# rshbvl

lvr: 21
pgn: 2
dfh: a
trm: יציאות השבת
txt:
<span class='five'>יציאות השבת. </span>הוצאות שמרשות לרשות האמורות לשבת ובגמ' מפרש דהכנסות נמי קא קרי יציאות הואיל ומוציא מרשות לרשות: 


lvr: 21
pgn: 2
dfh: a
trm: שתים שהן ארבע בפנים
txt:
<span class='five'>שתים שהן ארבע בפנים. </span>לאותן העומדים בפנים שתים מן התורה הוצאה והכנסה דבע'ה ובפ' הזורק <span class='mareimakom'>(לקמן צו:)</span> ברישיה נפקא לן מויצו משה ויעבירו קול במחנה וגו' לא תפיקו מרה'י לר'ה להביא נדבה למחנה לויה ויום השבת היה כדיליף התם ועל שתים אלו חייב חטאת על שגגתו ועל זדונו כרת ועל התראתו סקילה וכן בכל מלאכת שבת: 


lvr: 21
pgn: 2
dfh: a
trm: שהן ארבע
txt:
<span class='five'>שהן ארבע. </span>מדבריהם הוסיפו שתים לאסור לכתחלה ואם עשה פטור ולקמן מפרש להו ואזיל: 


lvr: 21
pgn: 2
dfh: a
trm: ושתים שהן ד' בחוץ
txt:
<span class='five'>ושתים שהן ד' בחוץ. </span>שתים מן התורה הוצאה והכנסה דעני העומד בחוץ ושתים מדבריהם כשהמלאכה נעשית על ידי שנים זה עוקר וזה מניח לכתחלה אסור ואם עשה פטור כדיליף בגמרא <span class='mareimakom'>(דף ג.)</span> שנים שעשאוה פטורים: 


lvr: 21
pgn: 2
dfh: a
trm: או שנטל מתוכה והוציא
txt:
<span class='five'>או שנטל מתוכה והוציא. </span>החפץ והניח בר'ה דעביד ליה עקירה [ברה'י] והנחה [ברה'ר]: 


lvr: 21
pgn: 2
dfh: a
trm: ובעל הבית פטור
txt:
<span class='five'>ובעל הבית פטור. </span>פטור לגמרי ואפי' לכתחלה מותר דהא לאו מידי עבד והכי מפרש בגמ' <span class='mareimakom'>(דף ג.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 2
dfh: a
trm: פשט העני את כו'
txt:
<span class='five'>פשט העני את כו'. </span>דעביד ליה עקירה ונטל בעה'ב מתוכה והניח בפנים ועביד ליה בעל הבית הנחה: 


lvr: 21
pgn: 2
dfh: a
trm: שניהם פטורין
txt:
<span class='five'>שניהם פטורין. </span>שלא עשה האחד מלאכה שלימה אבל אסורין לעשות כן לכתחלה שמא יבואו כל אחד ואחד לעשות מלאכה שלימה בשבת הרי שתים מדבריהם אחת לעני בחוץ ואחת לבע'ה בפנים וא'ת שנים הן לכל אחד ואחד עקירה לעני ועקירה לבע'ה הנחה לעני והנחה לבע'ה לקמן פריך לה ומשני דלא חשיב אלא עקירות שהן תחלת המלאכה ואיכא למימר שמא יגמרנה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 2
dfh: a
trm: שבועות שתים
txt:
<span class='five'>שבועות שתים. </span>שבועות של ביטוי להרע או להיטיב שתים הן להתחייב עליהן קרבן עולה ויורד האמור בפרשה <span class='mareimakom'>(ויקרא ה) </span> דנפקי מלהרע או להטיב דמשמע להבא אוכל ולא אוכל: 


lvr: 21
pgn: 2
dfh: a
trm: שהן ארבע
txt:
<span class='five'>שהן ארבע. </span>יש לך לרבות עוד שתים מריבוי הכתוב לכל אשר יבטא האדם לרבות לשעבר אכלתי ולא אכל לא אכלתי ואכל:  ידיעות


lvr: 21
pgn: 2
dfh: b
trm: ידיעות הטומאה
txt:
<span class='five'>ידיעות הטומאה. </span>האמורות בקרבן עולה ויורד <span class='mareimakom'>(ויקרא ה) </span> או נפש כי תגע וגו' ואמרינן במס' שבועות <span class='mareimakom'>(פ'א דף ז ע'ב)</span> שאין הכתוב מדבר אלא בטומאת מקדש וקדשיו שלאחר שנטמא אכל קודש או נכנס למקדש וילפינן התם <span class='mareimakom'>(דף ד.)</span> שאינו מתחייב אלא בידיעה תחלה וידיעה בסוף והעלם בינתיים כגון שידע שנטמא ונעלם ממנו טומאה ואכל קדש ומשאכל ידע שאכלו בטומאה שתים הן ממשמעות הכתוב <span class='mareimakom'>(שם)</span> ונעלם ממנו והוא טמא משמע שנעלם ממנו טומאה אבל זכור הוא שאכל קדש ושזה מקדש הרי שתים העלם טומאה לגבי קדש והעלם טומאה לגבי מקדש: 


lvr: 21
pgn: 2
dfh: b
trm: שהן ארבע
txt:
<span class='five'>שהן ארבע. </span>יש לך לרבות עוד שתים מריבוי ונעלם ונעלם ב' פעמים לרבות את הזכור לטומאה אבל נעלם ממנו קדש כסבור שחולין הן או נעלם ממנו מקדש: 


lvr: 21
pgn: 2
dfh: b
trm: שהן ארבע
txt:
<span class='five'>שהן ארבע. </span>מריבוי ספחת שהוא משמע טפילה כמו ספחני נא אל אחת וגו' <span class='mareimakom'>(שמואל א ב) </span> מרבה טפילה לזו ולזו תולדה לשאת ותולדה לבהרת ושנו חכמים בהרת עזה כשלג שניה לה כסיד ההיכל שאת כצמר לבן שניה לה כקרום ביצה מראה לשון זכר הוא משום הכי תני שנים שהן ד': 


lvr: 21
pgn: 2
dfh: b
trm: תני אבות ותולדות
txt:
<span class='five'>תני אבות ותולדות. </span>יציאות והכנסות שהיציאות אבות הן דמויעבירו קול במחנה <span class='mareimakom'>(שמות לו) </span> לא משמע אלא הוצאות אלא מסברא אמרינן <span class='mareimakom'>(בריש הזורק דף צו:)</span> מכדי מרשות לרשות קפיד קרא מה לי אפוקי מה לי עיולי: 


lvr: 21
pgn: 2
dfh: b
trm: מהן לחיוב ומהן לפטור
txt:
<span class='five'>מהן לחיוב ומהן לפטור. </span>יציאות דעני ודבעל הבית לחיוב ויציאות שתים של פטור שתי עקירות של הוצאה כגון פשט בעל הבית ידו מלאה לחוץ ונטל עני מתוכה הרי פטור של בעל הבית דקחשיב ליה תנא דמתני' וכגון פשט העני ידו ריקנית לפנים ונתן בעל הבית לתוכה הרי פטור שני של הוצאה <span class='mareimakom'>(ס'א של עני)</span> שהוא אסור לכתחלה דגזרינן שמא יעשה הנחה על עקירתו והיינו שהן ד' דקתני התם: 


lvr: 21
pgn: 2
dfh: b
trm: הא דומיא דמראות נגעים קתני לה מה התם כולהו לחיובא
txt:
<span class='five'>הא דומיא דמראות נגעים קתני לה מה התם כולהו לחיובא. </span>שבאיזו מהן שנטמא בה ונכנס למקדש חייב ולהכי פריך ממראות נגעים דאילו שבועות וידיעות פלוגתא היא דאיכא מ'ד בשבועות <span class='mareimakom'>(דף כה.)</span> אינו חייב אלא על העתיד לבא ובידיעות נמי איכא למ'ד <span class='mareimakom'>(שם דף יד:)</span> אינו חייב אלא על העלם טומאה: 


lvr: 21
pgn: 2
dfh: b
trm: חיובי תני
txt:
<span class='five'>חיובי תני. </span>כדמפרש לקמיה ב' הוצאות וב' הכנסות וכולן לחיוב ביחיד שעשאם עני לבדו או בע'ה לבדו: 


lvr: 21
pgn: 2
dfh: b
trm: חיובי מאי נינהו יציאות
txt:
<span class='five'>חיובי מאי נינהו יציאות. </span>כלומר יציאות קתני דמשמע הוצאה לכך מתמה הי מחיובי קתני ע'כ יציאות לחודייהו ותרתי הוא דהויין ומשני הכנסות נמי קתני בהדייהו: 


lvr: 21
pgn: 2
dfh: b
trm: מי לא עסקינן כו'
txt:
<span class='five'>מי לא עסקינן כו'. </span>דהא ע'כ אהכנסה נמי חייב כדקתני מתני' העני חייב וקתני המוציא: 


lvr: 21
pgn: 2
dfh: b
trm: דקתני יציאות
txt:
<span class='five'>דקתני יציאות. </span>ועל כרחיך לא מצית מפרש לה דיציאות לחודייהו קאמר ומאי שהן ארבע חיובי ופטורי דהא מפרש הכנסה ברישא דקתני כיצד פשט העני את ידו לפנים דהיינו הכנסה וקתני לה בפירושא דיציאות אלמא הכנסה נמי קרי לה הוצאה: 


lvr: 21
pgn: 2
dfh: b
trm: רבא אמר
txt:
<span class='five'>רבא אמר. </span>דקשיא לך לישנא דיציאה בין הכא בין התם רשויות קתני רשויות שתים רשות היחיד ורשות הרבים שהן ארבע בפנים כו' כלומר ועל ידיהן יש לך ארבע איסורין בפנים וכנגדן בחוץ ומהן לחיוב ומהן לפטור וההיא דשבועות כולהו לחיובא כדאוקימנא: 


lvr: 21
pgn: 2
dfh: b
trm: תרתי סרי הויין
txt:
<span class='five'>תרתי סרי הויין. </span>ארבעה חיובי ותמניא פטורי שתי עקירות לעני בלא הנחה ושתי הנחות בלא עקירה וכן לבעל הבית כגון פשט העני את ידו מליאה לפנים ונטל בעל הבית מתוכה הרי עקירה לעני והנחה לבעל הבית או שנתן לתוכה והוציא הרי עקירה לבעל הבית והנחה לעני וכן פשט בעל הבית כו' כדקתני לה: 


lvr: 21
pgn: 2
dfh: b
trm: שיתסרי הויין
txt:
<span class='five'>שיתסרי הויין. </span>דאיכא למיחשב נמי הנך פטורי דמיתנו גבי חיובי העני חייב ובעל הבית פטור וכן בעל הבית חייב והעני פטור:  בבא


lvr: 21
pgn: 3
dfh: a
trm: בבא דרישא
txt:
<span class='five'>בבא דרישא. </span>העני חייב ובעל הבית פטור ובעל הבית חייב והעני פטור דפטור מחטאת ומותר לכתחלה דהא לאו עקירה עבד ולא הנחה עבד [שהאחר] הניחה בידו: 


lvr: 21
pgn: 3
dfh: a
trm: צידת צבי וצידת נחש ומפיס מורסא
txt:
<span class='five'>צידת צבי וצידת נחש ומפיס מורסא. </span>כולהו בפ' ר'א אומר האורג בסיפיה והתם מפרש טעמייהו מנא ליה בהו דפטור ומותר: 


lvr: 21
pgn: 3
dfh: a
trm: כי איצטריכא ליה
txt:
<span class='five'>כי איצטריכא ליה. </span>לאשמעינן דפטור ומותר בהנך דאית בהו מעשה כגון הני תלת ותו ליכא: 


lvr: 21
pgn: 3
dfh: a
trm: פטורי דאתי בהו לידי חיוב חטאת
txt:
<span class='five'>פטורי דאתי בהו לידי חיוב חטאת. </span>כגון עקירות שהן תחלת המלאכה דאיכא למגזר דילמא גמר לה אבל הנחות לא מצי למיתי לידי חיוב חטאת דהא ליכא עקירה גבי האי וארבע דקתני בכל חד תרתי דחיובא ועקירה דפטורא דתרתי נינהו פשט העני ידו מלאה לפנים הא חדא או שנתן לתוכה בע'ה וידו של עני היתה ריקנית הא תרתי וכן באידך ורבותי' אומרים פשיטות יד לפנים  [לגבי שניהם] בין מלאה בין ריקנית היא תחלת המעשה וההוא הוא דקחשיב דהוו להו תרתי בעני ותרתי בבע'ה כל חיוב ופטור במסכת שבת בחטאת קאי ובשוגג: 


lvr: 21
pgn: 3
dfh: a
trm: אוכלין ומשקין
txt:
<span class='five'>אוכלין ומשקין. </span>אורחא דמילתא נקט דבר הצריך לשבת ודרך בני אדם להתעסק בהן בשבת: 


lvr: 21
pgn: 3
dfh: a
trm: ואינו דומה לידו
txt:
<span class='five'>ואינו דומה לידו. </span>הפשוטה לפנים וגופו לחוץ ונתן בע'ה לתוכה דפטר ביה תנא דמתני' אף לעני שהוציאה: 


lvr: 21
pgn: 3
dfh: a
trm: גופו נייח
txt:
<span class='five'>גופו נייח. </span>ע'ג קרקע והויא עקירה. ל'א ידו בתר גופו גרירא ל'ג דיתירא היא:  בר


lvr: 21
pgn: 3
dfh: b
trm: מבעוד יום
txt:
<span class='five'>מבעוד יום. </span>דהיינו דומיא דהטעינו חברו בשבת דהכא והכא ליכא עקירה דאיסור גביה: 


lvr: 21
pgn: 3
dfh: b
trm: אמר אביי פשיטא לי
txt:
<span class='five'>אמר אביי פשיטא לי. </span>ממתניתין דידו של אדם הפשוטה לרשות אחרת אינה נזרקת אחר גופו לגמרי להיות כרשות שהוא עומד בה בין שהוא רשות היחיד בין שהוא רשות הרבים: 


lvr: 21
pgn: 3
dfh: b
trm: בעי אביי
txt:
<span class='five'>בעי אביי. </span>השתא דחזינן דלאו בתר גופו שדינן לה לענין איחיובי מדאורייתא אלמא איפלוג רשותא מי אחמור עלה רבנן למיהוי כרמלית דהיכא דהושיט ידו מלאה לרשות אחרת לא יחזירנה אצלו ותהא כך פשוטה עד שתחשך דכיון דלאו בתר גופו גרירא נעשית לה רשות אחרת מדרבנן דגזור רשות מדבריהם לשבת שאסור להכניס ולהוציא ממנו לרה'י ולרה'ר ושמו כרמלית כדתניא בפרקין <span class='mareimakom'>(דף ו.)</span> ד' רשויות לשבת כרמלית לשון יערו וכרמלו שאינו לא הילוך תמיד לרבים ולא תשמיש רה'י: 


lvr: 21
pgn: 3
dfh: b
trm: למעלה מי'
txt:
<span class='five'>למעלה מי'. </span>דאויר מקום פטור הוא כדתנן בהזורק <span class='mareimakom'>(לקמן ק.)</span> הזורק ד'א בכותל למעלה מי' טפחים כזורק באויר ופטור דלא הוי רה'ר למעלה מי' הלכך לא קנסוה דלאו איסורא עביד: 


lvr: 21
pgn: 3
dfh: b
trm: ואיבעית אימא אידי ואידי למטה מי' טפחים ולאו ככרמלית דמיא
txt:
<span class='five'>ואיבעית אימא אידי ואידי למטה מי' טפחים ולאו ככרמלית דמיא. </span>למהוי רשות לעצמה: 


lvr: 21
pgn: 3
dfh: b
trm: כאן מבע'י
txt:
<span class='five'>כאן מבע'י. </span>הושיטה מבע'י מחזירה משתחשך דלאו רשות לעצמה היא אלא בתר גופו גרירא: 


lvr: 21
pgn: 3
dfh: b
trm: כאן משתחשך
txt:
<span class='five'>כאן משתחשך. </span>הושיטה משחשיכה קנסוה ולא שתהא רשות לעצמה דא'כ אף מבעוד יום מיתסרא אלא קנסא בעלמא: 


lvr: 21
pgn: 3
dfh: b
trm: מבע'י דאי שדי ליה
txt:
<span class='five'>מבע'י דאי שדי ליה. </span>כלומר היכא דהושיטה מבעוד יום שאם תאסרנה להחזירה וישליך מידו החפץ כדי להקל טרחו לא אתי לידי חיוב חטאת דלא הוי עקירה בשבת אלא הנחה לחודיה ואיסורא דרבנן הוא דאיכא דעשה מקצתה וכדתנן שניהן פטורין אבל אסורין קנסוה רבנן שלא יחזירנה אבל היכא דהושיטה משחשכה דאי שדי ליה מידו על ידי קנס שתאסרנו להחזירה נמצא מתחייב חטאת אם שוגג הוא דעביד ליה עקירה והנחה לא קנסוה רבנן דמוטב שלא נקנסנו משנגרום לבא לידי חילול שבת דאורייתא ומדלא חיישת להכי תפשוט בעיא דרב ביבי דלא נמנעו חכמים מלהעמיד דבריהם מפני חשש שמא לא יעמוד האדם בהם ויעשה איסור חמור: 


lvr: 21
pgn: 3
dfh: b
trm: הדביק פת בתנור
txt:
<span class='five'>הדביק פת בתנור. </span>בשבת בשוגג ונזכר שהוא שבת קודם שתאפה וקיימא לן <span class='mareimakom'>(לקמן דף קיז:)</span> דרדיית הפת שבות היא שהיא חכמה ואינה מלאכה: 


lvr: 21
pgn: 3
dfh: b
trm: התירו לו
txt:
<span class='five'>התירו לו. </span>את האיסור מדבריהם וירדנה קודם שתאפה ויתחייב משום אופה שהוא אב מלאכה או לא התירו לרדותה ולהוציאה מן התנור: 


lvr: 21
pgn: 3
dfh: b
trm: בשוגג לא קנסוה רבנן כו'
txt:
<span class='five'>בשוגג לא קנסוה רבנן כו'. </span>ודרב ביבי לא תפשוט מהכא לא לאיסור ולא להיתר דהאי דלא קנסוה בשוגג לאו משום חששא דדילמא שדי להו מידיה הוא אלא משום דלא עבד איסורא במזיד וחזרת ידו אינה אפילו שבות אי לא משום קנסא והכא לא קניס אבל רדיית הפת שבות הוא ונגזרה במנין ומשום קודם שיבא לידי חיוב חטאת לא בטלו גזירתם ולאיסור נמי לא תפשוט מדקנסו במזיד דהתם ליכא למיחש דילמא לישדינהו שיתחייב מיתת בית דין אבל הכא אי קנסינן ליה מלרדות על כרחיך יתחייב מיתת בית דין:  לאותה


lvr: 21
pgn: 4
dfh: a
trm: לאותה חצר
txt:
<span class='five'>לאותה חצר. </span>שהוא עומד בתוכה מותר להחזירה אבל לחצר אחרת הסמוכה לה אסור לזורקם: 


lvr: 21
pgn: 4
dfh: a
trm: לכי תיכול עלה כורא דמילחא
txt:
<span class='five'>לכי תיכול עלה כורא דמילחא. </span>בבדיחותא אהדר ליה כשתמדוד לי כור של מלח אומר לך טעמו של דבר לישנא אחרינא לכשתאכל עליה כור של מלח לא תוכל להשוותם זו לזו: 


lvr: 21
pgn: 4
dfh: a
trm: מחשבתו
txt:
<span class='five'>מחשבתו. </span>שנתכוון לפנותה מחצר זה לא נתקיימה הלכך לא גזרו אבל לחצר אחרת נתקיימה מחשבתו וגזור דילמא זימנא אחריתי שדי להו לרה'ר: 


lvr: 21
pgn: 4
dfh: a
trm: בהדיא
txt:
<span class='five'>בהדיא. </span>סקילה ובלשון פשיטותא ולא בלשון בעיא מתני רב אחא בריה דרבא מילתא דרב ביבי: 


lvr: 21
pgn: 4
dfh: a
trm: מעל גבי מקום ד'
txt:
<span class='five'>מעל גבי מקום ד'. </span>דהוי חשוב למיהוי הנחתו הנחה ועקירתו עקירה וידו לאו מקום ד' הוא וקתני לה מתני' בין לעקירה בין להנחה דקתני ונתן לתוך ידו של בעל הבית הרי הנחה או שנטל מתוכה הרי עקירה: 


lvr: 21
pgn: 4
dfh: a
trm: קלוטה
txt:
<span class='five'>קלוטה. </span>החפץ הואיל ונקלט באוירה של רשות הרבים כמי שהונחה בתוכו הוא ואע'ג דלא נח:  ובתוך


lvr: 21
pgn: 4
dfh: b
trm: ובתוך י'
txt:
<span class='five'>ובתוך י'. </span>דאילו למעלה מי' לאו אויר ר'ה הוא אלא אויר מקום פטור הוא ואפי' קלוטה ליכא: 


lvr: 21
pgn: 4
dfh: b
trm: זורק ממושיט
txt:
<span class='five'>זורק ממושיט. </span>דאילו במושיט מרה'י לרה'י דרך ר'ה אפי' למעלה מי' קיימא לן בפ' הזורק דחייב דיליף מעגלות של מדבר שמושיטין את הקרשים מזו לזו והן רה'י וביניהם ר'ה ולא היו זורקים אותן שלא יתקלקלו: 


lvr: 21
pgn: 4
dfh: b
trm: ודילמא הנחה הוא דלא בעיא
txt:
<span class='five'>ודילמא הנחה הוא דלא בעיא. </span>מדקתני ר'ע מחייב אבל עקירה בעי מעל גבי מקום ד' מדלא קתני ר'ע מחייב שתים אחת משום הוצאה ואחת משום הכנסה: 


lvr: 21
pgn: 4
dfh: b
trm: מחייב היה ר' שתים
txt:
<span class='five'>מחייב היה ר' שתים. </span>דהוי כאלו נח ברה'י וחזר ונעקר משם והכניס לר'ה אלמא לא עקירה בעי ולא הנחה בעי ע'ג מקו' ד':  מקורה


lvr: 21
pgn: 5
dfh: a
trm: כמאן דמלי
txt:
<span class='five'>כמאן דמלי. </span>דבר סתום מכל צד הוי כמלא חפצים עד גגו דאין אוירו חשיב אויר הלכך כל הנזרק לתוכו הוי כמונח: 


lvr: 21
pgn: 5
dfh: a
trm: לדגלי מדבר
txt:
<span class='five'>לדגלי מדבר. </span>וכל מלאכות דבשבת ממשכן גמרי לקמן מדנסמכה פרשת שבת לפרשת משכן בויקהל: 


lvr: 21
pgn: 5
dfh: a
trm: ונח על גביו חייב
txt:
<span class='five'>ונח על גביו חייב. </span>דאע'ג דלמטה לא הוי קנה רחב ד' הואיל ובראשו ארבע אמרינן גוד אחית מחיצה והוי רה'י גמור: 


lvr: 21
pgn: 5
dfh: a
trm: איכפל תנא כו'
txt:
<span class='five'>איכפל תנא כו'. </span>טרח התנא בכל זאת ולא היה לו להודיענו דמוציא מרשות לרשות חייב אלא על ידי דברים הללו שאין דרכן בכך לתני פשט כנף בגדו לפנים דהוי ד': 


lvr: 21
pgn: 5
dfh: a
trm: אבל היכא דלא אחשבה
txt:
<span class='five'>אבל היכא דלא אחשבה. </span>שהלכה ונחה מעצמו ביד חבירו דהאי דזריק לא אחשבה ליד חבירו לאנוחה בגווה דלא נתכוון לכך: 


lvr: 21
pgn: 5
dfh: a
trm: כשני בני אדם דמיא ופטור
txt:
<span class='five'>כשני בני אדם דמיא ופטור. </span>דהוו להו שנים שעשאוה דכיון שלא הניח החפץ לילך עד מקום הילוכו ולנוח אלא רץ אחריו ועכבו הויא ליה עקירה קמייתא בלא הנחה: 


lvr: 21
pgn: 5
dfh: a
trm: מה לי הטעינו חבירו
txt:
<span class='five'>מה לי הטעינו חבירו. </span>דפטר ליה תנא דמתניתין דקתני או שנתן לתוכה והוציא שניהן פטורין: 


lvr: 21
pgn: 5
dfh: a
trm: אלא אימא קלט
txt:
<span class='five'>אלא אימא קלט. </span>השתא סלקא דעתך כשהיה הקילוח יורד הכה בידו אחת וקבלו בחברתה דעבד ליה עקירה:  קורא


lvr: 21
pgn: 5
dfh: b
trm: גוללו אצלו
txt:
<span class='five'>גוללו אצלו. </span>ובפרק בתרא דעירובין מוקים לה באיסקופת כרמלית כגון גבוה ג' ורחבו ד' ורשות הרבים עוברת לפניו דאי נפל כוליה מידיה ומהדרי ליה מרה'ר לאיסקופה לאו חיוב חטאת איכא הלכך השתא דראשו אחד בידו ואין כאן עקירה אפילו משום שבות נמי לא גזור: 


lvr: 21
pgn: 5
dfh: b
trm: הגיע לי'
txt:
<span class='five'>הגיע לי'. </span>אסור לגוללו דגזור רבנן משום שבות היכא דאוגדו בידו אטו היכא דנפק מידיה כוליה דלא לייתיה דאיכא חיובא דאורייתא: 


lvr: 21
pgn: 5
dfh: b
trm: שמן שצף ע'ג יין
txt:
<span class='five'>שמן שצף ע'ג יין. </span>ועקר השמן והוציאו לר'ה וה'ה ע'ג מים לענין שבת אבל לענין תרומה לא סגי דלא נקט יין: 


lvr: 21
pgn: 5
dfh: b
trm: טבול יום
txt:
<span class='five'>טבול יום. </span>פוסל את התרומה מן התורה ביבמות בפ' הערל <span class='mareimakom'>(דף עא.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 5
dfh: b
trm: לא פסל אלא שמן בלבד
txt:
<span class='five'>לא פסל אלא שמן בלבד. </span>לפי שאינו חבור זה לזה ושמן פסול הוא ולא טמא הילכך לא פסיל ליה ליין ולענין שבת נמי הוי כדבר אחר הצף על המים דלאו היינו הנחתו: 


lvr: 21
pgn: 5
dfh: b
trm: היה טעון אוכלין ומשקין
txt:
<span class='five'>היה טעון אוכלין ומשקין. </span>משמע שלא טענו לכך אלא היה טעון ברה'י כדי להוליכו מזוית לזוית (או מבעוד יום) ומשעקר רגליו נמלך ויצא ונכנס כל היום כולו: 


lvr: 21
pgn: 5
dfh: b
trm: אינו חייב עד שיעמוד
txt:
<span class='five'>אינו חייב עד שיעמוד. </span>ואח'כ יעקור עצמו לצאת דעמידת גופו ודאי כעמידת חפץ דמי הלכך כי עמד ועקר ע'מ לצאת מיחייב אבל בלא עמידה ליכא עקירה אלא עקירה ראשונה והיא לא היתה ע'מ לצאת והתורה לא חייבה אלא מלאכת מחשבת וגמרינן ממשכן שיתכוין לעשות המלאכה אבל לא יודע שהוא שבת או כסבור שמלאכה זו מותרת: 


lvr: 21
pgn: 5
dfh: b
trm: והוא שעומד לפוש
txt:
<span class='five'>והוא שעומד לפוש. </span>לנוח ההיא הויא עמידה ועקירה דבתרה הוי עקירה אבל עומד לכתף לתקן משאו על כתיפו לאו עמידה היא: 


lvr: 21
pgn: 5
dfh: b
trm: תוך ד' אמות
txt:
<span class='five'>תוך ד' אמות. </span>המעביר ד' אמות ברה'ר ועמד תוך ד' אמות לפוש וחזר והשלים והניח או עמד שם: 


lvr: 21
pgn: 5
dfh: b
trm: פטור
txt:
<span class='five'>פטור. </span>שלא העביר ד' אמות בעקירה אחת ואם לכתף עמד בתוך הד' אמות וכשהשלים ד' אמות הניח או עמד שם לפוש חייב  ועמידה דתוך ד' לאו עמידה היא שהיתה לכתף: 


lvr: 21
pgn: 5
dfh: b
trm: חוץ לד' אמות
txt:
<span class='five'>חוץ לד' אמות. </span>המעביר ד' אמות שלימות ועמד חוץ לד' אמות אם לפוש עמד הוי הנחת גופו כהנחת חפץ ואם לכתף עמד אין זו עמידה ואם נטלה אחר מידו אחרי כן שניהם פטורין: 


lvr: 21
pgn: 5
dfh: b
trm: מר אמר לה בהאי לישנא ומר אמר לה בהאי לישנא
txt:
<span class='five'>מר אמר לה בהאי לישנא ומר אמר לה בהאי לישנא. </span>ומיהו ר' יוחנן חדא זימנא אמרה: 


lvr: 21
pgn: 5
dfh: b
trm: דרך סטיו
txt:
<span class='five'>דרך סטיו. </span>מקום איצטבאות שיושבים סוחרים ושם כרמלית עליה דלאו להילוכה הוא כרה'ר: 


lvr: 21
pgn: 5
dfh: b
trm: ובן עזאי פוטר
txt:
<span class='five'>ובן עזאי פוטר. </span>כדמפ' קסבר מהלך כעומד דמי ונמצא נעקר מרה'י ומונח בסטיו ועוקר מסטיו ומניח ברה'ר: 


lvr: 21
pgn: 5
dfh: b
trm: היכא אשכחן כה'ג
txt:
<span class='five'>היכא אשכחן כה'ג. </span>דמפסקא רשותא אחריתי מיחייב דילמא לא חייב' רחמנא אלא במוציא מרה'י לר'ה בהדיא:  מידי


lvr: 21
pgn: 6
dfh: a
trm: מידי דהוה אמעביר חפץ בר'ה
txt:
<span class='five'>מידי דהוה אמעביר חפץ בר'ה. </span>יותר מד' אמות וכל כמה דלא מנח ליה פטור וכי אנחיה חייב ואע'ג דאיפסיק הילוכא ביני וביני: 


lvr: 21
pgn: 6
dfh: a
trm: לכולי עלמא מקום חיוב
txt:
<span class='five'>לכולי עלמא מקום חיוב. </span>אם יטלהו חוץ לד' ויניחהו כאן שהרי העבירו ד' שלימות: 


lvr: 21
pgn: 6
dfh: a
trm: אצדי ר'ה
txt:
<span class='five'>אצדי ר'ה. </span>מרה'י לר'ה כגון חצר שנפרץ לר'ה דהוי מקום המחיצה צדי ר'ה ופליגי בה ר' אליעזר ורבנן בעירובין בפ' כל גגות ואמרי רבנן דלאו כר'ה דמו ואפ'ה כי אפיק מרה'י לר'ה דרך שם חייב: 


lvr: 21
pgn: 6
dfh: a
trm: היכא דאיכא חיפופי
txt:
<span class='five'>היכא דאיכא חיפופי. </span>נועצים יתדות קטנות לפני הכותל שיחופו שם עגלות וקרונות ולא יחופו בכותל ויפילוהו: 


lvr: 21
pgn: 6
dfh: a
trm: והכרמלית
txt:
<span class='five'>והכרמלית. </span>לקמיה פריך אטו כל הני ים ובקעה לאו היינו כרמלית דקתני תנא לעיל: 


lvr: 21
pgn: 6
dfh: a
trm: אין נושאין ונותנין בתוכן
txt:
<span class='five'>אין נושאין ונותנין בתוכן. </span>כלומר אין מטלטלין בהן אלא בתוך ד' משום דדומין לר'ה וגזרו בהן רבנן אטו ר'ה: 


lvr: 21
pgn: 6
dfh: a
trm: חצר של רבים
txt:
<span class='five'>חצר של רבים. </span>שפתוחין לחצר בתים רבים וחצר פתוחה לרה'ר ובני הבתים יוצאים דרך החצר לרה'ר: 


lvr: 21
pgn: 6
dfh: a
trm: ומבואות שאינן מפולשין
txt:
<span class='five'>ומבואות שאינן מפולשין. </span>שראשו אחד סתום וחצרות פתוחין לו ובני החצרות יוצאין דרך מבוי לרה'ר: 


lvr: 21
pgn: 6
dfh: a
trm: עירבו
txt:
<span class='five'>עירבו. </span>כל הבתים של חצר יחד בפת וכן לענין המבוי אם עירבו החצרות הפתוחות לו ביחד: 


lvr: 21
pgn: 6
dfh: a
trm: לא עירבו אסורין
txt:
<span class='five'>לא עירבו אסורין. </span>מפני שהבית מיוחדת לבעליה והחצר רשות לכולן ונמצא מוציא מרשות לרשות אע'פ ששתיהן רה'י לעשות סייג לתורה להרחיק שלא יוציא מרה'י לרה'ר והך מילתא לאו מחילוק ד' רשויות היא דבין עירבו בין לא עירבו רה'י היא והמוציא מתוכו לרה'ר חייב: 


lvr: 21
pgn: 6
dfh: a
trm: אדם עומד על האסקופה נוטל מעני העומד בחוץ ונותן לו כו'
txt:
<span class='five'>אדם עומד על האסקופה נוטל מעני העומד בחוץ ונותן לו כו'. </span>וזה מקום פטור שהוזכר למעלה שאינו חשוב רשות לעצמו לפי שאינו רחב ד' כדמפר' לקמן ובטל אצל רה'י ואצל רשות הרבים: 


lvr: 21
pgn: 6
dfh: a
trm: ובלבד שלא יטול כו'
txt:
<span class='five'>ובלבד שלא יטול כו'. </span>דמזלזל באיסורי שבת לכתחלה לגרום הוצאה מרה'י לרה'ר וגזירה דילמא אתי לאקולי ולאפוקי להדיא מרה'י לרה'ר: 


lvr: 21
pgn: 6
dfh: a
trm: משמשת שתי רשויות
txt:
<span class='five'>משמשת שתי רשויות. </span>פעמים שהיא משמשת בתורת רה'י ופעמים כרה'ר ולקמיה מפרש לה בשילהי כולהי שמעתתא: 


lvr: 21
pgn: 6
dfh: a
trm: הרי זו רשות לעצמה
txt:
<span class='five'>הרי זו רשות לעצמה. </span>אע'פ שהיא מרה'י כדאמרינן לעיל בגדר גבוה י' ורחב ד' הויא רשות בפני עצמה ואין מוציאין מן הבית לתוכה ולקמן מפרש טעמא: 


lvr: 21
pgn: 6
dfh: b
trm: לחי מכאן ולחי מכאן
txt:
<span class='five'>לחי מכאן ולחי מכאן. </span>בשתי פאות של אחד מן הבתים להיכר בעלמא דקסבר רבי יהודה ב' מחיצות הוו רה'י מדאורייתא והא איכא שתי מחיצות מעלייתא מחיצות של ב' בתים: 


lvr: 21
pgn: 6
dfh: b
trm: מהו דתימא כי פליגי רבנן עליה דר' יהודה
txt:
<span class='five'>מהו דתימא כי פליגי רבנן עליה דר' יהודה. </span>בברייתא ואמרי אין מערבין רה'ר בכך למהוי רה'י ה'מ לטלטל שיהא מותר לטלטל בתוכה כדקתני אין מערבין רה'ר בכך דגזור בה משום דדמי לרה'ר: 


lvr: 21
pgn: 6
dfh: b
trm: אבל לזרוק
txt:
<span class='five'>אבל לזרוק. </span>שהזורק מרה'ר לתוכה מודו ליה דחייב דשתי מחיצות דאוריי' ושם רה'י עליה: 


lvr: 21
pgn: 6
dfh: b
trm: קמ'ל גמורה
txt:
<span class='five'>קמ'ל גמורה. </span>כלומר זו היא שנגמרו מניין מחיצות שלה שיש לה מחיצות מכל צד כגון חריץ וכן גדר דאמרינן מד' צדדין גוד אסיק פני המחיצה על ראשו ונמצא ראשו מוקף מד' צדדין וחללו ד' אבל דרבי יהודה לא נגמרו מחיצות שלה למניינן ולאו רה'י היא כלל: 


lvr: 21
pgn: 6
dfh: b
trm: מפסקתן
txt:
<span class='five'>מפסקתן. </span>לפסי ביראות בפרק ב' דעירובין דהקילו חכמים משום עולי רגלים בבור בר'ה והבור עצמה רה'י שהיא עמוקה י' ורחבה ד' והממלא מתוכה ומניח על שפתה חייב והקילו חכמים לעשות ד' פסין וביניהן י' אמות דהוי חללו רה'י למלאות מן הבור וקאמר ר' יהודה אם היתה דרך רה'ר מפסקתן יסלקנה מביניהן דאתו רבים ומבטלי מחיצתה והתם רמינן דרבי יהודה אדרבי יהודה דלעיל דאמר נושא ונותן באמצע דלא אתו רבים ומבטלין מחיצות ורבנן אדרבנן ומשנינן לה: 


lvr: 21
pgn: 6
dfh: b
trm: אינו צריך
txt:
<span class='five'>אינו צריך. </span>והיינו דקתני זו היא רה'ר אבל הילוך דרבים לבין הפסים לא הוי רה'ר הואיל ואיכא שם ד' מחיצות: 


lvr: 21
pgn: 6
dfh: b
trm: ומאי גמורה
txt:
<span class='five'>ומאי גמורה. </span>הכא ליכא למימר מהו דתימא כדלעיל דעיקר עשייתן משום לטלטל בתוכו וקאמרי רבנן אינו צריך דרשות היחיד היא אפילו לטלטל וכ'ש דהזורק לתוכה מרה'ר חייב: 


lvr: 21
pgn: 6
dfh: b
trm: חייב חטאת פשיטא
txt:
<span class='five'>חייב חטאת פשיטא. </span>כיון דתנא חדא רה'י וחדא רה'ר ניתני סתמא ואם הוציא והכניס חייב ואנא ידענא דשגגתו חטאת דהא שבת זדונו כרת הוא: 


lvr: 21
pgn: 6
dfh: b
trm: מגילת סתרים
txt:
<span class='five'>מגילת סתרים. </span>שהסתירוה מפני שלא ניתנה ליכתוב וכששומעין דברי יחיד חדשים שאינן נשנין בב'ה וכותבין אותן שלא ישתכחו מסתירין את המגילה: 


lvr: 21
pgn: 6
dfh: b
trm: אינו חייב אלא אחת
txt:
<span class='five'>אינו חייב אלא אחת. </span>השתא משמע אם עשאן בהעלם אחד שלא נודע לו בין כל אחת ואחת שחטא אינו חייב אלא אחת דכל חילול דשבת גוף אחד של עבירה הוא: 


lvr: 21
pgn: 6
dfh: b
trm: מנינא למה לי
txt:
<span class='five'>מנינא למה לי. </span>ליתני אבות מלאכות הזורע והחורש כו' למה לי לאשמעי' מניינא הא מני להו ואזיל: 


lvr: 21
pgn: 6
dfh: b
trm: חייב על כל אחת ואחת
txt:
<span class='five'>חייב על כל אחת ואחת. </span>ובא להודיענו סכום החטאות שאדם חייב באיסורי שבת בהעלם אחד ואשמעינן מ' חסר אחת הן ותו לא שאפי' עשה תולדותיהן עמהן אינו מביא על התולדה היכא דעשאה עם אביה דה'ל כעושה וחוזר ועושה דכול' חדא עבירה היא: 


lvr: 21
pgn: 6
dfh: b
trm: אינו חייב על אחת מהן
txt:
<span class='five'>אינו חייב על אחת מהן. </span>אחת יש בהן שאינו חייב עליה מיתה ולא פי' (רבי) איזו היא ואשמעי' תנא דמתנית' דקתני נסקל דהא הוצאה והכנסה מהנך דלא מספקן היא דעל זו לא אמר איסי בן יהודה: 


lvr: 21
pgn: 6
dfh: b
trm: רה'י לשבת
txt:
<span class='five'>רה'י לשבת. </span>דהא לאו הילוך לרבים הוא שאין רבים מסתלקין מן המסילה לילך בשדה: 


lvr: 21
pgn: 6
dfh: b
trm: רה'ר לטומאה
txt:
<span class='five'>רה'ר לטומאה. </span>וספקו טהור דהא לאו מקום סתירה הוא שיש בני אדם נכנסים לה דספק טומאה לטמא מסוטה גמרינן לה והתם סתירה כתיב ונסתרה והיא נטמאה דבמקום סתירה טמאה היא לבעלה מספק ומכאן אתה דן לשרץ: 


lvr: 21
pgn: 7
dfh: a
trm: כגון דאית לה מחיצות
txt:
<span class='five'>כגון דאית לה מחיצות. </span>ואשמעינן דאע'ג דהיקפה יתר מבית סאתים ולא הוקף לדירה שאין ביתו סמוך לה קודם היקף ולענין לטלטל לתוכה הויא ככרמלית כדאמרינן בעירובין שאין מטלטלין בו אלא בד' אפ'ה דאורייתא רה'י היא והזורק מרה'ר לתוכה חייב: 


lvr: 21
pgn: 7
dfh: a
trm: כדעולא
txt:
<span class='five'>כדעולא. </span>דאמר מחיצה היא לקרות רה'י אלא שמחוסרת דירה לכך אסורה לטלטל מדרבנן והא דקתני רה'ר לטומאה כגון שיש פתחים במחיצותיה ונכנסין בזו ויוצאין בזו: 


lvr: 21
pgn: 7
dfh: a
trm: עולא
txt:
<span class='five'>עולא. </span>דאמר אמאי קרי לה רה'י כו' מ'ט לא אמר כגון דאית לה מחיצות ורה'י גמורה קאמר וניזיל בתר שמעתיה דאמר הזורק לתוכו חייב: 


lvr: 21
pgn: 7
dfh: a
trm: אטו כולהו
txt:
<span class='five'>אטו כולהו. </span>הנך ים ובקעה ואיסטוונית לא זו היא כרמלית דהוזכר במנין רשויות הא קתני אינו לא כרה'י ולא כרה'ר ואין מוציאין כו' ש'מ זו היא רשות שלישי: 


lvr: 21
pgn: 7
dfh: a
trm: לא נצרכה
txt:
<span class='five'>לא נצרכה. </span>כרמלית דקתני אלא לאוסופי כרמלית אחריתי כגון קרן זוית שנכנס בו בית לתוכו והניח מקרקעו לרה'ר: 


lvr: 21
pgn: 7
dfh: a
trm: לא ניחא תשמישתיה
txt:
<span class='five'>לא ניחא תשמישתיה. </span>שאין יכולין להכנס לה להדיא דרך הילוכו אי נמי בית שפניו עומד באלכסון שזויתו אחת סמוכה לרה'ר והשניה משוכה מרה'ר ולפנים זוית הבולטת מעכבת את הרבים מליכנס בהדי' בתוך כניסה של זוית האחרת: 


lvr: 21
pgn: 7
dfh: a
trm: בין העמודים
txt:
<span class='five'>בין העמודים. </span>שהיו עמודים ברחבה ותולין בהם התגרים פרגמטיא וגם איצטבאות היו לפניהם לישב שם התגרים: 


lvr: 21
pgn: 7
dfh: a
trm: לבינה
txt:
<span class='five'>לבינה. </span>סתם לבינה ארכה ורחבה ג' ואין לעביה שיעור יש מהן עבות ויש מהן דקות: 


lvr: 21
pgn: 7
dfh: a
trm: חייב
txt:
<span class='five'>חייב. </span>אם זרק ד'א דהוי כמונח ברה'ר דכל למטה מי' רה'ר הוא ובלבד שינוח (או) למטה מג' דהוי כקרקע או באויר כי האי דנדבקה בכותל וכדאמרינן במתני' לקמן הזורק ד' אמות בכותל למטה מי' טפחים כזורק בארץ וחייב וכי אמר למטה מי' ברוחב ד' כרמלית וכשאין רחב ד' מקום פטור היינו בתשמיש המסוים כגון גב לבינה וראש כותל או עמוד דהני מסתיים תשמישתייהו אבל אויר כגון פני הכותל דבר הנדבק בו לא הוי רשותא לנפשיה אלא אי למטה מי' הוא הוי רה'ר גמור ואי למעלה מי' הוא דלא שלטי ביה רבים הוי אוירא בעלמא מקום פטור כדתנן למעלה מי' טפחים כזורק באויר ופטור: 


lvr: 21
pgn: 7
dfh: a
trm: על גבה פטור
txt:
<span class='five'>על גבה פטור. </span>כדמוקי לה אביי ורבא בגבוהה ג' דלא דרסי בה רבים דהוי מקום לעצמה: 


lvr: 21
pgn: 7
dfh: a
trm: אפילו היזמי והיגי
txt:
<span class='five'>אפילו היזמי והיגי. </span>דדרסי עליה בסנדליהון אבל צואה אע'ג דלא גבוה לא דרסי עלה ורב אשי אמר אפילו צואה: 


lvr: 21
pgn: 7
dfh: a
trm: ה'ג אין כרמלית פחותה מד'
txt:
<span class='five'>ה'ג אין כרמלית פחותה מד'. </span>רוחב ואי לא מקום פטור הוא ומותר לכתחלה להוציא משם לרשות הרבים ולרה'י: 


lvr: 21
pgn: 7
dfh: a
trm: אילימא דאי איכא מחיצה י' כו'
txt:
<span class='five'>אילימא דאי איכא מחיצה י' כו'. </span>כגון בקעה המוקפת גדר והיא יתירה על בית סאתים ולא הוקפה לדירה: 


lvr: 21
pgn: 7
dfh: a
trm: דעד י' הוי כרמלית
txt:
<span class='five'>דעד י' הוי כרמלית. </span>אויר של בקעה או של ים או של קרפף יתר על בית סאתים תופס את שמו עד י' אבל למעלה מי' אין שם כרמלית על אוירו בדבר שאינו מסויים כגון פני לבינה או פני כותל או קלט מן האויר למעלה מי' מותר להוציא לכתחילה משם לרה'י ולרה'ר דאין שם כרמלית עליו כי היכי דאויר למעלה מי' ברה'ר לאו רה'ר הוא כדתנן לקמן למעלה מי' כזורק באויר גבי כרמלית נמי לאו כרמלית הוא ובדבר מסויים כגון ראש עמוד וגב לבינה ליכא לאוקמיה דאי אית ביה ארבע פשיטא דלמעלה מעשרה לא הוי כרמלית דהא אפילו עמוד ברשות הרבים רשות היחיד הוא ואי דלית ביה ארבע ולמטה מעשרה מי הוי כרמלית הא קאמר אין כרמלית פחותה מארבע ואי בדקאי בכרמלית וכיון דלית ביה ד' הוי שם הכרמלית עליו אם כן מצינו חומר בכרמלית מרשות הרבים דאילו ברשות הרבים כי האי גוונא מקום פטור הוא ובטל ומותר לרשות הרבים ולרשות היחיד ואנן אמרינן בשמעתין דהאי תופסת עד י' מקולי רשות הרבים הוא הלכך לא מיתוקמא אלא באוירא: 


lvr: 21
pgn: 7
dfh: a
trm: אילימא
txt:
<span class='five'>אילימא. </span>דאין רה'י שולטת בחצר באויר למעלה מי' אלא מקום פטור הוא ובטל אף לגבי רה'ר: 


lvr: 21
pgn: 7
dfh: a
trm: חייב
txt:
<span class='five'>חייב. </span>כמונח ע'ג קרקע דלא בעי הנחה על גבי מקום ד' ברה'י כדמפרש לקמיה בשמעתין: 


lvr: 21
pgn: 7
dfh: a
trm: עד לרקיע
txt:
<span class='five'>עד לרקיע. </span>כל אויר שכנגד רה'י בין אויר חצר בין אויר עמוד בר'ה גבוה י' ורחב ד' כנגדו עד לרקיע שם רה'י עליו:  אלא


lvr: 21
pgn: 7
dfh: b
trm: כזורק באויר
txt:
<span class='five'>כזורק באויר. </span>ופטור דלאו ברה'ר נח ורה'י נמי לא הוי אלא דבר המסויים ורחב ארבע: 


lvr: 21
pgn: 7
dfh: b
trm: כזורק בארץ
txt:
<span class='five'>כזורק בארץ. </span>וחייב דאויר רה'ר משנח משהו הוי הנחה ולא דמי לנח על דבר המסויים למטה מי' דההוא חשיב למיהוי רשות חשוב לעצמו או כרמלית או מקום פטור ולא הויא הנחה ברה'ר: 


lvr: 21
pgn: 7
dfh: b
trm: ואקילו בה רבנן
txt:
<span class='five'>ואקילו בה רבנן. </span>לעיל קאי אדרב דימי ורב ששת דאקילו בה רבנן בכרמלית הואיל ואיסורה מדבריהם אקילו בה: 


lvr: 21
pgn: 7
dfh: b
trm: מקולי רה'י ורה'ר
txt:
<span class='five'>מקולי רה'י ורה'ר. </span>רב דימי אשמעינן מקולי רה'י כי היכי דרשות היחיד ליתיה פחות מרחב ד' והמכניס מרה'ר עליו פטור כרמלית נמי לא הוי ומותר לכתחלה להכניס מרשות הרבים ומרה'י עליו ורב ששת אשמעינן דמקולי רה'ר נמי אקילו עלה דאינה תופסת באויר למעלה מי' כרה'י אלא למטה מי' כתורת רה'ר: 


lvr: 21
pgn: 7
dfh: b
trm: והשלימו
txt:
<span class='five'>והשלימו. </span>במקום חקק לחלל י' גבוה עד הקירוי נעשה כל הבית כולו חורי רה'י כמו כותלי רה'י ובהם חורים כלפי רה'י שהם כרה'י והני נמי כיון דנגד החקק רה'י גמור אינך הוי פיאות של תשמישי רה'י: 


lvr: 21
pgn: 7
dfh: b
trm: לאו כרשות הרבים דמו
txt:
<span class='five'>לאו כרשות הרבים דמו. </span>אלא רשות לעצמן הן ואם רחבים ד' הוי כרמלית ואי לא הוי מקום פטור: 


lvr: 21
pgn: 7
dfh: b
trm: והא לא נח
txt:
<span class='five'>והא לא נח. </span>וכי חזרה נפלה לתוך ד' אמות דעל כרחך כשמכה בכותל קופצת לאחוריה: 


lvr: 21
pgn: 7
dfh: b
trm: ושאני צרור וחפץ גרסינן
txt:
<span class='five'>ושאני צרור וחפץ גרסינן. </span>כלומר בכותל דאית ביה חור ואפילו הכי לא אוקמיה ר' יוחנן בדנח בחור משום דלאו אורחייהו דצרור וחפץ לנוח ע'י זריקה במקום שנופלין שם: 


lvr: 21
pgn: 7
dfh: b
trm: רבי מאיר סבר
txt:
<span class='five'>רבי מאיר סבר. </span>דבר שאין בו שיעור ויש שם עובי ורחב לחקוק ולהשלים לכשיעור אמרינן כמאן דחקוק דמי והכא נמי לרבי מאיר חוקקין להשלים וחייב וסתם משנה ר' מאיר: 


lvr: 21
pgn: 8
dfh: a
trm: שדי נופו כו'
txt:
<span class='five'>שדי נופו כו'. </span>דחשיב אגב עיקרו דאית ביה ד' ודרב חסדא דלא כרבי ודלא כרבנן לישנא אחרינא אמר אביי בדרב חסדא דהוי ברה'י אפי' רבנן מודו וכי פליגי רבנן בשדי נופו בתר עיקרו הוא דפליגי: 


lvr: 21
pgn: 8
dfh: a
trm: גבוהה י'
txt:
<span class='five'>גבוהה י'. </span>כלומר אפי' גבוהה י' אם אינה רחבה ו' באמצעיתה חייב דאכתי חפץ בעלמא הוא ואינה רשות לעצמה דלא הוי רשות דאוריי' אלא גבוהה י' ורחבה ד' על ד' כדאמרי' בעירובין <span class='mareimakom'>(דף נא.)</span> דכל שיעורין דשבת צריך הן ואלכסונן ודבר עגול כי מרבעת לה מתוכו ומפקע עיגול שסביב הריבוע לא משכחת ביה ד' מרובעים אי לא הוי עיגולו קרוב לששה כדאמרינן גבי סוכה העשויה ככבשן <span class='mareimakom'>(סוכה פ'א דף ז:)</span> דעל כרחיך צריך שתמצא בתוכו אלכסון של ד' על ד' וכל טפח בריבועו טפח ותרי חומשי באלכסונו הרי ה' טפחים וג' חומשין ואביי לא דק ולחומרא הוא דלא דק ולהפרישו מאיסור שבת אף ע'ג דיש כאן אלכסון באינה רחבה ששה מחייב ליה מדרבנן עד דאיכא ששה אבל ודאי לענין קרבן לא מייתי אי הויא ה' טפחים וג' חומשין דהוי כזורק רשות: 


lvr: 21
pgn: 8
dfh: a
trm: רחבה ו' פטור
txt:
<span class='five'>רחבה ו' פטור. </span>דהוי רשות לעצמה ואנן ממשכן גמרינן שהיו זורקין מחטיהן במלאכתן זה לזה ולא היו זורקין רשויות וא'ת בדלא גבוהה עשרה נמי רשות לעצמה היא דהא שמה כרמלית ההיא לאו מדאורייתא הוה רשות אלא מדרבנן ולא להקל על דברי תורה בא כגון זו שיפטר מחטאת: 


lvr: 21
pgn: 8
dfh: a
trm: אי איפשר
txt:
<span class='five'>אי איפשר. </span>הואיל וגבוהה י' שלא יהא בה קרומיות מן השתי שגבוהים מחבריהם של ערב ועולין למעלה מי' שהוא אויר מקום פטור וכיון דלא ניחא כולה ברה'ר לא הויא הנחה לאיחיובי: 


lvr: 21
pgn: 8
dfh: a
trm: ז' ומשהו חייב
txt:
<span class='five'>ז' ומשהו חייב. </span>אם גבוהה ז' ומשהו עדיין חייב וכ'ש פחותה מכן אלא אפילו גבוהה ז' ומשהו דאיכא למימר הואיל ומחיצותיה למטה וקיי'ל הלכה למשה מסיני דאמרינן לבוד אכתי כולה ניחא ברה'ר דכי מטיא פחות מג' סמוך לקרקע ואמר בהן לבוד והויא הנחה אכתי כולה באויר רה'ר היא וחייב: 


