvr: 21
pgn: 155
dfh: a
trm: וכי סליק לא לינח כרעיה על היתד אלא אקניא
txt:
<span class='five'>וכי סליק לא לינח כרעיה על היתד אלא אקניא. </span>על שליבות הסולם או קנים היוצאים מהקונדיסין: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 155
dfh: a
trm: פקיעי עמיר
txt:
<span class='five'>פקיעי עמיר. </span>קשין של שבלים (שאותם) שאוגדים מתירין אותם שיהו נוחין לבהמה לאוכלה: 


lvr: 21
pgn: 155
dfh: a
trm: מפספסין
txt:
<span class='five'>מפספסין. </span>שכן דרך שמפזרים לבהמה העשבים ויפין לה לאוכלן שכשהן דחוקין מתחממין ואינה מריחה ריחה כל כך וקצה בהן: 


lvr: 21
pgn: 155
dfh: a
trm: רבי יהודה מתיר בחרובין לדקה
txt:
<span class='five'>רבי יהודה מתיר בחרובין לדקה. </span>ששיניה דקות וקשין לה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 155
dfh: a
trm: הן הן פקיעין הן הן כיפין
txt:
<span class='five'>הן הן פקיעין הן הן כיפין. </span>כולן קשין של שבלין הן מיהו פקיעין תרי שאינן קשורין אלא בשני ראשים: 


lvr: 21
pgn: 155
dfh: a
trm: זירין דארזא
txt:
<span class='five'>זירין דארזא. </span>ענפים לחין של ארז שמזרדין אותם ובעודם לחין ראויין לבהמה ורוב בני אדם מניחין אותם לעצים: 


lvr: 21
pgn: 155
dfh: a
trm: וה'ק מתירין פקיעי עמיר ומפספסין
txt:
<span class='five'>וה'ק מתירין פקיעי עמיר ומפספסין. </span>דכיון דמעיקרא אוכלא נינהו מותר לטרוח בהן להכשירם למתקן לה ואת הכיפין אף הן מתירין ומפספסין ואע'ג דנפיש טרחייהו אבל לא הזירין לא לפספס ולא להתיר דכיון דמעיקרא סתמייהו לאו אוכלא והשתא הוא דמשוי להו אוכלא ה'ל אולודי אוכלא בשבת: 


lvr: 21
pgn: 155
dfh: a
trm: מיטרח באוכלא
txt:
<span class='five'>מיטרח באוכלא. </span>בדבר שתחילתו אוכל קודם תיקון זה טרחינן ומכשרינן לייפותן לה: 


lvr: 21
pgn: 155
dfh: a
trm: הן הן פקיעין הן הן זירין
txt:
<span class='five'>הן הן פקיעין הן הן זירין. </span>שניהן בקשים של שבלים ומה שהתיר בזה התיר בזה ודקתני אבל לא הזירין אפספוס קאי: 


lvr: 21
pgn: 155
dfh: a
trm: וה'ק מתירין פקיעי עמיר
txt:
<span class='five'>וה'ק מתירין פקיעי עמיר. </span>דכל זמן שהוא קשור לאו אוכלא הוא ומתירו לשוויי אוכלא ומשום צער בהמה שרי אבל פספוס לא דסגי ליה בהתרה ואיתעביד אוכלא ופספוסיה לתענוג בעלמא הוא ומטרח באוכל בדבר שהוא כבר אוכל בלא תיקון זה לא טרחינן ומפספסין את הכיפין דארזא דבלאו פספוס לא הוי אוכלא אבל לא את הזירין לפספס אלא להתיר שלשה אוגדיהן בפקיעין דהתרת אוגדיהן שוויי אוכלא הוא: 


lvr: 21
pgn: 155
dfh: a
trm: דרכיכי
txt:
<span class='five'>דרכיכי. </span>כגון חרובין לחין דראויין למאכל בהמה בלא ריסוק וריסוק דידהו לתענוג בעלמא: 