lvr: 21
pgn: 8
dfh: a
trm: אבל גבוה ז' ומחצה
txt:
<span class='five'>אבל גבוה ז' ומחצה. </span>וה'ה לשני משהויין פטור דמכי מטא לפחות משלשה סמוך לקרקע אמרינן לבוד במחיצותיה והרי היא כמונחת נמצאו שוליה למעלה מעשרה ואינה נוחה כולה ברה'ר ובשלא כפאה ליכא למימר לבוד דלא אמרינן לבוד אלא במחיצות והא מילתא בין לאביי בין לרבא דאביי נמי מודה דבעינן הנחה כולה ברשות הרבים אלא דאביי לא חשיב קרומיות אבל בהא מודה דבלא קרומיות איתא למעלה מי': 


lvr: 21
pgn: 8
dfh: a
trm: מאי
txt:
<span class='five'>מאי. </span>גבי רה'י דעשרה תניא לעיל <span class='mareimakom'>(דף ו.)</span> עומקה כגובהה דקתני חריץ עמוק י' ורחב ד' רשות היחיד הכא מאי אי אמרי' מנחי ביה בני רה'ר חפצים שבידם עד דהדרי ואתו דרך שם ושקלי ליה ונמצא שצריכים לו רבים הלכך רשות הרבים הוא: 


lvr: 21
pgn: 8
dfh: a
trm:
ה'ג רבא אמר גומא לא מ'ט תשמיש ע'י הדחק לא שמיה תשמיש </span>הלכך לאו צורך רבים הוא אלא כרמלית הוא: <span class='five'>אין מטלטלין

txt:
<span class='five'>ה'ג רבא אמר גומא לא מ'ט תשמיש ע'י הדחק לא שמיה תשמיש </span>הלכך לאו צורך רבים הוא אלא כרמלית הוא: <span class='five'>אין מטלטלין. </span>דהוי רה'י לעצמה: 


lvr: 21
pgn: 8
dfh: a
trm: פחות מכן
txt:
<span class='five'>פחות מכן. </span>או בגובה או ברוחב מטלטלין וא'ת פחות מי' ורחבה ד' כרמלית היא לא גזור רבנן לבטולי מתורת כלים הואיל וכלי הוא: 


lvr: 21
pgn: 8
dfh: a
trm: מאי לאו
txt:
<span class='five'>מאי לאו. </span>האי וכן אסיפא נמי קאי דפחות מכן מטלטל לכתחלה אלמא רה'ר חשיב ליה ואוקמא בעמוק ט' דמשתמשין בו קצת: 


lvr: 21
pgn: 8
dfh: b
trm: נתכוין לשבות ברה'ר
txt:
<span class='five'>נתכוין לשבות ברה'ר. </span>המערב עירובי תחומין עירובו קונה לו שביתתו שם שיוכל לילך משם לכל רוח אלפים כאילו שבת שם וצריך שיתכוון לקנות שביתתו במקום שיכול לאכול שם עירובו אם היה רוצה לאוכלו שמתוך כן מועיל לו עירובו לקנות שביתה דמקום פיתא גורם דהתם שייך איניש ואע'פ שהוא בתוך העיר כשקדש היום: 


lvr: 21
pgn: 8
dfh: b
trm: ומאי למטה דתתאי ואותביה
txt:
<span class='five'>ומאי למטה דתתאי ואותביה. </span>שהשפילו והניחו למטה מי' התחתונים אמאי עירובו עירוב הרי הבור רה'י הוא משפת אוגנו ולמטה וכל שמונח בו ברה'י הוא מונח וכיון דנתכוין שתהא שביתתו ברה'ר ולא הניח עירובו על שפת הבור נמצא הוא במקום אחד ועירובו במקום אחר ואינו יכול להוציאו מרה'י לרה'ר לאוכלו: 


lvr: 21
pgn: 8
dfh: b
trm: אלא לאו
txt:
<span class='five'>אלא לאו. </span>האי למעלה מי' דקתני בבור דלית ביה י' וה'ק אם קרקעיתו של בור למטה מי' דהוי הבור חללו י' והוי רה'י אין עירובו עירוב כל מקום שהונח שם ואם קרקעיתו של בור למעלה מי' דה'ל חללו פחות מעשרה עירובו עירוב ולא חשיב ליה כמונח בכרמלית אלמא תשמיש לרבים חשיב ליה: 


lvr: 21
pgn: 8
dfh: b
trm: הוא ועירובו בכרמלית
txt:
<span class='five'>הוא ועירובו בכרמלית. </span>כגון שהיה בור זה בבקעה ונתכוון לשבות על שפתו ובור נמי כיון דלא עמוק י' כרמלית הוא: 


lvr: 21
pgn: 8
dfh: b
trm: וזמנין משני ליה
txt:
<span class='five'>וזמנין משני ליה. </span>רה'ר דוקא קתני ובור שהוא פחות מי' כרמלית הואי כדאמרינן דלא שמיה תשמיש ודקשיא לך היכי מצי מפיק ליה על כרחיך קניית עירוב בין השמשות איתא כשקדש היום והוא ספק יום ספק לילה: 


lvr: 21
pgn: 8
dfh: b
trm: ור' היא דאמר
txt:
<span class='five'>ור' היא דאמר. </span>בעירובין <span class='mareimakom'>(דף לד:)</span> דשבות שגזרו חכמים באיסורי שבת לא גזרו עליה אלא בשבת ודאי ולא בין השמשות הלכך מכרמלית לרשות הרבים שבות בעלמא הוא ובין השמשות ראוי ליטלו משם ולאוכלו לפיכך קנה עירוב: 


lvr: 21
pgn: 8
dfh: b
trm: אלא הילוך תרי זימני למה לי
txt:
<span class='five'>אלא הילוך תרי זימני למה לי. </span>ליתני בסיפא ורקק מים שברה'ר הזורק לתוכו חייב רה'ר מהלכת בו לאשמועינן דבעינן שיהא צורך לרבים למה לי הא מרישא שמעינן ליה אלא להכי הדר תנייה דוקא שיהא הילוך לרבים דאף על גב דע'י הדחק הוא שמיה הילוך אבל אם היה צורך רבים לתשמיש לא חשיב רשות לרבים: 


lvr: 21
pgn: 8
dfh: b
trm: רמא וזקפיה רמא וזקפיה
txt:
<span class='five'>רמא וזקפיה רמא וזקפיה. </span>הוליכו אמות הרבה ברשות הרבים כענין הזה שלא נטלו כולו מן הקרקע אלא זקפו והשליכו וחזר וזקפו והשליכו אין זו עקירה: 


lvr: 21
pgn: 8
dfh: b
trm: אסקופת רשות הרבים
txt:
<span class='five'>אסקופת רשות הרבים. </span>כגון אסקופת מבוי שאין עליה תקרה ואין גבוה ג' מן הקרקע ולחי של מבוי לפנים הימנה: 


lvr: 21
pgn: 8
dfh: b
trm: אסקופת כרמלית
txt:
<span class='five'>אסקופת כרמלית. </span>אינה גבוהה י' אלא רחבה ד' היכי קתני נוטל לכתחילה סוף סוף איסור דרבנן איכא: 


lvr: 21
pgn: 8
dfh: b
trm: ומקום פטור
txt:
<span class='five'>ומקום פטור. </span>מקום שאין בו ארבע על ארבע הוא מקום מסויים שיש לו ראש רחב קצת וגבוה ג' ועומד סמוך לרשות היחיד ולרה'ר והכי מוקים לה בעירובין בגבוה ג': 


lvr: 21
pgn: 8
dfh: b
trm: ובלבד שלא יחליפו
txt:
<span class='five'>ובלבד שלא יחליפו. </span>והכי נמי קתני לעיל ובלבד שלא יטול מן העני ויתן לבעל הבית:  דרך


lvr: 21
pgn: 9
dfh: a
trm: פתח פתוח כו'
txt:
<span class='five'>פתח פתוח כו'. </span>קס'ד במבוי שהכשירו בלחי ולחיו לפנים מן האסקופה והיינו דקא מתמה ואע'ג דלית ליה לחי מבחוץ והא אמר רב חמא כו': 


lvr: 21
pgn: 9
dfh: a
trm: צריך לחי אחר להתירו
txt:
<span class='five'>צריך לחי אחר להתירו. </span>שהלחי המתיר את המבוי סתמיה נגד האסקופה וזקוף עליה וקסבר אסור להשתמש נגד הלחי אלא מחודו הפנימי ולפנים הוי היכר המחיצה: 


lvr: 21
pgn: 9
dfh: a
trm: וכ'ת דלית ביה רחב ד'
txt:
<span class='five'>וכ'ת דלית ביה רחב ד'. </span>במשך עובי החומה לפיכך אינה רשות לעצמה ומותר להשתמש כנגד הלחי מחודו החיצון שהוא שוה לאסקופה אצל רה'ר ואין לך לחי גדול מעובי החומה שמכאן ומכאן שבהם המבוי ניתר: 


lvr: 21
pgn: 9
dfh: a
trm: הכא באסקופת מבוי עסקינן
txt:
<span class='five'>הכא באסקופת מבוי עסקינן. </span>כדקאמרת אבל לא במבוי שהכשרו בלחי אלא במבוי שהכשרו בקורה וקורת המבוי שיעור רחבה טפח בפ'ק דעירובין <span class='mareimakom'>(דף יג:)</span> והאסקופה ועובי הפתח מסתמא רחבים הם נמצא חציו של עובי הפתח מקורה וחציו אינו מקורה וכגון שהניח הקורה כלפי פנים לצד המבוי הלכך פתח פתוח כלפנים מחוד החיצון של קורה ולפנים וסבר לה כמ'ד מותר להשתמש תחת הקורה או משום טעם ההיכרא מלבר כדמפרש פלוגתייהו בעירובין <span class='mareimakom'>(דף ח:)</span> אי משום דקורה משום מחיצה דאמרינן חודה החיצון יורד וסותם: 


lvr: 21
pgn: 9
dfh: a
trm: פתח נעול
txt:
<span class='five'>פתח נעול. </span>והדלת שוקף בפני האסקופה הפנימית וכל האסקופה חוץ לדלת כלחוץ ואפילו תחת הקורה דכיון דנסתם המבוי בטלה לה קורה וליכא למימר יורד וסותם דכל מחיצה שאין בין חלל המחיצות ד' אינן מחיצות ולא שייכא בהו תורת גוד אחית ולהכי לא אוקמא באסקופת בית דסתם בית פתח שלו יש לו משקוף מלמעלה ונמצא עובי הפתח כולו מקורה ואפילו פתח נעול אמרינן יורד וסותם שהרי יש בחלל עביו ד' מן הדלת לסתימת פי התקרה וה'ה דמצי לאוקמא כולו מקורה אלא שאין ברחב עביו ד' אלא משום דסתם עובי החומה אינו פחות מד': 


lvr: 21
pgn: 9
dfh: a
trm: באסקופת בית
txt:
<span class='five'>באסקופת בית. </span>שכולו פתח מקורה והיינו טעמא דפתח נעול כלחוץ כגון שקירה עובי הפתח בשתי קורות דאילו תקרה שיש בה ד' אמרינן בה יורד וסותם ותו לא אתי נעילת דלת ומבטל למחיצה ואפילו הוא שוקף באמצעיתו דלא דמי למבוי דקורת מבוי קצרה היא ולא הוכשרה אלא למבוי הלכך פתח נעול בטלה מתורת קורה דהא אזל ליה מבוי אבל תקרת ד' לא בטלה ירידת סתימתה בנעילת דלת דהלמ'מ הוא גוד ולבוד ודופן עקומה במקום ד' והכא טעמא משום דשתי קורות הוו שאין בזו ארבע ולא בזו ארבע ולא ביניהן ג' והדלת מתוקן להיות נועל באמצע הלכך פתח פתוח כלפנים דכיון דאין ביניהם ג' אמרינן לבוד והוי כחדא ופיה החיצון יורד וסותם דהא השתא אית בה ד': 


lvr: 21
pgn: 9
dfh: a
trm: פתח נעול כלחוץ
txt:
<span class='five'>פתח נעול כלחוץ. </span>כיון דבאמצע הוא נמצא הוא מפסיק ביניהן ומחלקן זו מזו שאינן נראות יחד לומר בהן לבוד וליכא למימר בחיצונה פיה יורד וסותם דהא לית בה ד': 


lvr: 21
pgn: 9
dfh: a
trm: ואם היתה אסקופה גבוהה י' כו'
txt:
<span class='five'>ואם היתה אסקופה גבוהה י' כו'. </span>סיפא דמילתא דאחרים דברייתא דלעיל והדר נקיט לה לפרושה כמו אמר מר: 


lvr: 21
pgn: 9
dfh: a
trm: משום תל ברה'ר
txt:
<span class='five'>משום תל ברה'ר. </span>גבוה י' ורחב ד' דהוי רשות היחיד דאיכא חיובא דאורייתא מרשות הרבים לכתף עליו:  מתני'


lvr: 21
pgn: 9
dfh: b
trm: עד שיתפלל
txt:
<span class='five'>עד שיתפלל. </span>שמא ישכח ולא יתפלל והא אפילו בחול נמי והא דתני הכא משום דדמי להא דתני גבה לא יצא החייט במחטו ע'ש עם חשכה שמא ישכח ויצא משתחשך: 


lvr: 21
pgn: 9
dfh: b
trm: אין מפסיקין
txt:
<span class='five'>אין מפסיקין. </span>אלא יגמור ואח'כ מתפלל ובגמרא <span class='mareimakom'>(דף י.)</span> מפרש בדאיכא שהות לגמור קודם שיעבור הזמן: 


lvr: 21
pgn: 9
dfh: b
trm: ואין מפסיקין לתפלה
txt:
<span class='five'>ואין מפסיקין לתפלה. </span>ובגמרא <span class='mareimakom'>(דף יא.)</span> פריך הא תנא ליה רישא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 9
dfh: b
trm: מנחה גדולה
txt:
<span class='five'>מנחה גדולה. </span>התחלת זמן תמיד של בין הערבים מכי מתחיל להעריב דהיינו מחצי שבע ולמעלה דהא חצי שש וחצי שבע חמה עומדת בראש כל אדם וקודרת כנגדה למטה ואינה נוטה לשום צד ומחצי ז' ולמעלה נוטה ברקיע למערב סמוך למנחה מהתחלת שבע: 


lvr: 21
pgn: 9
dfh: b
trm: מנחה קטנה
txt:
<span class='five'>מנחה קטנה. </span>בט' ומחצה שהיו רגילין שלא לאחרו יותר מכן כדאמרי' בתמיד נשחט סמוך לה מתחילת י': 


lvr: 21
pgn: 9
dfh: b
trm: אם התחילו אין מפסיקין
txt:
<span class='five'>אם התחילו אין מפסיקין. </span>בתמיה ויעבור הזמן לימא תהוי תיובתא כו' דקתני הכא יגמרו סעודתם: 


lvr: 21
pgn: 9
dfh: b
trm: בן אלעשה
txt:
<span class='five'>בן אלעשה. </span>חתנו של רבי היה ופזר מעות ללמוד תספורת של כ'ג <span class='mareimakom'>[נדרי' נא.]</span> שהיה מספר כל ראשו ולא לגמרי אלא מניח כל השערות קצת כדי שיהא ראשו של זה בצד עיקרו של זה והיינו כסום יכסמו [את ראשיהם] <span class='mareimakom'>(יחזקאל מד) </span> ומימשיך טובא: 


lvr: 21
pgn: 9
dfh: b
trm: לעיוני בעלמא
txt:
<span class='five'>לעיוני בעלמא. </span>שאין זה תחלת עשייתה ואפ'ה לכתחלה לא יכנס לה סמוך למנחה גדולה: 


lvr: 21
pgn: 9
dfh: b
trm: הא לן והא להו
txt:
<span class='five'>הא לן והא להו. </span>בני בבל היו חוגרין את עצמן בחוזק וכשאוכלין צריכין להתירם ובני ארץ ישראל לא היו נוהגין כן בהתרת חגורה קודם נטילת ידים: 


lvr: 21
pgn: 9
dfh: b
trm: למאן דאמר תפלת ערבית רשות
txt:
<span class='five'>למאן דאמר תפלת ערבית רשות. </span>במסכת ברכות <span class='mareimakom'>(דף כז:)</span> מפני שהיא כנגד הקטר חלבים ואימורים שאין מעכבין כפרתן: 


lvr: 21
pgn: 10
dfh: a
trm: לא שכיחא שכרות
txt:
<span class='five'>לא שכיחא שכרות. </span>אין דרך להשתכר מבע'י לפיכך גומר ויתפלל אבל בלילה עשוי להשתכר בסעודתן: 


lvr: 21
pgn: 10
dfh: a
trm: דיינין מתעטפין בטליתן
txt:
<span class='five'>דיינין מתעטפין בטליתן. </span>כשפותחין בדין מאימת שכינה ושלא יפנו ראשן לכאן ולכאן ותהא דעתן מיושבת עליהם: 


lvr: 21
pgn: 10
dfh: a
trm: עסיקי ואתו
txt:
<span class='five'>עסיקי ואתו. </span>בדין אחר וכבר מעוטפים הן וכשנגמר אותו דין בא לפניהם דין אחר סמוך למנחה הויא התחלתן משיפתחו בעלי הדין בטענות דהכא ליכא למימר משיתעטפו: 


lvr: 21
pgn: 10
dfh: a
trm: תנא להו חייא בר רב
txt:
<span class='five'>תנא להו חייא בר רב. </span>שגדול שכר הדיינים ולא יצטערו ול'נ דאין זה [משמעות] לשון לבייהו אלא לשון חלש דעתייהו ולשון חלש לבייהו לשון תענית הוא שלא סעדו כל היום תנא להו חייא בר רב שאין צריכין לישב ולידון כל היום אלא מקצת היום ומה שאמר מן הבקר עד הערב מדרש הוא שחשוב הדבר כמעשה בראשית שנאמר בו ערב ובוקר: 


lvr: 21
pgn: 10
dfh: a
trm: שמלכך
txt:
<span class='five'>שמלכך. </span>דיינך שהדיין קרוי מלך שנאמר מלך במשפט יעמיד ארץ <span class='mareimakom'>(משלי כט) </span>: 


lvr: 21
pgn: 10
dfh: a
trm: מאכל יורשים
txt:
<span class='five'>מאכל יורשים. </span>יורשי הון רב שלא טרחו בו ואין עסוקים ודואגין לשוט אחרי מזונות ולעסוק במלאכה: 


lvr: 21
pgn: 10
dfh: a
trm: כזורק אבן לחמת
txt:
<span class='five'>כזורק אבן לחמת. </span>קשה לגוף ולי נראה לא קשה ולא יפה: מרחצאות שלהן ג' חדרים היו לו פנימי להזיע ולהשתטף אמצעי שיורד לתוכו מן המרחץ ולובש חלוקו ויוצא לחיצון וגומר לבישתו ונח שם שעה מיגיעת המרחץ: 


lvr: 21
pgn: 10
dfh: a
trm: וחולץ תפילין
txt:
<span class='five'>וחולץ תפילין. </span>מראשו ואין צ'ל שאם אוחזן בידו בתיק שלהן שאינו מניח והא דתני ואין צ'ל כו' איידי דבעי למיתני מציעתא ואינו מניח ואינו חולץ שאמצעי לא כמרחץ גמור הוא ומקצת תורת מרחץ עליו הלכך היו בראשו אין צריך לחלוץ היה אוחזן אסור להניחן שם בראשו אלא יוצא לחיצון ומניחן: 


lvr: 21
pgn: 10
dfh: b
trm: צריך להודיעו
txt:
<span class='five'>צריך להודיעו. </span>מתן פלוני אתן לך וזהו דרך כבוד דשמא יתבייש לקבלה ומתוך כך מתרצין בדברים ואינו בוש בדבר וכן אם נתנה בביתו שלא מידיעתו צריך להודיעו שמידו באה לו שמתוך כך יהא אוהבו: 


lvr: 21
pgn: 10
dfh: b
trm: שייף ליה משחא
txt:
<span class='five'>שייף ליה משחא. </span>ישפשפנו בשמן בין עיניו דבר הנראה שתשאלנו אמו מי עשה כן ויאמר לה התינוק פלוני עשה וגם פת נתן לי: 


lvr: 21
pgn: 10
dfh: b
trm: רב חסדא
txt:
<span class='five'>רב חסדא. </span>כהן הוה כדאמרינן <span class='mareimakom'>(ברכות פ'ו דף מד:)</span> גבי עיר אחת היתה בא'י ובה שמונים זוגות אחים כהנים הנשואים שמונים זוגות אחיות כהנות ובדקו מסורא עד נהרדעא ולא אשכחו אלא תרתי בנתיה דרב חסדא דהוו נסיבי לרמי בר חמא ולמר עוקבא בר חמא: 


lvr: 21
pgn: 10
dfh: b
trm: הוה נקיט תרתי מתנתא דתורא
txt:
<span class='five'>הוה נקיט תרתי מתנתא דתורא. </span>זוג של זרוע לחיים וקיבה שנתנה לו ורשאי להאכילן לישראל ואע'ג דרב חסדא בח'ל הוה לא ילפינן מהכא דמתנות נוהגות בזמן הזה דהאידנא נהוג עלמא כתלתא סבי <span class='mareimakom'>(ברכות דף כב.)</span> כרבי יאשיה בכלאים וכרבי יהודה בטבילת בעלי קריין לת'ת וכרבי אלעאי בראשית הגז שהיה אומר אינו נוהג אלא בארץ וכן מתנות בימי רב חסדא אכתי לא נהוג כר' אלעאי ובימי ר'נ בר יצחק נהוג כוותיה בראשית הגז ולא במתנות והשתא קא חזינא דנהוג אף במתנות וכי היכי דאחזו במנהג בראשית הגז בימי ר'נ ולא מחינא בהו ונהגנא כולא כוותיה השתא דנהוג אף במתנות לא משנינן מנהגא: 


lvr: 21
pgn: 10
dfh: b
trm: מילתא אלבישי' יקירא
txt:
<span class='five'>מילתא אלבישי' יקירא. </span>מעיל דמיו יקרים למי שרגיל ללובשו כלומר לפי שאתה תלמידו של רב ורגיל בשמועותיו אתה מחזר אחריהם: 


lvr: 21
pgn: 10
dfh: b
trm: משקל ב' סלעים
txt:
<span class='five'>משקל ב' סלעים. </span>לאו דוקא נקט בתלמידי רבינו יצחק הלוי מצאתי כתונת פסים סביב פס ידו נתן מילת ולא כל הכתונת: 


lvr: 21
pgn: 10
dfh: b
trm: שישיבתה קרובה
txt:
<span class='five'>שישיבתה קרובה. </span>שנה אחת קדמה לה סדום כדמפרש של סדום חמשים ושתים דע'כ בוני מגדל בארץ שנער היו ולא היה ישוב בעולם אלא באותה בקעה כדכתיב <span class='mareimakom'>(בראשית יא) </span> ויהי כל הארץ שפה אחת וגו' ויהי בנסעם מקדם ומשם נפוצו למקומות אחרים כשנתפלגו ובנו להם עיירות ומשנתפלגו עד שחרבה סדום אינו אלא חמשים ושתים שנה שהרי בסוף ימי פלג נתפלגו הארצות כדתניא בסדר עולם אמר רבי יוסי נביא גדול היה עבר שקרא בנו פלג כי בימיו נפלגה הארץ ואם תאמר בתחלת ימיו והלא יקטן אחיו קטן ממנו והוליד משפחות ונתפלגו ואם תאמר באמצע ימיו לא בא הכתוב לסתום אלא לפרש נתן לך סימן ולא תדע באיזו משנותיו אלא בסוף ימיו צא וחשוב שנותיו של פלג ונמצא שנה שמת בה היא שנת מ'ח לאברהם וכשחרב סדום שנת צ'ט לאברהם שהרי בו ביום נתבשרה שרה ולשנה אחרת ילדה ואברהם בן מאת שנה וגו' <span class='mareimakom'>(שם כא) </span>: 


lvr: 21
pgn: 10
dfh: b
trm: ושלותה
txt:
<span class='five'>ושלותה. </span>האמורה בה גאון שבעת לחם ושלות השקט היה לה וגו' <span class='mareimakom'>(יחזקאל טז) </span> וכתיב נתיב לא ידעו עיט לא הדריכוהו וגו' <span class='mareimakom'>(איוב כח) </span>:  עשרים


lvr: 21
pgn: 11
dfh: a
trm: עשרים ושש דכתיב שתים עשרה שנה עבדו את כדרלעומר
txt:
<span class='five'>עשרים ושש דכתיב שתים עשרה שנה עבדו את כדרלעומר. </span>אין זו שלוה וי'ג מרדו אין זו שלום שהיו בהן מלחמות הרי כ'ה שנים ושנת כ'ו נהרג כדרלעומר והיתה בשלוה כ'ו הנותרים מנ'ב: 


lvr: 21
pgn: 11
dfh: a
trm: קשקושי ואברורי
txt:
<span class='five'>קשקושי ואברורי. </span> בירניות ומגדלים: רב אשי ראש ישיבה היה במתא מחסיא ומנעם מלהגביה בתיהם יותר מבהכ'נ: 


lvr: 21
pgn: 11
dfh: a
trm: חללה של רשות
txt:
<span class='five'>חללה של רשות. </span>עומק לבם שהוא צריך להיות לו לב לכמה מדינות למס הקצוב ולכמה מלחמות ולכמה משפטים והכל ביום אחד: 


lvr: 21
pgn: 11
dfh: a
trm: עיגלא תילתא
txt:
<span class='five'>עיגלא תילתא. </span> שלישי לבטן שהוא משובח מפני שהבהמה בקטנותה אינה עדיין בכחה והולד ראשון ושני אינו בריא: 


lvr: 21
pgn: 11
dfh: a
trm: והא תנא ליה רישא אם התחילו אין מפסיקין
txt:
<span class='five'>והא תנא ליה רישא אם התחילו אין מפסיקין. </span>וגבי תפלה קיימינן ולמה ליה למיהדר למיתני ואין מפסיקין לתפלה: 


lvr: 21
pgn: 11
dfh: a
trm: חברים העוסקין בתורה מפסיקין
txt:
<span class='five'>חברים העוסקין בתורה מפסיקין. </span>תורתן לקריאת שמע דזמנה דאוריי' ובשכבך ובקומך ואין מפסיקין לתפלה: 


lvr: 21
pgn: 11
dfh: a
trm: עיבור שנה
txt:
<span class='five'>עיבור שנה. </span>שהיו עולים שבעה לעלייה ונושאין ונותנין אם השנה ראויה וצריכה להתעבר כדאמר בסנהדרין <span class='mareimakom'>(יא:)</span> על האביב ועל פירות האילן ועל התקופה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 11
dfh: a
trm: ולא יפלה את כליו
txt:
<span class='five'>ולא יפלה את כליו. </span>מבער כנים מבגדיו דמתרגמינן בערתי פליתי <span class='mareimakom'>(דברים כו) </span> ולקמן <span class='mareimakom'>(יב.)</span> מפרש טעמא: 


lvr: 21
pgn: 11
dfh: a
trm: ולא יקרא לאור הנר
txt:
<span class='five'>ולא יקרא לאור הנר. </span>בספר שמא יטה הנר להביא השמן לפי הפתילה שידלק יפה ונמצא מבעיר בשבת: 


lvr: 21
pgn: 11
dfh: a
trm: החזן
txt:
<span class='five'>החזן. </span>חזן הכנסת המקרא שבעה הקוראים בתורה ופעמים שאינו יודע היכן צריכין לקרות למחר ורואה היכן קורין תינוקות של בית רבן בשבת זו והן קורין בסדר לאור הנר בבית הכנסת ויודע שהיא פרשה של שבת זו ל'א חזן מלמד תינוקות ורואה היכן יתחילו למחר והיכא יסיימו פרשיותיהן: 


lvr: 21
pgn: 11
dfh: a
trm: מפני הרגל עבירה
txt:
<span class='five'>מפני הרגל עבירה. </span>מפני שמתוך שמתיחדין יבא לבעול זבה שהיא בכרת: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 11
dfh: a
trm: לא יעמוד אדם
txt:
<span class='five'>לא יעמוד אדם. </span> ברה'י ויושיט פיו וראשו לרה'ר לאחוז כלי ולשתות גזרה שמא יוציא הכלי אליו ונמצא מתחייב חטאת:  וכן


lvr: 21
pgn: 11
dfh: b
trm: היא גופה
txt:
<span class='five'>היא גופה. </span>אפי' יוציא הכלי מתוכה לרשות היחיד או מתוכה לרה'ר מדרבנן בעלמא הוא: 


lvr: 21
pgn: 11
dfh: b
trm: לענין מעשר
txt:
<span class='five'>לענין מעשר. </span>דשתיה על הגת ממש שלא עקרו משם להוציאו חוצה הויא שתיית עראי ופטור ממעשר כל זמן שלא ירד לבור שהוא גמר מלאכתו למעשר אבל להוציאו משם הוי קבע שאין בדעתו להחזיר המותר ואע'ג דלא נגמר מלאכתו למעשר אסור: 


lvr: 21
pgn: 11
dfh: b
trm: בחמין
txt:
<span class='five'>בחמין. </span>שמזגו בחמין שוב אינו ראוי להחזיר המותר שלא יחמיץ את היין מחמת החמין: 


lvr: 21
pgn: 11
dfh: b
trm: מאי לאו דתחובה בבגדו
txt:
<span class='five'>מאי לאו דתחובה בבגדו. </span>שאין דרך הוצאה בכך ואפי' הוציאה לרשות הרבים משחשכה שבות בעלמא הוא וקא גזור סמוך לחשכה אטו חשכה אלמא גזרינן לאיסור שבת גזירה לגזירה: 


lvr: 21
pgn: 11
dfh: b
trm: כי תניא ההיא
txt:
<span class='five'>כי תניא ההיא. </span>בשבת עצמה דחדא גזירה איכא גזירה תחובה בבגדו אטו היכא דמפיק בידים: 


lvr: 21
pgn: 11
dfh: b
trm: אומן
txt:
<span class='five'>אומן. </span>המוציא דרך אומנתו שהוא רגיל לצאת לפרקים כן בחול חייב דהשתא לדידיה ליכא אלא חדא גזירה דגזרינן סמוך לחשכה אטו חשכה: 


lvr: 21
pgn: 11
dfh: b
trm: בקיסם שבאזנו
txt:
<span class='five'>בקיסם שבאזנו. </span>קיסם ארוך ושוה כעין סרגלא שמשרטטין בה ספרים שקורין ויר'א בלע'ז ובו משוין את הנסרים כדרך נגרים שלנו משוים בנטיית קו ולי נראה שכל השנויין כאן אינו אלא שנותנין אותו בני האומנות עליהן בצאתם לשוק כדי שיכירו מאיזו אומנות הוא וישכרוהו למלאכה: 


lvr: 21
pgn: 11
dfh: b
trm: במשיחה
txt:
<span class='five'>במשיחה. </span>הוא קושר הקוצים שקורין קרדונ'ש וגם את הבגד תופר ומחבר בו ב' ראשין כשמותחו על יתדות האומנות לחובטו במקלות לזקוף את שערו: 


lvr: 21
pgn: 11
dfh: b
trm: אירא
txt:
<span class='five'>אירא. </span>הוא צמר או צמר גפן שסותם בו פי הקנה לאחר שהניח בתוכו פקעיות הערב ומשייר בנקב מלא חוט לאריג וזורקו לקנה והפקיע מתגלגל לתוכו ולצאת אינה יכולה שנסתם הנקב: 


lvr: 21
pgn: 11
dfh: b
trm: דוגמא
txt:
<span class='five'>דוגמא. </span>מעט צמר צבוע אדום ומעט צבוע שחור וכן בכל מיני צבע שמראה בהם דוגמא לאחר כזה תרצו או כזה תרצו: 


lvr: 21
pgn: 11
dfh: b
trm: במידי דלאו היינו אורחיה
txt:
<span class='five'>במידי דלאו היינו אורחיה. </span>כגון כל אלו השנוין למעלה אין דרך הוצאתו אלא ביד אפילו לאומן אלא בשעה שהוא רוצה להכריז לעצמו שהוא אומן אבל כיס לזב אין דרך הוצאתו אלא בכך מי שמעת ליה דפטור: 


lvr: 21
pgn: 11
dfh: b
trm: הדיוט שחקק קב בבקעת
txt:
<span class='five'>הדיוט שחקק קב בבקעת. </span>הואיל ואינו אומן ואין דרך חקיקה בכך הכי נמי דפטור לרבי מאיר א'כ לא מחייב ר' מאיר בשבת אלא אומנין אלא על כרחיך הואיל וכל דרך חקיקתו של זה בכך מיחייב והכא נמי הואיל וכל דרך הוצאה זו לזה בכך חייב: 


lvr: 21
pgn: 11
dfh: b
trm: זב בעל שתי ראיות
txt:
<span class='five'>זב בעל שתי ראיות. </span>חייב לפי שהכיס צריך לו לבדוק עצמו אם יראה עוד שלישית ויהיה זב גמור לקרבן וכיון דצריכה לו הויא ליה לדידיה דרך הוצאתו בכך: 


lvr: 21
pgn: 11
dfh: b
trm: מיבעי ליה לספירה
txt:
<span class='five'>מיבעי ליה לספירה. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא טו) </span> וכי יטהר הזב וספר לו שבעת ימים ז' נקיים וצריך הוא לכיס לברר לו היום בנקיות שאילו יראה באחד מהן יסתור את הכל דבעינן רצופין דכתיב לטהרתו טהרה אחת לכולן שלא תהא טומאה מפסקת ביניהן: 


lvr: 21
pgn: 11
dfh: b
trm: לבו ביום
txt:
<span class='five'>לבו ביום. </span>באותו יום שבת ראה הראיה שלישית דשוב אינו צריך לכיס כל אותו היום שאין אותו יום ממנין הנקיים: 


lvr: 21
pgn: 11
dfh: b
trm: הרי הוא בכי יותן
txt:
<span class='five'>הרי הוא בכי יותן. </span>דאחשבינהו להנך משקין הראה בדעתו שצריך להן ואע'ג דלא ניחא ליה נפילה שנפלו על הפירות לאחר זמן הוי מוכשרין דתנן <span class='mareimakom'>(מכשירין פ'א)</span> כל משקה שתחלתו לרצון אע'פ שאין סופו לרצון מכשיר:  שלא


lvr: 21
pgn: 12
dfh: a
trm: מי דמי
txt:
<span class='five'>מי דמי. </span> הא לא ניחא ליה בהנך משקין כלל וברצונו לא ירדו ונהי נמי דכפיית קערה חשיבא ליה אנן חשיבותא דמשקין בעינן וכפייה זו אינה אלא לגלות עליהן שאינו חפץ בהן אבל הכא לענין שבת אחשיבותא דהוצאה קפדינן והך הוצאה דכיס חשיבא דקא מיבעי ליה להציל על בגדיו: 


lvr: 21
pgn: 12
dfh: a
trm: שירד דלף לתוכה כו'
txt:
<span class='five'>שירד דלף לתוכה כו'. </span>משנה היא במסכת מכשירין <span class='mareimakom'>(פ'ד משנה ה)</span> השנויה אחר הסיפא דהכופה את הקערה והכי תנן עריבה שירד הדלף לתוכה כו' הניחה שירד הדלף לתוכה מים הניתזין והצפים ב'ש אומרים בכי יותן וב'ה אומרים אינם בכי יותן נטלה לשופכה אלו ואלו מודים שהן בכי יותן ומ'מ יש לשמוע מהך סיפא כדגרסינן בספרים (וכב'ה) נתנה לעריבה זו שירד הדלף לתוכה אע'ג דאצולי טינוף הוא אפילו הכי מדלא כפאה גלי דעתי' דאחשבינהו לקבלן והוו חשובים אותן שבתוכה והך הוצאה נמי אחשבה לקבולי בהאי כיס האי זיבה אע'ג דבזיבה לא ניחא ליה אנן לחיובי אהוצאת זיבה לא מהדרינן אלא אהוצאת כיס: 


lvr: 21
pgn: 12
dfh: a
trm: הא רבי יהודה
txt:
<span class='five'>הא רבי יהודה. </span>דאמר מלאכה שאינה צריכה לגופה שברצונו לא תעשה ואינו צריך לעיקר (תחלתה) [תכליתה] כי הכא שאינו צריך לזיבה זו שעל ידה בא הכיס הזה ואעפ'כ חייב עליה ופלוגתייהו בהמצניע <span class='mareimakom'>(לקמן דף צג:)</span> גבי מוציא המת במטה חייב ואע'ג דהוצאת המת לא ניחא ליה ביה ור'ש פוטר: 


lvr: 21
pgn: 12
dfh: a
trm: והיה על מצחו תמיד
txt:
<span class='five'>והיה על מצחו תמיד. </span>קרא יתירא הוא להך דרשה דהא כבר קבע ליה מקום והיה על מצח אהרן: 


lvr: 21
pgn: 12
dfh: a
trm: או דילמא
txt:
<span class='five'>או דילמא. </span>לאור הנר דקתני אתרוייהו קאי ותרוייהו שמא יטה אבל ביום שפיר דמי: 


lvr: 21
pgn: 12
dfh: a
trm: מי אלימא ממתניתין
txt:
<span class='five'>מי אלימא ממתניתין. </span>דקתני לאור הנר בסוף ואפ'ה מספקא לן דאיכא לפלוגי בהו ולמימר דלאור הנר אלא יקרא קאי הכא נמי איכא למימר דאין פולין אפילו ביום ולאור הנר אאין קורין קאי: 


lvr: 21
pgn: 12
dfh: a
trm: מידע ידעי
txt:
<span class='five'>מידע ידעי. </span>שבגדי האנשים קצרין שעוסקין בשדות במלאכה ושל נשים רחבים בתי יד שלהן: 


lvr: 21
pgn: 12
dfh: a
trm: דזקנות
txt:
<span class='five'>דזקנות. </span>קצרים במקצת ושל אנשים מעונגין רחבים ודומין זה לזה וגזרינן שמא יטה: 


lvr: 21
pgn: 12
dfh: a
trm: מולל וזורק
txt:
<span class='five'>מולל וזורק. </span>בשבת מולל להתיש כחן שלא יחזרו אליו ובלבד שלא ימלול בדוחק ויהרוג דסבירא ליה הריגת כינה שבות ואבא שאול כר'א ומחייב חטאת הלכך גזרינן מלילה שלא יהרוג: 


lvr: 21
pgn: 12
dfh: a
trm: מתירין
txt:
<span class='five'>מתירין. </span>כדמפרש טעמא בפרק שמונה שרצים <span class='mareimakom'>(לקמן דף קז:)</span> מאילים מאדמים דמשכן מה אילים פרים ורבים אף כל שפרה ורבה וכינה אינה פרה ורבה אלא מבשר אדם היא שורצת: 


lvr: 21
pgn: 12
dfh: b
trm: זימנין אמר לה
txt:
<span class='five'>זימנין אמר לה. </span>בלשון קדש וזימנין אמר לה בלשון ארמי והא לאו לענין שבת נקט: 


lvr: 21
pgn: 12
dfh: b
trm: דשכינה עמו
txt:
<span class='five'>דשכינה עמו. </span>ואין המתפלל צריך שיזדקקו לו מלאכי השרת להכניס תפלתו לפנים מן הפרגוד: 


lvr: 21
pgn: 12
dfh: b
trm: סועד
txt:
<span class='five'>סועד. </span>סומך בתשות כחו ומשום רבינו יעקב סוער תרגומו של פוקד כלומר מבקר כמו ואת אחיך תפקוד לשלום <span class='mareimakom'>(שמואל א יז) </span> ומתרגמי' ואת אחיך תסער לשלם ולהך לישנא גרסינן אל תקרי יסעדנו אלא יסערנו: 


lvr: 21
pgn: 12
dfh: b
trm: במדורה
txt:
<span class='five'>במדורה. </span>מדורת אש גדולה אסור דהואיל ויושבין רחוק זה מזה ועוד שזנבות האודים סמוכים להם אין זה מכיר בבא חבירו להבעיר ולחתות: 


lvr: 21
pgn: 12
dfh: b
trm: שמש קבוע
txt:
<span class='five'>שמש קבוע. </span>לא יבדוק מפני שאימת רבו עליו אם ימצא בהן דבר מגונה ובודקן יפה וחיישינן להטייה: 


lvr: 21
pgn: 12
dfh: b
trm: שמש שאינו קבוע בדמשחא מאי
txt:
<span class='five'>שמש שאינו קבוע בדמשחא מאי. </span>כיון שאינו קבוע אינו מטה אפילו בחול והלכך בשבת מותר או דילמא בדמשחא הואיל ולא מאיס דרכו להטות בחול הוא: 


lvr: 21
pgn: 12
dfh: b
trm: ראשי פרשיות
txt:
<span class='five'>ראשי פרשיות. </span>ומריצן בפיו שמתוך שראש הפרשה שגורה בפיו הוא נזכר בכולה למחר ומסייע את שבעה הקורין בנקודה וטעמיה בלחש:  ואימת


lvr: 21
pgn: 13
dfh: a
trm: פרצה
txt:
<span class='five'>פרצה. </span>גברה כמו ופרצת ימה וקדמה <span class='mareimakom'>(בראשית כח) </span>: 


lvr: 21
pgn: 13
dfh: a
trm: שלא שנינו לא יאכל טהור עם הטמאה
txt:
<span class='five'>שלא שנינו לא יאכל טהור עם הטמאה. </span>מפני הערוה לפי שלא הוצרכו לכך שכולן אוכלין חוליהן בטהרה היו ולא היו אוכלין עם נשותיהן טמאות: 


lvr: 21
pgn: 13
dfh: a
trm: שתישן עם בעלה
txt:
<span class='five'>שתישן עם בעלה. </span>במטה כגון שהוא טמא דליכא למיחש משום טהרה או בזמן הזה שאין בו טהרה מי חיישי' להרגל עבירה או דילמא כיון דאיכא היכרא מדכר דכירי: 


lvr: 21
pgn: 13
dfh: a
trm: על השולחן
txt:
<span class='five'>על השולחן. </span>שאוכל עליו מותר להניח בשר העוף אצל הגבינה דקסברי בית שמאי בשר עוף בחלב לאו דאורייתא ולא גזרי' העלאה אטו אכילה: 


lvr: 21
pgn: 13
dfh: a
trm: דליכא דיעות
txt:
<span class='five'>דליכא דיעות. </span>שני בני אדם שיזכירו זה לזה וה'ה נמי דמצי לשנויי דליכא שינוי להיכרא ומיהו דעדיפא נקט דאפי' דיעות ליכא: 


lvr: 21
pgn: 13
dfh: a
trm: איכא שינוי
txt:
<span class='five'>איכא שינוי. </span>שאין דרך לישן אלא בקירוב בשר כדכתיב שארה כסותה ועונתה ואמר מר שאר זה קירוב בשר שאם אמר אי איפשי אלא היא בבגדה והוא בבגדו יוציא ויתן כתובה במס' כתובות <span class='mareimakom'>(פ'ד דף מח.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 13
dfh: a
trm: אל ההרים לא אכל
txt:
<span class='five'>אל ההרים לא אכל. </span>בפרק אלו הן הנשרפין בסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף פא.)</span> מפרש ליה שלא נתפרנס בזכות אבות שלא הוצרך לכך לפי שהוא צדיק: 


lvr: 21
pgn: 13
dfh: a
trm: מה אשת רעהו כו'
txt:
<span class='five'>מה אשת רעהו כו'. </span>דאסור לן יחוד מן התורה בקדושין <span class='mareimakom'>(פ'ד דף פ.)</span> מאחיך בן אמך: 


lvr: 21
pgn: 13
dfh: a
trm: גילוי עריות
txt:
<span class='five'>גילוי עריות. </span>תשמיש ממש ושאר קורבה ואפי' קירוב בשר מדרבנן והיא בבגדה אפי' מדרבנן ליכא למגזר:  ושימש


lvr: 21
pgn: 13
dfh: b
trm: ליבוניך
txt:
<span class='five'>ליבוניך. </span>כגון זבה שסופרת שבעה נקיים משפסקה וצריכה להיות לובשת לבנים לבדיקה שמא תראה ותסתור ספירתה: 


lvr: 21
pgn: 13
dfh: b
trm: בנדת טומאתה
txt:
<span class='five'>בנדת טומאתה. </span>ועד שתבא במים לטבילה היא בנדתה דמרבינן מתהיה בנדתה בהוייתה תהא עד שתבא במים בתורת כהנים : 


lvr: 21
pgn: 13
dfh: b
trm: סינר
txt:
<span class='five'>סינר. </span>פורציינ'ט שהיא חוגרת בו ומגיע ממתנים ולמטה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 13
dfh: b
trm: ונמנו ורבו
txt:
<span class='five'>ונמנו ורבו. </span>באו למנין ונמצאו של ב'ש מרובין: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 13
dfh: b
trm: ה'ג ואלו תנן הני דאמרן או דלמא אלו תנן הני דבעינן למימר קמן
txt:
<span class='five'>ה'ג ואלו תנן הני דאמרן או דלמא אלו תנן הני דבעינן למימר קמן. </span>ואלו קאי אדלעיל לא יפלה את כליו ולא יקרא לאור הנר ואלו מן ההלכות כו' או דילמא אלו תנן וקאי לקמן אאין שורין דיו: 


lvr: 21
pgn: 13
dfh: b
trm: ת'ש
txt:
<span class='five'>ת'ש. </span>דאתרתי קמייתי קאי אבל אינך לאו משמונה עשר דבר נינהו ולקמן בגמרא מפרש להו: 


lvr: 21
pgn: 13
dfh: b
trm: מגילת תענית
txt:
<span class='five'>מגילת תענית. </span>לפי ששאר כל משנה וברייתא לא היו כתובין דאסור לכתבם וזו נכתבה לזכרון לדעת ימים האסורין בתענית לכך נקרא מגלה שכתוב במגלת ספר: 


lvr: 21
pgn: 13
dfh: b
trm: מחבבין את הצרות
txt:
<span class='five'>מחבבין את הצרות. </span>שנגאלין מהן והנס חביב עליהן להזכירו לשבחו של הקב'ה וכותבין ימי הנס לעשותן יום טוב כגון אלין יומין דלא להתענאה בהון כו': 


lvr: 21
pgn: 13
dfh: b
trm: אין שוטה נפגע
txt:
<span class='five'>אין שוטה נפגע. </span>אין פגע רע בא עליו כלומר אינו מכיר בפגעיו כך כמה נסים באים לנו ואין אנו מכירין בהן: 


lvr: 21
pgn: 13
dfh: b
trm: בשר מת שבחי
txt:
<span class='five'>בשר מת שבחי. </span>הגדל באדם החי מחמת מכה או מחמת כויה אינו מרגיש באיזמל כשחותכין אותו: 


lvr: 21
pgn: 13
dfh: b
trm: דברי תורה
txt:
<span class='five'>דברי תורה. </span>כגון נבילה וטרפה וגו' לא יאכלו הכהנים הא ישראל אוכלים וכגון וכן תעשה בשבעה בחודש היכן נרמז קרבן זה בתורה: 


lvr: 21
pgn: 13
dfh: b
trm: דרשן
txt:
<span class='five'>דרשן. </span>כדדרשינן להני קראי במנחות <span class='mareimakom'>(דף מה.)</span> דמשום דאשתרי מליקה בחטאת העוף גבייהו הוצרך להזהירם על מליקת חולין שהיא נבילה: 


lvr: 21
pgn: 13
dfh: b
trm: האוכל אוכל ראשון
txt:
<span class='five'>האוכל אוכל ראשון. </span>מן התורה אין אוכל מטמא אדם האוכלו חוץ מנבלת עוף טהור אבל נבלת בהמה לא כדאמר במסכת נדה <span class='mareimakom'>(פ'ה דמ'ב:)</span> מי שאין לו טומאה אלא באכילתה יצתה זו שיש לה טומאה קודם שיאכלנה וכ'ש אוכל ראשון שאינו אב הטומאה אבל הן גזרו באותו היום כדמפרש טעמא לקמן בכולהו ושיעורן לפסול את הגויה בחצי פרס בפרק יום הכפורים <span class='mareimakom'>(יומא ד' פ:)</span> והתם נמי אמר הנח לטומאת גויה דלאו דאורייתא ומצאתי בספר ערוך  משונה טומאה זו מטומאה דאורייתא דסגי לה בטבילה לתרומה דלא בעיא הערב שמש דתניא בספרי אין האוכל אוכלים טמאין ולא השותה משקין טמאין טמא טומאת ערב: 


lvr: 21
pgn: 14
dfh: a
trm: האוכל אוכל ראשון
txt:
<span class='five'>האוכל אוכל ראשון. </span>נעשה גופו ראשון ומטמא את התרומה להיות שנייה והיא תחזור ותפסול שלישי: 


lvr: 21
pgn: 14
dfh: a
trm: שלישי
txt:
<span class='five'>שלישי. </span>אינו פוסל תרומה במגעו אבל הקדשים פוסל ובפ'ב דשחיטת חולין מפרש טעמא דתרוייהו: 


lvr: 21
pgn: 14
dfh: a
trm: ר' יהושע אומר האוכל אוכל ראשון הוי שני וכן האוכל אוכל שני הוי שני
txt:
<span class='five'>ר' יהושע אומר האוכל אוכל ראשון הוי שני וכן האוכל אוכל שני הוי שני. </span>והתם מפרש טעמא מצינו שהשני עושה שני ע'י משקין דמשקין אפי' הן שניים נעשין תחלה ועושין מגען שני ואף כאן החמירו בשני לעשות האוכלו כיוצא בו: 


lvr: 21
pgn: 14
dfh: a
trm: שלישי שני לקדש
txt:
<span class='five'>שלישי שני לקדש. </span>האוכל אוכל שלישי עושה גופו שני לקדש והתם מפרש טעמא דהאי אוכל שלישי חולין שנעשו על טהרת תרומה הוא וטהרתן טומאה היא אצל הקדש הלכך שמירה דידה לאו שמירה היא לענין קודש וחיישינן באוכל שלישי דידיה דילמא ראשון הוא והאוכלו שני: 


lvr: 21
pgn: 14
dfh: a
trm: בחולין שנעשו על טהרת תרומה
txt:
<span class='five'>בחולין שנעשו על טהרת תרומה. </span>כלומר באיזו חולין אתה מוצא אוכל שלישי בחולין שנעשו על טהרת תרומה דאילו חולין גרידא לא משכחת בהו שלישי: 


lvr: 21
pgn: 14
dfh: a
trm: ופסיל להו
txt:
<span class='five'>ופסיל להו. </span>והתורה הזהירה על התרומה לשמרה בטהרה דכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר יח) </span> את משמרת תרומתי לפיכך גזרו באוכל אוכלין טמאין שלא יהא רגיל אצל תרומה: 


lvr: 21
pgn: 14
dfh: a
trm: ה'ג היו טובלין במי מערה סרוחים מכונסין
txt:
<span class='five'>ה'ג היו טובלין במי מערה סרוחים מכונסין. </span>שיש בה מ' סאה מי גשמים שהם כשרים לכל טמא חוץ מזב לבדו דכתיב ביה מים חיים: 


lvr: 21
pgn: 14
dfh: a
trm: התחילו
txt:
<span class='five'>התחילו. </span>הטובלין ועשו השאובין קבע לפיכך גזרו על השאובין טומאה לטמא אדם אחר טבילתו אבל אין מטמא שום אוכל ומשקה אלא אם כן נטמאו בשרץ: 


lvr: 21
pgn: 14
dfh: a
trm: לא אלו
txt:
<span class='five'>לא אלו. </span>דמקוה לבדה מטהרין אלא אלו ואלו מטהרין דמתוך שהורגלו הכל בכך לא היו יודעין שלהעביר הזוהמא היו השאובין באין אלא לטהר: 


lvr: 21
pgn: 14
dfh: a
trm: מאי נפקא לן מינה
txt:
<span class='five'>מאי נפקא לן מינה. </span>כיון שכולן טובלין תחלה במקוה מאי איכפת לרבנן אם עשאוה הטובלין קבע אחר טבילה: 


lvr: 21
pgn: 14
dfh: a
trm: אלא אלו מטהרין
txt:
<span class='five'>אלא אלו מטהרין. </span>וחיישינן דילמא אתי לבטולי תורת מקוה וטובלין בשאובין והתורה אמרה אך מעין ובור מקוה מים וגו' <span class='mareimakom'>(ויקרא יא) </span>: 


lvr: 21
pgn: 14
dfh: a
trm: אי לאו
txt:
<span class='five'>אי לאו. </span>דגזור אף על הטהור לא קיימא גזירה הבא אחר טבילה דאמרי מ'ש האי מהאי: 


lvr: 21
pgn: 14
dfh: a
trm: לידי פסידא
txt:
<span class='five'>לידי פסידא. </span>עכברים מצויין אצל אוכלין ומפסידים את הספר אבל בחולין לא הוצרכו לגזור דבלאו הכי נמי לא היו נותנין חול אצל קדש: 


lvr: 21
pgn: 14
dfh: a
trm: עסקניות הן
txt:
<span class='five'>עסקניות הן. </span>ונוגעין בבשרו ובמקום טנופת וגנאי לתרומה בכך ונמאס לאוכלין כשנוגע בה בידים מסואבות ורבותינו מפרשים חיישינן שמא נגעו  [ידיו] בטומאה [ונטמא] וקשיא לי אם כן ניחוש שמא נגע באב הטומאה ונמצא ראשון ויטמאנה ועוד מאי שנא ידים לחודייהו בכל גופו נגזור לפסול תרומה שמא נגעו ידיו בטומאה ונטמא כל גופו ועוד לא תסגי להו בנטילה אלא בטבילה: 


lvr: 21
pgn: 14
dfh: b
trm: ובא השמש וטהר
txt:
<span class='five'>ובא השמש וטהר. </span>ומקמי הכא לא ואוקמינן להאי קרא בתרומה ביבמות בפ' הערל <span class='mareimakom'>(ד' עד:)</span> ואפי' לנגיעה אשכחן קרא התם כל כלי אשר יעשה מלאכה בהם במים וגו' והאי נגיעה היא ובעינן הערב שמש אלמא פסיל בנגיעה דאי לא פסיל למאי קרי ליה וטהר השתא מכלל דמעיקרא לא הוי טהור גמור והאי כלי לאו בר אכילה הוא ומיהו טמויי לא מטמינן דהא לאו טמא איקרי: 


lvr: 21
pgn: 14
dfh: b
trm: דכתיב וכל משקה וגו'
txt:
<span class='five'>דכתיב וכל משקה וגו'. </span>ואע'ג דהאי במשקין הבאין מחמת אויר כלי חרס כתיב דהא כתיב לעיל מיניה כל אשר בתוכו יטמא מכל האוכל כלומר אם יש בתוכו אוכלין או משקין והני שניים נינהו שהכלי היה ראשון והם שניים ואוכל הנוגע בהן אינו פוסל את התרומה (א'ה) הא גמרינן משקין הבאין מחמת שרץ מנייהו בק'ו ובפ'ק דפסחים <span class='mareimakom'>(דף יח:)</span> וכיון דמקבלי טומאה מדאורייתא ממילא עבדי לאוכל שני דהכי גמרינן סדר טומאה התם דמשקה מטמא אוכל ואוכל משקה דלא משכחת רביעי בקדש אלא בהכי דהא אין טומאה עושה כיוצא בה לא להיות אוכל מטמא אוכל ולא משקה מטמא משקה ולא אוכל ומשקה מטמאין כלים דאין כלי מיטמא אלא באב הטומאה: 


lvr: 21
pgn: 14
dfh: b
trm: מחמת ידים
txt:
<span class='five'>מחמת ידים. </span>לפני נטילה דגזרו רבנן בידים וכן בשאר כל פוסלי תרומה השנויין לטמא משקין להיות תחלה: 


lvr: 21
pgn: 14
dfh: b
trm: גזירה משום משקין הבאים מחמת שרץ
txt:
<span class='five'>גזירה משום משקין הבאים מחמת שרץ. </span>דאשכחן בהן שהן ראשונים דאורייתא והא דגזור בכל טומאת משקין להיות תחלה ולא גזור נמי באוכלין גזירה משום אוכל הבא מחמת שרץ היינו טעמא דאחמיר רבנן במשקין משום דעלולין לקבל טומאה שאינן צריכין תיקון הכשר להביאן לידי טומאה אבל אוכלין צריכין תיקון נתינת מים להכשירן לקבלת טומאה כל הכשר שבש'ס לשון תיקון: 


lvr: 21
pgn: 14
dfh: b
trm: וכי ירוק הזב וגו'
txt:
<span class='five'>וכי ירוק הזב וגו'. </span>וכבס בגדיו אלמא אב הטומאה הוא לטמא אדם ובגדים דהיינו כלים ושאר משקין היוצאין ממנו גמרינן מרוק מה רוק מתאסף תחלה ואח'כ יוצא אף כל מתעגל ויוצא כגון מימי רגליו: 


lvr: 21
pgn: 14
dfh: b
trm: מה שביד טהור טמאתי לך
txt:
<span class='five'>מה שביד טהור טמאתי לך. </span>אינו צריך כאן דטומאת משא ילפינן מיניה לרוק במסכת נדה <span class='mareimakom'>(פ'ז דף נה:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 14
dfh: b
trm: אלא בבאין מחמת שרץ
txt:
<span class='five'>אלא בבאין מחמת שרץ. </span>דלאו אב הטומאה הן והכלי אינו מקבל טומאה אלא מאב הטומאה כדתניא בפסחים <span class='mareimakom'>(דף כ.)</span> יכול יהו כל הכלים מיטמאים מאויר כלי חרס ת'ל מכל האוכל וגו' אוכל ומשקה מיטמא מאויר כלי חרס כו' אלמא לא אתי כלי טמא ומטמא ליה וכ'ש אוכל ומשקה וגזור רבנן דליטמא לענין תרומה משום משקה זב וזבה שהן אב הטומאה: 


lvr: 21
pgn: 14
dfh: b
trm: על ארץ העמים
txt:
<span class='five'>על ארץ העמים. </span>ומשום ספק קברות שלהן דנכרי מטמא במגע ובמשא ואהל לרבנן ולרבי שמעון נמי דאמר אין מטמאין באהל מטמאין הן במגע ובמשא ורקב: 


lvr: 21
pgn: 14
dfh: b
trm: תיקן כתובה
txt:
<span class='five'>תיקן כתובה. </span>שיהא כותב לה כל נכסי אחראין לכתובה לפי שהיה מייחד לה כתובתה וכשהיה כועס עליה אומר לה טלי כתובתיך וצאי בכתובות בסוף האשה שנפלו <span class='mareimakom'>(דף פב:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 14
dfh: b
trm: ובי'ח דבר נחלקו
txt:
<span class='five'>ובי'ח דבר נחלקו. </span>כלומר אותם י'ח שגזרו במחלוקת היו אלא שנמנו ונמצאו ב'ש רבים: 


lvr: 21
pgn: 14
dfh: b
trm: שלמה גזר
txt:
<span class='five'>שלמה גזר. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(קהלת יב) </span> ואיזן וחקר שעשה אזנים לתורה כלומר סייג והרחקה ככפיפה זו שנוטלין אותה באזנים ואין נוגעין בה: 


lvr: 21
pgn: 14
dfh: b
trm: עירובין
txt:
<span class='five'>עירובין. </span>אזנים להוצאת שבת שאסור להוציא מרשותו לרשות חבירו ואע'פ ששניהם רה'י:  ולמחר


lvr: 21
pgn: 15
dfh: a
trm: קב ומחצה
txt:
<span class='five'>קב ומחצה. </span>ירושלמי' שהן ז' לוגין וביצה וחומש ביצה למדה מדברית והוא עומר לגלגולת עשירית האיפה שחייב בחלה כדכתיב עריסותיכם כדי עיסת מדבר והוסיפו שתות בירושלים נמצא שש מדבריות נכנסות בחמש ירושלמיות ולוג הנשאר וביצה וחומש ביצה עולין ללוג ירושלמי שהלוג מדברי ששה ביצים נכנסין בחמשה ביצים גדולים נמצא הלוג חסר ביצה גדולה תן ביצה וחומש ביצה תחת ביצה גדולה שהחומש הוא שתות מלבר [נוסף] על הביצה נמצאו ששה ביצים גדולים שהן לוג גדול הרי הן ששה לוגים ירושלמי' דהן קב ומחצה: 


lvr: 21
pgn: 15
dfh: a
trm: משהגדילו המדות
txt:
<span class='five'>משהגדילו המדות. </span>היא מדת צפורי שעודפ' שתות על ירושלמית נמצאו הו' לוגין ה': 


lvr: 21
pgn: 15
dfh: a
trm: חמשה ועוד חייבין
txt:
<span class='five'>חמשה ועוד חייבין. </span>דסבר רבי יוסי מדה מדברית היו ביצים גדולים משלנו והכי נמי א'ר יוסי בעירובין בפרק כיצד משתתפין <span class='mareimakom'>(דף פג:)</span> כמה שיעור חצי פרס שני ביצים שוחקות והתם מפרש האי ועוד אחד מכ' בביצה לכל ביצה: 


lvr: 21
pgn: 15
dfh: a
trm: פוסלין
txt:
<span class='five'>פוסלין. </span>אם נפלו לתוכן קודם שנשלם אבל אם נשלם שוב אינו נפסל ואפילו המשיך לתוכן אחרי כן אלף סאה: 


lvr: 21
pgn: 15
dfh: a
trm: שחייב אדם כו'
txt:
<span class='five'>שחייב אדם כו'. </span>כלומר הין אינו לשון משנה אלא לשון תורה אלא כך שמעה מפי שמעיה ואבטליון ורבותי מפרשין [בלשון] משה רבינו ולבי מגמגם שהרי בכמה מקומות לא הקפיד על כך: 


lvr: 21
pgn: 15
dfh: a
trm: שני גרדיים משער האשפות
txt:
<span class='five'>שני גרדיים משער האשפות. </span>במסכת עדיות מפ' למה הוזכר שם אומנותם ושם מקומם לומר שלא ימנע אדם עצמו מבית המדרש שאין לך אומנות פחותה מגרדי שאין מעמידין ממנו לא כהן גדול ולא מלך כדאמרינן בקדושין <span class='mareimakom'>(דף פב.)</span> ואין שער בירושלים פחות משער האשפות והכריעו בעדותן כל חכמי ישראל: 


lvr: 21
pgn: 15
dfh: a
trm: מפקידה לפקידה
txt:
<span class='five'>מפקידה לפקידה. </span>למפרע בדקה היום ומצאתה טהורה ובדקה לסוף שבוע ומצאתה טמאה חוששין למגעה מבדיקה ראשונה ואילך שמא עם סילוק ידיה ראתה: 


lvr: 21
pgn: 15
dfh: a
trm: מעת לעת ממעט על יד מפקידה לפקידה
txt:
<span class='five'>מעת לעת ממעט על יד מפקידה לפקידה. </span>שני זמנים הוזכרו בה למפרע להלך אחר הקל שבהן אם מפקידה לפקידה יתר על מעת לעת הלך אחר מעת לעת ואם מעת לעת יתר על מפקידה לפקידה הלך אחר הפקידה: 


lvr: 21
pgn: 15
dfh: a
trm: כי קאמר רב הונא היכא דליכא פלוגתא דרבוותא
txt:
<span class='five'>כי קאמר רב הונא היכא דליכא פלוגתא דרבוותא. </span>שלש מקומות שאמר רב הונא לא נחלקו בהן רבותיהן הראשונים אבל סמיכה כל האבות ב'ד והנשיאים מיוסי בן יועזר עד הלל נחלקו בה במסכת חגיגה: 


lvr: 21
pgn: 15
dfh: a
trm: הבוצר
txt:
<span class='five'>הבוצר. </span>ענבים לדורכן בגת דאילו הבוצר לצימוקין משקה היוצא מהם אין מכשירים דלא ניחא ליה: 


lvr: 21
pgn: 15
dfh: a
trm: שמאי אומר הוכשרו
txt:
<span class='five'>שמאי אומר הוכשרו. </span>ביין הנדלף מהן על גביהן ואע'ג דאזיל לאיבוד לארץ ששותת מן הסלים גזירה שמא יבצרנו בקופות מזופפות כדמפרש לקמיה <span class='mareimakom'>(דף יז.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 15
dfh: a
trm: הא שתיק ליה הלל
txt:
<span class='five'>הא שתיק ליה הלל. </span>ולא עמד במחלוקתו כדתניא בפרקין <span class='mareimakom'>(שם)</span> אותו היום היה הלל כפוף כו': 


lvr: 21
pgn: 15
dfh: a
trm: ושמעון
txt:
<span class='five'>ושמעון. </span>הוא רבי שמעון הנהרג עם הרוגי מלכות והוא היה אביו של ר'ג דצעריה לרבי יהושע בן חנניה <span class='mareimakom'>(ברכות פ'ד דף כז:)</span> ושעשה מחלוקת עם ר'א בן הורקנוס <span class='mareimakom'>(ב'מ פ'ד דף נט:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 15
dfh: a
trm: ק' שנה
txt:
<span class='five'>ק' שנה. </span>אחרונים שלפני החורבן התחיל נשיאותו של הלל ופרנסו אלו ארבע דורות ק' שנה אלמא הלל קודם לחורבן ק' שנה: 


lvr: 21
pgn: 15
dfh: b
trm: ואאוירא לתלות
txt:
<span class='five'>ואאוירא לתלות. </span>תרומה הנכנסת באוירא ואין דבר מפסיק בינתים כגון שידה פרוצה מתחתיה: 


lvr: 21
pgn: 15
dfh: b
trm: על ספק בית הפרס
txt:
<span class='five'>על ספק בית הפרס. </span>כלומר על ספקו של בית הפרס כגון תרומה שנכנסת לבית הפרס דהוא שדה שאבד בה קבר היינו ספק דלא ידעינן אם האהילה על הקבר אם לאו: 


lvr: 21
pgn: 15
dfh: b
trm: ועל ספיקו של בגדי עם הארץ
txt:
<span class='five'>ועל ספיקו של בגדי עם הארץ. </span>דכולהו מספקא לן שמא ישבה עליהם אשתו נדה כדתנן <span class='mareimakom'>(חגיגה דף יח:)</span> בגדי ע'ה מדרס לפרושים: 


lvr: 21
pgn: 15
dfh: b
trm: ועל ספק מי רגלי אדם
txt:
<span class='five'>ועל ספק מי רגלי אדם. </span>הך ספק לא דמי להנך דלעיל אלא אפי' מספקא לן אם מי רגלי אדם הן אם מי רגלי בהמה הן דאיכא תרי ספיקי לקולא דאם תמצי לומר דאדם שמא טהור: 


lvr: 21
pgn: 15
dfh: b
trm: ודאי מגען וספק טומאתן
txt:
<span class='five'>ודאי מגען וספק טומאתן. </span>יודע ודאי שנגע בהן תרומה אבל אינו יודע אם הם טמאים אם לאו כדמפרש בכולהו: 


lvr: 21
pgn: 15
dfh: b
trm: באושא התקינו
txt:
<span class='five'>באושא התקינו. </span>כמה שנים אחר חורבן כדאמרינן בר'ה <span class='mareimakom'>(פ'ד דף לא.)</span> גבי י' מסעות נסעה שכינה: 


lvr: 21
pgn: 15
dfh: b
trm: בכלי זכוכית
txt:
<span class='five'>בכלי זכוכית. </span>שהן חלקין ואין אדם מקפיד על טיט ודבר אחר הנדבק בהן לפי שנופל מאיליו והני הוא דמדבקי טובא וקפיד עלייהו ואין חוצץ אלא דבר המקפיד עליו: 


lvr: 21
pgn: 15
dfh: b
trm: והטיף לתוכו אבר
txt:
<span class='five'>והטיף לתוכו אבר. </span>דחשיב ליה ככלי מתכות דכל קבלת טומאתו משום אבר המעמידו הלכך אית ליה טהרה במקוה: 


lvr: 21
pgn: 15
dfh: b
trm: מטמא
txt:
<span class='five'>מטמא. </span>ולא אמרינן בטיל ליה מתורת כלי כשאר כלי חרס הנשבר דקסבר הלך אחר המעמיד ותורת כלי מתכות עליו: 


lvr: 21
pgn: 16
dfh: a
trm: מיטמאין ומטמאין מאוירן
txt:
<span class='five'>מיטמאין ומטמאין מאוירן. </span>נתלית טומאה באוירן נטמא מן האויר חזר ותלה אוכלין באוירן מטמאין את האוכלים ואע'פ שלא נגעו טמא דכתיב כל אשר בתוכו יטמא ואפי' מלא חרדל שאין נוגע בדפנותיו אלא הסמוך לדפנות: 


lvr: 21
pgn: 16
dfh: a
trm: ומיטמאין מאחוריהן
txt:
<span class='five'>ומיטמאין מאחוריהן. </span>אם נכנס טומאה לתוך אחוריהן מבחוץ במקום חקק בית מושבם כדרך שעושין לכלי עץ: 


lvr: 21
pgn: 16
dfh: a
trm: לטומאתן ישנה
txt:
<span class='five'>לטומאתן ישנה. </span>אם נטמאו ונקבו וטהרו וחזר ועשה מהן כלים יחזרו לטומאתן להטעינן טבילה הואיל וככלי מתכות נינהו: 


lvr: 21
pgn: 16
dfh: a
trm: פשוטיהן טהורים
txt:
<span class='five'>פשוטיהן טהורים. </span>דאיתקש עץ ועור לשק דיש לו בית קבול וכלי עצם איתקש לעץ ועור בפרשת מדין <span class='mareimakom'>(במדבר לא) </span> כל בגד וכל כלי עור וגו' ואמרי' בהכל שוחטין <span class='mareimakom'>(חולין דף כה:)</span> להביא דבר הבא מן העזים מן הקרנים ומן העצמות ומן הטלפים וכלי זכוכית לקמן מפרש טעמא אמאי פשוטיהן טהורים מאחר דדמו למתכות: 


lvr: 21
pgn: 16
dfh: a
trm: בטומאת כלי מתכות דאורייתא
txt:
<span class='five'>בטומאת כלי מתכות דאורייתא. </span>גזור טומאה ישנה אבל בכלי זכוכית דעיקר תחילת טומאתו ליתא אלא מדרבנן לא גזרו טומאה ישנה: 


lvr: 21
pgn: 16
dfh: a
trm: פשוטיהן מיהא ליטמא
txt:
<span class='five'>פשוטיהן מיהא ליטמא. </span>ככלי מתכות דהא פשוטי כלי מתכות דאוריי' וכיון דדכוותייהו שוינהו ליטמא דליכא לשנויי בהא כדשני' בטומא' ישנה: 


lvr: 21
pgn: 16
dfh: a
trm: עבדי רבנן היכרא
txt:
<span class='five'>עבדי רבנן היכרא. </span>בטומאת כלי זכוכית וחילקו בה מטומאה דאורייתא להודיע שהיא מדבריהם ולא ישרפו עליה תרומה וקדשים דלא שרפי תרומה משום טומאה דרבנן בר מן ו' ספיקות <span class='mareimakom'>(לעיל דף טו:)</span>:  לעולם


lvr: 21
pgn: 16
dfh: b
trm: לעולם לכלי חרס דמו
txt:
<span class='five'>לעולם לכלי חרס דמו. </span>הואיל וברייתן מן החול הלכך פשוטיהן טהורין ואין בהן טומאה [ישנה]: 


lvr: 21
pgn: 16
dfh: b
trm: כל כליה
txt:
<span class='five'>כל כליה. </span>במת שהיתה צריכה להמתין הזאת שלישי ושביעי לפיכך שברתן למהר טהרתן לבו ביום: 


lvr: 21
pgn: 16
dfh: b
trm: גדר מי חטאת
txt:
<span class='five'>גדר מי חטאת. </span>נמצאו מי חטאת בטלים שאין לך אדם ממתין ז' ימים אלא שוברן ותשתכח תורת מי חטאת: 


lvr: 21
pgn: 16
dfh: b
trm: בת יומא
txt:
<span class='five'>בת יומא. </span>בלא הערב שמש שהרואה שנטמאו ומשתמשין בהן בו ביום ואינו יודע שנשברו סובר שהטבילום: 


lvr: 21
pgn: 16
dfh: b
trm: דרצפינהו מרצף
txt:
<span class='five'>דרצפינהו מרצף. </span>הריקן ושברן כולן כמו מאכולת רצופה שמא לא יקבנו ליכא ושמא יאמרו איכא ואיכא דאמרי שמא לא יקבנו איכא שמא יאמרו כו' ליכא דהא מינכר עשייה שנתחדש כולו וזה נראה בעיני: 


lvr: 21
pgn: 16
dfh: b
trm: תחת הצינור
txt:
<span class='five'>תחת הצינור. </span>שקבעו ולבסוף חקקו להמשיך מים למקוה דשוב אינו פוסל אבל הכלים פוסלים משום שאיבה: 


lvr: 21
pgn: 16
dfh: b
trm: ואפילו כלי גללים
txt:
<span class='five'>ואפילו כלי גללים. </span>שאינם קרויין כלים לענין קבלת טומאה הוו כלים לענין שאיבה: 


lvr: 21
pgn: 16
dfh: b
trm: בחצר
txt:
<span class='five'>בחצר. </span>שלא תחת הצינור ונתמלא מן הנוטפין ונפלו למקוה שהוא טהור דבמניח תחת הצינור וכשהניחן בשעת קישור עבים ואח'כ נתפזרו ושכחן כדמוקי לקמן הוא דפליגי ביה דגלי דעתיה שרצה שיפלו לתוכו ומשום פזור עבים לא בטלה מחשבתו ראשונה אבל במונח בחצר ואפי' בשעת קישור ונתפזרו לא מוכחא מחשבה קמייתא שפיר מעיקרא הלכך בטלה: 


lvr: 21
pgn: 16
dfh: b
trm: במקומה עומדת
txt:
<span class='five'>במקומה עומדת. </span>במניח תחת הצינור בקישור עבים לא נמנו ורבו עליה לבטל דברי בית הלל דלא חזרו בהן: 


lvr: 21
pgn: 16
dfh: b
trm: הניחן
txt:
<span class='five'>הניחן. </span>תחת הצינור בשעת קישור עבים ואיחרו גשמים לבוא ויצא למלאכתו ושכחן דברי הכל הואיל ומתחלה לכך נתכוון לא בטלה מחשבתו בשכחתו: 


lvr: 21
pgn: 16
dfh: b
trm: בצרי להו
txt:
<span class='five'>בצרי להו. </span>י'ח דבר שאין זו מן המנין דכל זמן שלא נמנו ורבו הויא הלכה כבית הלל וטהור: 


lvr: 21
pgn: 16
dfh: b
trm: נדות מעריסתן
txt:
<span class='five'>נדות מעריסתן. </span>מיום שנולדה דגזרינן דילמא חזאי נדות דקטנה בת יומא מטמאה בנדה דתניא אין לי אלא אשה תינוקת בת יום אחד לנדה מנין תלמוד לומר ואשה וכותים אין דורשין מדרש זה וכי חזיין לא מפרשי לה הלכך גזור בהו רבנן: 


lvr: 21
pgn: 16
dfh: b
trm: כל המטלטלין מביאין את הטומאה
txt:
<span class='five'>כל המטלטלין מביאין את הטומאה. </span>משום אהל שאם איהל ראשו אחד על המת וראשו אחד על הכלים מביאין להן טומאת אהל המת ליטמא ז' ימים ולהיות אב הטומאה כדין אהל טמא: 


lvr: 21
pgn: 16
dfh: b
trm: בעובי המרדע
txt:
<span class='five'>בעובי המרדע. </span>אפילו אין בהן פותח טפח אלא כעובי המרדע ולקמן מפרש יש בהיקפו טפח חוט טפח צריך להקיפו ואף על גב דאהל דאורייתא פחות מטפח לא הוי דהלכה למשה מסיני הוא כשאר כל השיעורין הכא גזור רבנן היקפו משום עביו:  אקפח


lvr: 21
pgn: 17
dfh: a
trm: ששמע השומע
txt:
<span class='five'>ששמע השומע. </span>כשנשאלה השאלה על ידי מעשה בבית המדרש ושמע שטמאוהו וטעה ולא ידע משום מה טמאוהו הם טמאו את המרדע משום כלים המאהילים על המת שהכלי עצמו המאהיל טמא בכל שהו דלא בעינן פותח טפח אלא לשוויה אהל להביא טומאה תחת ראשו השני להביא טומאה על אחרים אבל לגבי דידיה בכל שהו וטמאוהו לאיכר טומאת ערב משום שנגע באותו כלי שהוא אב הטומאה וזה שנגע בו ראשון והשומע טעה לומר שעשאוהו לאיכר אב הטומאה לטמא ז' ולטעון הזייה: 


lvr: 21
pgn: 17
dfh: a
trm: אני אתקן שיהו דברי חכמים
txt:
<span class='five'>אני אתקן שיהו דברי חכמים. </span>שאומרים עובי המרדע מביא טומאה קיימין יש דבר שמביאין עליו טומאה ממש לטעון הזייה מדבריהם כגון על האדם הנושאן שטמא בו טומאת מגע מן התורה גזרו עליו בעובי המרדע ליטמא טומאת אהל מדבריהם גזירה הקיפו משום עביו דכיון דמטמאת ליה על כרחך טומאה דאורייתא לאצרוכיה הערב שמש והוא לא נגע במת כסבור שמשום אהל אתה מטמאו ומשום שיש בהיקפו טפח וכיון דלא מטמאת ליה טומאת ז' אתי למימר באהל גמור נמי טומאת ערב אבל שאר אדם וכלים שאין נוגעין בו ואין עליך לטמאן כלל אין מביאין שום טומאה אלא בפותח טפח ר'ע מילתייהו דרבנן פריש: וא'ר ינאי גרסינן: 


lvr: 21
pgn: 17
dfh: a
trm: ולר' טרפון
txt:
<span class='five'>ולר' טרפון. </span>דאמר לא גזרו שום גזירה אלא בדין תורה דלא טמאוהו אלא טומאת ערב משום מגע בצרי להו י'ח: בנות כותים כו': 


lvr: 21
pgn: 17
dfh: a
trm: סבר לה
txt:
<span class='five'>סבר לה. </span>ר' טרפון כר' מאיר דחשיב ליה בי'ח דבר ואפיק הא ועייל הך דבנות כותים: 


lvr: 21
pgn: 17
dfh: a
trm: מפני מה בוצרין בטהרה
txt:
<span class='five'>מפני מה בוצרין בטהרה. </span>מפני מה אתה מצריך לבצור בכלים טהורים דקאמרת הוכשר ואין אתה מצריך למסוק זיתים בכלים טהורים: 


lvr: 21
pgn: 17
dfh: a
trm: קשה
txt:
<span class='five'>קשה. </span>לפי שהלל נשיא וענוותן: וגזור שמאי והלל ולא קבלו מינייהו ואתו תלמידייהו וגזור וקבלו מינייהו: 


lvr: 21
pgn: 17
dfh: a
trm: בקופות טמאות
txt:
<span class='five'>בקופות טמאות. </span>דאתיא טומאת הכלי ומחשבה ליה למשקה להכשיר הואיל וטומאתו והכשרו כאחת: 


lvr: 21
pgn: 17
dfh: a
trm: הנושכות
txt:
<span class='five'>הנושכות. </span>אשכולות הנושכות זו את זו וכשבא להפרידן נסחט המשקה עליהן וכיון דעבד בידים ולא אפשר בלא סחיטה מכשר:  טבי


lvr: 21
pgn: 17
dfh: b
trm: אי דחשידי להכי אפרושי נמי לא ליפרשו
txt:
<span class='five'>אי דחשידי להכי אפרושי נמי לא ליפרשו. </span>אלא חטה אחת מן הכרי כדשמואל ומדאפרשו ש'מ לא חשידי: 


lvr: 21
pgn: 17
dfh: b
trm: משום תרומה טמאה ביד כהן
txt:
<span class='five'>משום תרומה טמאה ביד כהן. </span>שאסורה באכילה ובא לזורעה וגזור שתהא בשמה הראשון והרי היא תרומה טמאה דחיישינן דילמא משהי לה עד זמן זריעה ואתי למיכל בטומאתה: 


lvr: 21
pgn: 17
dfh: b
trm: כולן מי'ח דברים הן
txt:
<span class='five'>כולן מי'ח דברים הן. </span>והא כולהו חדא היא דגזרו על פיתן משום שמנן ועל שמנן כו' כדלקמן: 


lvr: 21
pgn: 17
dfh: b
trm: הניחא לר'מ
txt:
<span class='five'>הניחא לר'מ. </span>דמנו להו להא דמניח כלים תחת הצינור הוו להו י'ח ט' דפסלי תרומה ואין קורין ואין פולין הא חדסר פשו להו ז' צינור ומרדע ובנות כותים ובוצר וגידולי תרומה ונותן כיסו ופיתן ושמנן חדא: 


lvr: 21
pgn: 17
dfh: b
trm: שמטמא בזיבה
txt:
<span class='five'>שמטמא בזיבה. </span>ואפילו אינו זב: אוכלין וכלים שנטמאו במשקין חדא חשיב להו: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 18
dfh: a
trm: שטוענין
txt:
<span class='five'>שטוענין. </span>את הזיתים בקורות בית הבד ואת הענבים בעיגולי הגת שלא היו עוצרין אותן בגלגל כמו שלנו אלא טוענין אותן בקורות כבדין והני דגת קרי עיגולין שהיו דפין עבין עשוין כעיגולין ושוין שטוענין אותן מבעוד יום והמשקה הולך וזב כל השבת ובגמרא <span class='mareimakom'>(דף יט.)</span> פריך מאי שנא דלא פליגי ב'ש בהא ומפרש משום דאי נמי עביד להו בשבת ליכא חיוב חטאת דכי אמרי' סחיטת זיתים וענבים אב מלאכה בפ' חבית שנשברה <span class='mareimakom'>(לקמן דף קמג:)</span> הני מילי בזיתים וענבים שלא ריסקן מבעוד יום דהוה ליה מפרק דבר ממשאו הגדל בתוכו והיא תולדה דדש אבל הכא אין נותנין קורה על גבי זיתים עד שטוחנין תחלה בריחים וכן ענבים דורכין אותן תחלה ברגל ובלאו קורה נמי משקה נפיק ממילא אלא דלא נפיק שפיר כי השתא ולא דמי לדש: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 18
dfh: a
trm:
מאי שנא בכולהו כו' ל'ג לה הכא אלא לקמן במשנה ושוין שטוענין: <span class='five'>מאן תנא נתינת מים לדיו

txt:
<span class='five'>מאי שנא בכולהו כו' ל'ג לה הכא אלא לקמן במשנה ושוין שטוענין: <span class='five'>מאן תנא נתינת מים לדיו. </span>ואע'פ שלא גיבל הדיו זו היא שרייתן והוי לישה דידיה בהכי ומיחייב משום לש דהא מתני' ליכא גבול ואפליגו בה מבעוד יום מכלל דבשבת חייב חטאת הוא: 


lvr: 21
pgn: 18
dfh: a
trm: מידי גבי הדדי תנינהו
txt:
<span class='five'>מידי גבי הדדי תנינהו. </span>חדא תניא ר' חייא וחדא תניא רבי אושעיא וחדא מינייהו תניא לעפר בלשון אפר: 


lvr: 21
pgn: 18
dfh: a
trm: גפרית
txt:
<span class='five'>גפרית. </span>תחת כלי כסף שמציירין בהם פרחים וצורות בחרט ומעשנן בגפרית והן משחירות וניכרות וקורין נייל'ר: 


lvr: 21
pgn: 18
dfh: a
trm: והשתא דאמרת בית הלל אית להו שביתת כלים
txt:
<span class='five'>והשתא דאמרת בית הלל אית להו שביתת כלים. </span>דהא על כרחיך האי מתניתא בית הלל מדשרי בהנך וקתני דרחיים אסור משום שביתת כלים: 


lvr: 21
pgn: 18
dfh: a
trm: מוגמר וגפרית אמאי שרו
txt:
<span class='five'>מוגמר וגפרית אמאי שרו. </span>וה'ה לכל הנך דמתני' הרי המוגמר מונח בערדסקאות ונמצא כלי עושה מלאכה: 


lvr: 21
pgn: 18
dfh: a
trm: לא קא עביד הכלי שום מעשה
txt:
<span class='five'>לא קא עביד הכלי שום מעשה. </span>אלא מונח על הארץ והן בתוכו אבל הרחיים עבדי מעשה ולב'ש כיון דמונחין בגווה היינו מעשה דיליה: 


lvr: 21
pgn: 18
dfh: a
trm: מצודות דקא עבדי מעשה
txt:
<span class='five'>מצודות דקא עבדי מעשה. </span>שהפח נקשר ותופס העוף וכן יקוש שפושטים לחיות ללוכדן ברגלים כשנוגעין בו קופץ ומתחבר מאליו ולוכד: 


lvr: 21
pgn: 18
dfh: a
trm: וקוקרי
txt:
<span class='five'>וקוקרי. </span>שעושין סלים פיה אחד רחב ופיה השני קצר מאד והדג (ס'א והחיה) נכנס שם ומוציא ראשו בפי הקצר ואין גופו יכול לצאת וכשבא להחזיר ראשו לפנים ראשי קרומות נכנסין לו תחת לחיו דהשתא לא עביד כלי מידי: 


lvr: 21
pgn: 18
dfh: a
trm: והשתא דאמרת כו' ב'ש היא
txt:
<span class='five'>והשתא דאמרת כו' ב'ש היא. </span>והא דריחים ב'ש וב'ש לא שני להו בין היכא דעביד כלי מעשה בין היכא דלא עביד דהא אסרי באונין דמתני' וכיון דב'ש היא:  מוגמר                     </span>


lvr: 21
pgn: 18
dfh: b
trm: גיגית
txt:
<span class='five'>גיגית. </span>שהשכר בתוכו ואי אפשר לשופכו לארץ והשעורין נשורין כל השבת יותר מח' ימים והשבת בכלל וכן נר הדולק בשבת וכן קדרה שעל גבי כירה שאי אפשר שלא תצטמק בשבת וכן שפוד המונח בתנור כדתנן <span class='mareimakom'>(דף יט:)</span> משלשלין את הפסח ולא פליגי ב'ש: 


lvr: 21
pgn: 18
dfh: b
trm: האי קדר' חייתא שפיר דמי
txt:
<span class='five'>האי קדר' חייתא שפיר דמי. </span>להשהותה לכתחלה מבעוד יום בתנור והיא מתבשלת כל הלילה דודאי חייתא לאו אדעתא למיכלה לאורתא אנחה התם ומשום למחר לא אתי לחתויי שהרי יש לה שהות גדול ולא דמי לעססיות ותורמסין שאין כל הלילה והיום די להן: 


lvr: 21
pgn: 18
dfh: b
trm: אלא כדי שיגיע
txt:
<span class='five'>אלא כדי שיגיע. </span>הנכרי לביתו מבעוד יום ואע'ג דבדידיה קטרח מחמירין ב'ש דמיחלף בשלוחו: 


lvr: 21
pgn: 18
dfh: b
trm: הן הן דברי כו'
txt:
<span class='five'>הן הן דברי כו'. </span>לא בא ר'ע לחלוק על ב'ה אלא לחלוק על תנא בן מחלוקתו שאמר אליבא דב'ה לבית הסמוך לחומה ובא ר'ע לומר לא אמרו ב'ה כן אלא כו':  כותח


lvr: 21
pgn: 19
dfh: a
trm: כותח הבבלי
txt:
<span class='five'>כותח הבבלי. </span>נותנין בו חמץ כדאמרי' באלו עוברין ואינו עשוי לאכול יחד אלא לטבול בו ואינו כלה עד זמן מרובה: 


lvr: 21
pgn: 19
dfh: a
trm: אלא אם כן קצץ לו דמים
txt:
<span class='five'>אלא אם כן קצץ לו דמים. </span>דכיון דקוצץ לו דמים בדידיה טרח וב'ש לא מודו בקצץ דאפילו בקצץ פליגי דהא לא עדיף ממוכר ומשאיל ונותן מתנה אלא מילתא דב'ה אשמעינן דבדלא קוצץ לא פליגי דאסור: 


lvr: 21
pgn: 19
dfh: a
trm: שכיחא במתא
txt:
<span class='five'>שכיחא במתא. </span>משלחין בלא קוצץ בכדי שיגיע השליח למר לבית הדואר ולמר לבית הסמוך לחומה ורישא דאין משלחין בלא קוצץ כלל דלא קביע במתא ואם לא ימצאנו יהא צריך לילך אחריו בשבת: 


lvr: 21
pgn: 19
dfh: a
trm: מפליגין
txt:
<span class='five'>מפליגין. </span>מפרישין מן היבשה לים וזהו לשון [הפלגת] ספינה על שם שמפליג עצמו מן היישוב ומרבינו יעקב שמעתי בעירובין שאמצעיתו של ים נקרא פילגוס ואף בלשון לעז פילגס: 


lvr: 21
pgn: 19
dfh: a
trm: ומצור לצידן
txt:
<span class='five'>ומצור לצידן. </span>אין אלא מהלך יום ובע'ש היה שם יום השוק כדאמרינן בפסחים במקום שנהגו <span class='mareimakom'>[דף נ:]</span>: 


lvr: 21
pgn: 19
dfh: a
trm: בוסר
txt:
<span class='five'>בוסר. </span>ענבים בתחילתן כשהן דקים מוציא מהן משקין לטבל בו בשר לפי שהוא חזק וקרוב להחמיץ: 


lvr: 21
pgn: 19
dfh: a
trm: מלילות
txt:
<span class='five'>מלילות. </span>שבולין שלא בשלו כל צרכן מרסקן וטוענן באבנים ומשקה זב מהן ומטבל בו: 


lvr: 21
pgn: 19
dfh: b
trm: אסורין
txt:
<span class='five'>אסורין. </span>לאותו שבת באכילה: דבש לאחר שזב מן החלות נמי אוכלא הוא הלכך ליכא למיגזר ביה שמא יסחוט משתחשך דלא שייכא ביה סחיטה: 


lvr: 21
pgn: 19
dfh: b
trm: הכא
txt:
<span class='five'>הכא. </span>זיתים וענבים דמתני' דמעיקרא אוכלא והשתא משקה איכא למיגזר שמא יסחוט משתחשך דהא ודאי סחיטה היא: 


lvr: 21
pgn: 19
dfh: b
trm: ור' יוסי בר' חנינא
txt:
<span class='five'>ור' יוסי בר' חנינא. </span>הך ברייתא דקתני דפליג ר' אלעזר אף בזיתים ובענבים לא הוה שמיע ליה ומההיא דחלות דבש שהיא משנה בפרק חבית שנשברה לא הוי מצי לדמויה למתני' משום פירכא דלעיל: 


lvr: 21
pgn: 19
dfh: b
trm: במחוסרין דיכה כ'ע לא פליגי
txt:
<span class='five'>במחוסרין דיכה כ'ע לא פליגי. </span>דאסירי דטעינתן היא גומרת ונמצא הכל עשוי בשבת: 


lvr: 21
pgn: 19
dfh: b
trm: שחיקה
txt:
<span class='five'>שחיקה. </span>יותר מדיכה לשון או דכו במדוכה <span class='mareimakom'>(במדבר יא) </span> ורבותי גורסין כי פליגי במחוסרין סחיטה שנידוכו יפה ואין טעינתן גומרת אלא סחיטה ולמאן דגריס שחיק' טעינתן שוחקתן והני דמתני' מחוסרין דיכה הן וטעינתן היא דיכתן היא שוחקתן היא סוחטתן ובהא ר' ישמעאל מודה דאסור: 


lvr: 21
pgn: 19
dfh: b
trm: שמן של בדדין
txt:
<span class='five'>שמן של בדדין. </span>איידי דאיירי בבית הבד נקט ליה שמן המשתייר בזויות הבד תחת הטעינה והוא ניתן לבדדין וכן מחצלות של בדדין שמכסין בהן את הזיתים: 


lvr: 21
pgn: 19
dfh: b
trm: רב אסר
txt:
<span class='five'>רב אסר. </span>לטלטולי משום מוקצה דרב סבר כר' יהודה במוקצה ושמואל סבר כר'ש דלית ליה מוקצה והכי אמרינן במי שהחשיך: 


lvr: 21
pgn: 19
dfh: b
trm: כרכי דזוזי
txt:
<span class='five'>כרכי דזוזי. </span>זוג של מחצלות שמכסים בהן את פרגמטיא של ספינה וזוזי לשון זוג לפי שהן שתים ועשויות כאהל ובתשובות הגאונים מצאתי כרכי דזיווי ומפרש שהוא לשון ספינה בלשון ארמי: 


lvr: 21
pgn: 19
dfh: b
trm: פלוגתא דר' יהודה כו'
txt:
<span class='five'>פלוגתא דר' יהודה כו'. </span>דלר' יהודה דאית ליה מוקצה בפרק אחרון <span class='mareimakom'>(דף קנו:)</span> אסור לשוחטן ביום טוב אלא אם כן הזמינן מבעוד יום ולר' שמעון שרו: 


lvr: 21
pgn: 19
dfh: b
trm: דארגיז
txt:
<span class='five'>דארגיז. </span>אדם אחד היה אמגושי שבנה לאותה העיר ורב המנונא דר בה ועדיין מערת קבורתו קיימת שם כך מצאתי בתשובה: 


lvr: 21
pgn: 19
dfh: b
trm: וקא מיפלגי כו'
txt:
<span class='five'>וקא מיפלגי כו'. </span>בפרק כל כתבי הקדש : <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 19
dfh: b
trm: חררה
txt:
<span class='five'>חררה. </span>עוגת רצפים <span class='mareimakom'>(מלכים א יט) </span> פוגאר'ה בלע'ז: 


lvr: 21
pgn: 19
dfh: b
trm: משלשלין את הפסח כו'
txt:
<span class='five'>משלשלין את הפסח כו'. </span>והוא נצלה והולך משתחשך ואע'ג דבעלמא אין צולין כדאמרן הכא שרי דבני חבורה זריזין הן ומדכרי אהדדי ולא אתו לחתויי בגחלים: 


lvr: 21
pgn: 19
dfh: b
trm: ומאחיזין את האור
txt:
<span class='five'>ומאחיזין את האור. </span>מעט מעט בעצים של מדורת בית המוקד שהיתה בעזרה והיא מתבערת והולכת משתחשך ולא חיישינן שמא יהו כהנים צריכין להבעירה משתחשך כדמפרש בגמרא: 


lvr: 21
pgn: 19
dfh: b
trm: בית המוקד
txt:
<span class='five'>בית המוקד. </span>לשכה גדולה היא שהכהנים מתחממין שם במדורת אש הנסקת תמיד מפני שמהלכין יחפים על רצפת שיש בעזרה כדאמרי' בזבחים <span class='mareimakom'>(פ'ב דף כד.)</span> הואיל ורצפה מקודשת דכתיב ביום ההוא קדש המלך תוך החצר וכלי שרת מקודשין דכתיב וימשחם ויקדש אותם מה כלי שרת לא יהא דבר חוצץ בינו לבין כלי שרת אף רצפה לא יהא דבר חוצץ בינו לבין הרצפה:  ובגבולין


lvr: 21
pgn: 20
dfh: a
trm: ר' יהודה אומר
txt:
<span class='five'>ר' יהודה אומר. </span>אם היתה מדורת פחמין אין צריך להאחיז בהן האור אלא כל שהוא והיא דולקת והולכת דאין דרכה להיות כבה והולכת וא'צ לחתות בהן: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 20
dfh: a
trm: כל שהוא
txt:
<span class='five'>כל שהוא. </span>מבושל ביד ישראל כמאכל בן דרוסאי שוב אין בגמרו משום בישולי נכרים: 


lvr: 21
pgn: 20
dfh: a
trm: קטום
txt:
<span class='five'>קטום. </span>מפזרים אפר מלמעלה כדי להפיג חומו שלא יוסיף הבל בשבת וזה תבשיל שהוא כמאכל בן דרוסאי לא חיישי' אם מתבשל והולך בשבת: 


lvr: 21
pgn: 20
dfh: a
trm: דגבי תנור
txt:
<span class='five'>דגבי תנור. </span>שהככרות נדבקים בדופני התנור סביב הילכך מבעיא ליה הי קרי תחתון הנך פנים דגבי דופני התנור או פנים הפונים למטה לחלל התנור לצד האור: 


lvr: 21
pgn: 20
dfh: a
trm: הכא לא מנתח
txt:
<span class='five'>הכא לא מנתח. </span>דכתיב <span class='mareimakom'> (שמות יב)</span> על ראשו ועל קרבו ואי מגלי ליה לא קשי ליה זיקא הלכך אי לא דזריזין הן אסור: 


lvr: 21
pgn: 20
dfh: a
trm: אברים ופדרים הוא דאתא
txt:
<span class='five'>אברים ופדרים הוא דאתא. </span>להתיר את הקטירן כל הלילה אבל מדורת בית המוקד שאינה צורך גבוה אלא צורך כהנים לא הותרה וסמוך לחשיכה היינו טעמא דלא גזור משום דכהנים זריזין הם שכולם היו בני תורה וחרדים ונזכרים ולא אתו לחתויי משתחשך: 


lvr: 21
pgn: 20
dfh: a
trm: תני ר' חייא
txt:
<span class='five'>תני ר' חייא. </span>בפ' במה מדליקין לגבי מנורה להעלות נר תמיד שתהא שלהבת עולה מאליה אלמא בכי האי גוונא הויא הדלקה משום ר'י הלוי וקשה לי חדא דרמי בר חמא קתני לה התם ועוד דלאו מתניתא היא אלא הוא אמר לה בפירוש דמתני' אחריתי ושאר רבותינו תנו לה לענין מדורה ואני מצאתי אותה בת'כ לגבי מנורה: 


lvr: 21
pgn: 20
dfh: a
trm: נחר
txt:
<span class='five'>נחר. </span>פסק לחה שלה ויבש כמו נחר גרוני <span class='mareimakom'>(תהלים סט) </span> וכן חרה מני חורב <span class='mareimakom'>(איוב ל) </span>: 


lvr: 21
pgn: 20
dfh: a
trm: אין צריכין רוב
txt:
<span class='five'>אין צריכין רוב. </span>להצית את האור ברובן מע'ש אלא מאחיז בהן אור מבעוד יום לפי שאין כבין והולכים אלא דולקים והולכים: 


lvr: 21
pgn: 20
dfh: a
trm: נתנן בחותלות
txt:
<span class='five'>נתנן בחותלות. </span>כלים שעושין מלולבין ונתן הכלי מלא במדורה צריכין רוב לפי שצבורין יחד ואין השלהבת יכולה להכנס בהן: 


lvr: 21
pgn: 20
dfh: a
trm: קנים מבדרן
txt:
<span class='five'>קנים מבדרן. </span>לכאן ולכאן ואחת מהן היוצאה לא תמצא את חברתה לבערה הלכך כי לא אגדן צריכי רוב אבל אגדן לא מבדרן ואין צריכין רוב וכן גרעינין:  רב


lvr: 21
pgn: 20
dfh: b
trm: רב כהנא אמר קנים שאגדן צריכין רוב
txt:
<span class='five'>רב כהנא אמר קנים שאגדן צריכין רוב. </span>כרב הונא דלא עיילא בהן נורא ולאבדורי לא חיישינן דארוכין הן וכבדין: 


lvr: 21
pgn: 20
dfh: b
trm: גרעינין שנתנן בחותלות אין צריכין רוב
txt:
<span class='five'>גרעינין שנתנן בחותלות אין צריכין רוב. </span>כרב חסדא שנוחין לידלק אבל בלא חותלות מבדרי: 


lvr: 21
pgn: 20
dfh: b
trm: שוכא דארזא
txt:
<span class='five'>שוכא דארזא. </span>יבש הוא ודק ויש כמין צמר בין קליפה לעץ והוא מבעירו משאחזה בו אור: 


lvr: 21
pgn: 20
dfh: b
trm: לא בזפת ולא בשעוה
txt:
<span class='five'>לא בזפת ולא בשעוה. </span>לאו לענין פתילה אלא לתת במקום שמן וכל הני מזפת ואילך פסולי שמנים הן: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 20
dfh: b
trm: כיתנא דדייק ולא נפיץ
txt:
<span class='five'>כיתנא דדייק ולא נפיץ. </span>דכיון דלא נפיץ אין שמן נמשך אחריו נפיץ קרפר'י ונעורת מן הדק שבו והכי קאמר קרא פשתן החזק יהפך לנעורת כלומר הגבור יהיה חלש: 


lvr: 21
pgn: 20
dfh: b
trm: גושקרא
txt:
<span class='five'>גושקרא. </span>פסולת של משי העשוי ככובעים והוא בית התולעת וקורין לו פולויי'ל ונופצים אותו וטווהו ועושה ממנו בגד ואסור לעשות ממנו פתילה כדאמר בכל פסולי פתילות דמתניתין שהאור מסכסכת בהן קופצת ונפסקת ואין השלהבת עומדת במקומה: 


lvr: 21
pgn: 20
dfh: b
trm: גושקרא
txt:
<span class='five'>גושקרא. </span>על שם פסולת וגם פת סובין כמו כן נקראת במסכת גיטין <span class='mareimakom'>(דף נו:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 20
dfh: b
trm: חייבין בציצית
txt:
<span class='five'>חייבין בציצית. </span>ודלא כמאן דאמר כל בגדי צמר ופשתים דוקא חייבין בציצית מדאורייתא אי נמי מדרבנן קתני מיהא השיראים והכלך אלמא שיראין לאו היינו כלך: 


lvr: 21
pgn: 20
dfh: b
trm: מכווץ כווץ
txt:
<span class='five'>מכווץ כווץ. </span>מפני האור ואין דולק כלל ואין שלהבת אוחזת בו ולא צריך למתנייה: 


lvr: 21
pgn: 20
dfh: b
trm: שעוה איצטריכא ליה
txt:
<span class='five'>שעוה איצטריכא ליה. </span>לפי שרגילין לעשות כמין פתילה ארוכה והפתילה לתוכה כמו שאנו עושין: 


lvr: 21
pgn: 20
dfh: b
trm: פסולתא דזיפתא
txt:
<span class='five'>פסולתא דזיפתא. </span>לאחר שיוצא הזפת מן העץ זב ממנו על ידי האור פסולת צלול כשמן והוא עיטרן :  למקח


lvr: 21
pgn: 21
dfh: a
trm: מסכסכת
txt:
<span class='five'>מסכסכת. </span>כמין סכין פגומה מסכסכת בבשר אנמילי'ד בלע'ז שאין אורו זקוף ונוח במקום אחד אלא נדעך וקופץ לישנא אחרינא מסכסכת בהן אינה נכנסת תוך הפתילה אלא סביב מבחוץ כמו סיכסכה אבניו ברואט'ש בלע'ז: 


lvr: 21
pgn: 21
dfh: a
trm: קתני מיהא
txt:
<span class='five'>קתני מיהא. </span>בדר'ש מדליקין ואע'ג דאגוז לא חזי לפתילה על ידי תערובות שפיר דמי: 


lvr: 21
pgn: 21
dfh: a
trm: לא להקפות
txt:
<span class='five'>לא להקפות. </span>לא היו מדליקין האגוז אלא סומך עליה הפתילה להציפה שלא תטבע בשמן ויצף הברזל מתרגמינן וקפא פרזלא <span class='mareimakom'>(מלכים ב ו) </span>: 


lvr: 21
pgn: 21
dfh: a
trm: הני מימשכי בעינייהו
txt:
<span class='five'>הני מימשכי בעינייהו. </span>אחר הפתילה ובלא תערובות שמן נמי חזו אלא דגזור רבנן מהותך אטו אינו מהותך הלכך בעינייהו גופה גזירה ואנן ניקום וניגזור ע'י תערובת אטו בעינייהו: 


lvr: 21
pgn: 21
dfh: a
trm: ומהמיניהם
txt:
<span class='five'>ומהמיניהם. </span>של כלאים הם דכתיב ואת האבנט שש משזר ותכלת וארגמן וקי'ל תכלת עמרא הוא ותני' לעיל לענין שבת הוסיפו עליהן של צמר לפסול וקתני מדליקין בהן במקדש: 


lvr: 21
pgn: 21
dfh: b
trm: רגלא דתרמודאי
txt:
<span class='five'>רגלא דתרמודאי. </span>שם אומה מלקטי עצים דקים ומתעכבין בשוק עד שהולכים בני השוק לבתיהם משחשכה ומבעירים בבתיהם אור וכשצריכין לעצים יוצאים וקונין מהן: 


lvr: 21
pgn: 21
dfh: b
trm: מעלין בקדש ואין מורידין
txt:
<span class='five'>מעלין בקדש ואין מורידין. </span>מקרא ילפינן לה במנחות בפרק שתי הלחם <span class='mareimakom'>(דף צט.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 21
dfh: b
trm: הסכנה
txt:
<span class='five'>הסכנה. </span>שהיה להם לפרסיים חוק ביום אידם שלא יבעירו נר אלא בבית ע'ז שלהם כדאמרינן בגיטין <span class='mareimakom'>(פ'ב דף יז:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 21
dfh: b
trm: ואי איכא מדורה
txt:
<span class='five'>ואי איכא מדורה. </span>אש לא צריך נר אחרת לפי שמשתמש לאור המדורה ויש היכרא שהנר של מצוה היא: 


lvr: 21
pgn: 21
dfh: b
trm: ה'ג ועשאום ימים טובים בהלל והודאה
txt:
<span class='five'>ה'ג ועשאום ימים טובים בהלל והודאה. </span>לא שאסורין במלאכה שלא נקבעו אלא לקרות הלל ולומר על הנסים בהודאה: 


lvr: 21
pgn: 22
dfh: a
trm: מצוה להניחה
txt:
<span class='five'>מצוה להניחה. </span>בחצר או ברה'ר בטפח הסמוך לפתח שאם ירחיקנו להלן מן הפתח אינו ניכר שבעה'ב הניחו שם: 


lvr: 21
pgn: 22
dfh: a
trm: מזוזה
txt:
<span class='five'>מזוזה. </span>קי'ל דבימין דכתיב ביתך דרך ביאתך וכי עקר אינש כרעיה דימינא עקר ברישא : 


lvr: 21
pgn: 22
dfh: a
trm: התנה עליהן
txt:
<span class='five'>התנה עליהן. </span>במס' ביצה <span class='mareimakom'>(דף ל:)</span> אוקימנא באומר איני בודל מהן כל בין השמשות של קידוש יו'ט ראשון דלא חל עלייהו קדושה כלל אבל תנאי אחר אינו מועיל: 


lvr: 21
pgn: 22
dfh: a
trm: דם
txt:
<span class='five'>דם. </span>כיסוי הדם דנפקא לן מקרא ושפך וכסה ומפרש בה טעמא שלא יהיו מצות בזויות עליו: 


lvr: 21
pgn: 22
dfh: a
trm: הלכ' כר'ש
txt:
<span class='five'>הלכ' כר'ש. </span>דאמר דבר שאין מתכוין מותר ואע'ג דקעביד חריץ והוי תולדה דחורש או בונה ומשום דהילכתא כרב באיסורי בכוליה הש'ס בר מהני תלת נקטינהו גבי הדדי: 


lvr: 21
pgn: 22
dfh: a
trm: טעמא דרב
txt:
<span class='five'>טעמא דרב. </span>מנר לנר משום ביזוי מצוה שמדליק קיסם שאינה מן המצוה מנר של מצוה וממנו מדליק השאר: 


lvr: 21
pgn: 22
dfh: b
trm: מעשר שני
txt:
<span class='five'>מעשר שני. </span>דינרין שחילל עליהם מעשר שני אין שוקלין כנגדן דינרין של חולין לראות שיהיו שלימים: 


lvr: 21
pgn: 22
dfh: b
trm: אי אמרת בשלמא כי פליגי רב ושמואל מנר לנר
txt:
<span class='five'>אי אמרת בשלמא כי פליגי רב ושמואל מנר לנר. </span>ממש ולא בקיסם ובהא הוא דשרי שמואל דלא חייש לאכחושי אבל בקינסא דביזוי הוא מודה הא לאו הויא תיובתיה דהנך דינרים דחולין לא גופייהו מצוה ואע'ג דלמצוה קבעי להו לקינסא דמיא אלא אי אמרת בקינסא נמי שרי שמואל הואיל וצורך מצוה הוא הא הויא תיובתיה דאסר לשקול ואע'ג דצורך מצוה: 