lvr: 21
pgn: 155
dfh: a
trm: אי אמרת בשלמא
txt:
<span class='five'>אי אמרת בשלמא. </span>שמע רבי יהודה לת'ק דאמר מיטרח באוכלין אסור ואין מרסקין ברכיכי קאמר אבל שוויי אוכלא שרי היינו דקאמר ליה רבי יהודה חרובין לדקה לית לן למיסר דשווי אוכלא הוא ואע'ג דרכיכי אלא אי אמרת קסבר ת'ק מיטרח באוכלא שרי שווי אוכלא אסור ואין מרסקין דקאמר בדאקושי קאמר דשויי אוכלא הוי: 


lvr: 21
pgn: 155
dfh: a
trm: רבי יהודה מתיר בחרובין לדקה
txt:
<span class='five'>רבי יהודה מתיר בחרובין לדקה. </span>בתמיה הא כל שכן דלגסה למיטרח באוכלא הוא ושרי הכי ה'ל למיתני ור' יהודה מתיר בחרובין לגסה דהוה ליה מיטרח באוכלא והא ליכא למימר דר' יהודה מפיך דשויי אוכלא שרי מיטרח באוכלא אסיר דהא ת'ק בדאקושי קאמר וגבי גסה נמי שוויי אוכלא הוא וה'ל למיתני ורבי יהודה מתיר סתמא בין דקה בין גסה ועוד הוה ליה למישרי נמי זירין להתיר ולפספס דשוויי אוכלא נמי הוא: 


lvr: 21
pgn: 155
dfh: a
trm: והא מדקתני רישא בין דקה בין גסה שמע מינה דקה ממש
txt:
<span class='five'>והא מדקתני רישא בין דקה בין גסה שמע מינה דקה ממש. </span>ורבי יהודה את'ק קאי:  את


lvr: 21
pgn: 155
dfh: b
trm: תבן בתיבנא סריא
txt:
<span class='five'>תבן בתיבנא סריא. </span>דלא חזיא והשתא משוי לה אוכלא והאי סריא לאו סריא לגמרי דההיא לטינא קיימא ואסורה לטלטל: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 155
dfh: b
trm: אין אובסין
txt:
<span class='five'>אין אובסין. </span>מאכילין אותו הרבה על כרחו ותוחבין לו בגרונו ובגמרא מפרש לשון אובסין עושין לה כמין אבוס בתוך מעיה: 


lvr: 21
pgn: 155
dfh: b
trm: ולא דורסין
txt:
<span class='five'>ולא דורסין. </span>שדורס לה בתוך גרונה את השעורין ומיהו לא הוי כל כך כמו אובסין: 


lvr: 21
pgn: 155
dfh: b
trm: אין נותנין מים לפני דבורים
txt:
<span class='five'>אין נותנין מים לפני דבורים. </span>מפרש טעמא בגמרא אי משום דאין מזונותיהן עליו שיוצאין ואוכלין בשדה אי משום דמיא באגמא שכיח להו: 


lvr: 21
pgn: 155
dfh: b
trm: הרדיסאות
txt:
<span class='five'>הרדיסאות. </span>על שם מקומן וניזונין בתוך הבית: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 155
dfh: b
trm: אלא לאו כו'
txt:
<span class='five'>אלא לאו כו'. </span>ומדמהלקטין דמתניתין למקום שאינה יכולה להחזיר נמי שרי שמע מינה מלעיטין דעגלים וגמלים למקום שאינה יכולה להחזיר ושרי אלא דגבי בהמה קרי ליה הלעטה וגבי עופות קרי ליה הילקוט ועל כרחך אין מאמירין דקאסר בכלי הוא: 


lvr: 21
pgn: 155
dfh: b
trm: כמה תשהה במעיו
txt:
<span class='five'>כמה תשהה במעיו. </span>דהכלב שאכל בשר מת ומת הכלב בבית תוך ג' ימים מטמא באהל אבל בחייו לא מטמא דטומאה בלועה בבעלי חיים לא מיטמא כדאמר בבהמה המקשה <span class='mareimakom'>(חולין דף עא:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 155
dfh: b
trm: משח אודניה
txt:
<span class='five'>משח אודניה. </span>מעט כמות אוזנו וחוטרא בתריה יכהו במקל מיד שלא יהא מרגילו אצלו: 