lvr: 21
pgn: 22
dfh: b
trm: לא יכוין משקלותיו
txt:
<span class='five'>לא יכוין משקלותיו. </span>שמא לא ימצאם טובים או ימצאם יתירים ויחוס עליהן ולא יחלל המעשר עליהן ונמצא שביזה המעשר שלא לצורך: 


lvr: 21
pgn: 22
dfh: b
trm: נר מערבי
txt:
<span class='five'>נר מערבי. </span>למ'ד במנחות מזרח ומערב מונחין סדר הקנים קרי מערבי נר שני שבצד החיצון שהוא במזרח ולמ'ד צפון ודרום מונחים אמצעי קרי מערבי על שם שהיה פיו כנגד מערב וכל שאר הנרות כלפי האמצעית דכתיב אל מול פני המנורה דהיינו אמצעי יאירו וגו' של צפון היו פונות לדרום ושבדרום פונות לצפון. נרות לוצ'ש של זהב שנותנין לתוכן שמן ופתילה: 


lvr: 21
pgn: 22
dfh: b
trm: כמדת חברותיה
txt:
<span class='five'>כמדת חברותיה. </span>חצי לוג שיערו בה ללילי תקופת טבת הגדולים ואם ידלק ביום (ובלילה) בלילות הקצרים ידלק אבל פחות לא שלא יכבה בטבת בלילה והתורה אמרה מערב עד בקר: 


lvr: 21
pgn: 22
dfh: b
trm: ובה היה מסיים
txt:
<span class='five'>ובה היה מסיים. </span>הטבת הנרות שדלק כל היום ואינו מטיבו עד הערב ומשנה זו בת'כ שנויה וסבירא ליה דמזרח ומערב מונחין והכי תניא לעיל מיניה להעלות נר תמיד שתהא נר מערבי תמיד שממנו יהא מתחיל ובו יהא מסיים ומדלא כתיב להעלות נרות ש'מ הוקבע נר אחד להתחיל בו בכל יום וזהו נר מערבי השני של מזרח והכי תנן <span class='mareimakom'>(תמיד לג.)</span> נכנס ומצא נרות מזרחים דולקות מדשן המזרחי ומניח את המערבי דולק שממנו מדליק את המנורה בין הערבים מצאו שכבה כגון משמת שמעון הצדיק מדליקו ממזבח העולה ונראה בעיני דאמור רבנן קביעותא בנר שני משום דאין מעבירין על המצות וכי עייל בהיכל בקמא פגע ברישא וביה לא מצי לאתחולי דכתיב יערוך אותו לפני ה' צריך שיהא אחד חוצה לו דאי לא לא קרינן ביה לפני ה' והכי אמרינן במנחות <span class='mareimakom'>(דף צח:)</span> דכתיב בנר מערבי לפני ה' מכלל דכולהו לאו לפני ה' כו' ובה היה מסיים ההטבה לפי שהשאר היה מטיב שחרית וזו מטיב בין הערבים ואוחז הישנה בידו או מניחה בכלי עד שנותן שמן ופתילה ומדליקה ומדליק ממנה את השאר והא דאמרינן בסדר יומא <span class='mareimakom'>(דף לג:)</span> הטבת ה' נרות קודם להטבת ב' נרות משמע כולהו הוה מטיב שחרית ויליף לה מקראי היינו בשלא הי' הנס מתקיים והי' מוצאו שכבה דלא סמך קרא אניסא וכל זמן שהיו ישראל חביבין היה דולק כל היום והיינו עדותה: 


lvr: 21
pgn: 22
dfh: b
trm: והא הכא כיון דקביעי נרות
txt:
<span class='five'>והא הכא כיון דקביעי נרות. </span>במנורה ולא היה יכול לנתק נר מערבי מן המנורה להדליק בו האחרים על כרחיך הא דקתני ממנה הי' מדליק לא סגי דלאו משקל קינסא: 


lvr: 21
pgn: 22
dfh: b
trm: בפתילות ארוכות
txt:
<span class='five'>בפתילות ארוכות. </span>כל הפתילות יוצאות חוץ לנרותיהם עד שמגיעות זו לזו ומדליק ממנה הסמוכה לה והשאר זו מזו: 


lvr: 21
pgn: 22
dfh: b
trm: אי הדלקה עושה מצוה
txt:
<span class='five'>אי הדלקה עושה מצוה. </span>אי המצוה של חנוכה תלויה בהדלקה מדליקין כדאשכחן במנורה: 


lvr: 21
pgn: 22
dfh: b
trm: דאיבעיא להו גרסי'
txt:
<span class='five'>דאיבעיא להו גרסי'. </span>כלומר דהא מילתא כבר איבעיא לן ומפשטא דההיא בעיא מיפשטא לן הך: 


lvr: 21
pgn: 22
dfh: b
trm: אי אמרת בשלמא הדלקה עושה מצוה משום הכי לא עשה ולא כלום
txt:
<span class='five'>אי אמרת בשלמא הדלקה עושה מצוה משום הכי לא עשה ולא כלום. </span>דכיון דזו היא מצותה צריך שתיעשה במקום חיובא:  עששית


lvr: 21
pgn: 23
dfh: a
trm: היו באותו הנס
txt:
<span class='five'>היו באותו הנס. </span>שגזרו יוונים על כל בתולות הנשואות להיבעל לטפסר תחלה ועל יד אשה נעשה הנס: 


lvr: 21
pgn: 23
dfh: a
trm: לגבל
txt:
<span class='five'>לגבל. </span>מצאתי בתשוב' הגאוני' שמעשנין כלי זכוכית בעשן שמן זית עד שמשחיר וגורר השחרורי' ונותן בו שמן קימעא ומגבל בו ומייבשו בחמה וממחה אותו לתוך הדיו: 


lvr: 21
pgn: 23
dfh: a
trm: הרואה
txt:
<span class='five'>הרואה. </span>העובר בשוק ורואה באחד החצרות דולק ומצאתי בשם רבינו יצחק בן יהודה שאמר משם רבינו יעקב דלא הוזקקה ברכה זו אלא למי שלא הדליק בביתו עדיין או ליושב בספינ': 


lvr: 21
pgn: 23
dfh: a
trm: הרואה מברך שתים
txt:
<span class='five'>הרואה מברך שתים. </span>שעשה נסים ושהחיינו שאין עליו לברך להדליק דהא לא אדליק איהו: 


lvr: 21
pgn: 23
dfh: a
trm: כל יומי איתיה
txt:
<span class='five'>כל יומי איתיה. </span>שהרי כל שמנה הדליקו מן הפך אבל זמן משהגיענו להתחלת זמן הגיענו: 


lvr: 21
pgn: 23
dfh: a
trm: משתתפין בו
txt:
<span class='five'>משתתפין בו. </span>במבוי דאי בעי מפקר לנכסיה והוה עני וחזי ליה כדתנן מאכילין את העניים דמאי הלכך חשוב דידיה: 


lvr: 21
pgn: 23
dfh: a
trm: והיה מחניך קדוש
txt:
<span class='five'>והיה מחניך קדוש. </span>ולא יראה בך ערות דבר אפילו דבור דהזכרת השם לא יראה בך ערות דבר: 


lvr: 21
pgn: 23
dfh: a
trm: רבא אמר
txt:
<span class='five'>רבא אמר. </span>ספק דדבריהם בעי ברכה ודמאי אפילו ספק לא הוי אלא חומרא בעלמא דרוב עמי הארץ מעשרין: 


lvr: 21
pgn: 23
dfh: a
trm: חצר שיש לה ב' פתחים
txt:
<span class='five'>חצר שיש לה ב' פתחים. </span>שיש לבית ב' פתחים פתוחים לחצר צריכ' שתי נרות נר לכל פתח כדמפ' טעמא משום חשדא שהרואה יהא סבור שהבית חלוק והרי הוא של שני בני אדם ויאמרו האחד אינו מקיים מצות נר: 


lvr: 21
pgn: 23
dfh: a
trm: לסוף שדהו
txt:
<span class='five'>לסוף שדהו. </span>בגמר קצירו כדכתי' לא תכלה משמע בשעת כילוי ולא שיקצה אותה קודם לכן: 


lvr: 21
pgn: 23
dfh: a
trm: שעה פנויה
txt:
<span class='five'>שעה פנויה. </span>שאין עניים אצלו ויאמר לקרובו עני מהר וטול כאן עד שלא יבאו אחרים אבל עכשיו שמניחה בגמר קציר השד' העניים רואין ובאין:  ומפני


lvr: 21
pgn: 23
dfh: b
trm: שתי פיות
txt:
<span class='five'>שתי פיות. </span>שהנרות שלהם של חרס הן ומכוסין ועושים לו נקב בצדי כסויו להכניס לו הפתילה והוא הפה ולמעלה בכיסויו יש נקב קטן וגם חלל יש למעלה מן הכסוי וממלאו שמן והוא נכנס דרך הנקב מעט מעט אם יש בו שני נקבים משני צדדין עולה לשני בני אדם למהדרין העושין נר לכל אחד ואחד: 


lvr: 21
pgn: 23
dfh: b
trm: נר ביתו ונר חנוכה
txt:
<span class='five'>נר ביתו ונר חנוכה. </span>נר ביתו בשבת והוא עני ואין לו כדי לקנות שמן לשתי נרות: 


lvr: 21
pgn: 23
dfh: b
trm: שלום ביתו
txt:
<span class='five'>שלום ביתו. </span>והכי אמרינן לקמן <span class='mareimakom'>(דף כה:)</span> ותזנח משלום נפשי זו הדלקת נר בשבת שבני ביתו מצטערין לישב בחשך: 


lvr: 21
pgn: 23
dfh: b
trm: בנים תלמידי חכמים
txt:
<span class='five'>בנים תלמידי חכמים. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(משלי ו) </span> כי נר מצוה ותורה אור על ידי נר מצוה דשבת וחנוכה בא אור דתורה: 


lvr: 21
pgn: 23
dfh: b
trm: עמוד הענן
txt:
<span class='five'>עמוד הענן. </span>של יום משלים אורו לעמוד האש שהיה עמוד האש בא קודם שישקע עמוד הענן אלמא אורח ארעא בהכי: 


lvr: 21
pgn: 23
dfh: b
trm: בערב שבת
txt:
<span class='five'>בערב שבת. </span>והוא צריך להדליקה מבעוד יום נמצא שורף קדשים ביו'ט ולקמן בפרקין <span class='mareimakom'>(דף כד:)</span> ילפינן מקראי דאין שורפין:  בברכת


lvr: 21
pgn: 24
dfh: a
trm: ואומר מעין המאורע בעבודה
txt:
<span class='five'>ואומר מעין המאורע בעבודה. </span>לבקש רחמים על ישראל ועל ירושלים להשיב עבודה למקומה לעשות קרבנות היום: 


lvr: 21
pgn: 24
dfh: a
trm: שני וחמישי
txt:
<span class='five'>שני וחמישי. </span>משמע של כל שבתות השנה ומאי עבידתייהו לזוכרם ולחלקם משאר ימות השנה: 


lvr: 21
pgn: 24
dfh: a
trm: של תעניות
txt:
<span class='five'>של תעניות. </span>שהיו גוזרים תעניות על הגשמים שני וחמישי [ושני] במס' תענית <span class='mareimakom'>(דף י.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 24
dfh: a
trm: ושל מעמדות
txt:
<span class='five'>ושל מעמדות. </span>כלומר לימים של מעמדות שהיו מתענין ארבעה תעניות בשבת שני ושלישי ורביעי וחמישי ומעין המאורע דידהו תפלת תענית: 


lvr: 21
pgn: 24
dfh: a
trm: ערבית
txt:
<span class='five'>ערבית. </span>לילי כניסתן ואע'פ שאוכל ושותה כל הלילה מתפלל תפלת תענית מאחר שנכנס היום והכי נמי אמר רב הונא במסכת תענית <span class='mareimakom'>(דף יא:)</span> יחיד שקבל עליו תענית אף על פי שאוכל ושותה כל הלילה מתפלל תפלת תענית. ובתשו' הגאונים מצאתי ברייתא שנו רבותינו פעמים שאדם שרוי בתענית ואינו מתפלל ופעמים שאינו שרוי בתענית ומתפלל הא כיצד כאן בכניסתה כאן ביציאתה כלומר ערב תענית אע'פ שעתיד לאכול לאחר תפלה מתפלל תפלת תענית וליל מחרתו אף על פי שעודנו בתענית כשמתפלל תפלת ערבית אינו מתפלל תפלת תענית וסוף דברי הגאונים כתבו אבל אין אנו רגילים לומר ערבית ואפילו שחרית שמא יארע לו אונס חולי או בולמוס ויטעום כלום ונמצא שקרן בתפלתו: 


lvr: 21
pgn: 24
dfh: a
trm: של חנוכה במוספין
txt:
<span class='five'>של חנוכה במוספין. </span>בתפלת מוספין דשבת ור'ח שבתוך ימי חנוכה מהו להזכיר על הניסים בהודאה: 


lvr: 21
pgn: 24
dfh: a
trm: בד' תפלות
txt:
<span class='five'>בד' תפלות. </span>ערבית ושחרית ומוסף ומנחה וכיון שחובת תפלה זה היום אינה פחותה משאר תפלות של יום: 


lvr: 21
pgn: 24
dfh: a
trm: הכא איתיה ( בשחרית וערבית) ומנחה
txt:
<span class='five'>הכא איתיה ( בשחרית וערבית) ומנחה. </span>וכיון שהיום מחויב בארבע תפלות כזו כן זו: 


lvr: 21
pgn: 24
dfh: a
trm: המפטיר בנביא במנחה בשבת
txt:
<span class='five'>המפטיר בנביא במנחה בשבת. </span>מצאתי בתשובת הגאונים שהיו רגילים לקרות בנביא בשבתות במנחה עשרה פסוקים ובימי פרסיים גזרו גזרה שלא לעשות וכיון שנסתלקו נסתלקו: 


lvr: 21
pgn: 24
dfh: a
trm: אין נביא במנחה ביום טוב
txt:
<span class='five'>אין נביא במנחה ביום טוב. </span>ואף על גב דאיתיה שחרית הואיל ומנחה לאו משום יום טוב אתי לא מזכרינן:  ככל


lvr: 21
pgn: 24
dfh: b
trm: ככל הני שמעתתא
txt:
<span class='five'>ככל הני שמעתתא. </span>רב הונא ורב יהודה ורב גידל ורב אחדבוי אלא כתפלה אחת כך חברתה לכל דבר היום ומזכיר: 


lvr: 21
pgn: 24
dfh: b
trm: צריך להזכיר של שבת
txt:
<span class='five'>צריך להזכיר של שבת. </span>לומר ותתן לנו את יום המנוח ואת יום הכפורים הזה וחותם מקדש השבת ויוה'כ ואע'פ שאין תפלת נעילה בשבת: 


lvr: 21
pgn: 24
dfh: b
trm: יום הוא שנתחייב בד' תפלות
txt:
<span class='five'>יום הוא שנתחייב בד' תפלות. </span>לאו תפלת הלילה בכלל אלא תפלות היום שחרית מוסף מנחה ונעילה: 


lvr: 21
pgn: 24
dfh: b
trm: שליח ציבור היורד ערבית
txt:
<span class='five'>שליח ציבור היורד ערבית. </span>המתפלל ברכת מעין שבע קונה שמים וארץ מגן אבות בדברו: 


lvr: 21
pgn: 24
dfh: b
trm: משום סכנת
txt:
<span class='five'>משום סכנת. </span>מזיקין שלא היו בתי כנסיות שלהן בישוב וכל שאר לילי החול היו עסוקין במלאכתן ובגמרן מלאכתן מתפללין ערבית בביתן ולא היו באין בבית הכנסת אבל לילי שבת באין בבית הכנסת וחשו שיש שאין ממהרין לבא ושוהין לאחר תפלה לכך האריכו תפלת הצבור: 


lvr: 21
pgn: 24
dfh: b
trm: ולא מסיימי
txt:
<span class='five'>ולא מסיימי. </span>אין ניכר מי אוסר ומי מתיר: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 24
dfh: b
trm: נפט
txt:
<span class='five'>נפט. </span>מין שמן שריחו רע כדאמרינן בסדר יומא <span class='mareimakom'>(דף לט.)</span> בא למדוד נפט אומרים לו מדוד לעצמך שאין אדם רוצה לסייעו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 24
dfh: b
trm: מנהני מילי
txt:
<span class='five'>מנהני מילי. </span>דאין שורפין דאי לא ממעט לה קרא אית לן למימר ליתי עשה דבאש תשרופו וידחה את לא תעשה כל מלאכה: 


lvr: 21
pgn: 24
dfh: b
trm: שאין ת'ל עד בקר
txt:
<span class='five'>שאין ת'ל עד בקר. </span>זימנא אחריתי אלא והנותר ממנו באש תשרופו דהא כתיב עד בקר ברישא: 


lvr: 21
pgn: 24
dfh: b
trm: בקר שני
txt:
<span class='five'>בקר שני. </span>שהוא חולו של מועד והכי משמע והנותר ממנו לבקר ראשון עד בקר שני המתינו ותשרפהו: 


lvr: 21
pgn: 24
dfh: b
trm: עולת חול
txt:
<span class='five'>עולת חול. </span>כגון אברי תמיד של ערב יו'ט שלא הוקטרו מבעוד יום אין מעלין אותן משחשכה וכ'ש קדשים פסולים לא שרפינן: 


lvr: 21
pgn: 24
dfh: b
trm: לבדו
txt:
<span class='five'>לבדו. </span>למעוטי מילה שלא בזמנה דלא דחיא שבת ויו'ט דאי לא מעטיה קרא אתיא בק'ו דתידחי בפ' ר' אליעזר <span class='mareimakom'>(לקמן קלב:)</span> דהכי תניא התם ומה צרעת שדוחה את עבודה ועבודה דוחה את השבת מילה שלא בזמנה דוחה אותה דהכי תניא התם מילה דוחה את הצרעת בין בזמנה בין שלא בזמנה ויליף לה מקראי שבת שנדחית מפני עבודה אינו דין שתהא מילה שלא בזמנה דוחה אותה אתא לבדו לאפוקי מהאי ק'ו דלא תדרוש ליה וממילא שמעינן מינה דמצוה שאין זמנה קבוע ויכול לעשותה למחר אינה דוחה יום טוב וה'ה לשריפת קדשים טמאים:  עשה


lvr: 21
pgn: 25
dfh: a
trm: ואין עשה
txt:
<span class='five'>ואין עשה. </span>דבאש תשרופו דוחה יו'ט דהוא לא תעשה ועשה ואע'ג דהדלקת נר ביו'ט מלאכה המותרת היא הואיל והבערת שאר קדשים שאין נהנין מהן נאסרין גם זו לא יצא מן הכלל: 


lvr: 21
pgn: 25
dfh: a
trm: שכן
txt:
<span class='five'>שכן. </span>יש בו חומרי פנקעכ'ס וראוי גם לזו חייבין עליו משום פיגול שחט על מנת לאכול חוץ לזמנו ואכל אפילו בזמנו ומשום נותר חוץ לזמנו ממש ולא חשב מתחלה וקרוי קרבן ויש בו מעילה ואף על גב שקדש (הנותר) לאכילת כהנים אין בהן מעילה מ'מ תורת מעילה שייכא ביה אם קדשי קדשים הן יש בהן מעילה לפני זריקה לכל הנהנה מהן ואם קדשים קלים הן יש מעילה באימוריהן לאחר זריקת דמים לאפוקי תרומה דלית בה כלל: 


lvr: 21
pgn: 25
dfh: a
trm: וכרת
txt:
<span class='five'>וכרת. </span>לאוכלה בטומאת הגוף ותרומה במיתה בידי שמים ימיו נקצרים אבל אינו הולך ערירי: 


lvr: 21
pgn: 25
dfh: a
trm: אסור לאונן
txt:
<span class='five'>אסור לאונן. </span>ק'ו ממעשר אבל תרומה מותרת לאונן ביבמות בפרק הערל <span class='mareimakom'>(דף ע:)</span> זר זר ב' פעמים זרות אמרתי לך ולא אנינות. אונן כל זמן שלא נקבר מתו: 


lvr: 21
pgn: 25
dfh: a
trm: מחפ'ז
txt:
<span class='five'>מחפ'ז. </span>מיתה בידי שמים לזר האוכלה או כהן טמא וחומש לזר האוכלה בשוגג דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כב) </span> כי יאכל קדש בשגגה ויסף חמישיתו עליו אבל קדש משעה שיש היתר לכהנים כתרומה ויצא מידי מעילה שוב אין חומש בשגגת אכילתו ויש דמוקמי לה בחומשין דחומשא ולא נהירא דהא רבינן ביה חומש דחומש בהקדש בפרק הזהב <span class='mareimakom'>(בבא מציעא דף נד:)</span>:  ואין


lvr: 21
pgn: 25
dfh: b
trm: ואין לה פדיון
txt:
<span class='five'>ואין לה פדיון. </span>להוציאה לחולין אבל קדש יש קדש שנפדה כגון שהומם לפני שחיטה: 


lvr: 21
pgn: 25
dfh: b
trm: ואסורה לזרים
txt:
<span class='five'>ואסורה לזרים. </span>לעולם אבל קדש יש קדש שמותר לזרים לאחר זריקה כגון מעשר בהמה ותודה ושלמים: 


lvr: 21
pgn: 25
dfh: b
trm: ראשית דגנך תתן לו ולא לאורו
txt:
<span class='five'>ראשית דגנך תתן לו ולא לאורו. </span>מכאן שאין תורמין מן הטמא על הטהור דכתיב תתן לו דבר הראוי לו לאכול ולא לתת לאורו להסיק ומדאיצטריך למעוטי מכלל דבת אורו היא להסקה: 


lvr: 21
pgn: 25
dfh: b
trm: חובה
txt:
<span class='five'>חובה. </span>כבוד שבת הוא שאין סעודה חשובה אלא במקום אור כעין יממא בפרק בתרא דיומא <span class='mareimakom'>(דף עה:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 25
dfh: b
trm: בסדינין המצוייצין
txt:
<span class='five'>בסדינין המצוייצין. </span>סדינים של פשתן ובהן ציצית של תכלת כלאים אלא שמותר מן התורה דדרשינן סמוכין לא תלבש שעטנז גדילים תעשה לך <span class='mareimakom'>(מנחות פ'ד לט.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 25
dfh: b
trm: בית שמאי פוטרין
txt:
<span class='five'>בית שמאי פוטרין. </span>ואף על גב דציצית חובה הוא בכל טליתות שיש לו לאדם ואפילו מונחים בקופסא הני דפשתן פטורין משום דכלאים לא שרא רחמנא דלא דרשי סמוכין: 


lvr: 21
pgn: 25
dfh: b
trm: ואינהו סברי
txt:
<span class='five'>ואינהו סברי. </span>[תלמידיו] שהיו אוסרין סבור נהי דהלכה כב'ה וחייבין מדאורייתא מיהו [רבנן] גזור בהו משום כסות לילה שמא יהא לו כסות שמיוחד ללילות ויטיל בו ציצית ונמצא לובש כלאים שלא במקום מצוה דכסות לילה לא מיחייב בציצית דכתיב וראיתם אותו וביבמות  פרכינן וכי ב'ד מתנין לעקור דבר מן התורה לפטור את החייב ומשני שב ואל תעשה שאני: 


lvr: 21
pgn: 25
dfh: b
trm: הדלקת נר בשבת
txt:
<span class='five'>הדלקת נר בשבת. </span>שלא היה לו ממה להדליק ובמקום שאין נר אין שלום שהולך ונכשל והולך באפילה: 


lvr: 21
pgn: 25
dfh: b
trm: שמא יסתפק ממנו
txt:
<span class='five'>שמא יסתפק ממנו. </span>ותניא בתוספתא  הנותן שמן לנר חייב משום מבעיר והמסתפק חייב משום מכבה במסכת ביצה בגמרא דיום טוב <span class='mareimakom'>(דף כב.)</span>:  שהוא


lvr: 21
pgn: 26
dfh: a
trm: לכורמים
txt:
<span class='five'>לכורמים. </span>לשון מאספים כמו כורמים עליו את הכלים לקמן בפרק רבי עקיבא <span class='mareimakom'>(דף פח:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 26
dfh: a
trm: וליוגבים
txt:
<span class='five'>וליוגבים. </span>לשון יקבים שעוצרין ופוצעין את החלזון להוציא דמו כדאמרן בפרק כלל גדול לקמן <span class='mareimakom'>(דף עה.)</span> והניחם נבוזראדן ללבושי המלך: 


lvr: 21
pgn: 26
dfh: a
trm: מה תרומה טהורה
txt:
<span class='five'>מה תרומה טהורה. </span>שהיא לאכילה אין לך בה אלא משעת הרמה ואילך ומקמי הכי אסירא שהרי טבל במיתה לאוכלה אף תרומה טמאה אע'פ שאין אתה אוכלה אלא מסיקה אסור להסיקו בטבלו: 


lvr: 21
pgn: 26
dfh: a
trm: אין מדליקין בצרי
txt:
<span class='five'>אין מדליקין בצרי. </span>כדמפרש לעיל ועוד כדקתני ואזיל דאינו בא מן הפרי אלא מן העץ שרף בעלמא והוה ליה כזפת ואינו נמשך לישנא אחרינא וכן היה רבי שמעון בן אלעזר אומר כו' לאו טעמא למילתיה יהיב אלא הכי קאמר ועוד היה אומר דבר אחר בצרי: 


lvr: 21
pgn: 26
dfh: a
trm: סומכוס היינו ת'ק
txt:
<span class='five'>סומכוס היינו ת'ק. </span>רבי יוחנן בן נורי דפסיל כל הנך דמתניתין וחלב אימני בהדייהו דהוא יוצא מן הבשר ואכשר בשמן דגים: 


lvr: 21
pgn: 26
dfh: a
trm: איכא בינייהו דרב ברונא
txt:
<span class='five'>איכא בינייהו דרב ברונא. </span>דאמר צריך לתת לתוכו שמן כל שהוא אי נמי דאכשר חלב מהותך בתערובת שמן כל שהוא חד מהנך תנאי סבר לדרב ברונא דחלב ניתר בתערובת אבל שמן דגים אפילו בעיניה וחד סבר שמן דגים על ידי תערובת אבל חלב כלל וכלל לא: 


lvr: 21
pgn: 26
dfh: a
trm: ומסככים בו
txt:
<span class='five'>ומסככים בו. </span>סוכה הואיל ואינו מקבל טומאה דאין מסככין בדבר המקבל טומאה כדילפינן במסכ' סוכה <span class='mareimakom'>(דף יב:)</span> מגרנך ומיקבך: 


lvr: 21
pgn: 26
dfh: a
trm: חוץ מפשתן
txt:
<span class='five'>חוץ מפשתן. </span>דילפינן לקמן דאיקרי עץ ומקבל טומאת נגעים אפילו אונין שבו כדלקמן הלכך אין מסככין באונין:  ר'


lvr: 21
pgn: 26
dfh: b
trm: ר' שמעון בן אלעזר ותנא דבי ר' ישמעאל אמרו דבר אחד
txt:
<span class='five'>ר' שמעון בן אלעזר ותנא דבי ר' ישמעאל אמרו דבר אחד. </span>דמהיכא תיתי לר' שמעון למעוטי שאר בגדים מטומאה אי לאו דאית ליה הא דתנא דבי ר' ישמעאל והלכך יוצא מן העץ לאו דווקא נקט דה'ה לנוצה של עזים וכל מידי דלאו צמר ופשתים הוא ואיידי דנקט יוצא מן העץ לענין סוכה נקט לה נמי לענין טומאה: 


lvr: 21
pgn: 26
dfh: b
trm: הואיל ונאמרו בגדים בתורה סתם
txt:
<span class='five'>הואיל ונאמרו בגדים בתורה סתם. </span>כגון בטומאת שרצים וטומאת מת דכתיב בטומאת שרצים או בגד או עור ובמת וכל בגד וכל כלי עור וכן בשכבת זרע וכל בגד וכל עור אשר יהיה עליו שכבת זרע וגו' ובציצית על כנפי בגדיהם: 


lvr: 21
pgn: 26
dfh: b
trm: ופרט לך הכתוב באחד מהן
txt:
<span class='five'>ופרט לך הכתוב באחד מהן. </span>בטומאת נגעים כלל תחלה ואח'כ פרט והבגד כי יהיה בו נגע צרעת כלל בבגד צמר כו' פרט אף כל בגדים הסתומים ילפי' במה מצינו דהוא בנין אב דאינו אלא צמר ופשתים: 


lvr: 21
pgn: 26
dfh: b
trm: לר' שמעון אית ליה
txt:
<span class='five'>לר' שמעון אית ליה. </span>דבהדיא תנא אין בו משום שלש על שלש אבל שלשה על שלשה דחזי אף לעשירים מיטמא ולקמן יליף מנליה בהו טומאה כלל הואיל ומנגעים יליף דאי לא יליף מנגעים מהיכא תיתי ליה לחלק בין פשתן לשאר מינין: 


lvr: 21
pgn: 26
dfh: b
trm: בגד אין לי כו'
txt:
<span class='five'>בגד אין לי כו'. </span>כלומר אי הוה כתיב בנגעים בגד אין לי דמיטמא בנגעים אלא בגד שלם: 


lvr: 21
pgn: 26
dfh: b
trm: וטעמא דכתביה קרא כו'
txt:
<span class='five'>וטעמא דכתביה קרא כו'. </span>מסקנא דפירושה דמילתא היא ובניחותא כלומר הלכך טעמא דכתב קרא והבגד לרבויינהו הלכך מיטמו הא לא רבינהו לא מיטמו: 


lvr: 21
pgn: 26
dfh: b
trm: ואימא לרבות שלשה על שלשה בשאר בגדים
txt:
<span class='five'>ואימא לרבות שלשה על שלשה בשאר בגדים. </span>ושלש על שלש בצמר ופשתים מיטמו מק'ו והאי רבויא לשלשה על שלשה אתא ולשאר בגדים: 


lvr: 21
pgn: 26
dfh: b
trm: אמר קרא בבגד צמר
txt:
<span class='five'>אמר קרא בבגד צמר. </span>פרט אחר כלל למימר דאפי' גדול דשאר מינין לא מיטמו בנגעים: 


lvr: 21
pgn: 26
dfh: b
trm: ואימא כי אמעיט
txt:
<span class='five'>ואימא כי אמעיט. </span>שאר בגדים משלש על שלש דבצמר ופשתים אתי בק'ו משתי וערב אבל שלשה על שלשה מיטמו מריבויא דוהבגד: 


lvr: 21
pgn: 26
dfh: b
trm: תרי מיעוטי כתיבי
txt:
<span class='five'>תרי מיעוטי כתיבי. </span>תרי זימני כתיבי בגד צמר ופשתים זאת תורת נגע הצרעת בגד הצמר או הפשתים: 


lvr: 21
pgn: 26
dfh: b
trm: מנא ליה
txt:
<span class='five'>מנא ליה. </span>לרבי שמעון שום טומאה בשאר בגדים הואיל ושאר בגדים הסתומים למדין הן מן המפורש:  מאו


lvr: 21
pgn: 27
dfh: a
trm: מאו בגד
txt:
<span class='five'>מאו בגד. </span>דכתיב בשרצים או ריבויא הוא: דתניא ל'ג דאי מתניתא היא היכי פליג עלה אביי ואמר מיבעיא ליה לשלש על שלש הא תנא תני בהדיא שלשה על שלשה בשאר בגדים מניין אלא דרשא דרבא היא: 


lvr: 21
pgn: 27
dfh: a
trm: גלי רחמנא בנגעים
txt:
<span class='five'>גלי רחמנא בנגעים. </span>דרבייה מן והבגד וה'ה לשרצים דכיון דכתיב בהן בגד כי התם מיניה ילפינן בבנין אב: 


lvr: 21
pgn: 27
dfh: a
trm: ואידך אי ס'ד
txt:
<span class='five'>ואידך אי ס'ד. </span>ורבא אמר לך על כרחיך לשלשה על שלשה בשאר בגדים אתא דאילו ג' על ג' בצמר ופשתים בשרצים מנגעים יליף דאי נגעים חמירי לכתוב רחמנא האי ריבויא בשרצים ולשתוק מריבויא דהבגד בנגעים אלא לדרשא אחריתי אתא: 


lvr: 21
pgn: 27
dfh: a
trm: מפיק מאידך
txt:
<span class='five'>מפיק מאידך. </span>כלומר מוצא הוא מסברת אידך תנא דפליג עליה דאשכחן דמרבי שאר בגדים לטומאת שרצים: 


lvr: 21
pgn: 27
dfh: a
trm: רבא אמר כי לית ליה
txt:
<span class='five'>רבא אמר כי לית ליה. </span>לתנא דרישא בשאר בגדים בשרצים ג' על ג' דילמד סתום מן המפורש אבל שלשה על שלשה בשרצים אית ליה בהו דאיתרבו מאו בגד: 


lvr: 21
pgn: 27
dfh: a
trm: הדר ביה רבא מההיא
txt:
<span class='five'>הדר ביה רבא מההיא. </span>ואמר דתנא דבי רבי ישמעאל ורשב'א אמרו דבר אחד ולאו כאביי אלא דלתרוייהו בשאר בגדים טומאת ג' על ג' ליכא שלשה על שלשה איכא: 


lvr: 21
pgn: 27
dfh: a
trm: ואיבעית אימא הא
txt:
<span class='five'>ואיבעית אימא הא. </span>שמעתא דסיפא לאו רבא אמרה אלא רב פפא אמרה לאוקמי תרוייהו תרי תנאי דרבי ישמעאל כהדדי ולמימר דמודה תנא דרישא דיש טומאת שרצים בשאר בגדים: 


lvr: 21
pgn: 27
dfh: a
trm: ה'ג דרב פפא אמר אף כל לאתויי כלאים
txt:
<span class='five'>ה'ג דרב פפא אמר אף כל לאתויי כלאים. </span>אף כל דתנא דרישא דקאמר אף כל בגדים סתם צמר ופשתים לאו לפרושי בגדים סתומים דטומאה קא אתי דבשאר טומאה ודאי מטמאו שאר בגדים דאיתרבו מאו בגד אלא לפרושי בגד האמור בכלאים סתם ובגד כלאים שעטנז וגו' הלכך לרב פפא לא מפיק האי תנא מילתיה דהאי תנא והך פירוקא דסיפא איהו אמרה ולא איתמר כדאמרת ליה אליבא דרבא דמפליג בין ג' על ג' לשלשה על שלשה אלא הכי איתמר רב פפא אמר לא מפיק האי תנא מאידך תנא דאף כל לאתויי כלאים דכי הוה מוקמינן ליה כרבא הוה צריך לפלוגי דכיון דאף כל לטומאת שרצים נמי אתא על כרחיך אף כל למעוטינהו משלש על שלש כדין נגעים ואו בגד לרבויי שלשה על שלשה ואף על גב דלא מטמו שאר בגדים בנגעים דהא נתמעטו בתרי מיעוטי איתרבו בשרצים אבל לרב פפא לא מיבעי לן לפלוגי דכיון דאתרבו שאר בגדים לשרצים איתרבו לכל תורת צמר ופשתים בין לשלש בין לשלשה: 


lvr: 21
pgn: 27
dfh: b
trm: סד'א כדרבא
txt:
<span class='five'>סד'א כדרבא. </span>כלומר סד'א דלא דרשינן הני סמוכין לענין טלית למימר דטלית צמר ופשתים תעשה ציצית ולא לשאר טלית אלא לענין ציצית תדרשיה גדילים תעשה לך מצמר ופשתים ולא משאר מינין כדדריש ליה רבא: 


lvr: 21
pgn: 27
dfh: b
trm: כתיב הכנף מין כנף
txt:
<span class='five'>כתיב הכנף מין כנף. </span>דהאי כנף קרא יתירא הוא דהא כתיב על כנפי בגדיהם והוה ליה למכתב ונתנו על הציצית פתיל תכלת: 


lvr: 21
pgn: 27
dfh: b
trm: מין כנף
txt:
<span class='five'>מין כנף. </span>מין הטלית יהא הציצית דהכי משמע ציצית של כנף תהא ואם של משי הוא ציצית של משי פוטר בה: 


lvr: 21
pgn: 27
dfh: b
trm: סד'א כדרבא
txt:
<span class='five'>סד'א  כדרבא. </span>דאמר דהכנף אתא לאשמועינן דלא תדרוש סמוכין למיפטר שאר בגדים דודאי מיחייב מיהא בציצית דמינן קמ'ל אף כל דלא תדרוש הכנף הכי אלא אורחיה דקרא הוא ולאשמעינן דמצות ציצית בשני מיני צבע שני חוטין של תכלת ושני חוטין של לבן דהיינו מין כנף דסתמיה לבן: 


lvr: 21
pgn: 27
dfh: b
trm: שישנה בראייה אצל אחרים
txt:
<span class='five'>שישנה בראייה אצל אחרים. </span>וקרינן ביה וראיתם לאחרים ביום ולא אתי אשר תכסה ומפיק וראיתם: 


lvr: 21
pgn: 27
dfh: b
trm: קאי בצמר ופשתים
txt:
<span class='five'>קאי בצמר ופשתים. </span>כדאמר דסמך צמר ופשתים לגדילים מרבה כסות סומא דצמר ופשתים: 


lvr: 21
pgn: 27
dfh: b
trm: הא דאמרן
txt:
<span class='five'>הא דאמרן. </span>חוץ מפשתן ולא קאמר חוץ מבגד פשתן משמע אע'ג דלאו בגד שלא נטוה כגון אונין או נטוה ולא נארג אין מסככין הואיל ומטמו בנגעים ואע'ג דלא מטמא בשרצים: 


lvr: 21
pgn: 27
dfh: b
trm: סיככה בטווי
txt:
<span class='five'>סיככה בטווי. </span>הואיל ומטמו בנגעים דכתיב או בשתי או בערב וה'ה נמי לאונין משיתלבנו והאי דנקט טווי לאשמעינן דטווי מטמא מיד דטווייתו הוא גמר מלאכתו ולא בעי שישלה: 


lvr: 21
pgn: 27
dfh: b
trm: כמאן
txt:
<span class='five'>כמאן. </span>אמרה סומכוס להא כר' מאיר דאמר מטמא מיד שנטווה ל'א  כמאן אמרה אביי להאי מילתא דההיא חוץ מפשתן פשתן דווקא קאמר אע'ג דלאו בגד ועל כרחיך אפי' אונין במשמע אלמא אונין מיטמא בנגעים: 


lvr: 21
pgn: 27
dfh: b
trm: אינו מטמא טומאת אוהלים
txt:
<span class='five'>אינו מטמא טומאת אוהלים. </span>אם עשה מהן אהל והמת תחתיו הוי כשאר בית וא'צ להטביל האהל עצמו דלא קבל טומאה אלא כלים שתחתיו: 


lvr: 21
pgn: 27
dfh: b
trm: אלא פשתן
txt:
<span class='five'>אלא פשתן. </span>שאף אהל טמא כדכתיב והזה על האהל ובגמ' יליף דבפשתן משתעי קרא: <span class='five'>גמ'  ממשכן                     </span>


lvr: 21
pgn: 28
dfh: a
trm: וחוטן כפול ששה
txt:
<span class='five'>וחוטן כפול ששה. </span>כדאמרינן בפ' בא לו דסדר יומא <span class='mareimakom'>(דף עא:)</span> דברים שנאמר בהן שש חוטן כפול ששה ואי קשיא כיון דיליף ממשכן כלים ואדם שתחת גג הבית וכל שאר אהלים דלא דמו למשכן מנלן דמטמו בספרי תניא מנין לעשות שאר המאהילים כאהל אמרת מה מצורע הקל עשה בו כל המאהיל כו': 


lvr: 21
pgn: 28
dfh: a
trm: משכן קרוי משכן
txt:
<span class='five'>משכן קרוי משכן. </span>כגון עשר יריעות שש משזר ומשכן איקרי אהל דכתיב <span class='mareimakom'>(שמות לט) </span> את משכן אהל מועד: 


lvr: 21
pgn: 28
dfh: a
trm: מה תחתון
txt:
<span class='five'>מה תחתון. </span>עשתי עשרה יריעות עזים לאהל על המשכן דמשכן היינו עשר יריעות המחוברות בקרסי זהב מלמעלה מהן אהל יריעות עזים ולמעלה מהן מכסה העורות: 


lvr: 21
pgn: 28
dfh: a
trm: מאי קמיבעי ליה
txt:
<span class='five'>מאי קמיבעי ליה. </span>הא ממשכן גמר לה ר' ( אליעזר) לעיל בריש שמעתין והתם טהורה היא דהוי למלאכת משכן: 


lvr: 21
pgn: 28
dfh: a
trm: מכסה אחד היה
txt:
<span class='five'>מכסה אחד היה. </span>חציו של אילים וחציו של תחשים ולמעלה דקרא אתרוייהו כתיב דבין אילים בין תחשים היה מכסה אחד מלמעלה לאהל יריעות העזים: 


lvr: 21
pgn: 28
dfh: a
trm: קצץ מכולן
txt:
<span class='five'>קצץ מכולן. </span>מכל האמורים בפסוק וחיברן יחד: שרצים מטמאין בכעדשה ומת בכזית ונגעים בכגריס והוא פחות מכזית: 


lvr: 21
pgn: 28
dfh: b
trm: מטמא באהל המת
txt:
<span class='five'>מטמא באהל המת. </span>אם עשאו אהל דהא ממשכן גמר ליה ועיקר אהל דכתיב במשכן ביריעות עזים כתיב הא דכתיב בספרים כל מעשה עזים ל'ג ליה דמהכא לא נפקא לן אהל דבכלים הוא דכתיב וכדאמר בעלמא להביא דבר הבא מן העזים מן הקרנים ומן הטלפים: 


lvr: 21
pgn: 28
dfh: b
trm: אלא הא דתני רב יוסף כו'
txt:
<span class='five'>אלא הא דתני רב יוסף כו'. </span>כיון דרבינן עור בהמה טמאה לאהל המת הא דתני רב יוסף למאי הלכתא מאי דהוה הוה אי לאו למילף מיניה לטומאה: 


lvr: 21
pgn: 28
dfh: b
trm: לעורן
txt:
<span class='five'>לעורן. </span>עור דפוס שלהן שהכתבים של פרשיות מונחים בו דהאי לא מלמען תהיה נפקא דהא לאו תורה כתיבא ביה: 


lvr: 21
pgn: 28
dfh: b
trm: שי'ן של תפילין
txt:
<span class='five'>שי'ן של תפילין. </span>שיהא העור נקמט מבחוץ ג' קמטין ודומה לשי'ן והרצועה נקשרת כמין דלית ויש רצועה כפופה כמין י' דהיינו שדי וכיון דאות השם נכתב בקמטין שלו מותר בפיך בעינן ומקרא נפיק: 


lvr: 21
pgn: 28
dfh: b
trm: אלא לנכרכות בשערן
txt:
<span class='five'>אלא לנכרכות בשערן. </span>תניא לההיא דרב יוסף שצריך לקשור איגרות הפרשיות בשער עור בהמה טהורה ולתופרן בגיד בהמה טהורה: 


lvr: 21
pgn: 28
dfh: b
trm: הל'מ
txt:
<span class='five'>הל'מ. </span>וכיון דהלכתא רצועות מסיני טהורות נמי הל'מ ומתניתא דרב יוסף לאו הל'מ קאמר: 


lvr: 21
pgn: 28
dfh: b
trm: מאי הוי עלה דתחש
txt:
<span class='five'>מאי הוי עלה דתחש. </span>הואיל ולרב יוסף לאו לענין מלאכה דמשכן איתמר לא איפשיט בעיין: 


lvr: 21
pgn: 28
dfh: b
trm: טמאה היא
txt:
<span class='five'>טמאה היא. </span>דבגד כלי הוא ומקבל טומאה אם היה שלש על שלש דקפול אין מבטלה מתורת בגד הואיל ולא הבהבה: 


lvr: 21
pgn: 28
dfh: b
trm: ואין מסיקין בשברי כלים
txt:
<span class='five'>ואין מסיקין בשברי כלים. </span>שנשברו בו ביום דהוו להו נולד אבל בכלים מסיקין דהא חזו לטלטלן: 


lvr: 21
pgn: 28
dfh: b
trm: ודכולי עלמא אית להו
txt:
<span class='five'>ודכולי עלמא אית להו. </span>צריך המדליק להדליק בידים קודם סילוק ידיו רוב היוצא מן הפתילה חוץ לנר הלכך על כרחך צריך לעסוק בו לאחר שנפחת משלש הלכך טעמא דר'א דאסר קסבר קיפול אינו מועיל והוה ליה כלי שנשבר בי'ט וכי קמדליק ביה פורתא כיון דמצומצמות היו הוו שברי כלי דפחות משלש לאו כלי הוא והוה ליה כלי שנשבר בי'ט וכי קמדליק בידים להשלים רוב היוצא בשבר כלי קמדליק והא דאמרינן מסיקין בכלים דוקא שלא יגע בו אחר שנפחת אלא אם כן ריבה עליו עצים מוכנים כדלקמן <span class='mareimakom'>(דף כט.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 28
dfh: b
trm: קיפול מועיל
txt:
<span class='five'>קיפול מועיל. </span>ועל כרחך מעי'ט קיפלה דאין גודלין פתילה בי'ט כדתניא בהמביא <span class='mareimakom'>(ביצה לב:)</span> וכבר נתבטל הכלי מבע'י ואין כאן שבר כלי: 


lvr: 21
pgn: 28
dfh: b
trm: היינו דתנינא
txt:
<span class='five'>היינו דתנינא. </span>שהייתי שונה מרבותי משנה ג' על ג' מצומצמות ולא הוה ידענא למאי הלכתא איתמר דאי לענין טמויי כל שכן דאי איכא טפי דמטמא: 


lvr: 21
pgn: 28
dfh: b
trm: ומדקא מתרץ כו'
txt:
<span class='five'>ומדקא מתרץ כו'. </span>מילתא באפי נפשיה היא בתמיה למירמי דרב אדא אדרב אדא מדקא מתרץ למתניתין ואוקי דכולי עלמא אית להו אין מסיקין בשברים דהיינו אליבא דר'י דאית ליה נולד ש'מ כו':  שחקק                     </span>


lvr: 21
pgn: 29
dfh: a
trm: לדבריהם דר' אליעזר ור' עקיבא קאמר
txt:
<span class='five'>לדבריהם דר' אליעזר ור' עקיבא קאמר. </span>האי דאוקים להו רב אדא אליבא דר' יהודה דחזא פלוגתייהו דלא מיתוקמא אלא אליבא דר' יהודה ומיהו איהו לא סבירא ליה אלא כר' שמעון: 


lvr: 21
pgn: 29
dfh: a
trm: טעמא דרבי אליעזר
txt:
<span class='five'>טעמא דרבי אליעזר. </span>בהדלקה משום דאין מדליקין בו שאין דולקין יפה ובכל שבתות השנה אסור ולאו משום נולד: 


lvr: 21
pgn: 29
dfh: a
trm: חוץ מן המלל
txt:
<span class='five'>חוץ מן המלל. </span>דרך תופרי בגדים למלול מן הבגדים לכופלן מעט סביב התפירה ואח'כ תופר וג' על ג' סופו לתפור לטלאי בבגד עני לכן אחשבוה להיות כלי הלכך צריך להיות בו יותר משיעור המלל כדי שיהא הטלאי שלש על שלש: 


lvr: 21
pgn: 29
dfh: a
trm: מכוונות
txt:
<span class='five'>מכוונות. </span>מצומצמות ובהכי אחשבוה ואע'ג דכשיתפור לא הוה שלש והיינו הך דרב יוסף ולאו משום דאי הוה טפי לא מיטמא (דכל שכן) אלא לאפוקי מדתנא קמא: 


lvr: 21
pgn: 29
dfh: a
trm: לבוכיא
txt:
<span class='five'>לבוכיא. </span>כירה של רעפים שקורין טיול'ש והיא חלולה וספרים שכתוב בהן לבי תפי היינו נמי כירה והוא תרגום של בית שפיתת שתי קדרות: 


lvr: 21
pgn: 29
dfh: a
trm: פרסייתא
txt:
<span class='five'>פרסייתא. </span>תמרים טובים ומתבשלים יפה וכל אוכל שלהם נפרש מעל גרעיניהן ואין הגרעינין ראוין לטלטל ואפ'ה שרי לטלטלן למישדינהו לחיותא אלמא לא קיבלה מיניה: 


lvr: 21
pgn: 29
dfh: a
trm: בארמיתא
txt:
<span class='five'>בארמיתא. </span>דאין מתבשלות יפה ואין האוכל נפרש מהן ומשתייר בגרעיניהן וחזו לאדם: 


lvr: 21
pgn: 29
dfh: a
trm: רב המנונא אמר
txt:
<span class='five'>רב המנונא אמר. </span>מתניתין בפחות משלשה טפחים על שלשה טפחים פליגי לענין טומאה: 


lvr: 21
pgn: 29
dfh: a
trm: ומקולי מטלניות
txt:
<span class='five'>ומקולי מטלניות. </span>מטלניות הקלות בעיניו דומיא דמתוקנות לפקוק מרחץ דמידי דלא חשיב הוא וקיפול דנקט במתניתין משום הבהוב דנקט דוקא ולפלוגתא דהדלקה תנא קיפול: 


lvr: 21
pgn: 29
dfh: a
trm: פחות משלשה כו'
txt:
<span class='five'>פחות משלשה כו'. </span>דאילו שלשה על שלשה חשיבי ולא בטלי ואע'ג דקילי כגון סמרטוטין: 


lvr: 21
pgn: 29
dfh: b
trm: במגוד
txt:
<span class='five'>במגוד. </span>קביל'א דגרע מקופסא ועדיף מאחורי הדלת ואחורי הדלת עדיף מזרקו לאשפה ומוכן דר' אליעזר היינו קופסא ושלא מן המוכן מגוד ואחורי הדלת: 


lvr: 21
pgn: 29
dfh: b
trm: ומאי קרי ליה שלא מן המוכן
txt:
<span class='five'>ומאי קרי ליה שלא מן המוכן. </span>הואיל ולרבי אליעזר חשיב לקבולי טומאה דלגבי קופסא לאו מוכן הוא: 


lvr: 21
pgn: 29
dfh: b
trm: ורבי יהושע סבר כו'
txt:
<span class='five'>ורבי יהושע סבר כו'. </span>ומוכן דרבי יהושע מגוד ואחורי הדלת ושלא מן המוכן זרקו לאשפה: 


lvr: 21
pgn: 29
dfh: b
trm: ומאי קרי ליה
txt:
<span class='five'>ומאי קרי ליה. </span>למגוד מוכן הואיל ולר' יהושע בטל דלגבי אשפה דאיירי בה רבי יהושע מוכן הוא ורבי עקיבא תלאו במגוד קרי מוכן ואחורי הדלת שלא מן המוכן: 


lvr: 21
pgn: 29
dfh: b
trm: מדקתני
txt:
<span class='five'>מדקתני. </span>במתניתין פתילת הבגד דמשמע שעדיין בגד הוא קצת וחשוב בעיניו ואפ'ה קאמר רבי עקיבא במתני' טהורה היא אלמא הדר ביה: 


lvr: 21
pgn: 29
dfh: b
trm: של בגד
txt:
<span class='five'>של בגד. </span>משמע שקפלה מבגד הבגד משמע שקפל הבגד עצמו שלם ולענין הדלקה כדאוקימנא לעיל טעמא דרבי אליעזר דבעי פתילה מחורכת שתדלק יפה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 29
dfh: b
trm: שתהא מנטפת
txt:
<span class='five'>שתהא מנטפת. </span>ויתקיים הנר שתהא השמן מטפטף כל שעה לתוך הנר וטעמא משום גזרה שמא יסתפק הימנו וכיון שהקצהו לנר חייב משום מכבה ואפי' אותה שפופרת של חרס דמאיסא ליה גזרינן: 


lvr: 21
pgn: 29
dfh: b
trm: ויתן ראש הפתילה
txt:
<span class='five'>ויתן ראש הפתילה. </span>השני שהוא יוצא דרך הנקב האחר שבנר לשאוב ושמן נמשך דרך הפתילה לראש הדולק: 


lvr: 21
pgn: 29
dfh: b
trm: דמפסקא
txt:
<span class='five'>דמפסקא. </span>שהרי אצל הנר מונחת ויש כאן הפסק וליכא למימר גופיה הוא אימא מודה דנגזור: 


lvr: 21
pgn: 29
dfh: b
trm: כדשתיקו ליה חבריא
txt:
<span class='five'>כדשתיקו ליה חבריא. </span>רבי טרפון וזקנים שמפני שלא אמרו לו דבר דימה והעיד דמותר: 


lvr: 21
pgn: 29
dfh: b
trm: נפק מיניה חורבה
txt:
<span class='five'>נפק מיניה חורבה. </span>וינהגו היתר בדבר ור' יצחק סבירא ליה כרבי יהודה דדבר שאין מתכוין אסור ואע'ג דבשייש לא עביד חריץ גזר אטו עיליתא דעלמא: 


lvr: 21
pgn: 29
dfh: b
trm: דבצרה
txt:
<span class='five'>דבצרה. </span>שם מקום כי זבח לה' בבצרה <span class='mareimakom'>(ישעיה לד) </span>: 


lvr: 21
pgn: 29
dfh: b
trm: מחלוקת בקטנים
txt:
<span class='five'>מחלוקת בקטנים. </span>ואע'ג דאפשר בטלטול שרי רבי שמעון הואיל ואין מתכוין לחריץ ורבי יהודה סבר כיון דאפשר אסור: 


lvr: 21
pgn: 29
dfh: b
trm: וקתני קטנים
txt:
<span class='five'>וקתני קטנים. </span>כסא ורבי יהודה פליג עליה דתנן במסכת ביצה רבי יהודה אומר כל הכלים אין נגררים דאי לאו משום פלוגתייהו למה לי למיתני גדולים השתא קטנים שרי רבי שמעון גדולים מיבעיא אלא תנא קטנים משום ר' שמעון ותנא גדולים משום רבי יהודה: 


lvr: 21
pgn: 29
dfh: b
trm: מוכרין כדרכן
txt:
<span class='five'>מוכרין כדרכן. </span>כסות של כלאים לובשו בשוק כדי להראותו למוכרו דלא אסרה תורה אלא לבישה שהיא להתחמם כדרך כל הלובשים והעלאה דומיא דלבישה נמי דמיתהני בה: 


lvr: 21
pgn: 29
dfh: b
trm: והא הכא דאפשר
txt:
<span class='five'>והא הכא דאפשר. </span>לכל אדם למעבד שלא על ידי איסור ואפילו הכי שרי: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 29
dfh: b
trm: מפני נכרים
txt:
<span class='five'>מפני נכרים. </span>כגון פרסיים שהיה להם יום חג שאין מניחין אור אלא בבית עבודת אלילים שלהם: 


lvr: 21
pgn: 30
dfh: a
trm: גמ' מדקתני סיפא
txt:
<span class='five'>גמ' מדקתני סיפא. </span>כחס על הנר כו' חייב חטאת אם שגג בשבת ששכח שהוא שבת או סבר שכיבוי מותר בשבת: 


lvr: 21
pgn: 30
dfh: a
trm: ש'מ ר' יהודה היא
txt:
<span class='five'>ש'מ ר' יהודה היא. </span>דאמר מלאכה שאינה צריכה לגופה חייב עליה דכיבוי זה אין צריך לגופו אלא לצורך דבר אחר שלא תדלק הפתילה או שלא יפקע הנר ואין לך כיבוי הצריך לגופו אלא כיבוי של פחמין כשעושין אותו וכיבוי של הבהוב פתילה שהכיבוי נעשה להאחיז בו האור מהר כשירצה להדליקו וכיון דרבי יהודה היא רישא דפטר משום חולה וה'ה לשאר פטורי דמתניתין: 


lvr: 21
pgn: 30
dfh: a
trm: לעילא מר' תנחום
txt:
<span class='five'>לעילא מר' תנחום. </span>לפניו וכן לשון הש'ס והמקרא שרפים עומדים ממעל לו <span class='mareimakom'>(ישעיה ו') </span> ועל שם שיראים להתקרב לפניו עומדין מרחוק: 


lvr: 21
pgn: 30
dfh: a
trm: ושבח אני את המתים
txt:
<span class='five'>ושבח אני את המתים. </span>שעסקו בחייהם בתורה ומצות ומתו ראויים לשבחם אפילו מצדיקים חיים שגדולים הן במיתתן מבחייהן: 


lvr: 21
pgn: 30
dfh: a
trm: ד'א ושבח אני את המתים
txt:
<span class='five'>ד'א ושבח אני את המתים. </span>הראשונים מן החיים של עכשיו שהראשונים טובים מאלה תדע שמתקיימות גזרותיו של משה ואין מתקיימות גזירות שרים של עכשיו: 


lvr: 21
pgn: 30
dfh: a
trm: ותקן כמה תקנות
txt:
<span class='five'>ותקן כמה תקנות. </span>כי ההיא דתני במגילה <span class='mareimakom'>(דף ד'. ולב.)</span> משה תיקן להם לישראל שיהו שואלין ודורשין בעניינו של יום: 


lvr: 21
pgn: 30
dfh: a
trm: כ'ד רננות
txt:
<span class='five'>כ'ד רננות. </span>רנה תפלה תחינה כתובים בתפלת שלמה עד כ'ד ויש אומרים כ'ד ברכות דתענית ולא נהירא : 


lvr: 21
pgn: 30
dfh: a
trm: רהטו שערים בתריה למבלעיה
txt:
<span class='five'>רהטו שערים בתריה למבלעיה. </span>סברי דעל עצמו אמר מלך הכבוד א'ל שערים מי הוא זה מלך הכבוד אמר איהו ה' עזוז וגבור (תהלים כד) : 


lvr: 21
pgn: 30
dfh: a
trm: דיום הכפורים
txt:
<span class='five'>דיום הכפורים. </span>שאכלו ושתו בחנוכת הבית כדכתיב את החג שבעת ימים ושבעת ימים כדאמרינן במועד קטן <span class='mareimakom'>(דף ט.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 30
dfh: a
trm: ודקאמר שלמה כי לכלב חי הוא טוב מאריה המת
txt:
<span class='five'>ודקאמר שלמה כי לכלב חי הוא טוב מאריה המת. </span>לאו לענין חשיבותא אמרו אלא לענין הלכות שבת וי'ט: 


lvr: 21
pgn: 30
dfh: a
trm: כי טוב יום בחצריך
txt:
<span class='five'>כי טוב יום בחצריך. </span>כלומר כבר אמרת לפני טוב יום שאתה עומד בחצרי ועוסק בתורה מאלף עולות שעתיד בנך שלמה להעלות כדכתיב <span class='mareimakom'>(מלכים א ג) </span> אלף עולות יעלה שלמה וגו':  כל


lvr: 21
pgn: 30
dfh: b
trm: הוה יתיב וגריס
txt:
<span class='five'>הוה יתיב וגריס. </span>שלא יקרב מלאך המות אליו שהתורה מגינה ממות כדאמרינן בסוטה <span class='mareimakom'>(דף כא.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 30
dfh: b
trm: ולא יפה אמר כו'
txt:
<span class='five'>ולא יפה אמר כו'. </span>שלתקנת הכלבים לא הצריכוהו לשנות טלטול נבילה ואת האריה המת אסרו לטלטל אלא על ידי ככר או תינוק ל'א שהקדימוהו תשובת הכלב לתשובת האריה לשון רבותי: 


lvr: 21
pgn: 30
dfh: b
trm: מוטב תכבה נרו כו'
txt:
<span class='five'>מוטב תכבה נרו כו'. </span>לאו מהכא יליף חלול שבת דפיקוח נפש נפקא לן מוחי בהם ולא שימות בהם אלא להטעימן הדבר באגדה המושכת את הלב לפי שהיו באים לשמוע הדרשה נשים ועמי הארץ והיו צריכין הדרשנין למשוך את לבבם: 


lvr: 21
pgn: 30
dfh: b
trm: משחוק שמשחק עם הרשעים
txt:
<span class='five'>משחוק שמשחק עם הרשעים. </span>שנותן להם שעה משחקת כדי להאכילן חלקן ולטורדן מן העולם הבא: 


lvr: 21
pgn: 30
dfh: b
trm: שחוק
txt:
<span class='five'>שחוק. </span>שחוק ממש שאין דעת שוחק מיושבת עליו ואפילו אינו של לצון מ'מ אין בו יישוב: 


lvr: 21
pgn: 30
dfh: b
trm: הרה ויולדת יחדיו
txt:
<span class='five'>הרה ויולדת יחדיו. </span>ביום שהרה זה יולדת ולד אחר כמו תרנגולת וכיון שמשמשת בכל יום נמצאת יולדת בכל יום דהכי משמע קרא בכל עת שהיא מתעברת יולדת שממהרת לגמור צורת הולד לזמן מועט: 


lvr: 21
pgn: 30
dfh: b
trm: צלף
txt:
<span class='five'>צלף. </span>מין אילן הטוען ג' מיני פירות אביונות וקפריסין ולולבין וכי איתיה להאי ליתיה להאי כדאמר בריש חזקת הבתים : 


lvr: 21
pgn: 30
dfh: b
trm: בר
txt:
<span class='five'>בר. </span>כמו לשבור בר <span class='mareimakom'>(בראשית מב) </span> ולענין כלי מילת בר נקי כמו ברה כחמה <span class='mareimakom'>(שיר ו) </span>: 


lvr: 21
pgn: 30
dfh: b
trm: נברא בר קורא
txt:
<span class='five'>נברא בר קורא. </span>סיב כמין לבוש מצוייר גדל סביבות הקור של דקל כשהוא רך קור ענף האילן כשהוא רך יוצא בכל שנה קודם שיתקשה קרוי קור:  שהמרו


lvr: 21
pgn: 31
dfh: a
trm: שהמרו
txt:
<span class='five'>שהמרו. </span>נתערבו כמו שממרין את היונים דסנהדרין <span class='mareimakom'>(דף כה:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 31
dfh: a
trm: מפני מה ראשן של בבליים סגלגלות
txt:
<span class='five'>מפני מה ראשן של בבליים סגלגלות. </span>בילונ'ה בלעז שאינו עגול לישנא אחרינא ראשן של בבליים סגלגל עגול: 


lvr: 21
pgn: 31
dfh: a
trm: שדרים בין החולות
txt:
<span class='five'>שדרים בין החולות. </span>והרוח נושבת ונכנס בתוך עיניהם ובמקום אחר מפרש תרוטות לשון עגולות בית מושב שלהן ואף כאן אני אומר כן ומפני שדרים בין החולות שינה אותם המקום שלא יהא סדק של עיניהם ארוך כשלנו ויכנס בו החול וכן רגליהם של אפרקיים רחבות שלא יטבעו בבצעי המים ורבותינו מפרשים שדרים בין בצעי המים והולכין יחפין ומתפשטין רגליהן לפי שהמנעל דוחק הרגל ומעמידו על דפוס שלו: 


lvr: 21
pgn: 31
dfh: a
trm: הוציאו בנזיפה
txt:
<span class='five'>הוציאו בנזיפה. </span>דתניא הבא לקבל דברי חברות חוץ מדבר אחד וכן גר הבא להתגייר וקבל עליו דברי תורה חוץ מדבר אחד אין מקבלין אותו במסכת בכורות <span class='mareimakom'>(דף ל:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 31
dfh: a
trm: גייריה
txt:
<span class='five'>גייריה. </span>וסמך על חכמתו שסופו שירגילנו לקבל עליו דלא דמיא הא לחוץ מדבר אחד שלא היה כופר בתורה שבעל פה אלא שלא היה מאמין שהיא מפי הגבורה והלל הובטח שאחר שילמדנו יסמוך עליו: 


lvr: 21
pgn: 31
dfh: a
trm: לאו עלי קא סמכת
txt:
<span class='five'>לאו עלי קא סמכת. </span>מנין אתה יודע שזו אלף וזו בית אלא שלמדתיך וסמכת עלי דעל פה נמי סמוך על דברי: 


lvr: 21
pgn: 31
dfh: a
trm: אמת הבנין
txt:
<span class='five'>אמת הבנין. </span>מקל שהוא אמת אורך ומודדים בו אורך הבנין שהיו קוצצין עם האומנין כך וכך אמות בכך וכך דמים: 


lvr: 21
pgn: 31
dfh: a
trm: דעלך סני לחברך לא תעביד
txt:
<span class='five'>דעלך סני לחברך לא תעביד. </span>ריעך וריע אביך אל תעזוב <span class='mareimakom'>(משלי כז) </span> זה הקב'ה אל תעבור על דבריו שהרי עליך שנאוי שיעבור חבירך על דבריך ל'א חבירך ממש כגון גזלה גנבה ניאוף ורוב המצות: 


lvr: 21
pgn: 31
dfh: a
trm: קבעת עתים
txt:
<span class='five'>קבעת עתים. </span>לפי שאדם צריך להתעסק בדרך ארץ שאם אין דרך ארץ אין תורה הוצרך לקבוע עתים לתורה דבר קצוב שלא ימשך כל היום לדרך ארץ: 


lvr: 21
pgn: 31
dfh: b
trm: יראת שמים דומה
txt:
<span class='five'>יראת שמים דומה. </span>לפתחים חיצונים שדרך להם נכנסים לפנימיים כך אם ירא שמים הוא נעשה חרד לשמור ולעשות ואם לאו אינו חש לתורתו: 


lvr: 21
pgn: 31
dfh: b
trm: מי שאכל שום וריחו נודף כו'
txt:
<span class='five'>מי שאכל שום וריחו נודף כו'. </span>פירוקא הוא כלומר הכי קאמר קרא אם רשעת מעט אל תוסף על רשעך דמי שאכל שום וריחו נודף כבר לחבריו כלום יחזור ויאכל עוד אחר ויהיה נודף יותר לזמן ארוך: 


lvr: 21
pgn: 31
dfh: b
trm: זה דרכם
txt:
<span class='five'>זה דרכם. </span>לעיל מיניה כתיב קרבם בתימו לעולם דהיינו קבורה והדר כתיב זה דרכם כסל למו כלומר יודעין הם שזו דרכם אבל כסל למו כליותיהם מחופין בחלבם מהשיב  כליותיהם מחשבת סופם ושמא תאמר מחמת החלב שכחו והרי הם שוגגין ת'ל ואחריהם את העתיד לבא לנפשם אחרי אובדם בפיהם ירצו ויספרו תמיד ואעפ'כ אינן חוזרין: 


lvr: 21
pgn: 31
dfh: b
trm: אפי' בפתילה נמי ליפטר
txt:
<span class='five'>אפי' בפתילה נמי ליפטר. </span>דחס על הפתילה נמי אינה צריכה המלאכה לגופה דמלאכה היינו כיבוי וכיבוי עצמו אינו צריך לו דאם לא הובערה מעולם הוה ניחא ליה אם מתחלה הובהבה הואיל וחס עליה כי אית בה טפי הוה ניחא ליה בה: 


lvr: 21
pgn: 31
dfh: b
trm: לעולם כר' יהודה סבירא ליה
txt:
<span class='five'>לעולם כר' יהודה סבירא ליה. </span>דמשום אין צריכה לגופה לא מיפטר הואיל וצריכה לדבר אחר מלאכת מחשבת הוא וכי מכבה לה משום חייסא דשמן ונר היינו טעמא דפטור קסבר דסותר ע'מ לבנות במקומו הוי סותר כל מקלקל דשבת הוי פטור דלאו היינו מלאכת מחשבת וסותר דתנן באבות מלאכות דמיחייב סותר ע'מ לבנות הוא ואינו יכול לבנות אלא אם כן סותרו והשתא לאו קלקול הוא ור'י סבר דאם במקומו חוזר ובונה הוא דמחייב אסתירה ואי לא לא ומכבה דומיא דסותר הוא וכן קורע דומיא דסותר ולהכי תנן הקורע ע'מ לתפור וכן מוחק תנן ע'מ לכתוב דכולם סותר נינהו הלכך על הפתילה חייסא דידיה אינה אלא להדליק הלכך מכבה על מנת להדליק היינו במקומו אבל כי חס על הנר או על השמן ועל הפתילה אינו חס ואינו חושש אם משליכה אפי' צריך לשמן להדליק בו פתילה אחרת לאחר זמן בתוך נר זה אין זה סותר ע'מ לבנות במקומו שאין הכיבוי וההבערה לא בשמן ולא בנר אלא בפתילה הלכך לא שייכא סתירה ובנין אלא בפתילה וכיון דאין מחשבת סופו לחזור ולהדליק פתילה זו אין כאן עוד בנין במקום סתירה ודקתני שהוא עושה פחם כלומר מפני שהם עושין פחם מתחלתה ועומדת לחזור ולהאחיז בה אור ואיכא בנין במקום סתירה ורבותינו מפרשין נר ושמן איכא למימר מיבעי ליה למידי אחריני ולא להדליק ולי נראה שאין צריכין אנו לדוחק זה דמשום דאיכא למימר לית לן למיפטריה שהרי הוא יודע למה חס עליהן וסתם נר אינו אלא להדליק בו פתילה: 


lvr: 21
pgn: 31
dfh: b
trm: ומשכן סותר על מנת לבנות שלא במקומו הוא
txt:
<span class='five'>ומשכן סותר על מנת לבנות שלא במקומו הוא. </span>שהיו סותרין אותו בחנייה זו ונוסעים למקום אחר וחונים וחוזרים ומקימין אותו: 


lvr: 21
pgn: 31
dfh: b
trm: כר' שמעון
txt:
<span class='five'>כר' שמעון. </span>דפטר ליה משום דאין צריכין לגופה וכחס על הפתילה היינו טעמא דמחייב כגון שצריך להבהבה שלא הובהבה מבעוד יום דכיבוי זה צריך לגופו שיהא הלהב נוח לאחוז בה כשיבא להדליקה: 


lvr: 21
pgn: 31
dfh: b
trm: שהוא עושה פחם
txt:
<span class='five'>שהוא עושה פחם. </span>שהוא מתכוין ממש לעשותה כמין פחם עכשיו אלמא בכבוי הצריך לגופו מיירי ולא קתני שנעשית פחם מתחלתו שהובהבה דנמצי למימר טעמא משום דבת בנין היא דאיכא בנין במקום סתירה מה שאין כן בשמן ונר דלא שייך בהו בנין וסתירה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 31
dfh: b
trm: בשעת לידתן
txt:
<span class='five'>בשעת לידתן. </span>בגמרא מפרש מאי שנא שעת לידתן: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 32
dfh: a
trm: ראשית קראתי אתכם
txt:
<span class='five'>ראשית קראתי אתכם. </span>ראשית תבואתה <span class='mareimakom'>(ירמיה ב) </span>: 


lvr: 21
pgn: 32
dfh: a
trm: הריני נוטל נשמתכם
txt:
<span class='five'>הריני נוטל נשמתכם. </span>ותאבד רביעית דמכם ויכבה נרכם ויבטל שם ראשיתכם ונשים נצטוו על כך כדאמרינן בבראשית רבה היא איבדה חלתו של עולם שעל ידה נטרד אדה'ר שנתרם כחלה וכבתה נרו של עולם ושפכה דמו ועוד שצרכי הבית תלוין בה: 


lvr: 21
pgn: 32
dfh: a
trm: נפל תורא
txt:
<span class='five'>נפל תורא. </span>לארץ שהוא עומד לשחיטה הכל אומרים חדדו לסכינא עד שלא יקום ויהא טורח להשליכו כך הואיל ואיתרע מזלה מזומנת פורענותה לבא: 


lvr: 21
pgn: 32
dfh: a
trm: מחטרא
txt:
<span class='five'>מחטרא. </span>בטדו'ר בלע'ז כלומר אשה עומדת ליסורי לידה על עונשה של חוה ומצרפין לה עונשין הרבה לאותו מלקות: 


lvr: 21
pgn: 32
dfh: a
trm: שבקיה לרויא
txt:
<span class='five'>שבקיה לרויא. </span>לשיכור אינך צריך להפילו שהוא יפול מאליו כך האשה עומדת לילד משנתעברה והיא צריכה לבקש להקב'ה לפתוח רחמה והוא נמנע והיא מתה מאליה כל הני משל הדיוט נינהו: 


lvr: 21
pgn: 32
dfh: a
trm: אבב חוטרא מילי
txt:
<span class='five'>אבב חוטרא מילי. </span>כשהיא באה לפני גדרות צאן שם הוא מדבר עמה להלקותה על פשעה ואבי דרי לבית הדיר של צאן באין לחשבון. גדרות צאן מתרגמינן חוטרין דען <span class='mareimakom'>(במדבר לב) </span> כלומר האשה כשהיא בבריאות פעמים שזכיותיה תולין ואין כח במקטרג להזכיר עונה אבל משהגיעה לפתח הסכנה וצריכה לנסים שם מזכירין עונותיה ומעשיה אם ראויה היא לנס אם לאו: 


lvr: 21
pgn: 32
dfh: a
trm: אבב חנואתא נפישי אחי ומרחמי
txt:
<span class='five'>אבב חנואתא נפישי אחי ומרחמי. </span>לפתח החנות שמחלקים בו מזונות ויש שם עושר הרבה אחים והרבה אוהבים יש הכל נעשים אוהבים: 


lvr: 21
pgn: 32
dfh: a
trm: אבב בזיוני
txt:
<span class='five'>אבב בזיוני. </span>במקום שיש הפסד ועוני לא אחי ולא מרחמי כך בשעת הסכנה הורע מזלה וחשיבותה וחדלו פרקליטין שלה: 


lvr: 21
pgn: 32
dfh: a
trm: מששת ימי בראשית
txt:
<span class='five'>מששת ימי בראשית. </span>דכתיב קורא הדורות מראש <span class='mareimakom'>(ישעיה מא) </span> שנגלו לפניו הדורות ומעשיהם וקנס פורענותם: 


lvr: 21
pgn: 32
dfh: a
trm: שכן דרך כל המומתים מתודין
txt:
<span class='five'>שכן דרך כל המומתים מתודין. </span>כדתנן בסנהדרין שכל המתודה יש לו חלק כו' שכן מצינו בעכן שאמר לו יהושע כו' בפ' נגמר הדין <span class='mareimakom'>(סנהדרין דף מד:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 32
dfh: a
trm: נתנוהו בקולר
txt:
<span class='five'>נתנוהו בקולר. </span>הוי טפי משנמסר לסרדיוט וגרוע מעולה לגרדום שאין דנין שם אלא להריגה ועל סרחון חמור וצריך פרקליטין גדולים: 


lvr: 21
pgn: 32
dfh: a
trm: באותו מלאך
txt:
<span class='five'>באותו מלאך. </span>שמליץ עליו זכות והוא אחד מני אלף ואפילו הוא עצמו מעיד עליו חובה ניצול באחת של זכות שנאמר מליץ אחד מני אלף במליצתו של מלאך אין אלא אחת מאלף להגיד ישרו ומשמע נמי שהמלאך המליץ הוי אחד מני אלף דהא מלאך כתיב מכלל דהשאר מגידים עליו חובה אלא מדלא כתיב אם יש עליו מליץ מלאך אחד מני אלף איכא למידרשיה אמלאך ואמליצה: 


lvr: 21
pgn: 32
dfh: b
trm: ונמסרו לעמי הארץ
txt:
<span class='five'>ונמסרו לעמי הארץ. </span>שלא מסרו לב'ד למנות שומרין לדבר והאמינה תורה את כל אדם עליהן והן הן גופי תורה שחברים אוכלין פתן וסומכין שניטל ממנו חלה ותרומה ומעשרות והקדש נמי מסור לכל אדם להקדיש וחל הקדש ע'פ כל אדם והן גופי תורה שהיינו צריכים לחוש במטלטלין שמא הקדישו וחזר בו ואע'ג דתקון רבנן דמאי מ'מ תורה האמינתו ורבותי מפרשים הלכות הקדש כגון יין לנסכים כדמפרש בחומר בקדש <span class='mareimakom'>(חגיגה דף כז:)</span> שעמי הארץ נאמנים עליו וקשיא לי אי מדרבנן קאמר דחשיב מאי דהימנוהו רבנן לא הוה ליה למיתני תרומות ומעשרות דרבנן לא הימנוהו: 


lvr: 21
pgn: 32
dfh: b
trm: לשוא הכיתי
txt:
<span class='five'>לשוא הכיתי. </span>בתמיה וכי בחנם הכיתים אינו אלא בשביל המוסר דהיינו תורה לא לקחו לא למדו לשון לקח: 


lvr: 21
pgn: 32
dfh: b
trm: על עסקי שוא
txt:
<span class='five'>על עסקי שוא. </span>ששקרו בנדריהם דדמי לשבועה: והא בעון נדרים אמר בברייתא קמייתא ומשני ההיא קמייתא בתר הך איתמר דמעיקרא אמר בעון ביטול תורה ובתר דשמע מר' אלעזר דשמע מר' שמעון אבוה דהוה רביה דרבי בעון נדרים אמר איהו נמי הכי: 


lvr: 21
pgn: 32
dfh: b
trm: מקרא נדרש
txt:
<span class='five'>מקרא נדרש. </span>למען ירבו ימיכם וימי בניכם נדרש לפניו קאי אקרא דלקמיה דמשתעי במזוזה ולא לפני פניו ולמדתם אותם את בניכם: 


lvr: 21
pgn: 32
dfh: b
trm: גם בכנפיך
txt:
<span class='five'>גם בכנפיך. </span>בשביל כנפיך שבטלת מצותם נמצאו עליך חובת דם נפשות אביונים נקיים בנים קטנים שלא חטאו: 


lvr: 21
pgn: 32
dfh: b
trm: כמחתרת
txt:
<span class='five'>כמחתרת. </span>שאין לה פצימין הכי אמר קרא לא במחתרת פתחיהן מצאתים שלמים במצותי כי על כל אלה הכיתי דהאי קרא בתר לשוא הכיתי את בניכם כתיב: 


lvr: 21
pgn: 32
dfh: b
trm: בכנף איש יהודי
txt:
<span class='five'>בכנף איש יהודי. </span>בשכר הכנף יחזיקו בכנף עשרה אנשים מכל לשון הרי שבע מאות לשבעים לשון וארבע כנפות יש לו הרי אלפים ושמנה מאות: 


lvr: 21
pgn: 32
dfh: b
trm: והפקדתי
txt:
<span class='five'>והפקדתי. </span>כמו לא נפקד ממנו איש <span class='mareimakom'>(במדבר לא) </span> אמעט את מה שעליכם שכנסתם כבר: 


lvr: 21
pgn: 32
dfh: b
trm: ציה גם חום
txt:
<span class='five'>ציה גם חום. </span>ציה כמו צווי דברים שצויתי אתכם בשעת החום היינו תרומות ומעשרות:  דאכלן


lvr: 21
pgn: 33
dfh: a
trm: דאכלן ולא עבדן
txt:
<span class='five'>דאכלן ולא עבדן. </span>ונמצא שגוזלות את בעליהן ועוד מתוך שמלומדות במאכל ובמשתה גורמות לבעלים לגזול: 


lvr: 21
pgn: 33
dfh: a
trm: וכתיב
txt:
<span class='five'>וכתיב. </span>בההיא פרשה בנבואת עמוס הכיתי אתכם בשדפון וסיפיה דקרא כרמיכם וזיתיכם יאכל הגזם וכתיב ביואל יתר הגזם דמשמע שהגזם אינו אלא תחלת מכה ואחריה באים ארבה וחסיל אלמא: גובאי עולה בעון גזל וכיון דמיני גובאי עולין רעב הוה וכיון דהרעב הוה כתיב בישעיה ויגזור על ימין ורעב וגו' וסיפיה דקרא איש בשר זרועו יאכלו: 


lvr: 21
pgn: 33
dfh: a
trm: עינוי הדין
txt:
<span class='five'>עינוי הדין. </span>שמאחרין הדיינין לדונו ולא לשם שמים אלא לאחר שהוברר להן הדין משהין אותו: 


lvr: 21
pgn: 33
dfh: a
trm: חרב וביזה רבה כו'
txt:
<span class='five'>חרב וביזה רבה כו'. </span>דכתיב נקם ברית ואין ברית אלא תורה דכתיב אם לא בריתי יומם ולילה והגית בו יומם ולילה וכתיב חרב ועל ידי חרב דהיינו משלחת גירוי מלחמה הביזה באה וכתיב ושלחתי דבר הרי דבר וכתיב בשברי לכם מטה לחם הרי בצורת וכתיב בסוף כל הקללות יען וביען במשפטי מאסו הרי עינוי ועיוות וקלקול בכלל: 


lvr: 21
pgn: 33
dfh: a
trm: שבועות שוא
txt:
<span class='five'>שבועות שוא. </span>כל המשנה את הידוע כגון על האיש שהוא אשה שבועת שקר שאין בדאותו ניכרת ומאמין שקר לבריות: 


lvr: 21
pgn: 33
dfh: a
trm: אלא באלה
txt:
<span class='five'>אלא באלה. </span>ויש במשמע בין שוא בין שקר וכתיב בשבועת שקר וחללת ובשבת ובחילול השם כתיב חילול וגמרינן משבועה: 


lvr: 21
pgn: 33
dfh: a
trm: חילול השם
txt:
<span class='five'>חילול השם. </span>אדם גדול שבני אדם למדים הימנו ואינו נזהר במעשיו נמצאו הקטנים מזלזלין בתורה על ידו ואומרים זהו מבין שאין ממש בתורה ובמצות ונמצא השם מתחלל נעשה דבריו חולין: 


lvr: 21
pgn: 33
dfh: a
trm: ונתתי את פגריכם על פגרי גלוליכם
txt:
<span class='five'>ונתתי את פגריכם על פגרי גלוליכם. </span>דהיינו ע'ז וכתיב בתריה ואתכם אזרה בגוים וכתיב ושממו עליה אויביכם היושבים בה הרי שהם גולין ואויביהם יושבין במקומן: 


lvr: 21
pgn: 33
dfh: a
trm: לא ישמח
txt:
<span class='five'>לא ישמח. </span>הרי צרות וגזירות ואת יתומיו ואת אלמנותיו לא ירחם הרי צועקין ואינם נענין בעון מה כי כלו חנף ומרע וכל פה דובר נבלה ועוד ידו נטויה לשון ועד כל שנותיו של אדם שהן ע' שנה יד הדין נטויה עליו לבטל זכיותיו בעון זה: 


lvr: 21
pgn: 33
dfh: a
trm: זעום ה' יפול שם
txt:
<span class='five'>זעום ה' יפול שם. </span>זעם של הקב'ה הוא שורה שם אצל פי זרות היושב אצלו ושומע קרוי זעומו של הקב'ה: 


lvr: 21
pgn: 33
dfh: a
trm: מי מפיס
txt:
<span class='five'>מי מפיס. </span>מי מטיל גורל להבחין ולהודיע שאינו של עבירה עכשיו יאמרו עלי שעברתי על דת ואין הכל יודעין בג' סימנים שאמרנו ופעמים שמשתנין: 


lvr: 21
pgn: 33
dfh: a
trm: והא רבא דאמר
txt:
<span class='five'>והא רבא דאמר. </span>כלומר למה חש בו והא לא הרעיב את עצמו מדקאמר ידענא ביה בנחמני מכלל דהמרעיב עצמו רע בעיניו ואי משום שהיה משהה נקביו ואמרינן בבכורות <span class='mareimakom'>(דף סד:)</span> צואה רבה הדרוקן רבה שעל שהיית נקבים הוא בא: 


lvr: 21
pgn: 33
dfh: a
trm: הא איהו אמר נפישי קטילי קדר
txt:
<span class='five'>הא איהו אמר נפישי קטילי קדר. </span>רבים הרוגי נקבים ממותי הדרוקן של רעב קדר לשון קדרה על שם ששופך כקדרה: 


lvr: 21
pgn: 33
dfh: a
trm: דאנסי ליה רבנן בעידניה
txt:
<span class='five'>דאנסי ליה רבנן בעידניה. </span>התלמידים הקבועים להם עת לפניו אונסין אותו להשהות נקביו: 


lvr: 21
pgn: 33
dfh: a
trm: סימן לגסות הרוח עניות
txt:
<span class='five'>סימן לגסות הרוח עניות. </span>בפרק האיש מקדש <span class='mareimakom'>(קדושין דף מט:)</span> מפרש מאי עניות עניות דתורה: 


lvr: 21
pgn: 33
dfh: b
trm: על המעשר
txt:
<span class='five'>על המעשר. </span>האוכל פירותיו טבלים והוא במיתה בידי שמים וזוהי מיתתו מדה במדה דדרך גרונו נכנס במעיו: 


lvr: 21
pgn: 33
dfh: b
trm: פה גומר
txt:
<span class='five'>פה גומר. </span>לשון הרע והוא בא על כך לפיכך מתחיל במעיים ומסיים בפה שהלב מבין לספר לשון הרע ובודה הדברים מלבו: 


lvr: 21
pgn: 33
dfh: b
trm: דברים טמאים סלקא דעתך
txt:
<span class='five'>דברים טמאים סלקא דעתך. </span>וכי עונשה מיתה דבשלמא לשון הרע עונשה מיתה דכתיב <span class='mareimakom'>(תהלים קא) </span> מלשני בסתר רעהו אותו אצמית: 


lvr: 21
pgn: 33
dfh: b
trm: מתוקנין
txt:
<span class='five'>מתוקנין. </span>מעושרים שהטבל במיתה בידי שמים כדיליף באלו הן הנשרפים <span class='mareimakom'>(סנהדרין דף פג.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 33
dfh: b
trm: בעון בטול תורה
txt:
<span class='five'>בעון בטול תורה. </span>דענוש נמי מיתה כדאמרן מקרא נדרש לפני פניו למען ירבו ימיכם הא אם לא תלמדו יתמעטו: 


lvr: 21
pgn: 33
dfh: b
trm: נשים יוכיחו
txt:
<span class='five'>נשים יוכיחו. </span>שאינן מצוות על דברי תורה דכתיב ולמדתם אותם את בניכם ולא בנותיכם ומתות באסכרה אמר להן אף הן מבטלות את בעליהן: 


lvr: 21
pgn: 33
dfh: b
trm: תינוקות יוכיחו
txt:
<span class='five'>תינוקות יוכיחו. </span>שאינן בני לימוד אמר להן אף הן בעון שמבטלים את אביהם להוליכן לחמה ולצונן ולפייסן באגוזים: 


lvr: 21
pgn: 33
dfh: b
trm: אם לא תדעי לך
txt:
<span class='five'>אם לא תדעי לך. </span>לשמור מצותי צאי לך ובקשי רחמים בזכות עקבי הצאן אבות הראשונים שהיו רגלי הצאן וחזוקם ורעי בזכותן את גדיותיך תינוקות שלך שלא יתפשו על משכנות הרועים רועי הדור ופרנסיו: 


lvr: 21
pgn: 33
dfh: b
trm: ש'מ אף על לשון הרע
txt:
<span class='five'>ש'מ אף על לשון הרע. </span>ולא פליג אמעשר דהא קאמר הכא שהם אוכלין דברים שאינן מתוקנין: 


lvr: 21
pgn: 33
dfh: b
trm: וסיפר דבריהם
txt:
<span class='five'>וסיפר דבריהם. </span>לתלמידיו או לאביו ואמו ולא להשמיען למלכות ונשמעו על ידו למלכות: 


lvr: 21
pgn: 33
dfh: b
trm: משפט רשעים בגיהנם י'ב חדש
txt:
<span class='five'>משפט רשעים בגיהנם י'ב חדש. </span>שנאמר <span class='mareimakom'>(ישעיה סו) </span> ואשם לא תכבה והיה מדי חדש בחדשו ומדי שבת בשבתו יבא כל בשר אף הנדונים בו במשמע מה שבתות למינוי שלהם אף חדשים למינוי שלהן והאי ודאי בפושעי גיהנם משתעי דכתיב לעיל מיניה ויצאו וראו בפגרי האנשים הפושעים בי הכי תני לה בסדר עולם <span class='mareimakom'>(פ'ו)</span>: 


lvr: 21
pgn: 34
dfh: a
trm: ואית להו צערא לאקופי
txt:
<span class='five'>ואית להו צערא לאקופי. </span>שהיה אותו שוק שהספק בו מקום מעבר העיר לרבים והכהנים לא היו יכולין ליכנס שם מפני טומאה וצריך להקיף דרך אחר ארוך: 


lvr: 21
pgn: 34
dfh: a
trm: איכא דידע דאיתחזק טהרה
txt:
<span class='five'>איכא דידע דאיתחזק טהרה. </span>בהאי שוק מימיו שלא היה בית הקברות גמור ולא ניתן לפנותו: 


lvr: 21
pgn: 34
dfh: a
trm: תורמסי תרומה
txt:
<span class='five'>תורמסי תרומה. </span>הצריכות לשמרן בטהרה וגם הוא היה כהן כדאמרינן [ בתוספתא דפרה] <span class='mareimakom'>(פ'ג )</span> אם מה שעשו ידי שכחתי: 


lvr: 21
pgn: 34
dfh: a
trm: עבד איהו נמי הכי
txt:
<span class='five'>עבד איהו נמי הכי. </span>היה מקצץ תורמסין ומשליכן שם ונעשה נס וצף המת במקום שהוא שם וציינו למקום הקבר הכי מפרש בפסיקתא דפרשת העומר ובסדר זרעים ירושלמי : 


lvr: 21
pgn: 34
dfh: a
trm: גל מעצמות
txt:
<span class='five'>גל מעצמות. </span>כמת שנרקב בשרו ונפל מזמן הרבה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 34
dfh: a
trm: עשרתם
txt:
<span class='five'>עשרתם. </span>פירות האילן לסעודת שבת שאף אכילת עראי של שבת קובעת למעשר כדאמרינן במסכת ביצה <span class='mareimakom'>(דף לד:)</span> דשבת עונג איקרי מכל שהוא הוי עונג: 


lvr: 21
pgn: 34
dfh: a
trm: ערבתם
txt:
<span class='five'>ערבתם. </span>ערובי תחומין וחצירות והני תרי שייכי למימרינהו בלשון שאלה דשמא כבר עשו אבל בנר לא שייך הדלקתם דדבר הנראה לעין הוא: 


lvr: 21
pgn: 34
dfh: a
trm: ספק חשכה
txt:
<span class='five'>ספק חשכה. </span>כגון בין השמשות אין מעשרין את הודאי דתיקון מעליא הוא אע'ג דשבות בעלמא היא קסבר גזרו על השבות אף על בהש'מ: 


lvr: 21
pgn: 34
dfh: a
trm: ואין מטבילין את הכלים
txt:
<span class='five'>ואין מטבילין את הכלים. </span>דהוי נמי שבות כדאמרינן במסכת ביצה <span class='mareimakom'>(דף יח.)</span> דנראה כמתקן כלי: 


lvr: 21
pgn: 34
dfh: a
trm: ואין מדליקין את הנרות
txt:
<span class='five'>ואין מדליקין את הנרות. </span>כ'ש דספיקא דאורייתא היא וזו ואין צריך לומר זו קתני: 


lvr: 21
pgn: 34
dfh: a
trm: וטומנין את החמין
txt:
<span class='five'>וטומנין את החמין. </span>נותנן בקופה של מוכין להיות חומם משתמר בהן אבל משחשכה ודאי אין טומנין בהן כדמפרש בגמ': <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 34
dfh: a
trm: בעירובי תחומין
txt:
<span class='five'>בעירובי תחומין. </span>תיקון מעליא דאסמכוה רבנן תחומין אקראי ואפי' למאן דאמר תחומין דרבנן כדאמרינן בעירובין <span class='mareimakom'>(דף נא.)</span> ילפינן מקום ממקום ומקום מניסה כו' אבל עירובי חצרות חומרא בעלמא הוא ולא מיקרי שביתה מעלייתא וספקא דבין השמשות שפיר דמי: בין השמשות קונה עירוב שהוא תחילת קדושת היום: 


lvr: 21
pgn: 34
dfh: a
trm: שעירב עליו מבעוד יום
txt:
<span class='five'>שעירב עליו מבעוד יום. </span>הניח עירוב לסוף התחום מבעוד יום ולא הספיק להחשיך ממש עד שנאכל בין השמשות: 


lvr: 21
pgn: 34
dfh: a
trm: שניהם קנו עירוב
txt:
<span class='five'>שניהם קנו עירוב. </span>דלגבי האי שנאכל בין השמשות משוינן ליה ליליא ואמרינן כבר קדש היום בעוד העירוב קיים וקנה עירוב דהלכה כר' יוסי דאמר בעירובין <span class='mareimakom'>(דף לה.)</span> ספק עירוב כשר ולגבי דהאי שהונח עליו בין השמשות ונתקיים עד שחשכה משוינן לבין השמשות יממא ועדיין לא קדש היום כשהונח ונמצא שהיה שם כבר בשעת קניית עירוב: 


lvr: 21
pgn: 34
dfh: a
trm: ה'ג ספקא דרבנן היא
txt:
<span class='five'>ה'ג ספקא דרבנן היא. </span>כלומר הא מילתא דמספקא לן אי בין השמשות יממא או ליליא במילתא דרבנן איתרע לן בעירובי תחומין דרבנן וכל ספקא דרבנן לקולא: 


lvr: 21
pgn: 34
dfh: a
trm: ה'ג אמר רבא מפני מה אמרו אין טומנין בדבר שאינו מוסיף הבל
txt:
<span class='five'>ה'ג אמר רבא מפני מה אמרו אין טומנין בדבר שאינו מוסיף הבל. </span>כגון צמר ומוכין: 


lvr: 21
pgn: 34
dfh: a
trm: משחשכה
txt:
<span class='five'>משחשכה. </span>כדתנן במתניתין וטומנין את החמין טעמא דספק חשכה הא ודאי חשכה אין טומנין וסתם הטמנה בדבר שאינו מוסיף הבל דאילו בדבר המוסיף הבל אפי' מבעוד יום אסור כדתנן בפ'ד <span class='mareimakom'>(דף מז:)</span> אין טומנין לא בגפת כו' גזירה שמא ימצא קדרתו שנצטננה כשירצה להטמינה וירתיחנה תחילה ונמצא מבשל בשבת: 


lvr: 21
pgn: 34
dfh: a
trm: אי הכי בין השמשות נמי ניגזר
txt:
<span class='five'>אי הכי בין השמשות נמי ניגזר. </span>דהא שבות מעלייתא היא דהא איכא גזירת איסור דאורייתא ותנא דמתניתין אית ליה דגזרו על השבות ביה'ש דקתני אין מעשרין את הודאי: 


lvr: 21
pgn: 34
dfh: a
trm: רותחות הן
txt:
<span class='five'>רותחות הן. </span>שסמוך לביה'ש הוא מעבירם מעל האור וליכא למיחש לשמא נצטננה וירתיחנה:  מפני


lvr: 21
pgn: 34
dfh: b
trm: מפני מה אמרו אין טומנין בדבר המוסיף הבל ואפילו מבעוד יום
txt:
<span class='five'>מפני מה אמרו אין טומנין בדבר המוסיף הבל ואפילו מבעוד יום. </span>כדתנן לקמן לא בגפת ולא בזבל ואף על גב דסתם הטמנה מבעוד יום הוא דהא אסרינן משחשכה: 


lvr: 21
pgn: 34
dfh: b
trm: גזירה שמא יחתה בגחלים
txt:
<span class='five'>גזירה שמא יחתה בגחלים. </span>משחשכה שבא לבשל הקדרה שלא בשלה כל צרכה וגזרו אף בבישלה כל צרכה עד שיגרוף או שיקטום והכי מסקינן בפרק כירה <span class='mareimakom'>(דף לז:)</span> דאמר  רבי קטמה והובערה משהין עליה חמין שהוחמו מבעוד יום כל צרכן ותבשיל שבישל כל צרכו וכן אמר רבי יוחנן : 


lvr: 21
pgn: 34
dfh: b
trm: ספק כולו מן היום ספק כולו מן הלילה
txt:
<span class='five'>ספק כולו מן היום ספק כולו מן הלילה. </span>הרי ג' ספיקות לפיכך מטילין עליו חומר שני הימים ולקמן מפרש למאי הילכתא שייך לומר שמא יש בו משניהם: 


lvr: 21
pgn: 34
dfh: b
trm: עליון
txt:
<span class='five'>עליון. </span>גובהה של כפה אינה ממהרת להכסיף ולקמן פריך מאי קאמר דקשיא סיפא ארישא: 


lvr: 21
pgn: 34
dfh: b
trm: זה נכנס
txt:
<span class='five'>זה נכנס. </span>הלילה נכנס והיום יוצא יציאת זה עם כניסת זה כשהם מתפרשין קרי בין השמשות וכל דמקמי הכי הוי יום מעליא: 


lvr: 21
pgn: 34
dfh: b
trm: למאי הילכתא
txt:
<span class='five'>למאי הילכתא. </span>יטילו עליו ספק שמא משניהם יש בו בשלמא ספק כולו מן היום איכא למימר לענין מוצאי שבת להביא אשם תלוי ספק כולו מן הלילה לענין לילי שבת אלא חומר שניהם למאי הילכתא: 


lvr: 21
pgn: 34
dfh: b
trm: ראה שני ביה'ש
txt:
<span class='five'>ראה שני ביה'ש. </span>זיבה דזב מטמא בימים ובראיות בין שראה שתים ביום אחד בין שראה שתים בשני ימים רצופים בין שראה אחת בשני ימים כגון בין השמשות חשיב ליה כשתי ראיות משום ימים דילפינן מלזכר ולנקבה מה נקבה בימים אף זכר בימים וראיות בגופיה מיפרשא כדתניא במגילה <span class='mareimakom'>(דף ח.)</span> מנה הכתוב שתים וקראו טמא כו': 


lvr: 21
pgn: 34
dfh: b
trm: ספק לטומאה ולקרבן
txt:
<span class='five'>ספק לטומאה ולקרבן. </span>ספק טמא ספק טהור ספק חייב קרבן עם הטומאה ספק אינו חייב קרבן אבל טמא שבעה דזב בעל שתי ראיות או שני ימים כל תורת טומאת זבין עליו ושלישי מביאתו לידי קרבן וזה שראה שני בין השמשות ספק יום אחד הוא וטמא בשני ראיות או שני ימים רצופין הן וטמא נמי בתורת ימים ספק ב' ימים שאין רצופים הן וטהור מטומאת שבעה אלא כבעל קרי בעלמא דלאו שתי ראיות ביום אחד איכא ולא שני ימים רצופין איכא ספק שהן ג' ימים רצופין דזב גמור הוא אף לקרבן כיצד שמא בין השמשות הראשון כולו מן היום וביה'ש השני כולו מן הלילה ונמצא יום אחד הפסק בינתיים וטהור או שניהם מן היום דהוו להו שני ימים רצופין וכן אם שניהם מן הלילה הוו להו נמי שני ימים רצופין או שמא אם הראשון מן הלילה והשני מן היום הוו להו נמי שתי ראיות ביום אחד וטמא שבעה בכל אלו ואין כאן קרבן או שמא שתיהן הראיות היו מקצתן ביום ומקצתן בלילה ויש כאן שלשה רצופים וכן אם הראשונה מקצתה ביום ומקצתה בלילה והשניה כולה מן הלילה או הראשונה כולה מן היום והשניה מקצתה ביום ומקצתה בלילה הוו להו ג' ימים רצופין וטעון קרבן הלכך ספק אף לקרבן ומביא חטאת העוף הבאה על הספק ואין נאכלת דשמא לאו בר קרבן הוא ומליקת חולין נבלה: 


lvr: 21
pgn: 34
dfh: b
trm: ראה אחת ביה'ש ספק לטומאה
txt:
<span class='five'>ראה אחת ביה'ש ספק לטומאה. </span>שמא מקצתה ביום ומקצתה בלילה והיינו חומר ב' ימים וטמא ז' או שמא כולה או מן היום או מן הלילה ואין כאן אלא אחת: 


lvr: 21
pgn: 35
dfh: a
trm: פלגא דדנקא
txt:
<span class='five'>פלגא דדנקא. </span>אחד מי'ב במיל דשיעורא דרבה תלת ריבעי מילא היינו תשעה פלגי דנקא ושיעורא דרב יוסף שמונה פלגי דנקא. דנקא שתות: 


lvr: 21
pgn: 35
dfh: a
trm: וחילופה
txt:
<span class='five'>וחילופה. </span>איפליגו רבה ורב יוסף בחלתא דהתם שיעורא דרב יוסף נפיש מדרבה רבה דאמר הכא תלתא אמר התם תרי ורב יוסף דאמר הכא תרי אמר התם תלתא: 


lvr: 21
pgn: 35
dfh: a
trm: ובור ספינה אלכסנדרית
txt:
<span class='five'>ובור ספינה אלכסנדרית. </span>ספינה גדולה שפורשים בה לים הגדול ומי הים מלוחין ועושין כלי גדול כמין בור ונותנין לתוכו מים יפים: 


lvr: 21
pgn: 35
dfh: a
trm: שהן כוריים
txt:
<span class='five'>שהן כוריים. </span>ששים סאה ביבש שהגודש מחזיק שליש בכלים שלהם שהיו עשויין כים שעשה שלמה גובהן כחצי רחבן והם עגולים: 


lvr: 21
pgn: 35
dfh: a
trm: טהורין
txt:
<span class='five'>טהורין. </span>דאיתקש כלי עץ לשק דמיטלטל מלא וריקן וזהו אינו מיטלטל מלא דגדול יותר מדאי ואם יטלטלוהו ישבר בידיהם: 


lvr: 21
pgn: 35
dfh: a
trm: פנים המאדימים את המזרח
txt:
<span class='five'>פנים המאדימים את המזרח. </span>לערב חמה שוקעת במערב וזהרורי החמה מאדימין את המזרח כחלון דכשהחמה נכנסת בה מאדמת כותל שכנגדה: 


lvr: 21
pgn: 35
dfh: a
trm: כרמל
txt:
<span class='five'>כרמל. </span>הר שעל שפת הים וחמה סמוך לשקיעתה נראית על ראשי ההרים ובכדי שירד ויטבול ויעלה הוי לילה: 


lvr: 21
pgn: 35
dfh: a
trm: זהו בארה של מרים
txt:
<span class='five'>זהו בארה של מרים. </span>שהיה מתגלגל עם ישראל במדבר בזכותה של מרים דכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר כ) </span> ותמת שם מרים וסמיך ליה ולא היה מים לעדה: 


lvr: 21
pgn: 35
dfh: a
trm: טהור
txt:
<span class='five'>טהור. </span>מלקבל טומאה וטובלין בו דלאו ככלי דמי להיות המים הנובעין ממנו כשאובין ואין לך מעין מיטלטל אלא בארה של מרים: 


lvr: 21
pgn: 35
dfh: a
trm: כהנים טובלין בו
txt:
<span class='five'>כהנים טובלין בו. </span>ואע'פ שצריכין הערב שמש אחר טבילה לאכול בתרומתן קסבר יממא הוא ויש שהות אחריו לשקיעת החמה: 


lvr: 21
pgn: 35
dfh: a
trm: ספק הוא
txt:
<span class='five'>ספק הוא. </span>לדידיה הואיל וקרי ליה בין השמשות כוליה ספקא הוא ושמא טבלו בלילה ואין כאן הערב שמש: אלא בין השמשות דרבי יוסי לרבי יהודה לא גרסינן דהא בהדיא אמר שמואל בין השמשות דר' יהודה כהנים טובלין בו ומאן דגריס ליה מפרש הכי אלא בין השמשות דר' יוסי לרבי יהודה והכי אתמר בין השמשות דר' יוסי לרבי יהודה כהנים טובלין בו ואשמעינן שמואל דבין השמשות דר' יוסי קדים לדר' יהודה ותחילת בין השמשות דר' יהודה לר' יוסי ליליא הוא ודר' יוסי לר' יהודה יממא הוא והא בעי הערב שמש נהי דלר' יהודה יממא הוא מיהו היכי טביל הא בין השמשות דר' יהודה ספק לילה הוא וכיון דבין השמשות דר' יוסי כהרף עין מקמי דסליק מטבילה שלים ועייל בין השמשות דר' יהודה וספק לילה הוא ואין כאן הערב שמש ולאו מילתא היא דליכא למימר דר' יוסי קדים מדקאמר בסיפא אלא דרבי יהודה לר' יוסי ופרכינן פשיטא ואי הוה לן לספוקי דדילמא דר' יוסי קדים מאי פשיטותא טובא אשמעינן שמואל דאשמעינן דבין השמשות דר' יהודה קדים: 


lvr: 21
pgn: 35
dfh: a
trm: פשיטא
txt:
<span class='five'>פשיטא. </span>דלר' יוסי כהנים טובלים בו בדר' יהודה דהא ספקא דר' יוסי כהרף עין וכל למעלה הימנו יממא הוא ושיעוריה דר' יהודה נפיש טובא ומעריב שמשיה: 


lvr: 21
pgn: 35
dfh: a
trm: בין השמשות דר' יוסי מישך שייך בדר' יהודה
txt:
<span class='five'> בין השמשות דר' יוסי מישך שייך בדר' יהודה. </span>בסופו הוא נכלל וכי שלים דר' יהודה ליליא הוא אפי' לר' יוסי וכי טביל בסוף בין השמשות דר' יהודה תו ליכא הערב שמש קא משמע לן שמואל דכל בין השמשות דר' יהודה לר' יוסי יממא הוא וכשר לטבילה והדר מתחיל דר' יוסי והוא הערב שמש: 


lvr: 21
pgn: 35
dfh: a
trm: בשלמא הלכה כר' יהודה לענין שבת לחומרא
txt:
<span class='five'>בשלמא הלכה כר' יהודה לענין שבת לחומרא. </span>כלומר מדקאמר ר' יוחנן הלכה כר' יהודה להכי והלכה כר' יוסי להכי ש'מ מספקא ליה הלכך על כרחך לחומרא בעי למיזל ובשלמא כי אמר הלכה כר' יהודה לענין שבת איכא למימר דלחומרא אמרה ובע'ש אמר שאם עשה בו מלאכה מביא אשם תלוי אבל במוצ'ש לא עבדינן כוותיה למימרא דביה'ש דידיה ליליא הוא: 


lvr: 21
pgn: 35
dfh: a
trm: אילימא לטבילה
txt:
<span class='five'>אילימא לטבילה. </span>דס'ל דכהנים טובלין בדר' יהודה כדקאמר ר' יוסי והא לר' יוחנן דר' יהודה ספיקא הוא מדלענין שבת קאי כוותיה לחומרא:  אלא


lvr: 21
pgn: 35
dfh: b
trm: אלא לאכילה
txt:
<span class='five'>אלא לאכילה. </span>וכולה מילתא דר' יוחנן לחומרא דלא תימא כי שלים בין השמשות דר' יהודה ליליא הוא וניכול וממילא נמי לענין מוצאי שבת לא אמרינן כר' יהודה דנימא דר' יוסי ליליא הוא ושרי: 


lvr: 21
pgn: 35
dfh: b
trm: בשני בין השמשות
txt:
<span class='five'>בשני בין השמשות. </span>ערב שבת ומוצאי שבת בהעלם אחד אין כאן עוד אשם תלוי אלא חטאת: 


lvr: 21
pgn: 35
dfh: b
trm: ממה נפשך
txt:
<span class='five'>ממה נפשך. </span>אי ליליא הוא חייב על ערב שבת ושל מוצאי שבת אינו כלום ואי יממא הוא חייב על מוצאי שבת ואין של ערב שבת כלום וכגון דעבד ליה כל בין השמשות דליכא לספוקי להאי בתחילתו ולהאי בסופו: 


lvr: 21
pgn: 35
dfh: b
trm: אדאני
txt:
<span class='five'>אדאני. </span>עשב הקרוי מלוו'א ועלין שלו נוטין לצד החמה שחרית כפופין למזרח ובחצי היום זקופין ולערב כפופים מאד למערב: 


lvr: 21
pgn: 35
dfh: b
trm: להדביק פת בתנור
txt:
<span class='five'>להדביק פת בתנור. </span>ועדיין יש שהות כדי שיקרמו פניה שהיו ממהרים התקיעות כדי להוסיף מחול על הקדש: 