lvr: 21
pgn: 155
dfh: b
trm: ומאכילה כרשינין ומים בבת אחת
txt:
<span class='five'>ומאכילה כרשינין ומים בבת אחת. </span>והמים מבליעין הכרשינין לתוך בית בליעתה על כרחה: 


lvr: 21
pgn: 155
dfh: b
trm: מאכילה מעומד
txt:
<span class='five'>מאכילה מעומד. </span>נותן לתוך פיה וכל זמן שאינו מרביצה אינו יכול לתחוב כל כך ויכול להחזירה: 


lvr: 21
pgn: 155
dfh: b
trm: קלי
txt:
<span class='five'>קלי. </span>קמח של תבואה שנתייבשה כשהן קליות בתנור ואותו קמח לעולם מתוק והוא קמחא דאבשונא ועושין ממנו שתיתא משמן ומים ומלח שמערבין בו:  רבי


lvr: 21
pgn: 156
dfh: a
trm: רבי יוסי בר יהודה היא
txt:
<span class='five'>רבי יוסי בר יהודה היא. </span>(דאי רבי לא מהני ליה שינוי דמנתינת מים מיחייב אפילו במידי דלאו בר גיבול כדאמרינן גבי מורסן אבל לרבי יוסי בר יהודה) דאמר עד שיגבל הכא גובלין כלאחר יד כדמפרש ואזיל והנ'מ הוא דקא משני: 


lvr: 21
pgn: 156
dfh: a
trm: ושותים זיתום המצרי
txt:
<span class='five'>ושותים זיתום המצרי. </span>דבלאו רפואה נמי משקה הוא דתנן כל המשקין שותה אדם לרפואה <span class='mareimakom'>(לעיל דף קט:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 156
dfh: a
trm: חדא קמי חדא
txt:
<span class='five'>חדא קמי חדא. </span>מילתא באפי נפשה היא חדא מדה שרגילין לתת לפני בהמה מותר לתת לפניה בשבת וכן תרתי קמי תרתי האוכלות באבוס אחד: 


lvr: 21
pgn: 156
dfh: a
trm: אבל תלתא קמי תרתי
txt:
<span class='five'>אבל תלתא קמי תרתי. </span>הואיל ובחול לא יהיב להו כי האי הוי טרחא דלא צריך וכ'ש תרתי קמי חדא: 


lvr: 21
pgn: 156
dfh: a
trm: אמרית קמיה רבי
txt:
<span class='five'>אמרית קמיה רבי. </span>רבי לוי משתעי דהוא אמר קדם רבי על הנך אינשי דגבלין שתיתא: 


lvr: 21
pgn: 156
dfh: a
trm: מדר' יוסי בר יהודה
txt:
<span class='five'>מדר' יוסי בר יהודה. </span>בר פלוגתיה דהוה שרי לעיל אף בעבה ועל ידי שינוי והיו נוהגין כמותו: 


lvr: 21
pgn: 156
dfh: a
trm: יהא גבר ולא חדא ביה
txt:
<span class='five'>יהא גבר ולא חדא ביה. </span>יהא אדם שלם במדה אחת יהא ולא אחת בו ממדה אחרת ולקמן מפרש לה ואזיל: 


lvr: 21
pgn: 156
dfh: a
trm: והוא ריש גנבי
txt:
<span class='five'>והוא ריש גנבי. </span>דמאן דבחד בשבא יהא ראש כמו שהיום ראש למעשה בראשית מיהו שמע מינה דנולדים בו צדיקים ורשעים: 


lvr: 21
pgn: 156
dfh: a
trm: דאיברו ביה עשבים
txt:
<span class='five'>דאיברו ביה עשבים. </span>דכתי' <span class='mareimakom'>(בראשית א) </span> תדשא הארץ והוא דבר שפרה ורבה מאד וממהר לגדל ולצמוח דהוא ענין פריצות אשווי'א בלע'ז [ל'א] דלא כתיב למינהו בעשבים בצוויים (ועוד) שיוצאין בערבוביא ויונקין זו מזו: 


lvr: 21
pgn: 156
dfh: a
trm: וקדישא רבה יתקרי
txt:
<span class='five'>וקדישא רבה יתקרי. </span>שיהא פרוש וקדוש דכתיב <span class='mareimakom'>(שמות כ) </span> ויקדשהו: 