lvr: 21
pgn: 35
dfh: b
trm: ויכנסו כולם כאחד
txt:
<span class='five'>ויכנסו כולם כאחד. </span>שלא יחשדו הנכנסים באחרונה לומר שעסקו במלאכתן אחר ששמעו קול השופר שאין הכל מכירין מי קרובים ומי רחוקים: 


lvr: 21
pgn: 35
dfh: b
trm: תריסין
txt:
<span class='five'>תריסין. </span>הן דלתות החנויות ומסלקין אותן ומניחן ע'ג יתדות ומוכרין עליהן תבלין ושאר דברים ולערב מחזירין אותן לפתחים: 


lvr: 21
pgn: 35
dfh: b
trm: להוליך שופרו לביתו
txt:
<span class='five'>להוליך שופרו לביתו. </span>שהיה גג מיוחד בגובה העיר ואמצעיתה לתקוע שם ומשם מוליכו לביתו אלמא אכתי לא נקיט קדושת שבת עלייהו: 


lvr: 21
pgn: 35
dfh: b
trm: חצוצרות
txt:
<span class='five'>חצוצרות. </span>פשוטה ואינה ראויה אלא לתקוע והוי דבר שמלאכתו לאיסור ואסור משום מוקצה:  לתינוק


lvr: 21
pgn: 36
dfh: a
trm: הא ר' יהודה
txt:
<span class='five'>הא ר' יהודה. </span>שופר מיטלטל וחצוצרות אינן מיטלטלין דמוקצה הוא אבל שופר תורת כלי עליו כדאמרן לעיל: 


lvr: 21
pgn: 36
dfh: a
trm: הא
txt:
<span class='five'>הא. </span>דקתני אף שופר אין מטלטלין ר' נחמיה דאמר  אפי' תרווד אפי' טלית אין ניטלין אלא לצורך תשמישו המיוחד ועיקר שופר לאו לגמוע מים קאי: 


lvr: 21
pgn: 36
dfh: a
trm: ומאי שופר
txt:
<span class='five'>ומאי שופר. </span>דקתני בההיא דר' נחמיה דאקדמית בה לחצוצרות לאיסורא וכיון דתני אין מטלטלין את השופר תו לא צריך למתני חצוצרות דכ'ש היא הואיל ואינו ראוי לגמע בו תינוק אלא שופר דתנא רישא הוא חצוצרות וחצוצרות דתנא בסיפא הוא שופר דאישתנו שמייהו כדרב חסדא: 


lvr: 21
pgn: 36
dfh: a
trm: לשופר של ראש השנה
txt:
<span class='five'>לשופר של ראש השנה. </span>אין תוקעין אלא באותו שעם הארץ קורין חצוצרות והוא שופר או אם בא עם הארץ לשאול במה יתקע אומרים לו בחצוצרות: 


lvr: 21
pgn: 36
dfh: a
trm: הובלילא
txt:
<span class='five'>הובלילא. </span>מתחילה היו קורין להמסס הובלילא ולבית הכוסות בי כסי ועכשיו נשתנו: 


lvr: 21
pgn: 36
dfh: a
trm: המסס
txt:
<span class='five'>המסס. </span>הוא הסמוך לבית הכוסות עשוי סגלגל כמין כדור ובתוכו קליפות קליפות הרבה כגלגל של ריחים וקורין צינפי'ל ודופנו דק מאד: 


lvr: 21
pgn: 36
dfh: a
trm: בית הכוסות
txt:
<span class='five'>בית הכוסות. </span>סוף הכרס שקורין פאנצ'א ויש בו עובי שקורין דובלון ותוכו עשוי כמין כוס עובי בית הכוסות דופן כפולה ודבוקין הכפלים זה בזה בשומן: 


lvr: 21
pgn: 36
dfh: a
trm: מב' צדדין
txt:
<span class='five'>מב' צדדין. </span>שניקבו שניהם טריפה ובבית הכוסות הוא דאיכא לפלוגי בין צד א' לשני צדדין אבל בהמסס אפי' מצד א' שלא נראה הנקב לחוץ אין זו סתימה לפי שהדופן דק מאד:  לגיטי


lvr: 21
pgn: 36
dfh: b
trm: לגיטי נשים
txt:
<span class='five'>לגיטי נשים. </span>דקיימא לן בני בבל בקיאין שצריך לכתוב גט לשמה והמביא גט משם אין צריך לומר בפני נכתב ובפני נחתם ובני שאר ארצות אין בקיאין וצריך ועכשיו בני בורסיף היא בבל ובבל של עכשיו היא בורסיף והן עמי הארץ כדאמרינן בעלמא <span class='mareimakom'>(סנהדרין דף קט.)</span> בור שאפי שנטלו מימיו ואני אומר נפקא מינה לגיטי נשים לענין שינה שמו ושמה ושם עירו ועירה פסול וצריך לכתוב שם של עכשיו:  הדרן עלך במה מדליקין <span class='shastitle7'>כירה. </span>עשויה כעין קדירה ונותנין קדירה לתוכה: 


lvr: 21
pgn: 36
dfh: b
trm: עד שיגרוף
txt:
<span class='five'>עד שיגרוף. </span>הגחלים משום דמוסיף הבל וטעמא פרישנא בפרק דלעיל שמא יחתה בגחלים: 


lvr: 21
pgn: 36
dfh: b
trm: בית שמאי אומרים
txt:
<span class='five'>בית שמאי אומרים. </span>נותנין עליה חמין אחר שגרפה דלא צריכי לבשולי דליכא למגזר שמא יחתה: 


lvr: 21
pgn: 36
dfh: b
trm: אבל לא תבשיל
txt:
<span class='five'>אבל לא תבשיל. </span>דניחא ליה בישוליה ואתי לאחתויי א'נ נתקיימה מחשבתו ומיחזי כמבשל: 


lvr: 21
pgn: 36
dfh: b
trm: תרי בבי
txt:
<span class='five'>תרי בבי. </span>בית שמאי אומרים חמין וכו' ותו תנא בבא אחריתי נוטלין ולא מחזירין: 


lvr: 21
pgn: 37
dfh: a
trm: אי אמרת בשלמא להחזיר תנן
txt:
<span class='five'>אי אמרת בשלמא להחזיר תנן. </span>אבל לשהות משהין אפילו בשאין גרופה כדמחסרינן ליה חסורי ורבי חלבו אשריותא דלשהות על שאינה גרופה קאי: 


lvr: 21
pgn: 37
dfh: a
trm: אלא אי אמרת לשהות תנן
txt:
<span class='five'>אלא אי אמרת לשהות תנן. </span>דאפילו לשהות בעי גרופה כיון דגרופה ומבעוד יום הוא נותנו לתוכה מה לי תוכה מה לי על גבה: 


lvr: 21
pgn: 37
dfh: a
trm: אא'ב
txt:
<span class='five'>אא'ב. </span>רישא דמתניתין לשהות קאמר דבעי גרופה ובלשהות פליגי בחמין ובתבשיל ובגרוף וסיפא פליגי בחזרה מתני' ר' יהודה היא אלא אי אמרת להחזיר תנן דבעי גרופה אבל לשהות לא בעי גרופה ופלוגתא דחמין ותבשיל כשאינו גרוף כדקמחסרת ומתרצת לה: 


lvr: 21
pgn: 37
dfh: a
trm: קשיא לב'ש בחדא
txt:
<span class='five'>קשיא לב'ש בחדא. </span>דקאמרי ב'ש במתני' משהין חמין אף בשאינו גרוף והכא קאמר רבי מאיר לב'ש דאפילו גרוף ולא כלום וכ'ש כשאינו גרוף והא כולה חדא פירכא היא דבית שמאי לא שני להו בין גרוף לשאינו גרוף: 


lvr: 21
pgn: 37
dfh: a
trm: ולב'ה בתרתי
txt:
<span class='five'>ולב'ה בתרתי. </span>דבמתניתין שרי בית הלל להשהות חמין ותבשיל אף בשאינו גרוף והכא קתני דבגרוף חמין אין תבשיל לא ובשאינה גרוף אין משהין כלל ולענין חזרה בגרוף תנן במתניתין לב'ה מחזירין והכא קתני עקר דברי הכל לא יחזיר: 


lvr: 21
pgn: 37
dfh: a
trm: ואי ר' יהודה
txt:
<span class='five'>ואי ר' יהודה. </span>דאמר נמי כי מתניתין מ'מ גרופה וקטומה קשיא דמתניתין תרצת דפלוגתא קמייתא בשאינו גרוף ושרו ב'ש חמין ובית הלל חמין ותבשיל והכא קתני אין משהין על גבי שאינה גרופה ואינה קטומה כלל ופלוגתא דלשהות בגרופה וקטומה: 


lvr: 21
pgn: 37
dfh: a
trm: בחמין ותבשיל ונוטלים ומחזירין
txt:
<span class='five'>בחמין ותבשיל ונוטלים ומחזירין. </span>דמוקי פלוגתא דב'ש וב'ה בשהיית חמין ותבשיל דבית שמאי שרו חמין ותבשיל לא וב'ה חמין ותבשיל ולא כר' מאיר דאמר לב'ש לא כלום: 


lvr: 21
pgn: 37
dfh: a
trm: מהו לסמוך
txt:
<span class='five'>מהו לסמוך. </span>קדרה אצל דופן הכירה בלא גרופה שהכירה מטלטלת היא ומושיבים אותה על גבי קרקע: 


lvr: 21
pgn: 37
dfh: b
trm: מצטמק
txt:
<span class='five'>מצטמק. </span>מתמעט וכויץ רטיי'ט לשון שדים צומקין <span class='mareimakom'>(הושע ט) </span> כמו שאתה אומר בלשון צווי נצטוה ובלשון צדק נצטדק וכן כל תיבה שראש יסודה צד'י כשהיא מתפעלת נותן ט' אחר צד'י: 


lvr: 21
pgn: 37
dfh: b
trm: מותר
txt:
<span class='five'>מותר. </span>להשהותן בכירה דאי לא במצטמק ויפה לו קאמר מאי אתא לאשמעינן אלא ע'כ במצטמק ויפה לו קאמר ואפילו הכי לא גזרו משום חיתוי הואיל ונתבשל כל צרכו ותנא חמין לאשמעינן דבעינן שהוחמו כל צרכן מבעוד יום: 


lvr: 21
pgn: 37
dfh: b
trm: גחלים של רותם
txt:
<span class='five'>גחלים של רותם. </span>חמין יותר משאר גחלים ואינם ממהרין לכבות כדאמרינן בהמוכר את הספינה <span class='mareimakom'>(ב'ב דף עד:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 37
dfh: b
trm: להחזיר תנן
txt:
<span class='five'>להחזיר תנן. </span>דלא שרו בית הלל להחזיר עד שיגרוף ופירוקא דמתניתין כדאמרינן לעיל חסורי מיחסרא הלכך עקר לא יחזיר הואיל ואינה גרופה: 


lvr: 21
pgn: 37
dfh: b
trm: תרוייהו תננהי
txt:
<span class='five'>תרוייהו תננהי. </span>בין לשהות בשאינה גרופה תנינא בהדיא סתם משנה דמותר ועקר לא יחזיר נמי תנינא ולמה ליה לרבי יוחנן לאשמעינן: 


lvr: 21
pgn: 37
dfh: b
trm: הא קרמו פניה שרי
txt:
<span class='five'>הא קרמו פניה שרי. </span>והיינו לא בישל כל צרכו ותנור לאו גרוף וקטום הוא ואי נמי גרוף בתנור לא מהניא גריפה כדתנן במתניתין וכ'ש פת דאדעתא לבשולי יהביה בגוויה: 


lvr: 21
pgn: 37
dfh: b
trm: ועד כאן לא שרו כו'
txt:
<span class='five'>ועד כאן לא שרו כו'. </span>דמתניתין אלאחר שיגרוף קאי דקתני לא יתן עד שיגרוף ובין למאן דאמר לא ישהה ובין למ'ד לא יחזיר מ'מ חזרה דסיפא אגרוף וקטום מהדר: 


lvr: 21
pgn: 37
dfh: b
trm: ורב ששת נמי דיוקא דמתני' קמ'ל
txt:
<span class='five'>ורב ששת נמי דיוקא דמתני' קמ'ל. </span>משום דלא מתני לה בהדיא הא קרמו שרי ואנן דמשהינן קדירה על גבי כירה שאינה גרופה אדחנניה סמכינן הואיל ותנן סתם מתניתין כוותיה כדאמר הא קרמו שרי ואע'ג דלא בישל כל צרכו ואמר רב ששת משמיה דרבי יוחנן כוותיה דמתניתין דפרקין משום חזרה הוא דבעי גרופה אבל לשהות לא וכל הני אמוראי דאסרי סברי מתניתין לשהות תנן: 


lvr: 21
pgn: 37
dfh: b
trm: דאית ביה בשרא
txt:
<span class='five'>דאית ביה בשרא. </span>מצטמק ויפה לו ששומן הבשר משבר כח הלפת כדאמר בברכות <span class='mareimakom'>(דף מד:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 37
dfh: b
trm: לאורחין
txt:
<span class='five'>לאורחין. </span>צריך חתיכות חשובות לשום לפניהם ואין דרך כבוד בתבשיל המצטמק שאין הבשר ניכר בו: 


lvr: 21
pgn: 38
dfh: a
trm: ולא שנא
txt:
<span class='five'>ולא שנא. </span>אבל האי דשכח קדרה לא שנא בין שוגג למזיד והכי דרש להו סתמא ולא פירש אי אשוגג מדמה לה ומותר לאוכלה אי אמזיד מדמה לה ואסור: 


lvr: 21
pgn: 38
dfh: a
trm: דלא אתי לאיערומי
txt:
<span class='five'>דלא אתי לאיערומי. </span>ולעשות מזיד ולומר שוגג הייתי דלא נחשדו ישראל על השבתות: 


lvr: 21
pgn: 38
dfh: a
trm: וכל המצטמק ויפה לו
txt:
<span class='five'>וכל המצטמק ויפה לו. </span>כלומר וכן כל שאר המצטמק ויפה להם אסור לאוכלן אם השהן מזיד: 


lvr: 21
pgn: 38
dfh: a
trm: קתני מיהת
txt:
<span class='five'>קתני מיהת. </span>בשלא בישל כל צרכו דיש חילוק בין שוגג למזיד במשהה קשיא בין לרבה ורב יוסף דשרו מזיד בין לרב נחמן דאסר שוגג: 


lvr: 21
pgn: 38
dfh: a
trm: בשלמא לרב נחמן
txt:
<span class='five'>בשלמא לרב נחמן. </span>מצי לתרוצי כי תניא ההיא דשוגג יאכל לפני גזירה דאמרינן לקמן דגזרו על השוכחין וכי איתמר דר' חייא בר אבא דתריצנא אליביה דשוגג אסור לאחר גזירה: 


lvr: 21
pgn: 38
dfh: a
trm: ואי לאחר גזירה קשיא נמי שוגג
txt:
<span class='five'>ואי לאחר גזירה קשיא נמי שוגג. </span>דאפי' שוגג ה'ל למיסר דאילו מתני' קודם גזירה נשנית: 


lvr: 21
pgn: 38
dfh: a
trm: וה'ה לשוכח
txt:
<span class='five'>וה'ה לשוכח. </span>דהמשהה נמי מבעוד יום אם שכח בשוגג יאכל ואם במזיד השהה לא יאכל כאילו בשלה בידים בשבת: 


lvr: 21
pgn: 38
dfh: a
trm: קשיא דר' מאיר אדר' מאיר
txt:
<span class='five'>קשיא דר' מאיר אדר' מאיר. </span>דתנן לעיל בריש פירקין לר' מאיר אליבא דב'ה חמין אבל לא תבשיל והכא שרי חמין ותבשיל שבישל כל צרכו: 


lvr: 21
pgn: 38
dfh: a
trm: וקשיא דר' יהודה אדר' יהודה
txt:
<span class='five'>וקשיא דר' יהודה אדר' יהודה. </span>דהתם א'ר יהודה חמין ותבשיל והכא אסר תבשיל שבישל כל צרכו: 


lvr: 21
pgn: 38
dfh: a
trm: הא לכתחלה
txt:
<span class='five'>הא לכתחלה. </span>משנה קמייתא לשהות לכתחלה קמיירי והך בהשהה כבר קאמר דמותר לאוכלה: 


lvr: 21
pgn: 38
dfh: a
trm: כאן בגרופה וקטומה
txt:
<span class='five'>כאן בגרופה וקטומה. </span>ההיא דלעיל איירי בגרופה וקטומה כדקתני בה משהין על גבי גרופה וקטומה ואין משהין על שאינה גרופה ומה הן משהין על הגרופה שהתרנו לשהות ר'מ אומר כו' הלכך אפי' לכתחלה שרי ר' יהודה והכא כשאינה גרופה הלכך דיעבד אסר: 


lvr: 21
pgn: 38
dfh: a
trm: כעוזרדין
txt:
<span class='five'>כעוזרדין. </span>שנצטמקו עד שנעשו דקות כעוזרדין קורמ'ש בלע'ז ומדאמר ואכלנו הרבה מכלל דיפה להן:  מחזירין


lvr: 21
pgn: 38
dfh: b
trm: מחזירין אפילו בשבת
txt:
<span class='five'>מחזירין אפילו בשבת. </span>ביום המחרת ולא תימא פלוגתייהו משחשכה והתם הוא דשרו משום דמוכחא מילתא דאדעתא דאהדורי לצורך מחר שקיל ליה אבל ביום לא מוכח דשקיל ליה אדעתא דאהדורי ובטלה לה הטמנה וה'ל כמטמין לכתחלה: 


lvr: 21
pgn: 38
dfh: b
trm: אבל הניח על גבי קרקע אסור
txt:
<span class='five'>אבל הניח על גבי קרקע אסור. </span>להחזיר דבטלי לה הטמנה דאתמול והוי כמטמין לכתחלה: 


lvr: 21
pgn: 38
dfh: b
trm: כופח
txt:
<span class='five'>כופח. </span>בגמרא מפרש לה עשוי חלל ככירה אבל ארכו כרחבו ואין בו אלא שיעור שפיתת קדירה אחת וכירה יש בה שפיתת שתי קדירות: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 38
dfh: b
trm: הא ככירה שרי
txt:
<span class='five'>הא ככירה שרי. </span>כלומר מדקתני הרי הוא כתנור מכלל דאי הוה מדמי ליה לכירה הוה שרי ושמעינן מינה דכירה שהוסק בגפת ובעצים שרי: 


lvr: 21
pgn: 38
dfh: b
trm: שנחלקה לאורכה
txt:
<span class='five'>שנחלקה לאורכה. </span>הרי בטלו שתי שפיתותיה שנחלקת רחבה לשתים הלכך טהרה מטומאתה שהרי ניתצה: 


lvr: 21
pgn: 38
dfh: b
trm: כופח בין לאורכה בין לרחבה טהורה
txt:
<span class='five'>כופח בין לאורכה בין לרחבה טהורה. </span>שהרי ארכה כרחבה וכולה מקום שפיתה אחת: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 38
dfh: b
trm: ולא יפקיענה בסודרין
txt:
<span class='five'>ולא יפקיענה בסודרין. </span>לא ישברנה על סודר שהוחם בחמה כדי שתצלה מחומו של סודר: 


lvr: 21
pgn: 39
dfh: a
trm: גמ' כל שבא בחמין
txt:
<span class='five'>גמ' כל שבא בחמין. </span>כל מלוח שבא בחמין מע'ש חוזרין ושורין אותו בחמין בשבת ואין בו משום תיקון שהרי נתקן כבר: 


lvr: 21
pgn: 39
dfh: a
trm: שמא יטמין ברמץ
txt:
<span class='five'>שמא יטמין ברמץ. </span>דמאן דחזי סבר מכדי האי לבשולי והאי לבשולי ותרוייהו דרך הטמנה מה לי רמץ מה לי חול ומשום הכי מודה ר' יוסי: 


lvr: 21
pgn: 39
dfh: a
trm: שמא יזיז עפר
txt:
<span class='five'>שמא יזיז עפר. </span>שמא לא יהא שם חול עקור לכל הצורך ואתי לאזוזי עפר הדבוק והוי חופר גומא: 


lvr: 21
pgn: 39
dfh: a
trm: לתוך אמה של חמין
txt:
<span class='five'>לתוך אמה של חמין. </span>וחמי טבריא לאו תולדות האור נינהו ואפ'ה אסרו להו ומודה בהא ר' יוסי: 


lvr: 21
pgn: 39
dfh: a
trm: מי סברת מעשה אסיפא קאי
txt:
<span class='five'>מי סברת מעשה  אסיפא קאי. </span>לסייעתא דחול ואבק ולאורויי דתולדות חמה כי האי גוונא אסירי לדברי הכל: 


lvr: 21
pgn: 39
dfh: a
trm: ארישא קאי
txt:
<span class='five'>ארישא קאי. </span>אפלוגתא ורבנן הוא דאמרי לה אבל לר' יוסי כה'ג לא מיתסר אלא משום דהני תולדות האור נינהו: 


lvr: 21
pgn: 39
dfh: a
trm: והא מעשה
txt:
<span class='five'>והא מעשה. </span>דחמי טבריא דתולדות חמה נינהו ודמי לאפקעתא דסודרין דליכא למגזר לשמא יזיז ואסרי להו:  בטלה


lvr: 21
pgn: 39
dfh: b
trm: בטלה הטמנה
txt:
<span class='five'>בטלה הטמנה. </span>נאסרה הטמנה בדבר המוסיף הבל דהא מבע'י נתנו שם הסילון ומפני שהצוננין מתחממין בכך ואע'ג דממילא אסור: 


lvr: 21
pgn: 39
dfh: b
trm: והאי תנא
txt:
<span class='five'>והאי תנא. </span>ר' שמעון היא דמתיר להשתטף כל גופו בשבת בחמין שהוחמו מע'ש והיינו דקאמר כחמין שהוחמו בשבת אסור הא שהוחמו מאתמול שרי ואי בי'ט כחמין שהוחמו בי'ט ואסור ברחיצה דאפי' בית הלל לא שרי להחם בי'ט אלא לפניו ידיו ורגליו אבל לשיטוף כל גופו לא: 


lvr: 21
pgn: 39
dfh: b
trm: בכלי
txt:
<span class='five'>בכלי. </span>דהרואה אומר היום הוחמו ומוכחא מילתא דתולדות האור נינהו ואתי להחם בשבת כגון נותן צונן בחמין: 


lvr: 21
pgn: 40
dfh: a
trm: הדר ביה רבי עקיבא
txt:
<span class='five'>הדר ביה רבי עקיבא. </span>כדאמרינן בפירקין דלעיל <span class='mareimakom'>(דף כט:)</span> לשון מכריע מכביד מטה כף מאזנים ומכריע את שכנגדו כגון הכא בחמין אסור השתא הוה ליה ר' שמעון דמתיר בחמין יחיד במקום שנים נמצא ר' יהודה מכביד את כף המשקולת שהרי ר' יהודה עם רבי מאיר שוים לאיסור ובצונן מותר הוי ליה ר' מאיר בצונן יחיד במקום שנים נמצא ר' יהודה מכביד את כף המשקולת: 


lvr: 21
pgn: 40
dfh: a
trm: איתיביה כל הני
txt:
<span class='five'>איתיביה כל הני. </span>וליכא לשנויי כעין פניו ידיו ורגליו דהא כל גופו יחד קאמר חוץ מאבר אחד: 


lvr: 21
pgn: 40
dfh: a
trm: א'ל רב יוסף לאביי
txt:
<span class='five'>א'ל רב יוסף לאביי. </span>משום דגדל אביי בבית רבה בר נחמני שהיה ראש קודם לרב יוסף ומת היה שואלו רב יוסף איך היה רואהו נוהג: 


lvr: 21
pgn: 40
dfh: a
trm: לא שמיע ליה
txt:
<span class='five'>לא שמיע ליה. </span> לרבה הא תיובתא משום הכי מספקא ליה לרב יוסף ברבה דדילמא עביד כרב: 


lvr: 21
pgn: 40
dfh: a
trm: כחומרי דרב הוה עביד
txt:
<span class='five'>כחומרי דרב הוה עביד. </span>בר מהני תלת חומרי אבל כקולי דרב איכא דלא עביד והא קולא היא ודילמא לא עביד: 


lvr: 21
pgn: 40
dfh: a
trm: רוחץ בו מיד
txt:
<span class='five'>רוחץ בו מיד. </span>ואין צריך להמתין בכדי שיעשה ל'א שפקקו נקביו אותן נקבים שמרחץ מתחמם על ידיהן שאור ניסקת מבחוץ מתחתיו  לוי'ה ועיקר רוחץ בו מיד שהרי לא נתחמם בשבת אבל בשבת לא שהרי גזרו על הרחיצה: 


lvr: 21
pgn: 40
dfh: a
trm: ומשתטף בבית החיצון
txt:
<span class='five'>ומשתטף בבית החיצון. </span>שלפני המרחץ ולא בתוך המרחץ שלא יאמרו רוחץ הוא כדאמרן דאסרו את הרחיצה אבל הזיעה התירו והיאך היא זיעה עומד או יושב בבית המרחץ ואינו נותן מים עליו והוא מתחמם ומזיע: 


lvr: 21
pgn: 40
dfh: b
trm: כי האי תנא
txt:
<span class='five'>כי האי תנא. </span>דאמר לעיל משהתחילו עוברי עבירה התחילו לאסור הזיעה והרי לא נאסרה אלא ע'י הרוחצין בחמין מאתמול ואומרים מזיעין אנחנו ואין כאן אלא עבירת דבריהם שאסרו את החמין: 


lvr: 21
pgn: 40
dfh: b
trm: אלא שתפיג צינתן
txt:
<span class='five'>אלא שתפיג צינתן. </span>במקצתן שתפיג שתתחלף כמו וריחו לא נמר <span class='mareimakom'>(ירמיה מח) </span> מתרגמין וריחיה לא פג: 


lvr: 21
pgn: 40
dfh: b
trm: להתירא
txt:
<span class='five'>להתירא. </span>מאי דאסר רבי יהודה בשמן בישול שרי ת'ק ומים דוקא נקט ולא שיחמו דיש בהן בישול אבל שמן אע'פ שהיד סולדת דהיינו בישול דר' יהודה שרי לת'ק: 


lvr: 21
pgn: 40
dfh: b
trm: סולדת
txt:
<span class='five'>סולדת. </span>נמשכת לאחוריה מדאגה שלא תכוה וזהו לשון ואסלדה בחילה <span class='mareimakom'>(איוב ו) </span> ואדאג ברעדה ואמשך מתלונתי מדאגת יום הדין אם הייתי יודע שמיתתי קרובה ולא יחמול: 


lvr: 21
pgn: 40
dfh: b
trm: שמן יש בו משום בישול
txt:
<span class='five'>שמן יש בו משום בישול. </span>הלכך לא כדי שיבשל אלא כדי שיפשר שרי דהפשרו אין זה בישולו: 


lvr: 21
pgn: 40
dfh: b
trm: ואתא רבי שמעון למימר דהפשירו זהו בישולו
txt:
<span class='five'>ואתא רבי שמעון למימר דהפשירו זהו בישולו. </span>הלכך כדעבדין בחול לא ליעביד אלא כלאחר יד על ידי שינוי: 


lvr: 21
pgn: 40
dfh: b
trm: לאיסורא
txt:
<span class='five'>לאיסורא. </span>אמרה תנא קמא לשמן דמיא הוא דשרי להפשיר אבל שמן הפשרו זהו בישולו: 


lvr: 21
pgn: 40
dfh: b
trm: בכלי שני
txt:
<span class='five'>בכלי שני. </span>שיצטננו מעט דכלי שני אינו מבשל ואח'כ תן הפך לתוך אותו כלי שני דהך אמבטי שהחמין נמשכין לה מן המעיין חשיב לה ככלי ראשון שנרתחו בו שאע'פ שהעבירו מעל האור מבשל כדתנן לקמן <span class='mareimakom'>(ד' מב.)</span> האילפס והקדירה שהעבירן מרותחין לא יתן לתוכן תבלין: 


lvr: 21
pgn: 40
dfh: b
trm: דהא מעשה דרבי אחר גזירה הוה
txt:
<span class='five'>דהא מעשה דרבי אחר גזירה הוה. </span>שגזרו על הזיעה ועל כרחין בחמי טבריא הוא דהוי ורבי יהושע דאמר לעיל בימי רבי הוה אלמא בימי רבי כבר נגזרה: 


lvr: 21
pgn: 40
dfh: b
trm: ולא ידענא אי עקר
txt:
<span class='five'>ולא ידענא אי עקר. </span>רגליו מן הארץ דקסבר כי תנן אין שטין על פני המים במשילין פירות בנהר גדול תנן דאיכא למגזר שמא יעשה חבית של שייטין כדאמרינן התם אבל באמבטי לא: 


lvr: 21
pgn: 41
dfh: a
trm: דלית ליה גידודי
txt:
<span class='five'>דלית ליה גידודי. </span>שאין שפתה גבוהה שיהיו המים עמוקים אצל שפתה כמו באמצע דכיון שאין עמוקים שם כי מטי סמוך לשפתה נועץ רגליו בקרקע וחופר וממחה העפר לתוך המים ודמי למגבל ולי נראה דאית ליה גידודי שרי דלא דמי לנהר אלא לכלי דלית ליה גידודי דמיא לנהר ואסור: 


lvr: 21
pgn: 41
dfh: a
trm: כאילו מביא מבול לעולם
txt:
<span class='five'>כאילו מביא מבול לעולם. </span>שמתחמם ובא לידי קרי וזה קלקולו של דור המבול מוציאים שכבת זרע לבטלה דכתיב כי השחית כל בשר וגו' <span class='mareimakom'>(בראשית ו) </span>: 


lvr: 21
pgn: 41
dfh: a
trm: כבולשת
txt:
<span class='five'>כבולשת. </span>עשאוה להא דר' אבוה בולשת חיילות גייס הבא לעיר על שם שמחפשין ובולשים את העיר קרי לה בולשת: 


lvr: 21
pgn: 41
dfh: a
trm: משתמיט
txt:
<span class='five'>משתמיט. </span>היה ירא ליראות לו משום דהוה בעי רבי זירא למיסק לארעא דישראל ורב יהודה לא סבירא ליה וירא פן יגזור עליו מלילך: 


lvr: 21
pgn: 41
dfh: a
trm: בבלה יובאו ושמה יהיו עד יום פקדי וגו'
txt:
<span class='five'>בבלה יובאו ושמה יהיו עד יום פקדי וגו'. </span>ור' זירא אמר לך האי קרא בכלי שרת כתיב כדאמרינן בשני דייני גזירות <span class='mareimakom'>(כתובות קיא.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 41
dfh: a
trm: למים ע'ג חבית
txt:
<span class='five'>למים ע'ג חבית. </span>על שוליו וצדדיו שאינם נכנסים לתוכו: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 41
dfh: a
trm: שותין
txt:
<span class='five'>שותין. </span>ממימיו בשבת ואע'פ שהוחמו קצת מחמת הכלי לפי שאינו מוסיף הבל אלא משמר ומקיים חום שלהם שלא יצטננו בגמרא מפרש מוליאר מים מבפנים וגחלים מבחוץ כלי שיש בו בית קיבול קטן אצל דופנו מבחוץ מחובר לו ונותן שם גחלים והמים בקיבולו הגדול ורבותינו מפרשים מוליאר שני שולים ואנטיכי בי דודי מחיצה בינתיים ולי נראה להפך דאם כן ה'ל למיתני מים מלמעלה וגחלים מלמטה ועוד דנחשתה דתני באנטיכי לשון שולים הן והן אומרים לשון נחושת ושאני נחשת מחרס: 


lvr: 21
pgn: 41
dfh: a
trm: בי כירי
txt:
<span class='five'>בי כירי. </span>חלל יש בכירה אצל חלליה שהגחלים בו ומים נתונים בחללה השני ואע'ג דדמי למוליאר מיהו כירה דופנה עב והאור תדיר בתוכה כל ימות החול ודופנה חם מאד ומוסיף הבל במים אע'פ שגרופה מן הגחלים: 


lvr: 21
pgn: 41
dfh: a
trm: בי דודי
txt:
<span class='five'>בי דודי. </span>יורה גדולה עושין לה שתי שוליים ונותנין גחלים בין שניהם והמים על העליונים: 


lvr: 21
pgn: 41
dfh: a
trm: שנחושתה
txt:
<span class='five'>שנחושתה. </span>נחושת שלה אלמא ביורה של נחשת קאי ונחשת משמר רתיחתו ואני אומר נחושתה לשון שולים כדכתיב <span class='mareimakom'>(יחזקאל טז) </span> יען השפך נחשתך ולשון של המשנה נחשתו של תנור במסכת כלים <span class='mareimakom'>(פ'ח מ'ג)</span> ושאני אנטיכי ממוליאר דמתוך שהשולים מכוסים חומם משתמר ואע'ג שגרפו גחליהם: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 41
dfh: b
trm: והלא מצרף
txt:
<span class='five'>והלא מצרף. </span>כשכלי מתכות חם ונותן לתוכו צונן מחזקים את הכלי וזו היא גמר מלאכת הצורפין שרתיחת האור מפעפעתו וקרוב להשבר והמים מצרפין פעפועיו שולדי'ר בלע'ז: 


lvr: 21
pgn: 41
dfh: b
trm: אלא שיעור להפשיר
txt:
<span class='five'>אלא שיעור להפשיר. </span>ולא לצרף כגון שלא מלאהו כולו ורב משמע ליה פינהו כרב אדא שפינה ממנו חמין: 


lvr: 21
pgn: 42
dfh: a
trm: גחלת של מתכת
txt:
<span class='five'>גחלת של מתכת. </span>שמשליכין לחוץ פסולת של ברזל דלא שייך כבוי בהכי מדאורייתא ומדרבנן אסורה והיכא דאיכא נזקא לרבים לא גזרו על השבות: 


lvr: 21
pgn: 42
dfh: a
trm: אפילו של עץ נמי
txt:
<span class='five'>אפילו של עץ נמי. </span>דהא לרבי שמעון מלאכה שאינה צריכה לגופה פטור עליה וכל כיבוי אינו צריך לגופו חוץ מעושי פחמין או מהבהבי פתילה: 


lvr: 21
pgn: 42
dfh: a
trm: קוץ ברשות הרבים מוליכו פחות פחות מד' אמות
txt:
<span class='five'>קוץ ברשות הרבים מוליכו פחות פחות מד' אמות. </span>עד שיסלקנו לצידי רשות הרבים דאיסורא דרבנן הוא: 


lvr: 21
pgn: 42
dfh: a
trm: ספל הרי הוא כאמבטי
txt:
<span class='five'>ספל הרי הוא כאמבטי. </span>ואף על גב דכלי שני הוא הואיל ולאו לשתיה אלא לרחיצה אסירי דניחא ליה שיחמו הרבה וגזרינן: 


lvr: 21
pgn: 42
dfh: a
trm: אלא בשבת רחיצה בחמין ליכא
txt:
<span class='five'>אלא בשבת רחיצה בחמין ליכא. </span>בתמיה דהא לרבי שמעון אפילו חמין לתוך צונן אסור לא משכחת חמין שהוחמו ואפילו מע'ש שלא יהיו צריכין להפיג רתיחתן ואם כן לא ירחוץ אפילו פניו ידיו ורגליו בחמין: 


lvr: 21
pgn: 42
dfh: a
trm: מי סברת ר' שמעון אסיפא קאי
txt:
<span class='five'>מי סברת ר' שמעון אסיפא קאי. </span>דלא שרי ת'ק אלא חמין לתוך צונן ואתא איהו ואסר אף חמין לתוך צונן: 


lvr: 21
pgn: 42
dfh: a
trm: ארישא קאי
txt:
<span class='five'>ארישא קאי. </span>לשתיה וצונן לתוך חמין דקשרו ב'ה קאסר: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 42
dfh: b
trm: ציר
txt:
<span class='five'>ציר. </span>הנוטף מן הדגים כשכובשים אותן במכבש: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 42
dfh: b
trm: ארישא קאי
txt:
<span class='five'>ארישא קאי. </span>אאילפס דקא אסר ת'ק וקאמר ר' יהודה לכל אילפסין הוא נותן דכלי ראשון לא מבשל: 


lvr: 21
pgn: 42
dfh: b
trm: או דילמא אסיפא קאי
txt:
<span class='five'>או דילמא אסיפא קאי. </span>אקערה ותמחוי דקא שרי ת'ק וקא אמר ליה רבי יהודה בכל קערות ותמחויין מודינא לך חוץ מדבר שיש בו חומץ ואפילו כלי שני נמי לא: 


lvr: 21
pgn: 42
dfh: b
trm: דבכלי ראשון נמי לא בשלה
txt:
<span class='five'>דבכלי ראשון נמי לא בשלה. </span>ומותר ליתן ואפילו בכלי ראשון משהעבירו מן האור: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 42
dfh: b
trm: כלי תחת הנר
txt:
<span class='five'>כלי תחת הנר. </span>לקבל בו שמן המטפטף משום דשמן מוקצה הוא וקסבר אין כלי ניטל בשבת אלא לצורך דבר הניטל אי נמי קסבר אסור לבטל כלי מהיכנו להושיב כלי במקום שלא יוכל עוד ליטלו (משום) דהוי כקובע לו מקום ומחברו בטיט ודמי למלאכה וכלי זה משיפול בו השמן המוקצה יהא אסור לטלטלו: 


lvr: 21
pgn: 42
dfh: b
trm: אע'פ שאמרו אין נותנין כלי תחת תרנגולת לקבל ביצתה
txt:
<span class='five'>אע'פ שאמרו אין נותנין כלי תחת תרנגולת לקבל ביצתה. </span>כשהיא מטילתה במקום מדרון שמא תתגלגל ותשבר ומדיוקא דמתניתין שמעינן לה דדמי לנותן כלי תחת הנר לקבל בו שמן: 


lvr: 21
pgn: 42
dfh: b
trm: שאינה מצויה
txt:
<span class='five'>שאינה מצויה. </span>כגון מדרון וטיפטוף דשמן דמתני': נשברה לו חבית של טבל גרסינן: 


lvr: 21
pgn: 42
dfh: b
trm: ניצוצות
txt:
<span class='five'>ניצוצות. </span>שלהבת הנוטפת מן הנר כדי שלא ידלק מה שתחתיה ואע'ג דניצוצות לא מיטלטלי ולא שכיחי:  איתיביה


lvr: 21
pgn: 43
dfh: a
trm: בכשורי חדתי
txt:
<span class='five'>בכשורי חדתי. </span>שלא נבדקו עדיין וכשמכביד משא הבית עליהן שהיו טחין על גגותיהן בטיט שכיחי דפקעי: 


lvr: 21
pgn: 43
dfh: a
trm: מוכן הוא
txt:
<span class='five'>מוכן הוא. </span>שאין בו מוקצה אלא איסורו ואם בא אחד ועבר על דברי חכמים שאסרו לתרום בשבת ותיקנו מתוקן ומותר לטלטלו ולאוכלו הלכך לאו מבטל כלי מהיכנו חשיב ליה: 


lvr: 21
pgn: 43
dfh: a
trm: בצריך למקומו
txt:
<span class='five'>בצריך למקומו. </span>להשתמש במקום הכלי ומתוך שיכול ליטלו לצורך מקומו מוליכו למקום שירצה: 


lvr: 21
pgn: 43
dfh: b
trm: שתי חלות
txt:
<span class='five'>שתי חלות. </span>כל הכוורת עושין אותה הדבורים חלות חלות של צפיחית דבש ושעוה וכשרודים אותן מניחין בה שתים שיתפרנסו מהן הדבורים כל ימות הגשמים כדתנן בהמוכר את הספינה <span class='mareimakom'>(ב'ב פ.)</span> הלוקח חלות כוורתו של חבירו מניח שתי חלות דסתמא לא מכרן: 


lvr: 21
pgn: 43
dfh: b
trm: מוקצות נינהו
txt:
<span class='five'>מוקצות נינהו. </span>לדבורים הדר הוה ליה דבר שאינו ניטל ואפ'ה מטלטלין מחצלת להצלתן: 


lvr: 21
pgn: 43
dfh: b
trm: שלא יעשנו כמצודה
txt:
<span class='five'>שלא יעשנו כמצודה. </span>שלא יכסנה כולה אלא דנשבוק רווחא שיוכלו לצאת כי היכי דלא ליתצדו בהאי כיסוי ממילא ואע'ג דלא מיכוין למיצד אסור: 


lvr: 21
pgn: 43
dfh: b
trm: רב אשי אמר
txt:
<span class='five'>רב אשי אמר. </span>לעולם דאיכא דבש טובא ודקשיא לך ימות הגשמים מי קתני בה ימות הגשמים: 


lvr: 21
pgn: 43
dfh: b
trm: ויושבין בצדו
txt:
<span class='five'>ויושבין בצדו. </span>ע'ג הקרקע כדי שיצטערו מחום הקרקע ויצטרכו להביא מטות לישב עליהן והמטות יהיו למחיצה כדמסיים ואזיל: 


lvr: 21
pgn: 43
dfh: b
trm: זה זוקף מטתו
txt:
<span class='five'>זה זוקף מטתו. </span>שתהא המחצלת מונחת עליה וכן זה נמצאת מחיצה עשויה מאליה ולכשירצו נשמטין והולכין להם ודוקא נקט חם להם מלמטה ברישא שיביאו המטות לישיבה ברישא והדר מחצלת לפרוש עליהן לצל ואוחזין אותה בידיהן עד לאחר שעה שיזקפום וישמטום דהוה ליה כי ההוא דאמרינן <span class='mareimakom'>(עירובין דף קא.)</span> האי מדורתא מלמעלה למטה שרי אבל לאתויי מעיקרא מטות לצורך האהל לא דהוה ליה מלמטה למעלה כדרך בנין וקי'ל אין עושין אהל עראי בתחילה בשבת: 


lvr: 21
pgn: 44
dfh: a
trm: אי לא שרית ליה וכו'
txt:
<span class='five'>אי לא שרית ליה וכו'. </span>אבל במוטל לחמה לא שרי: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 44
dfh: a
trm: חוץ מן הנר שהדליקו
txt:
<span class='five'>חוץ מן הנר שהדליקו. </span>ואף על גב שכבה אסור דאית ליה לרבי מאיר מוקצה מחמת איסור ולית ליה מוקצה מחמת מיאוס: 


lvr: 21
pgn: 44
dfh: a
trm: כבה אין לא כבה לא
txt:
<span class='five'>כבה אין לא כבה לא. </span>דלא שמעינן ליה לרבי שמעון דשרי במתני' אלא מותר שמן שבנר ושבקערה דמשמע לאחר שכבה: 


lvr: 21
pgn: 44
dfh: a
trm: לדברי האוסר
txt:
<span class='five'>לדברי האוסר. </span>רבי יהודה האוסר בנר ישן של חרס התם הוא דמאיס אבל הכא שרי ולית ליה מוקצה מחמת איסור: 


lvr: 21
pgn: 44
dfh: a
trm: מטלטלין נר חדש
txt:
<span class='five'>מטלטלין נר חדש. </span>והא רבי יהודה קאמר לה דאית ליה מוקצה אלמא לא מיתסר בהזמנה מדקאמר אבל לא ישן ולא קתני אבל לא המיוחד לכך:  הניח


lvr: 21
pgn: 44
dfh: b
trm: הניח עליה מעות
txt:
<span class='five'>הניח עליה מעות. </span>אפילו בחול הרי הוקצה לאיסור ואסור לטלטלה ואפילו נסתלקו המעות מבעוד יום ולא דמי לנר של מתכת דשרי רבי יהודה דהתם בלא יחדו: 


lvr: 21
pgn: 44
dfh: b
trm: והוא
txt:
<span class='five'>והוא. </span>שנסתלקו מבעוד יום. שלא היו עליה כל בין השמשות אבל היו עליה כל בין השמשות איתקצי לכולי יומא: 


lvr: 21
pgn: 44
dfh: b
trm: מוכני שלה
txt:
<span class='five'>מוכני שלה. </span>גבי שידה תנן במסכת כלים והיא עגלה של עץ מוקפת מחיצות למרכב אנשים ונשים. מוכני אופן: 


lvr: 21
pgn: 44
dfh: b
trm: אינו חיבור לה
txt:
<span class='five'>אינו חיבור לה. </span>דחשובה היא כלי לעצמה דאי שידה בת קבולי טומאה היא כגון שאינה מחזקת מ' סאה בלח ונטמאה השידה לא נטמא המוכני ואי לאו בת קבולי טומאה היא ונגעה טומאה במוכני המוכני טמאה לעצמה דלא חשיבה משידה והיא מטלטלה מלאה וריקנית דיש לה בית קיבול: 


lvr: 21
pgn: 44
dfh: b
trm: ואינה נמדדת עמה
txt:
<span class='five'>ואינה נמדדת עמה. </span>לענין טומאה כדפרישית דכלי עץ המחזיק מ' סאה בלח שהן כוריים ביבש טהור כדאמרי' בבמה מדליקין <span class='mareimakom'>(דף לה.)</span> דכלי עץ איתקש לשק שיהא מיטלטל מלא וריקן וזו אינו מיטלטל מלא ותנן במסכת כלים ומייתינן בגמ' דמנחות השידה ב'ה אומרים נמדדת מבחוץ דרואין אותה כאילו היא עומדת בתוך כלי גדול ואם מחזיק אותו כלי מ' סאה טהורה השידה ואע'פ שהיא אינה מחזקת מ' סאה דקסבר אף עוביה נמדד עמה והמוכני אינו נמדד עמה להשלים דרואין כאילו ניטל המוכני ואח'כ תנתן השידה לתוך הכלי: 


lvr: 21
pgn: 44
dfh: b
trm: ואינה מצלת עמה באהל המת
txt:
<span class='five'>ואינה מצלת עמה באהל המת. </span>דאם השידה מחזקת מ' [סאה] דאינה מקבלת טומאה מצלת באהל המת והוי אהל לעצמה ולא שנכנסה לבית שהמת בו דא'כ אין כאן הצלה שהרי הגג מאהיל על הטהרות מלמעלה אלא כגון שנכנסה לבית הקברות כדאמרינן בעירובין ר' יהודה אומר אף בבה'ק מפני שיכול לחוץ בשידה תיבה ומגדל בפ' בכל מערבין דקסבר אהל זרוק כלומר אהל המיטלטל שמיה אהל ומפסיק כלפי הטומאה והמוכני אם הוא גבוה מדופני השידה וכלים [בולטים] מלמעלה מדופני השידה וגובה המוכני מגין עליהם אינו מצילן דמוכני כלי הוא לעצמו ומקבל טומאה ואינו חוצץ בפני הטומאה ורבותי דוחקין ומפרשין אותה באהל המת ממש ובשל חרס המוקפת צמיד פתיל והרבה תשובות יש חדא דנמדדת לא שייך בשל חרס דלא איתקש לשק ובין מיטלטל ובין אינו מיטלטל טמא ועוד אם המוכני מוקף צמיד פתיל יציל בפני עצמו כלים שבתוכו ועוד בפירוש נשנית במסכת כלים בהלכות כלי עץ והלכות כלי חרס נשנו לבדן והלכות כלי עץ נשנו לבדן: 


lvr: 21
pgn: 44
dfh: b
trm: ההיא ר' שמעון היא
txt:
<span class='five'>ההיא ר' שמעון היא. </span>ומיהו מעות לא חזו מידי ומודה רבי שמעון דעודן עליו אסור:  מניחין


lvr: 21
pgn: 45
dfh: a
trm: ע'ג דקל
txt:
<span class='five'>ע'ג דקל. </span>וידלק שם בשבת דליכא למיחש לכשיכבה לישקליה מיניה ונמצא משתמש במחובר דכיון דאקצייה לדבר האסור בין השמשות איתקצי לכולי יומא: 


lvr: 21
pgn: 45
dfh: a
trm: מקמי חברי
txt:
<span class='five'>מקמי חברי. </span>שלא יראוהו בחצר כדאמרינן בפרקין דלעיל <span class='mareimakom'>(דף כב:)</span> דנותנו בטפח הסמוך לרשות הרבים וידעו שהדליקו בו נר והם גזרו שלא להדליק אי נמי ביום חגם אין מניחין לדלוק אור אלא בבית ע'ז: 


lvr: 21
pgn: 45
dfh: a
trm: אין מוקצה לר' שמעון בדבר הראוי
txt:
<span class='five'>אין מוקצה לר' שמעון בדבר הראוי. </span>אלא בשמן שבנר בשעה שהוא דולק כדתניא לעיל: 


lvr: 21
pgn: 45
dfh: a
trm: והוקצה למצותו לית ליה
txt:
<span class='five'>והוקצה למצותו לית ליה. </span>בתמיה דקס'ד שמן שבנר דוקא קאמר דאיכא תרתי מוקצה למצוה ומוקצה של שעת דליקתו משום איסור כיבוי אבל מוקצה למצוה גרידא לא אסר ואפילו בשעת המצוה: 


lvr: 21
pgn: 45
dfh: a
trm: עד מוצאי יו'ט האחרון
txt:
<span class='five'>עד מוצאי יו'ט האחרון. </span>והכא מוקצה למצוה איכא מוקצה דאיסור ליכא דאי משום סתירת אהל כי מטא חולו של מועד לשתרי דומיא דנר שכבה: 


lvr: 21
pgn: 45
dfh: a
trm: דתני ר' חייא כו' אין נוטלין עצים
txt:
<span class='five'>דתני ר' חייא כו' אין נוטלין עצים. </span>בפסח ועצרת מסוכה העשויה לצל ואפילו נפלו משום מוקצה דאיתקצאי מחמת סתירת אהל בי'ט: 


lvr: 21
pgn: 45
dfh: a
trm: אלא מן הסמוך לה
txt:
<span class='five'>אלא מן הסמוך לה. </span>אם סמך חבילות עצים אצל דופנה ליכא איסור מוקצה דדעתיה עילויה מאתמול למישקלינהו למחר דלא סתר בהו אהלא ומהך דתני ר' חייא בר יוסף הוי מצי לאותבי ברישא אלא ניחא ליה לאותבי ממתניתא דר' חייא ור' אושעיא כדאמרינן בעלמא <span class='mareimakom'>(חולין דף קמא.)</span> כל מתניתא דלא מיתניא בי ר' חייא כו': 


lvr: 21
pgn: 45
dfh: a
trm: ושוין בסוכת החג בחג
txt:
<span class='five'>ושוין בסוכת החג בחג. </span>שהוקצה למצותה דמצותה כל שבעה אלמא כל שעת מצותה נוהג מוקצה שלה ואע'ג דליכא איסור סתירה: 


lvr: 21
pgn: 45
dfh: a
trm: כעין שמן קאמינא
txt:
<span class='five'>כעין שמן קאמינא. </span>ולא משום איסור אלא משום מצוה דהואיל דהוקצה למצותו דשבת הוקצה לכל זמן איסור דליקתו ולא יותר דאין מצותו אלא בשעת דליקתו ומשכבה אין בו מצוה אבל בסוכת החג מצותה כל שבעה והקצאתה כל זמן מצותה: 


lvr: 21
pgn: 45
dfh: a
trm: אלא גרוגרות וצמוקין
txt:
<span class='five'>אלא גרוגרות וצמוקין. </span>גרוגרות תאנים שמעלה לגג ליבשן ומשנשתהו שם מעט אין ראוים לאכילה עד שיתייבשו וכן צימוקים דענבים: 


lvr: 21
pgn: 45
dfh: a
trm: היה אוכל בתאנים
txt:
<span class='five'>היה אוכל בתאנים. </span>רבותא אשמעי' דהוה אכיל ואזיל מכיון דאסקינהו אסח דעתיה ואקצן: 


lvr: 21
pgn: 45
dfh: a
trm: וכן אתה אומר כו'
txt:
<span class='five'>וכן אתה אומר כו'. </span>ואע'ג דהני חזי כל שעתא ואפי' נשתהו לא נתקלקלו מיהו הואיל ואקצינהו אסירי: 


lvr: 21
pgn: 45
dfh: a
trm: אי נימא ר'י
txt:
<span class='five'>אי נימא ר'י. </span>למה לי הנך דנקט דדחינהו בידים אפי' הכניסן נמי לאוצר בעו הזמנה:  פצעילי


lvr: 21
pgn: 45
dfh: b
trm: פצעילי תמרה
txt:
<span class='five'>פצעילי תמרה. </span>תמרים הנלקטים קודם בישולן וכונסין אותם בסלים שעושין מלולבין והן מתבשלות מאליהן מהו לאכול מהן קודם בישולן מי מודה בהן דמוקצות הן כגרוגרות וצימוקין או לא: 


lvr: 21
pgn: 45
dfh: b
trm: ור' לית ליה מוקצה
txt:
<span class='five'>ור' לית ליה מוקצה. </span>דקס'ד מדבעי מיניה אליבא דרבי שמעון אלמא הוה שמיע ליה מאבוה דכרבי שמעון סבירא ליה: 


lvr: 21
pgn: 45
dfh: b
trm: איבעית אימא הני
txt:
<span class='five'>איבעית אימא הני. </span>מדבריות נמי כגרוגרות דמי דדחינהו בידים ויש טורח לילך ולהביאם: 


lvr: 21
pgn: 45
dfh: b
trm: ואיבעית אימא
txt:
<span class='five'>ואיבעית אימא. </span>ההיא דפצעילי תמרה לדבריו דרבי שמעון קאמר ולר' לא ס'ל: ה'ג אמר רבה בר בר חנה א'ר יוחנן אמרו הלכה כר' שמעון: 


lvr: 21
pgn: 45
dfh: b
trm: דאית ביה אפרוח מת
txt:
<span class='five'>דאית ביה אפרוח מת. </span>דלא חזי למיכל ולכלבים נמי לא חזי ואף על גב דא'ר שמעון מחתכין את הנבלה לפני הכלבים הני מילי במסוכנת אבל בריאה לא דלא הוה דעתיה מאתמול לכלבים והאי אפרוח שמת בשבת נמי לא הוה דעתיה מאתמול לכלבים: 


lvr: 21
pgn: 45
dfh: b
trm: הניחא למר כו' דאמר מודה היה ר'ש
txt:
<span class='five'>הניחא למר כו' דאמר מודה היה ר'ש. </span>דאע'ג דאמר מחתכין הנבלה לפני הכלבים ה'מ במסוכנת דדעתיה עליה מאתמול לכלבים אבל מודה הוא בבעלי חיים כלומר בבריאים שמתו שאסורין שפיר קתרצת דלרבי שמעון גופיה לא חזי לכלבים: 


lvr: 21
pgn: 45
dfh: b
trm: וליה לא סבירא ליה
txt:
<span class='five'>וליה לא סבירא ליה. </span>לר' יוחנן לא סבירא דתיהוי הלכה כר' שמעון והיינו דרב יצחק: 


lvr: 21
pgn: 45
dfh: b
trm: בשתי ידים אסור לטלטלה
txt:
<span class='five'>בשתי ידים אסור לטלטלה. </span>כדמפרש טעמא לקמיה דלאו לטלטולי עבידא דאדם קובע לה מקום: 


lvr: 21
pgn: 45
dfh: b
trm: אלא בנר
txt:
<span class='five'>אלא בנר. </span>ישן כרבי שמעון דמתיר אבל מנורה כו' הלכך אי לאו מדרב יצחק לא הוה ידענא ליה אבל השתא ידענא דכר' יהודה סבירא ליה בכולהו בר ממוקצה מחמת מיאוס דנר ישן:  מותר


lvr: 21
pgn: 46
dfh: a
trm: מותר לנטותה
txt:
<span class='five'>מותר לנטותה. </span>דסתם כילת חתנים אין לה גג טפח שנקליטין יוצאין לשני ראשי המטה באמצעה אחד לכאן ואחד לכאן ונותן כלונס' מזה לזה ומשליך האהל עליה והוא שופע לכאן ולכאן וכיון שאינו רחב טפח אינו אהל ואין בו לא בנין ולא סתירה: 


lvr: 21
pgn: 46
dfh: a
trm: גדולה
txt:
<span class='five'>גדולה. </span>הואיל ודרכה לעשותה של חוליות כי אית ביה חידקי סברי דחוליות הן ואסור אפילו לריש לקיש כדאמר לעיל ניטלת בשתי ידים אסור לטלטלה: 


lvr: 21
pgn: 46
dfh: a
trm: תהא משנתינו
txt:
<span class='five'>תהא משנתינו. </span>דמוכני דקתני הא אין עליה מעות שריא כגון שלא היו עליה בין השמשות והכי תידוק מינה טעמא דיש עליה מעות כשקדש היום הא אין עליה כשקדש היום שריא: 


lvr: 21
pgn: 46
dfh: a
trm: איבעיא להו
txt:
<span class='five'>איבעיא להו. </span>חדא הוראה הואי והכי קאמר הורה במנורה להיתרא כדרך שהיה ר' שמעון מתיר בנר ישן או דילמא שתי הוראות הוה הורה במנורה לאיסור כדאמרן בדחידקי וגזרינן אטו חוליות וכר'ש הורה בנר להיתר: 


lvr: 21
pgn: 46
dfh: a
trm: לעולם כרבי שמעון סבירא ליה
txt:
<span class='five'>לעולם כרבי שמעון סבירא ליה. </span>דאי סבירא ליה דאסור לא הוה מטלטל ליה לכבוד ר' יהושע בן לוי דליעבד איסורא: 


lvr: 21
pgn: 46
dfh: b
trm: הרי הן ככל הכלים
txt:
<span class='five'>הרי הן ככל הכלים. </span>אע'פ שאסור לצאת בהן לרה'ר כדאמרי' בפרק במה אשה יוצאה <span class='mareimakom'>(לקמן נט:)</span> גזירה דילמא שלפא ומחויא מיהו תורת כלי עליהן ומותר לטלטלן שלא כדרך מלבוש: 


lvr: 21
pgn: 46
dfh: b
trm: מי יימר דמזדקק ליה חכם
txt:
<span class='five'>מי יימר דמזדקק ליה חכם. </span>שימצא חכם שיזקק לו ביו'ט לראות אם מום קבוע הוא או לא: 


lvr: 21
pgn: 46
dfh: b
trm: ואמאי
txt:
<span class='five'>ואמאי. </span>מותרת לאכול ואפי' שרי לה בעל ליתסר לה משום מוקצה דהא אסחה דעתה ואמרה מי יימר דמזדקק לה בעל: 


lvr: 21
pgn: 46
dfh: b
trm: הכא מי יימר כו'
txt:
<span class='five'>הכא מי יימר כו'. </span>והדיוטות לא מצו למישרייה לבכור אלא במום הידוע לכל כגון מחוסר אבר: 


lvr: 21
pgn: 46
dfh: b
trm: איסורא דאורייתא
txt:
<span class='five'>איסורא דאורייתא. </span>כיבוי אב מלאכה הוא חריץ ליכא איסור דאורייתא דחופר כלאחר יד הוא דחופר דאמר לקמן תולדה דחורש וחייב ה'מ חופר כדרכו במרא וקרדום: 


lvr: 21
pgn: 47
dfh: a
trm: לדבר האסור
txt:
<span class='five'>לדבר האסור. </span>לשלהבת דבכי האי מוקצה מודה ר'ש שהכלי טפל לשלהבת בעודה בו ולאו משום דחייש לכבייה: 


lvr: 21
pgn: 47
dfh: a
trm: א'ר רומנוס לי התיר רבי לטלטל מחתה
txt:
<span class='five'>א'ר רומנוס לי התיר רבי לטלטל מחתה. </span>של לבונה באפרה קס'ד באפרה עם אפרה קאמר שהאפר מוקצה ולא היו צריכין לו ואשמעינן דאגב מחתה דאיכא תורת כלי עליה טלטלה עם אפרה: 


lvr: 21
pgn: 47
dfh: a
trm: הא ליכא פרי לא
txt:
<span class='five'>הא ליכא פרי לא. </span>דכלי נעשה בסיס לאבן וטפלה לו ובטל תורת כלי דידיה והכי נמי נעשית מחתה בסיס לאפר ורבי יוחנן שמעי' ליה לעיל דכדר' יהודה סבירא ליה: 


lvr: 21
pgn: 47
dfh: a
trm: דאית ביה קרטין
txt:
<span class='five'>דאית ביה קרטין. </span>שנשתיירו מן האור ולבונה דחזיא להריח ואגב לבונה מטלטל למחתה עם אפרה דומיא דכלכלה מלאה פירות והאבן בתוכה: 


lvr: 21
pgn: 47
dfh: a
trm: בגדי עשירים
txt:
<span class='five'>בגדי עשירים. </span>שלשה על שלשה הוו בגדים לעשירים וכל שכן לעניים אבל בגדי עניים לעשירים לא הוה בגד גבייהו ולא מקבלי טומאה הכא נמי בי רבי בטלי קרטין: 


lvr: 21
pgn: 47
dfh: a
trm: אלא אמר אביי
txt:
<span class='five'>אלא אמר אביי. </span>הא דשרי ליה לטלטל מחתה באפרה משום דאפרה מאיס עליה לראותו והוי כגרף של רעי דתניא במסכת ביצה <span class='mareimakom'>(דף לו:)</span> מותר להוציאו לאשפה שבחצר: 


lvr: 21
pgn: 47
dfh: a
trm: אגב קטמיה
txt:
<span class='five'>אגב קטמיה. </span>שהיו צריכין לאפרו לכסות רוק או צואה וא'ת מה צד איסור יש כאן היינו רבותא דאע'ג דאיכא עליה שברי עצים והא דר' רומנוס נמי האי מחתה באפרה דקאמר מחתה בשביל אפרה שהיה צריך לו ודעתייהו עליה מאתמול ורבותא אשמעינן (כיון) אע'ג דאיכא עליה שברי עצים דהוי ככלכלה של פירות והאבן בתוכה: 


lvr: 21
pgn: 47
dfh: a
trm: בגלילא שנו
txt:
<span class='five'>בגלילא שנו. </span>שחשובות להן שברי פתילה שאין בגדים של פשתן מצויין להם הלכך לא בטלי ונעשה נר בסיס להן: 


lvr: 21
pgn: 47
dfh: a
trm: טרסיים
txt:
<span class='five'>טרסיים. </span>צורפי נחשת או גרדיים והולכין מעיר לעיר למלאכתן ונושאין עמהן מטות של פרקים: 


lvr: 21
pgn: 47
dfh: a
trm: חייב חטאת
txt:
<span class='five'>חייב חטאת. </span>הוא תחלתו וגמרו ונמצא עושה כלי וחייב משום מכה בפטיש אב לכל גומרי מלאכה ולא משום בנין דאין בנין בכלים: 


lvr: 21
pgn: 47
dfh: a
trm: קנה מנורה
txt:
<span class='five'>קנה מנורה. </span>שיוצאין ממנה קנים לנרות הרבה ונוטלין הימנה ובשעת הצורך מחזירין אותו: 


lvr: 21
pgn: 47
dfh: a
trm: קנה של סיידין
txt:
<span class='five'>קנה של סיידין. </span>הטחין ומלבנין הבית בסיד יש להן קנים של פרקים ונותן מטלית בראשה ושורין בסיד המחוי וטח את הבית וכשהוא טח מלמטה אי אפשר לו אלא בקנה קצר וכשהוא הולך ומגביה מוסיף קנה על קנה ומאריכו: 


lvr: 21
pgn: 47
dfh: a
trm: קרן עגולה וקרן פשוטה
txt:
<span class='five'>קרן עגולה וקרן פשוטה. </span>שניהם מין כלי זמר והוא עשוי נקבים נקבים ככברה ומכניס בהן חלילים ומוציאין קולות הרבה קרן עגולה מעשה אומן הוא וצריך לתקוע בנקבים בחוזק והויא מלאכה ובקרן פשוט מכניסו בריוח ודרכן לפרקם תמיד ופטור קתני מיהת בקני מנורה דחייב והוא הדין למטה של טרסיים: 


lvr: 21
pgn: 47
dfh: a
trm: מלבנות המטה
txt:
<span class='five'>מלבנות המטה. </span>כעין רגלים קטנים ויש להן בית קיבול ומכניס לתוכן ראשי כרעי המטה שלא ירקבו בארץ: 


lvr: 21
pgn: 47
dfh: a
trm: לווחים של סקיבס
txt:
<span class='five'>לווחים של סקיבס. </span>עץ קטן כמין דף שתוקעין בקשת שקורין אבלשטר'א שעליו מושך החץ:  יתקע


lvr: 21
pgn: 47
dfh: b
trm: גמ'</span> <span class='five'>והא קא מבטל כלי מהיכנו
txt:
<span class='five'>גמ'</span> <span class='five'>והא קא מבטל כלי מהיכנו. </span>דלא יוכל ליטלו משם כל היום דנעשה בסיס לניצוצות לימא תהוי תיובתיה דרב חסדא דאסר בפירקין <span class='mareimakom'>(דף מג.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 47
dfh: b
trm: כרבי יוסי
txt:
<span class='five'>כרבי יוסי. </span>בכל כתבי הקדש דקתני עושה מחיצה בכל הכלים בין מלאין בין ריקנין כדי שלא תעבור הדליקה רבי יוסי אוסר בכלי חרס חדשים מלאים מים שאין יכולין לקבל האור והן מתבקעים ומכבין את הדליקה: 


lvr: 21
pgn: 47
dfh: b
trm: והתניא
txt:
<span class='five'>והתניא. </span>אפילו בע'ש אסור ואי לגרם כיבוי מדמית לה אפילו כרבי יוסי לא מיתוקמה דבע'ש לא אמר רבי יוסי: 


lvr: 21
pgn: 47
dfh: b
trm: אלא אמר רב אשי
txt:
<span class='five'>אלא אמר רב אשי. </span>מתניתין אפילו לרבנן דלא דמי לגרם כיבוי דהתם כי מטי דליקה לכלים דליקה הוא דפקע להו וגרמא בעלמא הוא אבל זה שנתן המים ממש תחת הנר מכבה ממש הוא וגזירה מבעוד יום אטו משחשכה: 


lvr: 21
pgn: 47
dfh: b
trm: שמקרב את כיבויו
txt:
<span class='five'>שמקרב את כיבויו. </span>זימן כיבוי להדיא והוה ליה מכבה ממש אי הוה יהיב ליה בשבת:  הדרן עלך כירה <span class='shastitle7'>במה טומנין. </span>הבא לסלק קדירה מעל גבי כירה ולטומנה בדבר אחר ואמרו חכמים אין טומנין בדבר המוסיף הבל אלא בדבר המעמיד הבל מי הוא המוסיף ואסור: 


lvr: 21
pgn: 47
dfh: b
trm: מוכין
txt:
<span class='five'>מוכין. </span>כל דבר רך קרוי מוכין כגון צמר גפן ותלישי צמר רך של בהמה וגרירת בגדים בלויים: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 48
dfh: a
trm: אסוקי הבלא
txt:
<span class='five'>אסוקי הבלא. </span>כגון זה שהטמין בדבר אחר והניח קופה על הגפת דליכא אלא שהגפת מעלה הבל למעלה ומרתיח קדרה שבקופה: 


lvr: 21
pgn: 48
dfh: a
trm: התם אוקומי מוקים
txt:
<span class='five'>התם אוקומי מוקים. </span>שהמיחם העליון גם בו יש מים חמין והתחתון אינו אלא מעמיד חומו שלא יפיג: 


lvr: 21
pgn: 48
dfh: a
trm: מוכין
txt:
<span class='five'>מוכין. </span>אינן אלא לעשות מהן לבדין שקורין פלט'ר ומוקצין הן למלאכה ואסור לטלטלן ואלו שטמן בהן מי אמרינן יחדן להטמנה ואיכא תורת כלי עליהן ומותר לטלטלן בשבת או לא: 


lvr: 21
pgn: 48
dfh: a
trm: אם לא טמן בהן כו'
txt:
<span class='five'>אם לא טמן בהן כו'. </span>ומילי מילי קתני ברישא אשמועינן דטומנין בהן דלא מוספי הבלא ואשמועינן סיפא דסתם מוכין מוקצות נינהו אבל הני דטמן בהן הוי כמי שיחדן לכך: 


lvr: 21
pgn: 48
dfh: b
trm: מה בין זו למגופת חבית
txt:
<span class='five'>מה בין זו למגופת חבית. </span>דתניא בפרק חבית שנשברה <span class='mareimakom'>(לקמן דף קמו.)</span> מביא אדם חבית ומתיז את ראשה בסייף ומניחה לפני האורחים: 


lvr: 21
pgn: 48
dfh: b
trm: מגופה
txt:
<span class='five'>מגופה. </span>אינה מן החבית עצמו ואע'פ שדבוקה בו אינו חשוב חיבור שהרי לינטל עומדת אבל הבגד כשנארג כולו חבור: 


lvr: 21
pgn: 48
dfh: b
trm: שלל של כובסים
txt:
<span class='five'>שלל של כובסים. </span>דרכם לשלול הבגדים זה עם זה קטנים עם הגדולים כדי שלא יאבדו : 


lvr: 21
pgn: 48
dfh: b
trm: ובגד שתפרו בכלאים
txt:
<span class='five'>ובגד שתפרו בכלאים. </span>והן שתי חתיכות של בגד צמר שתפרו בחוט של פשתן דודאי סופו ליקרע ולהפרד זה מזה משום איסור כלאים וכן שלל של כובסין סופן להפרד אפ'ה חיבור לטומאה ואם נטמא זה נטמא זה: 


lvr: 21
pgn: 48
dfh: b
trm: עד שיתחיל להתיר
txt:
<span class='five'>עד שיתחיל להתיר. </span>דמעשה מוציא מיד מעשה וכיון שהתחיל להתיר גלי על ידי מעשה דלאו חד בגד הוא: 


lvr: 21
pgn: 48
dfh: b
trm: שלא בשעת מלאכה
txt:
<span class='five'>שלא בשעת מלאכה. </span>כגון שלל של כובסין שלא הוצרך לשוללו אלא משום שעת כיבוס ואפילו הכי חשיב ליה חיבור אחר כיבוס: 


lvr: 21
pgn: 48
dfh: b
trm: חיבור בשעת מלאכה
txt:
<span class='five'>חיבור בשעת מלאכה. </span>ואע'פ דבאנפי נפשיה פשוטי כלי עץ לא מקבלי טומאה הכא בית יד הוא ונתרבו ידות לכל תורת כלי או האוכל בפ' העור והרוטב <span class='mareimakom'>(חולין קיח.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 48
dfh: b
trm: להא שמעתין
txt:
<span class='five'>להא שמעתין. </span>דלקמיה מאן תנא להא כו'. כל המחובר לו כגון שלל של כובסין דאמרן לעיל חיבור ונטמא אף זה שלא נגעה בו הטומאה ואי לאו דחיבור הוא הוי טהור ואע'ג דנגע בהאי דאין כלי מקבל טומאה אלא מאב הטומאה: 


lvr: 21
pgn: 48
dfh: b
trm: בית הפך ובית התבלין ובית הנר שבכירה
txt:
<span class='five'>בית הפך ובית התבלין ובית הנר שבכירה. </span>כירה זו מיטלטלת היא ומחוברין לה כלי חרס קטנים. בית הפך שמושיבין בתוכן שמן להפשיר: 


lvr: 21
pgn: 48
dfh: b
trm: מטמאין במגע
txt:
<span class='five'>מטמאין במגע. </span>אם נפלה טומאה באוירן או לאויר הכירה ונגעה הטומאה לשולי הכירה נטמאו גם אלו או נגעה טומאה לשוליהם של אלו נטמאת הכירה: 


lvr: 21
pgn: 48
dfh: b
trm: ואין מטמאין
txt:
<span class='five'>ואין מטמאין. </span>בטומאת הכירה כלומר בטומאת האויר שאם נפל שרץ באויר הכירה ולא נגעה הטומאה בדופניה היא טמאה דכלי חרס מטמא באויר והן טהורין שאינן חיבור לה אלא לענין מגע כדמפרש טעמא לקמיה: 


lvr: 21
pgn: 48
dfh: b
trm: ור' שמעון מטהר
txt:
<span class='five'>ור' שמעון מטהר. </span>במגע את מי שלא נגעה בו הטומאה דכל חד כלי באנפי נפשיה הוא אלמא לרבי מאיר חיבור ופליגי עליה: 


lvr: 21
pgn: 48
dfh: b
trm: עבוד בהו רבנן היכרא
txt:
<span class='five'>עבוד בהו רבנן היכרא. </span>דלא עבדו להו ככירה ממש ליטמא באויר כי היכי דלידעו שחיבור מדבריהם ולא לשרוף על טומאתן תרומה וקדשים: 


lvr: 21
pgn: 48
dfh: b
trm: איזמל של רהיטני
txt:
<span class='five'>איזמל של רהיטני. </span>פליינ'א שממחקים בה את התריסין ונותנין הברזל לתוך דפוס של עץ המתוקן לו ולאחר מלאכתו נוטלו הימנו: 


lvr: 21
pgn: 49
dfh: a
trm: ועל הזאה שבשעת מלאכה
txt:
<span class='five'>ועל הזאה שבשעת מלאכה. </span>שלא יהא חיבור הלכך חיבור לטומאה לעולם ואין חיבור להזאה כלל: 


lvr: 21
pgn: 49
dfh: a
trm: לחין מחמת עצמן
txt:
<span class='five'>לחין מחמת עצמן. </span>מחממות טפי מלחין מחמת משקין שנופלין עליהן משיבשו: ה'ג מוכין לחין מחמת עצמן היכי משכחת לה: 


lvr: 21
pgn: 49
dfh: a
trm: ממרטא דביני אטמי
txt:
<span class='five'>ממרטא דביני אטמי. </span>מצמר הנמרט מבין ירכותיה של בהמה שהוא מלא זיעה והוא לח מעצמו להכי קרי ליה מרטא דלאו בר גיזה הוא: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 49
dfh: a
trm: שלא יישן בהן
txt:
<span class='five'>שלא יישן בהן. </span>שמא יפיח או יראה קרי אבל אם יכול להזהר שלא יישן בהן כל הגופים נקיים בהפחה שיכולין להעמיד עצמן: 


lvr: 21
pgn: 49
dfh: a
trm: כנפי יונה
txt:
<span class='five'>כנפי יונה. </span>כדמפרש לקמיה מפני שהם מצות והם מגינין לישראל והויא להם ככנפים ליונה שהיא נמשלת ליונה והמצות ככנפים: 


lvr: 21
pgn: 49
dfh: a
trm: כנפיה מגינות עליה
txt:
<span class='five'>כנפיה מגינות עליה. </span>מן הצנה ומכל עוף ואדם הבא עליה היא נלחמת ומכה בראש גפה מה שאין כן בשאר עופות: 


lvr: 21
pgn: 49
dfh: a
trm: כיצד הוא עושה
txt:
<span class='five'>כיצד הוא עושה. </span>זה שטמן בהן כיצד יטול קדרתו הואיל ואסור לטלטלן שהרי היא טמונה כולה בהן: 


lvr: 21
pgn: 49
dfh: a
trm: נוטל כיסוי
txt:
<span class='five'>נוטל כיסוי. </span>של קדרה שיש תורת כלי עליה ואף על גב שהן עליה לא איכפת לן דלא נעשית בסיס להן שאין עשוי אלא לכסות קדרה: 


lvr: 21
pgn: 49
dfh: a
trm: רבי אלעזר בן עזריה אומר קופה מטה על צדה ונוטל
txt:
<span class='five'>רבי אלעזר בן עזריה אומר קופה מטה על צדה ונוטל. </span>כשבא ליטול הקדרה מטה הקופה על צדה: 


lvr: 21
pgn: 49
dfh: a
trm: שמא יטול
txt:
<span class='five'>שמא יטול. </span>הקדרה ויפלו הגיזין שמכאן ומכאן לתוך גומא שישבה בהן ואם יצטרך לחזור ולהטמינה לא יוכל לטלטל גיזין לכאן ולכאן ולעשות גומא להחזירה בתוכה: 


lvr: 21
pgn: 49
dfh: a
trm: שלחין של בעה'ב תנן
txt:
<span class='five'>שלחין של בעה'ב תנן. </span>דמותר לטלטלן שאין עומדין לימכר ולא קפיד עלייהו כי מטנפי וחזי למזגא עלייהו: 


lvr: 21
pgn: 49
dfh: a
trm: אבל של אומן
txt:
<span class='five'>אבל של אומן. </span>שעומדות למוכרן קפיד עלייהו הלכך לא למזגא קיימי ואין מטלטלין אותן:  שלחא


lvr: 21
pgn: 49
dfh: b
trm: לפלוג בדידה
txt:
<span class='five'>לפלוג בדידה. </span>בטלטול גופיה איכא לפלוגי בשל אומן בין עבודין לשאינן עבודין דעבודין קפיד עלייהו: 


lvr: 21
pgn: 49
dfh: b
trm: כולה בבעה'ב איירי
txt:
<span class='five'>כולה בבעה'ב איירי. </span>ומהדר ליפלוגי בבעה'ב דאיירי ביה ולא אשכח לפלוגי אלא לענין טומאה ואי שבקיה לבעה'ב דאיירי ביה ונקט אומן מפסקה למילתיה טפי מדהשתא: 


lvr: 21
pgn: 49
dfh: b
trm: כנגד עבודות המשכן
txt:
<span class='five'>כנגד עבודות המשכן. </span>אותן המנויות שם בפרק כלל גדול היו צריכין למשכן ופרשת שבת נסמכה לפרשת מלאכת המשכן ללמוד הימנה: 


lvr: 21
pgn: 49
dfh: b
trm: שבתורה
txt:
<span class='five'>שבתורה. </span>שכתובים בכל התורה והכי קאמר קרא <span class='mareimakom'>(שמות כ) </span> לא תעשה כל מלאכה כמנין כל מלאכה שבתורה: 


lvr: 21
pgn: 49
dfh: b
trm: לא זזו משם
txt:
<span class='five'>לא זזו משם. </span>לא ידענא היכא איתמר ומיהו [אפשר] לענין וי'ו דגחון אתמר מדפרכינן לה נמי בקדושין  גבי וי'ו דגחון ומתרצינן אינהו הוו בקיאי בחסרות ויתרות ש'מ לענין אותיות איתמר והכא ליכא לשנויי הכי: 


lvr: 21
pgn: 49
dfh: b
trm: משום דכתיב והמלאכה היתה דים
txt:
<span class='five'>משום דכתיב והמלאכה היתה דים. </span>ואי מנינן לתרוייהו הוו ארבעים ומדתנן אבות מלאכות ארבעים חסר אחת איכא חד דלא ממנינא ובהני תרי דאיכא למימר דלא מלאכה נינהו ולא ידענא הי מינייהו נפיק והכי קא מיבעיא ליה והמלאכה היתה דים ממנינא היא ומלאכה ממש קאמר והכי קאמר המלאכה שהיו עושין היו עושין די לא פחות מן הצורך ולא יותר מן הצורך כגון רידודי טסין לציפוי הקרשים לדי היו מרדדין אותם וכן בטווי של יריעות והאי לעשות מלאכתו הוא דמפיק ומסייע למאן דאמר במסכת סוטה לעשות צרכיו נכנס לשכב עמה אלא שנראתה לו דמות דיוקנו של אביו ואמר לו עתידין אחיך ליכתב על אבני אפוד רצונך שימחה שמך מביניהם כו' או דילמא האי לעשות מלאכתו מלאכה ממש הוא ומסייע לה לאידך: 


lvr: 21
pgn: 49
dfh: b
trm: והאי והמלאכה היתה דים
txt:
<span class='five'>והאי והמלאכה היתה דים. </span>לאו מלאכה היא אלא כדמשמע קרא בהבאת נדבה וכמאן דאמר שלימא ליה עבידתא מלאכת ההבאה שלא היו צריכין עוד וכל מידי דרמי עליה דאינש קרי ליה עבידתא כדאמרינן במסכת סוטה <span class='mareimakom'>(דף לג.)</span> בטילת עבידתא דאמר סנאה לאייתויא להיכלא ואינו אלא צבא מלחמה להחריב: 


lvr: 21
pgn: 49
dfh: b
trm: הם זרעו וקצרו סמנין
txt:
<span class='five'>הם זרעו וקצרו סמנין. </span>לצבוע תכלת ועורות אילים וטחנו ולשו נמי סמנין לצבוע ואופה דקתני במתני' באבות מלאכות הוא בישול סמנין אלא דנקט סידורה דפת והכי מפרש בפרק כלל גדול <span class='mareimakom'>(לקמן דף עד:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 49
dfh: b
trm: אבל טמן בהן מטלטלין אותן
txt:
<span class='five'>אבל טמן בהן מטלטלין אותן. </span>קס'ד השתא דמילי מילי קתני מתניתין ולאו אהנך דטמן בהן קאי: 


lvr: 21
pgn: 50
dfh: a
trm: רבינא אומר
txt:
<span class='five'>רבינא אומר. </span>לעולם כדקאמר רבא אם טמן בהן מותר לטלטל דכמאן דיחדן להכי דמו ורבא לאו אמתניתין קאי דמתניתין בגיזין של הפתק דודאי עתיד להחזירן משם ולא יחדן לכך: 


lvr: 21
pgn: 50
dfh: a
trm: הפתק
txt:
<span class='five'>הפתק. </span>מערכה גדולה שעורכין ומושיבין להקצותן לסחורה שקורין ט'ש בין של בגדים בין של צמר בין של חגבים ובשר מלוח: 


lvr: 21
pgn: 50
dfh: a
trm: חריות
txt:
<span class='five'>חריות. </span>ענפים קשים כעץ משהוקשו שדראות של לולבין ונפלו עלין שלהן קרי להן חריות: 


lvr: 21
pgn: 50
dfh: a
trm: צריך לקשר
txt:
<span class='five'>צריך לקשר. </span>לקשרם יחד מבעוד יום להוכיח שלישיבה עומדים ואם לא קשרם יחד אסור לטלטלן למחר דלא הוי יחוד במחשבה: 


lvr: 21
pgn: 50
dfh: a
trm: בזמן שצבען בשמן
txt:
<span class='five'>בזמן שצבען בשמן. </span>גלי דעתיה דלמכה קיימי להניחן עליה בשבת דלאו לרפואה נינהו אלא שלא ישרטו מלבושיו את מכתו והוה ליה כמלבוש דעלמא אבל לא צבען בשמן דלאו מלבוש נינהו הוה ליה משאוי ואין יוצאין בו לר'ה: 


lvr: 21
pgn: 50
dfh: a
trm: קש
txt:
<span class='five'>קש. </span>סתמיה לטינא קאי ללבנים או להסקה ומוקצה הוא ואם היה נתון על המטה ולא לשכב עליו ובא בשבת לשכב עליו והוצרך לנענעו ולשוטחו לשכיבה שלא יהא צבור וקשה: 


lvr: 21
pgn: 50
dfh: a
trm: או שהיה עליו כר או סדין
txt:
<span class='five'>או שהיה עליו כר או סדין. </span>ששכב עליו מבעוד יום ואע'פ שלא יחדו לכך ולא חישב עליו דהיינו כרב אסי: 


lvr: 21
pgn: 50
dfh: a
trm: מכניס מלא קופתו עפר
txt:
<span class='five'>מכניס מלא קופתו עפר. </span>לכסות בו צואה ורוק ומערה העפר בביתו לארץ ונוטלו תמיד לכל צרכיו: 


lvr: 21
pgn: 50
dfh: a
trm: והוא שייחד לו קרן זוית
txt:
<span class='five'>והוא שייחד לו קרן זוית. </span>דהוי כמוכן ועומד לכך אבל נתנו באמצע ביתו למדרס רגלים הרי הוא בטל לגבי קרקעית הבית ומוקצה ואסור: 


lvr: 21
pgn: 50
dfh: a
trm: חוץ מכלי כסף בגרתקון
txt:
<span class='five'>חוץ מכלי כסף בגרתקון. </span>כמין עפר שגדל בחבית של יין וקורין לו אלו'ם והוא עיקר תקון כלי כסף וגורר אותו שהכסף רך והוא ממחק שהוא אב מלאכה: 


lvr: 21
pgn: 50
dfh: a
trm: מאי לאו
txt:
<span class='five'>מאי לאו. </span>הא דתניא אסור לאו משום דגריר ליה אלא משום מוקצה קאסר ליה ותנא דשרי כגון שהכניס מלא קופתו לכך ועירה על גבי קרקע ומאן דאסר קסבר בעינן מעשה וזה לא יכול: 


lvr: 21
pgn: 50
dfh: a
trm: לא דכולי עלמא
txt:
<span class='five'>לא דכולי עלמא. </span>במידי דלאו בר מעשה לא בעינן מעשה דאית להו הא דרב יהודה וטעמא מאן דאסר דזימנין דגריר ואף על גב דלא מיכוין לגרור אסור כרבי יהודה דאמר דבר שאין מתכוין אסור ומאן דשרי כר'ש ומיהו גרתקון אסור דודאי גריר ומודה ר'ש בפסיק רישיה ולא ימות: 


lvr: 21
pgn: 50
dfh: b
trm: ומפספס
txt:
<span class='five'>ומפספס. </span>מנפץ שערו דכיון דאינו מתכוין מותר ועל כרחיך ר'ש קא אמר לה אלמא נתר וחול זימנין דאינו משיר ולא דמי לפסיק רישיה ולא ימות: 


lvr: 21
pgn: 50
dfh: b
trm: אלא הא והא
txt:
<span class='five'>אלא הא והא. </span>הנך תרתי מתני' דלעיל דפליגי בנתר וחול ר' יהודה ומאן דאסר סבר זימנין דגריר ור' יהודה האמר דבר שאין מתכוין אסור ומאן דשרי סבר לא גריר כלל ואין כאן משום ממחק: 


lvr: 21
pgn: 50
dfh: b
trm: במאי אוקימתא כר' יהודה ה'ג
txt:
<span class='five'>במאי אוקימתא כר' יהודה ה'ג. </span>ול'ג להא דתניא אסור דהא תרוייהו כר' יהודה אוקימנא להו ועוד הך סיפא דפריך אבל פניו ידיו ורגליו מותר לאו סיפא דההיא דתניא אסור הוא אלא סיפא דההיא דתניא מותר דהכי תני בה לא יחוף בהן שערו אבל פניו ידיו ורגליו מותר והא מלתא גבי הך דתני מותר פריכנא ליה לעיל: 


lvr: 21
pgn: 50
dfh: b
trm: כל היכא דליכא רובא אהלא שפיר דמי
txt:
<span class='five'>כל היכא דליכא רובא אהלא שפיר דמי. </span>ואפי' הוי טפי מתלתא אהלא ופליג אדרב יוסף דרב יוסף תלתא אהלא דווקא קאמר שהאהל עשוי ללבן ולצחצח כבורית ומשיר שיער: 


lvr: 21
pgn: 50
dfh: b
trm: משום ליפות את עצמו אסור
txt:
<span class='five'>משום ליפות את עצמו אסור. </span>משום לא ילבש גבר שמלת אשה <span class='mareimakom'>(דברים כב) </span>: 


lvr: 21
pgn: 50
dfh: b
trm: בשביל קונהו
txt:
<span class='five'>בשביל קונהו. </span>לכבוד קונהו דכתיב <span class='mareimakom'>(בראשית ט) </span> כי בצלם אלהים עשה וגו' ועוד דהרואה בריות נאות אומר ברוך שככה לו בעולמו: 


lvr: 21
pgn: 50
dfh: b
trm: חוששין
txt:
<span class='five'>חוששין. </span>אי שרית ליה ליטול לכתחילה בקופה זקופה פעמים שנתקלקלה ואתי נמי להחזירה הלכך תקון ליה רבנן להטות קופה על צדה: 


lvr: 21
pgn: 50
dfh: b
trm: סליקוסתא
txt:
<span class='five'>סליקוסתא. </span>עשב שהוא נאה למראה ולהריח וממלאין כד עפר לח ותוחבין אותו לתוכו ונותנו לפני שרים וכשהוא רוצה נוטלו ומריח בו ומחזירו למקומו ואי מבעוד יום דצה לתוך העפר ושלפה והדר דצה שפיר דמי ליטלה למחר ולהחזירה שהרי הורחב מקום מושבה והוחלק מבעוד יום ואינו מזיז עפר: 


lvr: 21
pgn: 50
dfh: b
trm: בגורדיתא דקני
txt:
<span class='five'>בגורדיתא דקני. </span>קנים הדקלים שיוצאין הרבה בגזע אחד ותכופין זה בזה שפיר דמי לנעוץ בתוכן סכין לשמרו ואין חוששין שמא יגרור הקליפה וחייב משום מוחק: 


lvr: 21
pgn: 50
dfh: b
trm: הטומן לפת
txt:
<span class='five'>הטומן לפת. </span>להשתמר בקרקע שכן דרכו הא דנקט מקצת עליו מגולין משום ניטלין בשבת נקט לה ולאו משום מידי אחריני דאי אין מקצת עליו מגולין אין לו במה לאוחזה אא'כ מזיז העפר בידים:  לא


lvr: 21
pgn: 51
dfh: a
trm: ולא משום מעשר
txt:
<span class='five'>ולא משום מעשר. </span>דנימא בטלה לה אגב קרקע והרי הוא כלוקטה מתחלה ויהא צריך לעשר על הנוסף שמא ניתוסף: 


lvr: 21
pgn: 51
dfh: a
trm: וניטלין בשבת
txt:
<span class='five'>וניטלין בשבת. </span>שאוחזה במקצת עליה המגולין ולא חייש אם העפר ניזוז מאליו וה'ה לסליקוסתא: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 51
dfh: a
trm: לא יכסנו משתחשך
txt:
<span class='five'>לא יכסנו משתחשך. </span>הא פרישנא טעמא בפ'ב <span class='mareimakom'>(דף לד.)</span> מפני מה אמרו אין טומנין בדבר שאינו מוסיף הבל משחשיכה גזירה שמא ירתיח: 


lvr: 21
pgn: 51
dfh: a
trm: ונותן לתוך הכר
txt:
<span class='five'>ונותן לתוך הכר. </span>שלא יחמו בחום הקיץ והחמה כגון כר וכסת של לבדין שאינו מחמם: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 51
dfh: a
trm: אי ממתני' הוה אמינא הני מילי
txt:
<span class='five'>אי ממתני' הוה אמינא הני מילי. </span>כגון מים צוננין שאין דרכן להטמין תחת כר וכסת לחממן שאין מתחממין בכך הלכך ליכא למיגזר: 


lvr: 21
pgn: 51
dfh: a
trm: היה כפוף ויושב לפני רבי
txt:
<span class='five'>היה כפוף ויושב לפני רבי. </span>מפני כבוד הנשיאות ולא היה מורה לפניו אע'פ שגדול הימנו: 


lvr: 21
pgn: 51
dfh: a
trm: ואייתי לי מיא דאחים קפילא ארמאה
txt:
<span class='five'>ואייתי לי מיא דאחים קפילא ארמאה. </span>שהחמן נחתום נכרי ובחול ולאשמועינן דאין בהן משום בשולי נכרים: 


lvr: 21
pgn: 51
dfh: a
trm: אין טומנין את החמין משחשיכה ואפילו בדבר שאינו מוסיף הבל
txt:
<span class='five'>אין טומנין את החמין משחשיכה ואפילו בדבר שאינו מוסיף הבל. </span>וכדאמרן שמא ימצא קדרתו צוננת כשירצה להטמינה וירתיחנה בשבת אבל אם בא להוסיף כיסוי על כיסוי משחשיכה מוסיף: 


lvr: 21
pgn: 51
dfh: a
trm: גלופקרא
txt:
<span class='five'>גלופקרא. </span>קו'ט ויש בו הבל יותר מן הסדינין ונוטל את הגלופקרא בימות החמה אם ירא שמא יקדיח תבשילו מחמת רוב כיסוי: 


lvr: 21
pgn: 51
dfh: a
trm: לא אסרו
txt:
<span class='five'>לא אסרו. </span>להטמין משחשיכה אלא במיחם שהוחמו בו דהתם הוא דאיכא למיגזר שמא ירתיח: אבל מפנה הוא ממיחם למיחם אחר ומטמין זהו לשון התוספתא והיינו נמי פינהו ממיחם למיחם מותר דהשתא ליכא למיגזר שמא ירתיח דהשתא אקורי קא מיקר להו במתכוין ארתוחי מרתח להו בתמיה: 


lvr: 21
pgn: 51
dfh: a
trm: הרי זה נוטל ומחזיר
txt:
<span class='five'>הרי זה נוטל ומחזיר. </span>דהואיל והכיסוי ניטל מגלה הקדרה ואוחזה אבל טמן וכיסה בדבר שאינו ניטל או אפי' טמן בדבר הניטל וכיסה בדבר שאינו ניטל אם אין מקצת פיה מגולה לא יטול דאין לו במה יאחזנה ואם תאמר יפנה סביבותיה הואיל ודבר הניטל הוא ויאחזנה בדופניה ויטנה על צדה ויפול הכיסוי כי ההיא דתנן לקמן <span class='mareimakom'>(פרק נוטל דף קמב:)</span> האבן שעל פי החבית מטה על צדה והיא נופלת ואם היתה בין החביות מגביהה ומטה על צדה והיא נופלת הא אוקימנא התם בשכח אבל במניח נעשה בסיס לדבר האסור והיכא דמגולה מקצתו אין זה טלטול שמצדדו והכיסוי נופל מאליו:  הרי


lvr: 21
pgn: 51
dfh: b
trm: קדרה
txt:
<span class='five'>קדרה. </span>משל חרס יש ספרים שכתוב בהן אבל לא מיחם על גבי קדירה ומפרשים טעמא מפני שהקדירה מרבה חמימות ומוספת הבלא למיחם אבל בתוספתא גרסינן ומיחם על גבי קדירה: 


lvr: 21
pgn: 51
dfh: b
trm: אלא שיהו משומרין
txt:
<span class='five'>אלא שיהו משומרין. </span>שהיו שניהן חמין ונתנו על גביו של זה כדי שיהא חומו משתמר בהן: 


lvr: 21
pgn: 51
dfh: b
trm: אבל נותן לתוך הכוס
txt:
<span class='five'>אבל נותן לתוך הכוס. </span>של יין בימות החמה כדי לצנן ואע'פ שנימוח מאליו ואינו חושש:  הדרן עלך במה טומנין 


lvr: 21
pgn: 51
dfh: b
trm: במה בהמה יוצאה כו'
txt:
<span class='five'>במה בהמה יוצאה כו'. </span>לפי שאדם מצווה על שביתת בהמתו בשבת ומידי דמינטרא ביה בהמה הוי תכשיט ואורחא ולא הוי משוי ומידי דלא מינטרא ביה הוי משוי: 


lvr: 21
pgn: 51
dfh: b
trm: בשיר
txt:
<span class='five'>בשיר. </span>כמו אצעדה סביב צוארו וטבעת קבוע בה ומכניסין בו רצועה או חבל ומושכין הבהמה: 


lvr: 21
pgn: 51
dfh: b
trm: וכל בעלי השיר
txt:
<span class='five'>וכל בעלי השיר. </span>כגון כלבים [של] ציידים וחיות קטנות שנותנין שיר לצוארם לנוי: 


lvr: 21
pgn: 51
dfh: b
trm: וטובלן במקומן
txt:
<span class='five'>וטובלן במקומן. </span>מכניסין בהמה למים להטביל את השיר: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 51
dfh: b
trm: חמרא לובא
txt:
<span class='five'>חמרא לובא. </span>חמור הבא ממדינת לוב כמו הכושים והלובים דאסא בדברי הימים <span class='mareimakom'>(ב טז) </span>: 


lvr: 21
pgn: 51
dfh: b
trm: בפגי דפרזלא
txt:
<span class='five'>בפגי דפרזלא. </span>פריי' כעין שלנו פגי כמו זה קנה חמור ובית פגי <span class='mareimakom'>(ב'מ ד' ט.)</span> קיבציי'ל בית ראשה ולחייה: 


lvr: 21
pgn: 51
dfh: b
trm: צרו שדרו ליה שערי
txt:
<span class='five'>צרו שדרו ליה שערי. </span>צרו מעותיו ושלחו לו שעורים בצרור מעותיו ולא רצו לקנות לו חמור מפני שהוא רחוק מבבל מהלך חצי שנה כדאמר בהגוזל <span class='mareimakom'>(ב'ק ד' קיב:)</span> והשיאוהו עצה לקנות חמור במקומו ויאכילנו שעורים תמיד ונמצא חמורו טוב ומשובח: 


lvr: 21
pgn: 51
dfh: b
trm: לאו למעוטי גמל בחטם
txt:
<span class='five'>לאו למעוטי גמל בחטם. </span>והכי קאמר ארבע בהמות הללו משתמרים באפסר ואסורות לצאת בחטם: 


lvr: 21
pgn: 51
dfh: b
trm: לא למעוטי נאקה באפסר
txt:
<span class='five'>לא למעוטי נאקה באפסר. </span>דהואיל ולא מינטרא ביה משאוי הוא אבל נטירותא יתירתא כגון חטם לגמל לאו משאוי הוא: 


lvr: 21
pgn: 51
dfh: b
trm: בסוגר
txt:
<span class='five'>בסוגר. </span>קולא'ר של חבל כדמתרגמינן ויתנהו בסוגר בקולרין <span class='mareimakom'>(יחזקאל יט) </span>: 


lvr: 21
pgn: 52
dfh: a
trm: יוצאה באפסר
txt:
<span class='five'>יוצאה באפסר. </span>אם תחבו בחקיקת קרן אבל בקשירה בעלמא לא דילמא שלפא מרישה מתוך שראשה דק והיא מתנתקת לכאן ולכאן כשמושכין אותה ואתי לאתויי ארבע אמות ברשות הרבים: 


lvr: 21
pgn: 52
dfh: a
trm: אסור
txt:
<span class='five'>אסור. </span>דפרה מינטרא בלא אחיזה אלא מוליכה לפניו וקסבר נטירותא יתירתא משוי הוא: 


lvr: 21
pgn: 52
dfh: a
trm: ארבע בהמות
txt:
<span class='five'>ארבע בהמות. </span>וקס'ד דהכי קאמר באפסר יוצאו' ולא בחטם אלמא נטירותא יתירתא משוי הוא: 


lvr: 21
pgn: 52
dfh: a
trm: דאיתמר
txt:
<span class='five'>דאיתמר. </span>בהדיא דשמואל הוא דשרי וההוא דמחליפין כדאוקימנא דלא  למעוטינהו מחטם אלא למעוטי נאקה מאפסר דלא מינטרא ביה: 


lvr: 21
pgn: 52
dfh: a
trm: במוליכה מעיר לעיר
txt:
<span class='five'>במוליכה מעיר לעיר. </span>וסתם פרה פונה למקום מרבץ שלה וצריך לאוחזה כשמוליכה לעיר אחרת ולאו נטירותא יתירתא הוא אלא אורחא היא: 


lvr: 21
pgn: 52
dfh: a
trm: יוצאין כרוכין
txt:
<span class='five'>יוצאין כרוכין. </span>הרצועה סביב צוארן ואע'פ שאינו אוחזה לאו משוי הוא דלנוי נמי אורחייהו הוא: 


lvr: 21
pgn: 52
dfh: a
trm: כרוכין לימשך
txt:
<span class='five'>כרוכין לימשך. </span>כרוכים בריוח שיכול להכניס ידו בין הכרך לצואר או יניח מעט מן החבל שאם באת לברוח ימהר ויאחזנה: 


lvr: 21
pgn: 52
dfh: a
trm: דאי ס'ד רב דימי נמשכין לחוד קאמר
txt:
<span class='five'>דאי ס'ד רב דימי נמשכין לחוד קאמר. </span>אבל כרוכין לא ולא אתא לאשמעינן אלא דמולאות משתמרות באפסר ולא הוי משוי להו: 


lvr: 21
pgn: 52
dfh: a
trm: טמאה
txt:
<span class='five'>טמאה. </span>דתכשיט הוא וממדין ילפינן דמנה בהן תכשיטין אצעדה וצמיד וגו' ואכולהו קאי תתחטאו אתם ושביכם <span class='mareimakom'>(במדבר לא) </span>: 


lvr: 21
pgn: 52
dfh: b
trm: טהורות
txt:
<span class='five'>טהורות. </span>דלאו משום תכשיט מיטמאו דאין תכשיט לכלי וכלי נמי לא הוו אלא תכשיט כלי ומיהו בעודן מחוברות לכלי מיטמו עם הכלי דהוי יד לכלי דכל המחובר לו הרי הוא כמוהו: 


lvr: 21
pgn: 52
dfh: b
trm: בבאין מנוי אדם לנוי בהמה
txt:
<span class='five'>בבאין מנוי אדם לנוי בהמה. </span>מתני' כגון שנעשה שיר זה לתכשיט אדם ובעודו לאדם נטמא ולאחר טומאתו נתנו לבהמה וצריך להטבילו מטומאתו ראשונה שלא יגע בטהרות: 


lvr: 21
pgn: 52
dfh: b
trm: מקל של בהמה
txt:
<span class='five'>מקל של בהמה. </span>שרודין בו את הגמל או את האנקה אי נמי כעין שעושין להנהיג את הדוב: 


lvr: 21
pgn: 52
dfh: b
trm: כרב יוסף סבירא ליה
txt:
<span class='five'>כרב יוסף סבירא ליה. </span>דאמר כשהן של בהמה נמי מקבלי טומאה הואיל ואדם מושך בהן הלכך כי ריתכן לאחר טומאה אכתי במילתייהו קיימי ולא פרחה טומאתן דאכתי חזו לבהמה: 


lvr: 21
pgn: 52
dfh: b
trm: דאי כרבי יצחק
txt:
<span class='five'>דאי כרבי יצחק. </span>דאמר לא מקבל טומאה אלא בעודן לאדם טומאה זו שקבלו בעודן לאדם כיון דריתכן ושוב אין נאים לאדם בטלי להו מתורת תכשיט וטהרו מטומאתן: 


lvr: 21
pgn: 52
dfh: b
trm: יורדין לידי טומאתן במחשבה
txt:
<span class='five'>יורדין לידי טומאתן במחשבה. </span>מאחר שחישב עליו שיניחנו כמות שהוא עכשיו ולא יוסיף תיקון אחר הוא גמר מלאכתן ומקבל טומאה: 


lvr: 21
pgn: 52
dfh: b
trm: ואין עולין מטומאתן
txt:
<span class='five'>ואין עולין מטומאתן. </span>מאחר שחישב על העור לעשות שטיח ירד לידי טומאה ואם חזר וחישב עליו לרצועו' וסנדלים לא בטל מתורת כלי ולא טהר בכך עד שיתן בו אזמל דהוי שינוי מעשה הא בשינוי מעשה מיהא עולה מטומאתו: 


lvr: 21
pgn: 52
dfh: b
trm: במחוללין
txt:
<span class='five'>במחוללין. </span>מתחלה נעשו חלולין רחבים שיש חלל בדביקתן שנתן טבעת בתוך טבעת כמות שהוא רחב: 


lvr: 21
pgn: 52
dfh: b
trm: אלא לענין שבת
txt:
<span class='five'>אלא לענין שבת. </span>לענין הוצאת שבת יש חילוק בין יש עליה חותם לשאין עליה חותם כדאמר לקמן בפ' במה אשה <span class='mareimakom'>(דף נט.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 52
dfh: b
trm: שהתקינה לחגור בה מתניו
txt:
<span class='five'>שהתקינה לחגור בה מתניו. </span>שקבעה בראש רצועה ועשאה כמין בוקלא שעושין לסרגין של סוסים: 


lvr: 21
pgn: 52
dfh: b
trm: טהורה
txt:
<span class='five'>טהורה. </span>דהדר הויא לה כטבעת כלים ולא דמיא לאדם מושך בהם שאינו משתמש בה כלום אלא מונחת ועומדת לרצועה ומיהו עם הרצועה מקבלת טומאה אבל אם היה נוטלה ומחזירה אינה מקבלת טומאה לעצמה: 


lvr: 21
pgn: 52
dfh: b
trm: אלא לענין שבת
txt:
<span class='five'>אלא לענין שבת. </span>לענין הוצאת שבת יש חילוק בין נקובה לשאינו נקובה דנקובה קתני חייב חטאת ובשאינה נקובה כגון אישפיגל'א שהיא תכשיט קתני אינו חייב חטאת בפרק במה אשה <span class='mareimakom'>(דף נז:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 52
dfh: b
trm: והוא שרישומה
txt:
<span class='five'>והוא שרישומה. </span>של מחט ניכר דהוי כלי וטמאה. ל'א שרישומה של חלודה ניכר בבגד היינו עיכוב תפירה וטהורה: 


lvr: 21
pgn: 52
dfh: b
trm: ולא אמרו נקובה
txt:
<span class='five'>ולא אמרו נקובה. </span>חלוקה להלכותיה אלא לענין טומאה בלבד דנקובה מקבלת טומאה ושאינה נקובה לא: 


lvr: 21
pgn: 52
dfh: b
trm: בגלמי
txt:
<span class='five'>בגלמי. </span>שהוא גולם שנקצצה מן החוט ועומדת לינקב התם הוא דכל זמן שלא נקבה אינה מקבלת טומאה דהא לא נגמרת מלאכתה ולענין טומאה כלי מעשה כתיב <span class='mareimakom'>(במדבר לא) </span> שגמר כל מעשהו ומיהו לענין שבת שריא דזימנין דממליך עלה ומנח לה הכי ומשוי לה מנא לנטילת קוץ אבל מחט שנגמרה מלאכתה כגון אישפינגל'א שאינה עומדת לינקב דא ודא אחת היא לטומאה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 52
dfh: b
trm: מרדעת
txt:
<span class='five'>מרדעת. </span>בשטי'ל ומניחין אותו כל היום על החמור לחממו דאמרי אינשי חמרא אפילו בתקופת תמוז קריר ליה: 


lvr: 21
pgn: 52
dfh: b
trm: צרורות
txt:
<span class='five'>צרורות. </span>דדיהן צרורות פעמים ליבש שמהדקן כדי שלא יחלבו עוד ויתעברו או יהו שמנות לאכול ופעמים לחלב לשמור חלבן שלא יטפטף לארץ וקושרין להם כיס בדדיהן: 


lvr: 21
pgn: 52
dfh: b
trm: יוצאות צרורות ליבש
txt:
<span class='five'>יוצאות צרורות ליבש. </span>ר' יהודה סבירא ליה כתנא קמא דלאו משוי הוא ומיהו ליבש דמיהדק שפיר וליכא למיחש דילמא נפיל ואתי לאיתויי אבל ליחלב דלא מיהדק שפיר חיישינן:  גמ'


lvr: 21
pgn: 53
dfh: a
trm: רצועה תחת זנבו
txt:
<span class='five'>רצועה תחת זנבו. </span>פושל'א שנותנים שם שלא תרד האוכף והמשוי על צוארה כשהיא יורדת לעמק והמסרך שלא תרד על זנבה כשהיא עולה על ההרים: 


lvr: 21
pgn: 53
dfh: a
trm: מהו ליתן מרדעת
txt:
<span class='five'>מהו ליתן מרדעת. </span>ולא לצאת לרה'ר אלא בחצר ומפני הצינה: ה'ג אמר ליה מותר א'ל וכי מה בין זה לאוכף אישתיק: 


lvr: 21
pgn: 53
dfh: a
trm: איתיביה כו'
txt:
<span class='five'>איתיביה כו'. </span>כסבור הא דאישתיק משום דלא אשגח ביה דסבר אוכף נמי שרי ואותיביה מברייתא דאסר ליטלה והשתא ליטול אמרת לא להניח מיבעי' דדמי כאילו צריך להטעינה משוי: 


lvr: 21
pgn: 53
dfh: a
trm: טרסקל
txt:
<span class='five'>טרסקל. </span>סל מלא שעורים תולין לה בצוארה ופיה נתון לתוכו ואוכלת ותענוג בעלמא הוא שלא תטרח לשוח צוארה לארץ: 


lvr: 21
pgn: 53
dfh: a
trm: אבא
txt:
<span class='five'>אבא. </span> חברי כמו אברך אבא למלכא <span class='mareimakom'>(בראשית מא) </span>: שמואל קרי אריוך על שם שהיה בקי בדינין ושופט כמלך השופט על הארץ לשון ריכא מלך <span class='mareimakom'>(ב'ב דף ד.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 53
dfh: a
trm: כאן לחממה
txt:
<span class='five'>כאן לחממה. </span>מרדעת צריך לחממה ומותר משום צער דצינה אבל נטילת אוכף אינו אלא שיצטנן שנתחממה ע'י משאוי שנשאה מבעוד יום ואי לא שקיל ליה לא איכפת לן שהרי הוא יצטנן מאליו דאמרי אינשי וכו': 