lvr: 21
pgn: 156
dfh: a
trm: מזל שעה
txt:
<span class='five'>מזל שעה. </span>ז' מזלות הן המשמשין את השעות חנכ'ל שצ'ם חמה היינו חמה ממש והוא אחד מן המזלות וכן לבנה והשאר הוויין כוכבים: 


lvr: 21
pgn: 156
dfh: a
trm: ורזוהי גליין
txt:
<span class='five'>ורזוהי גליין. </span>אין לו רשות לכסות סודו ונסתרותיו אלא כשמש הזה שהוא פומבי לכל: 


lvr: 21
pgn: 156
dfh: a
trm: מזל כוכב
txt:
<span class='five'>מזל כוכב. </span>הוא סופר של מזל חמה לכתוב דרך הילוכו ותקופותיו ומצוי אצלו תמיד: 


lvr: 21
pgn: 156
dfh: a
trm: מזל מחכים
txt:
<span class='five'>מזל מחכים. </span>לפי המזל היא החכמה כדאמר דבחמה נהיר וחכים ויש מזל לישראל שאין תפלה וצדקה משנה את המזל: 


lvr: 21
pgn: 156
dfh: b
trm: מרמינן בהדדי
txt:
<span class='five'>מרמינן בהדדי. </span>מטילין פת [לסל] לכל החבורה כאחד ואוכלין יחד והאחד גובה מכולן: 


lvr: 21
pgn: 156
dfh: b
trm: קיבורא
txt:
<span class='five'>קיבורא. </span>אשכול תמרים והדקל לא שלו היה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 156
dfh: b
trm: ואת הנבלה
txt:
<span class='five'>ואת הנבלה. </span>שנתנבלה היום ובין השמשות היתה עומדת לאדם ואפ'ה מחתכין: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 156
dfh: b
trm: מדכרכי דזוזי
txt:
<span class='five'>מדכרכי דזוזי. </span>מחצלות העשויות לספינות לכסות פרקמטיא שבתוכן. זוזי ספינות בלשון ארמי כך מצאתי בתשובת הגאונים: 


lvr: 21
pgn: 156
dfh: b
trm: תרגמא זעירי
txt:
<span class='five'>תרגמא זעירי. </span>במסכת ביצה בבהמת קדשים דאסורה בהנאה ולא חזיא לכלבים הא דחולין שפיר דמי להאכילה לכלבים:  אין


lvr: 21
pgn: 157
dfh: a
trm: ולא מן קורה
txt:
<span class='five'>ולא מן קורה. </span>הישנה שנשברה היום ומהשתא להסקה קיימא ואפ'ה אסור הואיל ובין השמשות לא איתכן להכי: 


lvr: 21
pgn: 157
dfh: a
trm: אבל לא בעצים שבמוקצה
txt:
<span class='five'>אבל לא בעצים שבמוקצה. </span>שהניחם ברחבה שאחורי ביתו והקצם לימות הסתיו. מוקצה רחבה שאחורי בתים שהקצה אחורי ביתו להכניס שם דבר לאוצר: 


lvr: 21
pgn: 157
dfh: a
trm: מדבריות. </span>שרועות באפר תמיד ולנות בתוך התחום: <span class='five'>סתמא אחרינא
txt:
<span class='five'>מדבריות.  </span>שרועות באפר תמיד ולנות בתוך התחום: <span class='five'>סתמא אחרינא. </span>בית הלל חשיב כסתמא: 


lvr: 21
pgn: 157
dfh: a
trm: חוץ מן המסר הגדול
txt:
<span class='five'>חוץ מן המסר הגדול. </span>מגירה שהיא לאומנין לקוץ בה עצים ומוקצה מחמת חסרון כיס הוא שלא ישתברו חריצים שהוא עשוי כסכין מלא פגימות: 


lvr: 21
pgn: 157
dfh: a
trm: ויתד של מחרישה
txt:
<span class='five'>ויתד של מחרישה. </span>החופר את הקרקע קולטר'א בלע'ז: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 157
dfh: a
trm: ופוקקין את המאור
txt:
<span class='five'>ופוקקין את המאור. </span>כרבנן דאמרי <span class='mareimakom'>(לעיל דף קכה:)</span> פוקקין פקק החלון: 


lvr: 21
pgn: 157
dfh: a
trm: בטפיח
txt:
<span class='five'>בטפיח. </span>פך של חרס וחבירו בפי'ז <span class='mareimakom'>(דף קכה:)</span> זמורה שהיא קשורה בטפיח ממלאין בה בשבת: 


lvr: 21
pgn: 157
dfh: a
trm: איבעיא להו הפרה
txt:
<span class='five'>איבעיא להו הפרה. </span>דמתניתין בין לצורך [בין שלא לצורך] השבת דגבי הפרה ביום שמעו כתיב <span class='mareimakom'>(במדבר ל) </span> ואם לא מיפר האידנא שוב אינו מיפר: 


lvr: 21
pgn: 157
dfh: a
trm: ושאלה לצורך אין שלא לצורך לא
txt:
<span class='five'>ושאלה לצורך אין שלא לצורך לא. </span>דיכול לישאל למחר ומשום הכי מפליג להו מהדדי ולא קתני מפירין ונשאלין לנדרים שהן לצורך השבת דלא קאי לצורך אלא אשאלה: 


lvr: 21
pgn: 157
dfh: a
trm: הכי גרסי' ל'א איבעיא להו <span class='mareimakom'>(במסכת נדרים דף עז.)</span> לצורך אתרוייהו קאי
txt:
<span class='five'>הכי גרסי' ל'א איבעיא להו <span class='mareimakom'>(במסכת נדרים דף עז.)</span> לצורך אתרוייהו קאי. </span>אהפרה ואשאלה אבל הפרה שלא לצורך לא אלמא הפרת נדרים מעת לעת וזה ששמע בשבת יכול להפר משתחשך בתוך מעת לעת של שמיעה הלכך שלא לצורך לא שרינן בשבת: 


lvr: 21
pgn: 157
dfh: a
trm: כל היום
txt:
<span class='five'>כל היום. </span>עד שתחשך ותו לא ואפילו שמע סמוך לחשיכה הלכך אפי' שלא לצורך שאם לא יפר עכשיו לא יפר עוד: 


lvr: 21
pgn: 157
dfh: a
trm: לצורך השבת
txt:
<span class='five'>לצורך השבת. </span>אלמא הפרת נדרים מעת לעת של שמיעה הלכך שלא לצורך לא מדלא שרי אלא לצורך: 


lvr: 21
pgn: 157
dfh: b
trm: וגיגית סדוקה מונחת על גביו
txt:
<span class='five'>וגיגית סדוקה מונחת על גביו. </span>והמת מוטל בהילקטי תחת הגיגית [כנגד] הסדק ולפני מות המת פקקו בשבת המאור בטפיח שמא אין בסדק הגיגית פותח טפח ונמצא המת מוטל באהל שאין לו מקום לצאת דרך מעלה וחור שבין שני בתים מכניס את הטומאה לצד שני במלא אגרוף לפיכך סתמוהו בכלי חרס וגבו כנגד ההילקט וכלי חרס אינו מטמא מגבו וחוצץ: 


lvr: 21
pgn: 157
dfh: b
trm: בגמי לידע
txt:
<span class='five'>בגמי לידע. </span>אם תכנס בסדק הגיגית ובמסכת אהלות <span class='mareimakom'>(פ'י)</span> שנינו (דאין) חילוק בארובה שבתוך הבית וטומאה מקצתה כנגד ארובה ומקצתה בתוך הבית בין יש בארובה פותח טפח לאין בארובה פותח טפח ואני לא יכולתי להבין בו ולהכי נקט גמי שראוי למאכל בהמה ולא מיבטל ליה להיות קשר של קיימא דמנתק כשיבש: 


lvr: 21
pgn: 157
dfh: b
trm: מתעסק
txt:
<span class='five'>מתעסק. </span>שלא לצורך אלא לאיעסוקי בעלמא:  הדרן עלך מי שהחשיך וסליקא לה מסכת שבת