lvr: 21
pgn: 53
dfh: a
trm: בכיס שבדדיהן
txt:
<span class='five'>בכיס שבדדיהן. </span>לקבל חלב הנוטף אי נמי שלא ישרטו דדיהן על הקוצים שהיו דדיהן גסין: 


lvr: 21
pgn: 53
dfh: a
trm: בחסום שבפיה
txt:
<span class='five'>בחסום שבפיה. </span>שחוסמין אותה שלא תרעה בשדות אחרים וכשמגיעין למקום מרעיתם נוטלין אותה הימנה: 


lvr: 21
pgn: 53
dfh: a
trm: וזה חומר בבהמה מבאדם
txt:
<span class='five'>וזה חומר בבהמה מבאדם. </span>קס'ד השתא דאקמיע קאי דאמרינן לקמן בפרק במה אשה יוצאה <span class='mareimakom'>(ד' סא.)</span> שהאדם יוצא בקמיע מומחה וכל הני דקתני לא תצא הנך דלאו שמירת גופה הוא אלא משאוי וסנדל משום דדילמא מישתליף ואתי לאתויי: 


lvr: 21
pgn: 53
dfh: a
trm: קשישין שעל השבר
txt:
<span class='five'>קשישין שעל השבר. </span>בהמה שנשבר בה עצם עושין לה דפין מכאן ומכאן וקושרים אותן שם והן מעמידין העצם שלא ינוד אנה ואנה עד שמתחבר: 


lvr: 21
pgn: 53
dfh: a
trm: ופוקקין לה זוג
txt:
<span class='five'>ופוקקין לה זוג. </span>אבל כשאינו פקוק אפי' בחצר לא תצא מפני שהעינבל שבתוכה מקשקש ומוליד קול לכך פוקק בצמר או במוכין שלא יקשקש העינבל שבתוכה: 


lvr: 21
pgn: 53
dfh: a
trm: ומטיילת
txt:
<span class='five'>ומטיילת. </span>באותו זוג בחצר אבל לא תצא בו לרה'ר כדמפרש לקמן בפרקין <span class='mareimakom'>(דף נד:)</span> דמיחזי כמאן דאזיל לחינגא: 


lvr: 21
pgn: 53
dfh: a
trm: מאי לאו
txt:
<span class='five'>מאי לאו. </span>בסייחים גדולים קאמר דצוארן ארוך ואין להם צער לשוח ולאכול מע'ג הקרקע ותולה להן טרסקל לתענוג וקשיא לשמואל: 


lvr: 21
pgn: 53
dfh: a
trm: קטנים
txt:
<span class='five'>קטנים. </span>ארכובותיהן גבוהין וצוארן קטן ויש להם צער לשוח ע'ג הקרקע ולאכול:  דומיא


lvr: 21
pgn: 53
dfh: b
trm: והא אנן תנן
txt:
<span class='five'>והא אנן תנן. </span>גבי אדם לקמן בפ' במה אשה <span class='mareimakom'>(דף ס.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 53
dfh: b
trm: לא דגמר מכה
txt:
<span class='five'>לא דגמר מכה. </span>שנתרפאה המכה וסיכה ופירכוס משום תענוג ולרב ודאי קשיא וההיא מתניתא קמייתא דאוכף נמי קשיא ליה דנהי נמי דלצינה ליכא צער תענוג מיהא הוא אלא רב תנא הוא ופליג: 


lvr: 21
pgn: 53
dfh: b
trm: גזירה משום שחיקת סממנים
txt:
<span class='five'>גזירה משום שחיקת סממנים. </span>במידי דרפואה גזור רבנן דאי שרית שום רפואה אתי למישרי שחיקת סממנים והוא איסורא דאורייתא דהוי טוחן: 


lvr: 21
pgn: 53
dfh: b
trm: אין מיקר לבהמה
txt:
<span class='five'>אין מיקר לבהמה. </span>אין דרך להקר בהמה הלכך כולי עלמא ידעי דלרפואה קמיכוין ואתי למישרי שחיקת סממנים: 


lvr: 21
pgn: 53
dfh: b
trm: שהיה תחום שלה מובלעת בתוך תחום שלו
txt:
<span class='five'>שהיה תחום שלה מובלעת בתוך תחום שלו. </span>דחוץ לתחום דקתני חוץ לתחום שלה שהבהמה המסורה לרועה המיוחד הרי היא כרגלי הרועה וזה הקורא לה בעליה ויכול לילך כגון שהוא שבת קרוב לאותו מקום ואפילו הכי לא יביאנה ממש בידיו הואיל והיא יוצאה חוץ לתחומה אין לה אלא ד' אמות ומיהו קורא לה והיא באה דלא הוזהר הוא על תחום בהמתו ובלבד שלא יביאנה ממש בידיו: 


lvr: 21
pgn: 53
dfh: b
trm: שאכלה כרשינין
txt:
<span class='five'>שאכלה כרשינין. </span>הרבה ועל ידי אכילה מרובה אחזה חולי שקורין מינייזונ'א וצריכה להשתלשל ולהוציא רעי ומריצה: 


lvr: 21
pgn: 53
dfh: b
trm: כדי שתתרפה
txt:
<span class='five'>כדי שתתרפה. </span>גרסינן הכא לשון ריפוי שיהיו מיעיה רפויים בשילשול ומוציאה רעי: 


lvr: 21
pgn: 53
dfh: b
trm: תנאי שקלת מעלמא
txt:
<span class='five'>תנאי שקלת מעלמא. </span>איבדת כולם שאין אתה מוצא תנאים שנחלקו בכך דתוקי הנך תרתי מתניית' חדא כמר וחדא כמר: 


lvr: 21
pgn: 53
dfh: b
trm: ליבש
txt:
<span class='five'>ליבש. </span>מיהדק שפיר ולענין משוי נמי לא הוי משוי דצורך גופה היא דחלבה מכחישה: 


lvr: 21
pgn: 53
dfh: b
trm: ולא איברו מזוני
txt:
<span class='five'>ולא איברו מזוני. </span>ואין נס זה רגיל שיבראו מזונות לצדיקים בביתם שימצאו חיטין גדילין באוצרותיהן: 


lvr: 21
pgn: 54
dfh: a
trm: מכבנין
txt:
<span class='five'>מכבנין. </span>על שעושין כמין קרסי מתכת לחבר הבגד כמו תנתן כבינתי לבתי <span class='mareimakom'>(גיטין דף טו.)</span> נושק'א בלע'ז: 


lvr: 21
pgn: 54
dfh: a
trm: אבל מי מפיס
txt:
<span class='five'>אבל מי מפיס. </span>מי מטיל גורל ומבחין איזו ליבש ואיזו לחלב והרואה אותם צרורות ליבש אומר דלחלב הוא ואתי למישרי תרווייהו: 


lvr: 21
pgn: 54
dfh: a
trm: מטולטלת
txt:
<span class='five'>מטולטלת. </span>י'מ פושלא שתחת זנבו וי'מ מרדעת והאחרון נראה בעיני דאי רצועה שתחת הזנב קשורה ומחוברת לסרגא ואיך תפול וטעמא דמתני' משום שמא תפול ומייתי לה הוא: 


lvr: 21
pgn: 54
dfh: a
trm: ובלבד שלא יכרוך
txt:
<span class='five'>ובלבד שלא יכרוך. </span>החבלים בכרך אחד ובגמרא מפרש טעמא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 54
dfh: a
trm: בשלייתה
txt:
<span class='five'>בשלייתה. </span>דכיון דכאיב לא מנתחא לי' ול'נ מטולטלת כר קטן מלא מוכין נותנין לו תחת הזנב כדי שלא תשחית הרצועה הבשר לפי שהמשוי שעל גבה כשהגמל יורד מכביד ויורד כלפי צוארה אלא שהרצועה מעכבתו: 


lvr: 21
pgn: 54
dfh: a
trm: יד על גב זרועו
txt:
<span class='five'>יד על גב זרועו. </span>אחד מידיו כופף כלפי מעלה וקושר כדי שלא יהו לו אלא ג' רגלים לברוח: 


lvr: 21
pgn: 54
dfh: a
trm: רישא וסיפא ניחא
txt:
<span class='five'>רישא וסיפא ניחא. </span>כדרב יהודה אבל מציעתא דקתני או שתי ידים או שתי רגלים קשיא לדרב יהודה דלא קרי עקוד אלא יד ורגל כיצחק בן אברהם דכתיב <span class='mareimakom'>(בראשית כב) </span> ויעקד כפף ידיו ורגליו לאחוריו וקשר יד ורגל יחד ונפשט צוארו לאחוריו: 


lvr: 21
pgn: 54
dfh: a
trm: לחינגא
txt:
<span class='five'>לחינגא. </span>לשוק למוכרם חינגא ע'ש שסובבין את השוק מחולות מחולות עגולות של בני אדם: 


lvr: 21
pgn: 54
dfh: a
trm: לענין כלאים שנוי
txt:
<span class='five'>לענין כלאים שנוי. </span>האי שלא יכרוך דמתני' לא שייך ביה איסור שבת אלא משום כלאים אסר ליה כדמפרש ואזיל: 


lvr: 21
pgn: 54
dfh: a
trm: כלאים דחבלים
txt:
<span class='five'>כלאים דחבלים. </span>שיש בהן חבלי צמר וחבלי פשתן וכי כריך להו הוו כלאים וידו מתחממת באחיזתן וקסבר דבר שאין מתכוין אסור: 


lvr: 21
pgn: 54
dfh: a
trm: אי נימא כלאים דאדם
txt:
<span class='five'>אי נימא כלאים דאדם. </span>דכי כריך להן סביבות ידו נמצא קשור עם הגמלים ופעמים שהן מושכין שום דבר ונמצא אדם וגמל מנהיגין יחד: 


lvr: 21
pgn: 54
dfh: a
trm: והתנן אדם מותר עם כולם
txt:
<span class='five'>והתנן אדם מותר עם כולם. </span>עם כל הבהמות לחרוש ולמשוך שלא אסרה תורה אלא שני מיני בהמה יחד כעין שור וחמור ומשנה זו במסכת כלאים: 


lvr: 21
pgn: 54
dfh: a
trm: אינו חיבור
txt:
<span class='five'>אינו חיבור. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים כב) </span> צמר ופשתים יחדו לא אסרה התורה אלא חבור יפה המתקיים: 


lvr: 21
pgn: 54
dfh: a
trm: שלא יצא חבל
txt:
<span class='five'>שלא יצא חבל. </span>ראש החבל לא יצא מתחת ידו טפח למטה דדמי כמי שנושאה בידו ולא מתחזיא שהיא מאפסר הגמלים: 


lvr: 21
pgn: 54
dfh: a
trm: שמואל
txt:
<span class='five'>שמואל. </span>דאמר טפח לאורויי הלכה למעשה אתא לאשמעינן דהבא לימלך לפנינו אמרינן ליה טפח שלא להקל באיסורין ומיהו עד טפחיים ליכא איסור:  והתניא


lvr: 21
pgn: 54
dfh: b
trm: בחבלא דביני ביני
txt:
<span class='five'>בחבלא דביני ביני. </span>שבין ידו לגמל בההוא קאמר כמה דבעי נהוי ובלבד שיגביהנו מן הקרקע טפח כדי שתהא נראה הבהמה נמשכה בו דאי לא לא מיתחזי נטירותא דבהמה אלא כמשאוי בעלמא שאין נראה שאוחז ראשה בידו: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 54
dfh: b
trm: אע'פ
txt:
<span class='five'>אע'פ. </span>שחללו פקוק במוכין שאין העינבל שלו מקשקש להשמיע קול ובגמ' מפרש טעמא: סולם ורצועה וכל הנך דמתניתין מפרש בגמרא וכולהו משום דחייס עלייהו ואי נפלי אתי לאיתויי: 


lvr: 21
pgn: 54
dfh: b
trm: עגלה
txt:
<span class='five'>עגלה. </span>כגון קרון קטן שעושין לו תחת זנבו שראש זנב אותן האילים רחב כמין כר קטן ואין בו עצם אלא שומן ועב וכבד וכשנגרר לארץ נשרט ונשחת ועושים לו עגלה מתגלגלת אחריו כשהוא הולך והזנב קשור עליה: 


lvr: 21
pgn: 54
dfh: b
trm: קופר
txt:
<span class='five'>קופר. </span>שרץ הוא שנימיו חדין כמחט וקורין לו הריצו'ן וקושרין עורו בדדי הפרה שלא יניקוה שרצים: 


lvr: 21
pgn: 54
dfh: b
trm: ולא ברצועה שבין קרניה
txt:
<span class='five'>ולא ברצועה שבין קרניה. </span>דמשאוי הוא לה כדמפרש בגמרא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 54
dfh: b
trm: כדאמרן
txt:
<span class='five'>כדאמרן. </span>שאינה קשורה בו מע'ש דלא גלי מאתמול שיהא צריכה לכך שיהא לה למלבוש: 


lvr: 21
pgn: 54
dfh: b
trm: דלא הדר חייך לה
txt:
<span class='five'>דלא הדר חייך לה. </span>שלא יוכל להחזיר צוארו לצד המכה לחככה בשיניו וקושרן בצוארו וחשובים הן יותר מקשישין שעל גבי השבר ואי נפלו חייס עלייהו ומייתי להו בשגגה: 


lvr: 21
pgn: 54
dfh: b
trm: לגיזרא
txt:
<span class='five'>לגיזרא. </span>אנטורטלייר'י בלע'ז בהמ' שפסיעותיה קצרים ומכה רגליה זה בזה עושין לה כמין טבעת של עקלים או רצועות עבות וקושרין אותה למעלה מפרסות הרגל מקום שמנקשין זו בזו: 


lvr: 21
pgn: 54
dfh: b
trm: דלא ליתברו מאני
txt:
<span class='five'>דלא ליתברו מאני. </span>שקושרין שני רגליה יחד ברצועה קצרה שלא תוכל להרים רגליה ולהתיז: 


lvr: 21
pgn: 54
dfh: b
trm: עשיתה מר עוקבא
txt:
<span class='five'>עשיתה מר עוקבא. </span>ניהגת ברחל זו חשיבותו של מר עוקבא שהיה עשיר ואב בית דין וכי דרך חשיבותה לכך: 


lvr: 21
pgn: 54
dfh: b
trm: בכל העולם כולו
txt:
<span class='five'>בכל העולם כולו. </span>בכל ישראל כגון מלך ונשיא שאפשר לו למחות שיראין מפניו ומקיימין דבריו:  זקנים


lvr: 21
pgn: 55
dfh: a
trm: רישך בקרירי
txt:
<span class='five'>רישך בקרירי. </span>אני שאני רבך איני נכוה אבל מר עוקבא שהוא ראש לי ולך ואב ב'ד יכווה בחמין: 


lvr: 21
pgn: 55
dfh: a
trm: והתוית תיו על מצחות האנשים הנאנחים והנאנקים על כל התועבות הנעשות בתוכה
txt:
<span class='five'>והתוית תיו על מצחות האנשים הנאנחים והנאנקים על כל התועבות הנעשות בתוכה. </span>אלו צדיקים: 


lvr: 21
pgn: 55
dfh: a
trm: היינו דכתיב
txt:
<span class='five'>היינו דכתיב. </span>מעיקרא ועל כל איש אשר עליו התיו אל תגשו ולבסוף וממקדשי תחלו: 


lvr: 21
pgn: 55
dfh: a
trm: מי הוה מזבח הנחשת
txt:
<span class='five'>מי הוה מזבח הנחשת. </span>בימי יחזקאל והלא שלמה גנזו ועשה מזבח אבנים של ל'ב אמה דכתיב <span class='mareimakom'>(מלכים א ח) </span> כי מזבח הנחשת אשר לפני ה' קטן מהכיל כאדם האומר לחבירו ננס פלוני ופסול לעבודה: 


lvr: 21
pgn: 55
dfh: a
trm: חותמו של הקב'ה אמת
txt:
<span class='five'>חותמו של הקב'ה אמת. </span>אמצעית לאותיות וראשון ואחרון על שם אני ראשון ואני אחרון ואני הוא: 


lvr: 21
pgn: 55
dfh: a
trm: ויפן אליהם למען בריתו את אברהם וגו' ולא השליכם מעל פניו עד עתה
txt:
<span class='five'>ויפן אליהם למען בריתו את אברהם וגו' ולא השליכם מעל פניו עד עתה. </span>אבל מכאן ואילך השליכם ולא פנה אל ברית אבות: 


lvr: 21
pgn: 55
dfh: a
trm: ה' אלהי אברהם ואלהי יצחק וישראל היום יודע
txt:
<span class='five'>ה' אלהי אברהם ואלהי יצחק וישראל היום יודע. </span>שאתה זוכר ברית אברהם יצחק וישראל מדקאמר היום יודע ותו לא מכלל דתמה ועל ידי רחמים הוזכרה להם בימי חזאל: 


lvr: 21
pgn: 55
dfh: b
trm: בעטיו של נחש
txt:
<span class='five'>בעטיו של נחש. </span>בעצתו של נחש שהשיא לחוה ולא בחטא אחר שלא חטאו. בעטיו כמו עטא וטעם <span class='mareimakom'>(דניאל ב) </span>: 


lvr: 21
pgn: 55
dfh: b
trm: אחת של שכינה
txt:
<span class='five'>אחת של שכינה. </span>כך היה יעקב עושה בארבעה אהלי נשיו מעמיד מטה לשכינה ובאותו אהל שהוא רואה בו השכינה הוא בא ולן אותו הלילה: 


lvr: 21
pgn: 55
dfh: b
trm: חללת
txt:
<span class='five'>חללת. </span>אותו שם שעלה על יצועי דהיינו שכינה מדלא כתיב יצועי עלית טעם אחר עד שלא נבנה אהל מועד היתה שכינה מצויה באהלי צדיקים: 


lvr: 21
pgn: 55
dfh: b
trm: פזתה
txt:
<span class='five'>פזתה. </span>לשון עמא פזיזא <span class='mareimakom'>(לקמן דף פח.)</span>. פזתה מיהרת בעצמך וחטאת: 


lvr: 21
pgn: 55
dfh: b
trm: זעזעת'
txt:
<span class='five'>זעזעת'. </span>יראת לחטוא לר' אליעזר ור' יהושע חטא ולרבן גמליאל ולמודעי בקש לחטוא ולא חטא: 


lvr: 21
pgn: 55
dfh: b
trm: דאמר רב
txt:
<span class='five'>דאמר רב. </span>לקמן בשמעתין פנחס לא חטא ויליף לה מקרא ור' יונתן יליף לה לחפני מהאי קרא דמקיש חפני לפנחס: 


lvr: 21
pgn: 55
dfh: b
trm: ששהו את קיניהן
txt:
<span class='five'>ששהו את קיניהן. </span>שהיו מסרבין להקריב שום קרבן אלא בקושי כדכתיב <span class='mareimakom'>(שמואל א ב) </span> גם בטרם יקטירון את החלב וגו' וכשהיו זבות ויולדות באות ממקום אחר לשילה להקריב את קיניהן והן היו משהין מלהקריבם והנשים לא היו יכולין לסמוך עליהם שיקריבו והיו שוהות שם ולא היו חוזרות אצל בעליהן עד שראו קיניהן קרבין והיו טהורות לקדשים וליכנס לעזרה לפיכך מעלה עליהם כאילו שכבום שהיו מונעים אותן מפריה ורביה: 


lvr: 21
pgn: 55
dfh: b
trm: ואחיה בן אחיטוב וגו' כהן ה'
txt:
<span class='five'>ואחיה בן אחיטוב וגו' כהן ה'. </span>בשילה נושא אפוד הרי שמיחסו לשבח ומזכיר עליו שם פנחס אבי אביו: 


lvr: 21
pgn: 55
dfh: b
trm: אפשר בא חטא לידו והכתוב מייחסו
txt:
<span class='five'>אפשר בא חטא לידו והכתוב מייחסו. </span>לשבח ואת בן בנו מייחסו אחריו והכתיב גבי עבירה דנואפים יכרת ה' לאיש וגו' והאי קרא בבא על הנכרית ועל הזונה מישתעי כדדרשינן ליה באלו הן הנשרפין דכתיב לעיל מיניה כי חלל יהודה קדש ה' אשר אהב ובעל בת אל נכר ודרשינן כי חלל יהודה קדש זו זונה וכן הוא אומר לא תהיה קדשה וגו': 


lvr: 21
pgn: 55
dfh: b
trm: ער
txt:
<span class='five'>ער. </span>חריף להבין ולהורות בין החכמים כדאמרי' בעירובין <span class='mareimakom'>(דף נג:)</span> אהרנית ערנית: 


lvr: 21
pgn: 55
dfh: b
trm:
והכתיב אל בני כי לא טובה השמועה </span>אשר אנכי שומע מעבירים עם ה' אביהם היה מוכיחם: <span class='five'>והא כתיב מעבירים אמר רב הונא בריה דרב יהושע מעבירם כתיב

txt:
<span class='five'>והכתיב אל בני כי לא טובה השמועה </span>אשר אנכי שומע מעבירים עם ה' אביהם היה מוכיחם: <span class='five'>והא כתיב מעבירים אמר רב הונא בריה דרב יהושע מעבירם כתיב. </span>קשה בעיני שם החכם הנזכר כאן כי אומר אני שטעות גדול הוא ול'ג לה להא מילתא שהרי בספרים מוגהים כתיב מעבירים וגם במסורה הגדולה במקום שמנויין שם כל התיבות דלא כתיב בהן יו'ד וקורין ולא נמנה זה והם מנויין ע'פ החשבון וזו אינה קשיא דהאי מעבירים לאו לשון עבירה הוא אלא לשון ויעבירו קול במחנה <span class='mareimakom'>(שמות לו) </span> וה'ק להו לא טובה השמועה אשר אנכי שומע את עם ה' מעבירים ומכריזין וקובלים עליכם והאי מעבירים לשון רבים הוא ואעם ה' קאי ולאו אבני עלי שהרי הם היו עוברים ולא היו מעבירים את אחרים:  בני


lvr: 21
pgn: 56
dfh: a
trm: מלאי הטילו על בעלי בתים
txt:
<span class='five'>מלאי הטילו על בעלי בתים. </span>נותנים להן פרגמטיא לעסוק בה ולתת להם השכר ומתוך כך היה נמשך לבם להטות דין כשבאין לפניהם לדון והיינו חטאם: 


lvr: 21
pgn: 56
dfh: a
trm: חלקם שאלו בפיהם
txt:
<span class='five'>חלקם שאלו בפיהם. </span>מעשר ראשון הראוי להם שלוים היו שאלו בפיהם מתוך שהיו גדולי הדור ושופטים לא היו מונעים מהם ושאר לוים עניים מצטערים ולר' מאיר לא חטאו בהטיית משפט: 


lvr: 21
pgn: 56
dfh: a
trm: מתנות
txt:
<span class='five'>מתנות. </span>זרוע לחיים וקיבה והם לא היו כהנים ל'א מתנות לויה כגון מעשר וקרא כתיב ונתן לכהן ודרשינן ולא שיטול מעצמו בשחיטת חולין בפ' הזרוע <span class='mareimakom'>(דף קלג.)</span> וה'ה לכל מתנות כהונה ולויה: 


lvr: 21
pgn: 56
dfh: a
trm: שבקש
txt:
<span class='five'>שבקש. </span>לשכב עמה קודם שקבלה גט שהיה בעלה שולח לה מן המלחמה שאם ימות לא תיזקק ליבום או שמא יהרג ואין מעיד עליו ותתעגן אשתו או שמא יהא שבוי כדאמרינן לקמן כל היוצא למלחמת בית דוד כו': 


lvr: 21
pgn: 56
dfh: a
trm: גט כריתות
txt:
<span class='five'>גט כריתות. </span>על תנאי שאם ימות תהא מגורשת מעכשיו ופעמים שהוא טרוד בצאתו ושולחו מן המלחמה: 


lvr: 21
pgn: 56
dfh: a
trm: כי הדר אלשין עליה
txt:
<span class='five'>כי הדר אלשין עליה. </span>ציבא על מפיבושת כשהיה דוד בורח מפני אבשלום מאי טעמא קביל מיניה: 


lvr: 21
pgn: 56
dfh: a
trm: איה בן אדוניך ויאמר הנה יושב בירושלים
txt:
<span class='five'>איה בן אדוניך ויאמר הנה יושב בירושלים. </span>כי אמר היום ישיבו לי את ממלכת אבי: 


lvr: 21
pgn: 56
dfh: a
trm: דברים הנכרים חזא ביה
txt:
<span class='five'>דברים הנכרים חזא ביה. </span>במפיבושת כשנהרג אבשלום וחזר דוד למלכותו ובא לפניו לא עשה רגליו ולא עשה שפמו כסבור דוד שניכרים דברי ציבא שנצטער על שחזר דוד ולא קישט עצמו ועוד היה מצפה שכשיושיבוהו במלכות יתנאה ויסתפר לכך לא קבל דבריו ואמר לו אתה וציבא תחלקו השדה והוא השיבו קשה אין לי לצעוק אלא על מי שהביאך הלום הנה שמצטער על שובו ואם לא שראה בו דברים הניכרים היה חוזר ממה שאמר הנה לך כל אשר למפיבושת ואע'פ שמיהר ואמר לו מתחלה הנה לך כל אשר למפיבושת אין זו קבלה כי כל זמן שלא היה דוד שב למלכותו יודע היה שאין מתנתו מתנה ולא אמר לו אלא על תנאי אם יראה אמת בדבריו:  על


lvr: 21
pgn: 56
dfh: b
trm: על עסקי נחל
txt:
<span class='five'>על עסקי נחל. </span>ומה על נפש אחת אמרה תורה הבא עגלה ערופה בנחל נפשות הללו על אחת כמה וכמה אם גדולים חטאו קטנים מה חטאו : 


lvr: 21
pgn: 56
dfh: b
trm: ולא עבדו ישראל עבודה זרה
txt:
<span class='five'>ולא עבדו ישראל עבודה זרה. </span>שעל ידי שנחלקה המלכות העמיד ירבעם העגלים שלא יעלו ישראל ירושלים לממשלתו של רחבעם: 


lvr: 21
pgn: 56
dfh: b
trm: מקיש ראשונים
txt:
<span class='five'>מקיש ראשונים. </span>מקיש את בנינו של שלמה לביעורו של יאשיהו מה יאשיהו לא עשה ביעור זה ותלו בו מן השמים לשבח הואיל וביער השאר שנעשה משמת יהושפט אף שלמה לא עשה בנין זה ותלו בו לגנות מתוך שלא מיחה בנשיו: 


lvr: 21
pgn: 56
dfh: b
trm: נעץ קנה
txt:
<span class='five'>נעץ קנה. </span>ושרטון מדבק בו עד שנוסף והולך וגדל שרטון חול ורפש וטיט שהים גורש: 


lvr: 21
pgn: 56
dfh: b
trm: כרך גדול של רומי
txt:
<span class='five'>כרך גדול של רומי. </span>שהוא מיצר לישראל והוא (איטליא) של יון במסכת מגילה <span class='mareimakom'>(דף ו:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 56
dfh: b
trm: ביום שהעמיד ירבעם את העגלים נבנה צריף אחד
txt:
<span class='five'>ביום שהעמיד ירבעם את העגלים נבנה צריף אחד. </span>באותו שרטון שגדל שם בימי שלמה צריף כוך קטן מציידין שעושין מן קנים ומן ערבה ומאז נתוספו בתים על בתים: 


lvr: 21
pgn: 56
dfh: b
trm: איטליאה
txt:
<span class='five'>איטליאה. </span>שם העיר והיא ממדינת יון וכשנטלה רומי מלכות יוונים לכדוהו ונהפך להם: 


lvr: 21
pgn: 56
dfh: b
trm: עד בן י'ח
txt:
<span class='five'>עד בן י'ח. </span>שמצא חלקיה את הספר ועיין ודקדק בתורה ובדיניה בכתב ובעל פה והבין שמא טעה בדינא: 


lvr: 21
pgn: 56
dfh: b
trm: נטל מזה
txt:
<span class='five'>נטל מזה. </span>ממי שנתן לו תחילה: ה'ג ואמרי לה אחא אחוה דאבא אבוה דרב ירמיה בר אבא: 


lvr: 21
pgn: 56
dfh: b
trm: נתן דצוציתא
txt:
<span class='five'>נתן דצוציתא. </span>על שם ניצוצין דנורא שהמלאך פשט את ידו וקיבל תשובתו לישנא אחרינא על שאחזו המלאך בציצית ראשו:  הדרן עלך במה בהמה


lvr: 21
pgn: 57
dfh: a
trm: במה אשה יוצאה
txt:
<span class='five'>במה אשה יוצאה. </span>דהוי תכשיט ולא משוי ואיכא דהוי תכשיט וגזור ביה רבנן דילמא שלפא ומחויא לחברתה חשיבותו ודילמא אתי לאיתויי ד' אמות: 


lvr: 21
pgn: 57
dfh: a
trm: בזמן שאין תפורין
txt:
<span class='five'>בזמן שאין תפורין. </span>עם השבכה שקורין שקופיי'א אבל תפורין ליכא למיחש לאחוויי שאינה נוטלת השבכה מראשה ברה'ר שתגלה כל שערה: 


lvr: 21
pgn: 57
dfh: a
trm: לרה'ר
txt:
<span class='five'>לרה'ר. </span>אבל לחצר שרי וכל הנזכרים למעלה אסורים אף לחצר שמא תרגילם ברה'ר וחדא גזירה היא דגזור בהם שלא תתקשט בהם בשבת כלל ובכבול התירו כדמפרש לקמן בפרקין <span class='mareimakom'>(דף סד:)</span> שלא לאסור את כל תכשיטיה ותתגנה על בעלה: 


lvr: 21
pgn: 57
dfh: a
trm: ואם יצאת אינה חייבת חטאת
txt:
<span class='five'>ואם יצאת אינה חייבת חטאת. </span>דכולהו תכשיטין נינהו ורבנן הוא דגזור בהו דילמא שלפא ומחויא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 57
dfh: a
trm: ושריא להו
txt:
<span class='five'>ושריא להו. </span>ומתרת אותם לטבול בשבת שעל הטבילה לא גזרו כדאמרינן במסכת ביצה <span class='mareimakom'>(דף יח.)</span> אדם נראה כמיקר ואין נראה כמתקן עצמו: 


lvr: 21
pgn: 57
dfh: a
trm: מהו
txt:
<span class='five'>מהו. </span>לקלוע בהן שערה ולצאת בשבת שאינה יכולה למותחן ולדוחקן על השער בחזקה והמים נכנסין בה ומיבעיא ליה מי הוי חציצה ולא תצא בהן בשבת משום גזירת טבילת מצוה או לא הוי חציצה: 


lvr: 21
pgn: 57
dfh: a
trm: כל שהוא אריג לא גזרו
txt:
<span class='five'>כל שהוא אריג לא גזרו. </span>לצאת בו בשבת דלענין חציצה לא חייץ דלא מצי לאהדוקי שפיר: 


lvr: 21
pgn: 57
dfh: a
trm: לאחוותי דלא קפדן עלייהו
txt:
<span class='five'>לאחוותי דלא קפדן עלייהו. </span>ליטלן מראשן כשהן רוחצות בחמין אלמא עיילי בהו מיא שפיר אפילו להנאת רחיצה וכיון שכן לענין טבילה נמי לא צריכין להתירן ומותר לצאת בהן בשבת דהא אי מתרמי טבילה לא שרו להו לא משום חציצה ולא משום קפידא: 


lvr: 21
pgn: 57
dfh: a
trm: הא נמי אריג הוא
txt:
<span class='five'>הא נמי אריג הוא. </span>והא קאמר לא גזרו כלל לצאת ולהאי לישנא דלא קפדי משמע דאי קפדי לנטלן מראשן כשהן רוחצות אסור לצאת בהן בשבת ואע'ג דלענין איהדוקי לא חייצי ומותרות לטבול בהן הלכך הני כיון דמיטנפי מקפד קפדן שלא להיות בראשן בשעת טבילתן מפני שהמים ממחין את הטיט ומלכלך בשרן בעלייתן מן הטבילה ואע'ג דחציצה לא הוי דהא עיילי בהו מיא מיהו כיון דשקלי לה משום טינוף אתי לאיתויינהו ואסור לצאת בהן וללישנא קמא לא גזרו אלא במידי דחייץ לטבילה ורבותי מפרשין הך קפידא לענין חציצה כדקי'ל רובו ומקפיד עליו חוצץ <span class='mareimakom'>(עירובין דף ד:)</span> וקשיא לי בגוה טובא חדא דכי איתמר ההוא במידי דמיהדק איתמר ואשמעינן דאע'ג דלא עיילי ביה מיא כיון דלא קפיד עליה חשיב כגופיה ובטל לגבי שערו אבל במידי דלא מיהדק ועיילי ביה מיא מאי חוצץ איכא למימר הא לאו חוצץ הוא ואי אתית למימר דההוא חוצץ דהתם לא דק בלישניה ומיהו כל מידי דקפיד עלייהו אסור היכי אמרינן הכא האי נמי אריג הוא ומותר כיון דפשיטא לן דהיכא דמיטנפי מקפד קפדן על כרחיך חייץ דהא רב הונא בריה דרב יהושע אהלכה למשה מסיני לא אתא לאיפלוגי: 


lvr: 21
pgn: 57
dfh: a
trm: ואלו חוצצין באדם
txt:
<span class='five'>ואלו חוצצין באדם. </span>משום דתני התם אלו חוצצין בכלים תני לענין טבילת אדם ואלו חוצצין באדם: 


lvr: 21
pgn: 57
dfh: a
trm: וכולן בראשי הבנות שנינו
txt:
<span class='five'>וכולן בראשי הבנות שנינו. </span>לא תימא שבראשי הבנות ארצועות לחודייהו קאי אלא אחוטין נמי קאי: 


lvr: 21
pgn: 57
dfh: a
trm: ודמאי
txt:
<span class='five'>ודמאי. </span>הי חוטין אתא למעוטי דלא חייצי בצואר: צמר קרוי רך לגבי פשתן ולגבי שער: 


lvr: 21
pgn: 57
dfh: a
trm: חבקין
txt:
<span class='five'>חבקין. </span>ענקי רצועות שאינן מוזהבות רחבות דלאו לתכשיט עבידן דומיא דחוטין שבאזניהן: 


lvr: 21
pgn: 57
dfh: a
trm: חבקין
txt:
<span class='five'>חבקין. </span>לשון קילקלי וחבק <span class='mareimakom'>(לקמן דף סד.)</span> צינגל'א לאסור בו סוס:  בקטלא


lvr: 21
pgn: 57
dfh: b
trm: בקטלא עסקינן
txt:
<span class='five'>בקטלא עסקינן. </span>בגד חשוב לתלות בצוארה כנגד לבה שלא יפול מה שהיא אוכלת על בגדיה ויש לו מקום שנצים כעין שעושים למכנסים ותוחב בו רצועה רחבה ומוללתו סביב הרצועה שהבגד רחב הרבה וקושרת הרצועה סביב צוארה וחונקת עצמה בחוזק כדי שתהא בשרה בולטת ותראה בעלת בשר ומתוך שהרצועה חלקה ורחבה אינה מזיקתה: 


lvr: 21
pgn: 57
dfh: b
trm: מכלל דפליגי
txt:
<span class='five'>מכלל דפליגי. </span>בתמיה והא ת'ק לא איירי בשערה שמע מינה בשער מודה דלא מיהדק על גבי שער: 


lvr: 21
pgn: 57
dfh: b
trm: ותיהוי כקמיע מומחה
txt:
<span class='five'>ותיהוי כקמיע מומחה. </span>דקתני מתני' ולא בקמיע בזמן שאינו מן המומחה הא מומחה שפיר דמי: 


lvr: 21
pgn: 57
dfh: b
trm: אי כבלא דעבדא תנן
txt:
<span class='five'>אי כבלא דעבדא תנן. </span>חותם שעושין לעבד בכסותו לסימן הוכחה שהוא עבד ובההוא קתני מתני' דשפחה לא תצא בו: 


lvr: 21
pgn: 57
dfh: b
trm: או דילמא כיפה תנן
txt:
<span class='five'>או דילמא כיפה תנן. </span>דלא תצא דחיישינן דילמא שלפא ומחויא מתחת השבכה ואינה מגלה וכל שכן כבלא דעבדא: 


lvr: 21
pgn: 57
dfh: b
trm: בכבול ובאסטמא
txt:
<span class='five'>בכבול ובאסטמא. </span>לקמיה מפרש מאי אסטמא ומדקתני כל שהוא למטה מן השבכה ש'מ כיפה תנן: 


lvr: 21
pgn: 57
dfh: b
trm: כליא פרוחי
txt:
<span class='five'>כליא פרוחי. </span>מצנפת קטנה לאחר קישוריה שקולעת ראשה וכסתה יש שערות קטנות שיוצאין חוץ לקישוריה והן נקראין פרוחי על שמפריחין ויוצאין לחוץ ואוגדתן לתחת קישוריה ע'י מצנפת קצרה: 


lvr: 21
pgn: 57
dfh: b
trm: ואינה מטמאה בנגעים
txt:
<span class='five'>ואינה מטמאה בנגעים. </span>מהאי טעמא גופיה דגבי נגעים כתיב נמי בגד ויליף מכלאים שוע וטווי:  אין


lvr: 21
pgn: 58
dfh: a
trm: אין בה משום עטרות כלות
txt:
<span class='five'>אין בה משום עטרות כלות. </span>דגזרו עליהן שלא תצא בהן מחורבן ואילך משום צער במס' סוטה <span class='mareimakom'>(דף מט.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 58
dfh: a
trm: מיפסק
txt:
<span class='five'>מיפסק. </span>החותם ונשבר ומירתת מרבו שלא יאמר שהוא נטלו להראות בשוק שהוא בן חורין: 


lvr: 21
pgn: 58
dfh: a
trm: ומקפל ליה
txt:
<span class='five'>ומקפל ליה. </span>הטלית על כתפיו כדי שלא יראה מקום החותם ולא יבינו שנפל ודמי הטלית על כתפו כמשוי: 


lvr: 21
pgn: 58
dfh: a
trm: כולהו רבנן לא ליפקו בסרבלי חתימי
txt:
<span class='five'>כולהו רבנן לא ליפקו בסרבלי חתימי. </span>היו עושין חותמות לטליתות שלהן כעין עבדים להראות שהן כפופין לריש גלותא לא ליפקו דאי מפסקי מרתתי ומקפלי להו: 


lvr: 21
pgn: 58
dfh: a
trm: יוצא העבד בחותם שבצוארו
txt:
<span class='five'>יוצא העבד בחותם שבצוארו. </span>ובשל טיט דלא קפיד עליה לאתויי ואי משום דמירתת מאי חורבא נפקא מינה משום אימתא דרביה לא מייתי ליה בידיה דהא לאו הוכחה היא דעבדות אלא כשישנו על צוארו או בכסותו: 


lvr: 21
pgn: 58
dfh: a
trm: וזה וזה אין מקבלין טומאה
txt:
<span class='five'>וזה וזה אין מקבלין טומאה. </span>דלאו לנוי עביד שיהא טמא משום תכשיט ואע'ג דבשל מתכת מוקמינן לה להא לקמן מיהו לאו לנוי דיליה הוא אלא לגנאי וכלי תשמיש נמי לא הוי: 


lvr: 21
pgn: 58
dfh: a
trm: לא תצא
txt:
<span class='five'>לא תצא. </span>כדאמרינן באידך פרקין <span class='mareimakom'>(ד' נד:)</span> דמתחזי כמאן דאזיל לחינגא: 


lvr: 21
pgn: 58
dfh: a
trm: לא אידי ואידי דעבד ליה רביה
txt:
<span class='five'>לא אידי ואידי דעבד ליה רביה. </span>דאע'ג דכבול דמתניתין אוקימנא בדעבד איהו לנפשיה התם הוא דאיכא לאוקמיה בסתם חותמות של טיט דאי מיתבר אין מקפיד עליו להביא שבריו לבית אדונו הלכך ליכא לאוקמיה בדעבד ליה רביה דאי עבד ליה רביה לא הוה מיתסר דכל זמן שלא נפסק לא שקיל ליה מצוארו משום אימתא דרביה ואי מיפסק לא קפיד עליה בעליו משום פסידא דליכא פסידא הלכך לא מייתי ליה אבל הך לא איכא לאוקמא בשל טיט כדמסתברא לקמן מסיפא הלכך אפילו עבד ליה רביה נמי אסור דאי מיפסק קפיד עליה משום פסידא ומירתת עבד ומייתי ליה בידיה: 


lvr: 21
pgn: 58
dfh: a
trm: מסתברא
txt:
<span class='five'>מסתברא. </span>דבשל מתכת קאי מדאיצטריך למיתני אין מקבלין טומאה וטעמא משום דלאו לנוי עבידא: 


lvr: 21
pgn: 58
dfh: a
trm: אלא אי אמרת
txt:
<span class='five'>אלא אי אמרת. </span>כלים דידהו כלי העשוי מטיט כזה שאינו מצרפו בכבשן מעשה ידי יוצר דניהוי קרוי כלי חרס אלא כלי אדמה מי מקבל טומאה בתמיה: 


lvr: 21
pgn: 58
dfh: a
trm: לא גזרו
txt:
<span class='five'>לא גזרו. </span>לצאת בו ודרב הונא לענין אריג כי האי גוונא נמי איתמר דאשמעינן דלא חיישינן תו לדלמא מיפסק:  ושל


lvr: 21
pgn: 58
dfh: b
trm: ושל דלת טהור
txt:
<span class='five'>ושל דלת טהור. </span>דלת מחובר לבית הוא שהוא חבור לקרקע ואינו כלי לקבל טומאה וזוג העשוי לו בטיל לגביה כדאמרי' בריש פרקין דלעיל  כל המחובר לו הרי הוא כמוהו: 


lvr: 21
pgn: 58
dfh: b
trm: של דלת ועשאו לבהמה טמאה
txt:
<span class='five'>של דלת ועשאו לבהמה טמאה. </span>מכאן ולהבא ואע'פ דלא עבד ביה מעשה אלא שחישב עליו ותלאו ותלייה לאו מעשה היא שכל הכלים יורדים לידי תורת טומאה במחשבה שלו: 


lvr: 21
pgn: 58
dfh: b
trm: של בהמה ועשאו לדלת טמא
txt:
<span class='five'>של בהמה ועשאו לדלת טמא. </span>ואפי' מכאן להבא יקבל טומאה שאין חיבורו מעשה עד שישנהו מכמות שהיה: 


lvr: 21
pgn: 58
dfh: b
trm: שאין עולין מטומאתן
txt:
<span class='five'>שאין עולין מטומאתן. </span>מתורת טומאה שירדה להן ואע'פ שעדיין לא נטמאו משנמלך עליהן אין עולין מלקבל טומאה אלא בשינוי מעשה: 


lvr: 21
pgn: 58
dfh: b
trm: העושה זגין למכתשת
txt:
<span class='five'>העושה זגין למכתשת. </span>שמפטמין בה סממנין להקטיר לריח דקיי'ל בכריתות <span class='mareimakom'>(פ'א ד' ו)</span> שהקול יפה לבשמים: 


lvr: 21
pgn: 58
dfh: b
trm: ולעריסה
txt:
<span class='five'>ולעריסה. </span>שהתינוק שוכב בתוכה שקורין בירצ'ה ותולה בו זגין לקשקש כדי שישמע התינוק וישן: 


lvr: 21
pgn: 58
dfh: b
trm: ולמטפחות ספרים
txt:
<span class='five'>ולמטפחות ספרים. </span>כשנושאין אותן לבית הכנסת שהתינוקות של בית רבן קורין שם מקשקשין הזגין והתינוקות שומעין ובאין: 


lvr: 21
pgn: 58
dfh: b
trm: ניטלו עינבליהם כו'
txt:
<span class='five'>ניטלו עינבליהם כו'. </span> (אם ניטלו קודם שנטמאו תורת טומאה עליהם ומקבלין טומאה כדמפרש טעמא לקמיה מעיקרא כי אין להם עינבל דקתני טהורין דעדיין לא נגמרה מלאכתן אבל משירדה להם תורת טומאה לא בטל שם כלי מעליהם בנטילת העינבל) ואם ניטל לאחר שנטמאו עדיין טומאתן עליהן דלא הוי ככלי שנשבר ובטל מתורת כלי ליטהר מטומאתו: 


lvr: 21
pgn: 58
dfh: b
trm: הזוג והעינבל חיבור
txt:
<span class='five'>הזוג והעינבל חיבור. </span>כשהן יחד הרי הן כלי אחד נטמא זה נטמא זה הזה על זה טהור זה וכיון דקרי ליה חיבור שמע מינה דכי נתפרדו הוי כלי שניטל מקצתו ואף על גב דהדיוט יכול להחזירו כל כמה דלא אהדריה לאו שלם הוא: 


lvr: 21
pgn: 58
dfh: b
trm: וכי תימא
txt:
<span class='five'>וכי תימא. </span>דהאי חיבור דקאמר הכי קאמר אפי' מפורדים קרינן ליה חיבור ואתא לאשמעי' דאם נתפרדו משנטמאו לא עלו מטומאתן: 


lvr: 21
pgn: 58
dfh: b
trm: ואיזמל של רהיטני
txt:
<span class='five'>ואיזמל של רהיטני. </span>פלינה של אומנים תריסים שנותנים האיזמל לתוך בין שני עצים העשוין לכך ולאחר מלאכתו נוטלו ומצניעו: 


lvr: 21
pgn: 58
dfh: b
trm: שלא בשעת מלאכה
txt:
<span class='five'>שלא בשעת מלאכה. </span>הואיל ואין צריכין להיות מחוברין הוו להו כשני כלים ואין חיבור ואף על פי שמחוברין דע'כ שלא בשעת מלאכה דומיא דשעת מלאכה קאמר ובשעת מלאכה מחוברין הן אלמא במחוברין עסקינן וגזרו לחומרא על הטומאה דליהוי חיבור ועל הזאה דלא ליהוי חיבור ומשום הכי קתני חיבור לטומאה לעולם ואין חיבור להזאה לעולם: 


lvr: 21
pgn: 58
dfh: b
trm: אלא אמר רבא
txt:
<span class='five'>אלא אמר רבא. </span>לא תימא הואיל והדיוט יכול להחזיר דודאי חד מנא הואי כדקתני בברייתא הזוג והעינבל חיבור וכי מיפרדי הוי כלי שניטל מקצתו ואינו מקבל טומאה העינבל לעצמו אבל הזוג טמא לעצמו דלא בטל ליה מתורת כלי:  הואיל


lvr: 21
pgn: 59
dfh: a
trm: הואיל וראוי להקישו ע'ג חרס
txt:
<span class='five'>הואיל וראוי להקישו ע'ג חרס. </span>ומשמיע קול כבתחלה ולא בטל ליה ממלאכה ראשונה והוה ליה ככלי שניקב בפחות ממוציא רימון דקיי'ל דלא טיהר מטומאתו משום דראוי למלאכתו והשתא איתרצו כולהו דבהמה טהורה בלא עינבל כדקתני במתני' קמייתא דלאו מנא הוא ובעינבל טמא כדאוקמינן בבתרייתא דעינבל משוי לה מנא ודאדם גדול אף בלא עינבל טמא דלתכשיט הוא ולא בעי עינבל והיינו דקתני בקמייתא דמקבלין טומאה ודקטנים דלקלא עביד קבולי הוא דלא קביל בלא עינבל כדקתני אין להם עינבל טהורים בשלא היה לו עינבל מעולם דלא נגמרה מלאכתן נטלו עינבלין בין לפני טומאה בין לאחר טומאה טמאים דלא נשתברו כשיעור: 


lvr: 21
pgn: 59
dfh: a
trm: ה'ג לה בת'כ וכל הכלי אשר ישב עליו
txt:
<span class='five'>ה'ג לה בת'כ וכל הכלי אשר ישב עליו. </span>רישיא דקרא וכל המשכב וגו' יכול כל כלי במשמע ואפי' אין עשוי לישיבה: 


lvr: 21
pgn: 59
dfh: a
trm: ת'ל אשר ישב
txt:
<span class='five'>ת'ל אשר ישב. </span>מדלא כתיב גבי משכב אשר שכב וגבי מושב אשר ישב וכתיב ישכב ישב משמע שישכב עליו תמיד וישב עליו תמיד במיוחד לשכיבה ולישיבה וגבי משכב נמי דריש ליה התם הכי ובכל הספרים כתיב והיושב על הכלי אשר ישב עליו וקרא אחר הוא ומפרשים אותו התלמידים מדכתיב היושב על הכלי אשר ישב עליו שתי ישיבות ריבה הכתוב ללמדך דבמיוחד לישיבה קאמר ולא היא דשתי ישיבות דקאמר טובא צריכי כדמפרש התם יושב אע'פ שלא נגע אלא ישב או נתלה ולא נגע טמא דאיצטריך למיכתב גבי זב שטימא כלי בישיבתו ואע'פ שלא נגע ואיצטריך גבי טהור נמי שנטמא גם הוא ביושבו עליו אע'פ שלא נגע ועוד בת'כ לאו אההוא קרא קתני לה: 


lvr: 21
pgn: 59
dfh: a
trm: ר' אלעזר אומר במדרסות כו'
txt:
<span class='five'>ר' אלעזר אומר במדרסות כו'. </span>בין בתחלת טומאה לענין שאמרנו דאינו מטמא מדרס למיהוי אב הטומאה בין בסוף טומאה כגון ג' על ג' שנטמאו מדרס למיהוי אב הטומאה ונחלקו טהור מן המדרס דאמרינן בו עמוד ונעשה מלאכתנו הראשונה שהיה ראוי לישיבה והרי עתה אינו ראוי לכך הלכך טהור מן המדרס ואע'ג דאית בכל חד שלש על שלש והוי כלי לקבל טומאה מיהו מתורת אב הטומאה טיהר לו: 


lvr: 21
pgn: 59
dfh: a
trm: ואין אומרים
txt:
<span class='five'>ואין אומרים. </span>לענין אב הטומאה של טומאת מת עמוד ונעשה מלאכתנו כלומר אם נטמא ונשבר ועודהו ראוי למלאכה בעלמא שאין מעין מלאכה ראשונה טמא ולא אמרי' עמוד ונעשה מלאכתנו ראשונה וכיון דלא חזי להכי יהא טהור וכ'ש דבתחלת טומאה אין אומרים עמוד ונעשה מלאכתנו ראשונה דנימא אם אינו מיוחד למת לא יקבל טומאת מת דהא כלי מעשה כתיב: 


lvr: 21
pgn: 59
dfh: a
trm: אומר כו'
txt:
<span class='five'>אומר כו'. </span>דאי לא עביד מעין מלאכה ראשונה טהור ועל כרחיך לא איתמר דר' יוחנן אלא לענין שנשבר ולטהרו כדפרישית דליכא לפרושא כי ההיא דמדרסות ולמימרא דכלי שאינו עשוי למת לא יטמא במת דהא כתיב <span class='mareimakom'>(במדבר יט) </span> והזה על האהל ועל כל הכלים: 


lvr: 21
pgn: 59
dfh: a
trm: מניחו ברגליו
txt:
<span class='five'>מניחו ברגליו. </span>הוא בעצמו אלמא הואיל ולשם סנדל עשאו אי לאו דראוי לנעילה לא הוה מטמא ליה ר' יוחנן: 


lvr: 21
pgn: 59
dfh: a
trm: איכא בינייהו דמאיס
txt:
<span class='five'>איכא בינייהו דמאיס. </span>לרב לא מטמא דאין ראוי לשתות ורב סיכה לית ליה קסבר אין מוליכין שמן למלחמה לסוך וה'ה בין רב (בין) לר' יוחנן נמי איכא בינייהו דמאיס: 


lvr: 21
pgn: 59
dfh: b
trm: כדעבד ליה ר' עקיבא לדביתהו
txt:
<span class='five'>כדעבד ליה ר' עקיבא לדביתהו. </span>במסכת נדרים <span class='mareimakom'>(דף נ.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 59
dfh: b
trm: כלילא
txt:
<span class='five'>כלילא. </span>על פדחתה היא קושרתו מאזן לאזן יש שכולו טס זהב שקורין לימ'א ויש שעושין ממשי טווי עם הזהב שקורין פריז'ש: 


lvr: 21
pgn: 59
dfh: b
trm: אניסכא
txt:
<span class='five'>אניסכא. </span>דאית ביה עיקר ומחויא ליה ומר סבר ארוקתא הוא עיקר דידיה ולא חשיב ליה ולא מחויא ליה: 


lvr: 21
pgn: 59
dfh: b
trm: כלילא שרי
txt:
<span class='five'>כלילא שרי. </span>אלמא דרב אשי עיקר דמוקי פלוגתא בדניסכא אבל בארוקתא מודה רב ואיכא לאוקמי לדידיה בארוקתא: 


lvr: 21
pgn: 59
dfh: b
trm: נח נפשיה דרבי אפס
txt:
<span class='five'>נח נפשיה דרבי אפס. </span>במסכת כתובות בהנושא <span class='mareimakom'>(קג:)</span> אמרינן דכי שכיב רבי אמר רבי חנינא בר חמא ישב בראש ולא קיבל עליו רבי חנינא שהיה רבי אפס גדול ממנו שתי שנים ויתיב רבי אפס ברישא ומתוך שהיה רבי חנינא חשוב לא נכנס לבית מדרשו והיה יושב בחוץ ומשום כבודו ישב לו לוי אצלו: 


lvr: 21
pgn: 59
dfh: b
trm: וקאתי להכא
txt:
<span class='five'>וקאתי להכא. </span>שלא היה רבי חנינא גדול הימנו לא בתורה ולא בשנים ולא ניכף ליה לוי ובא לכאן: 


lvr: 21
pgn: 59
dfh: b
trm: קמרא
txt:
<span class='five'>קמרא. </span>אבנט חשוב יש שעושין אותו טס של זהב ויש שעושין אותו רצועה משבצות זהב ואבנים קבועות בו: 


lvr: 21
pgn: 59
dfh: b
trm: מידי דהוה אטלית מוזהבת
txt:
<span class='five'>מידי דהוה אטלית מוזהבת. </span>דהוי תכשיט ושריא ולמישלף ואחויי נמי לא חיישינן שאין דרך להתיר אזורו בשוק ויפלו בגדיו: 


lvr: 21
pgn: 59
dfh: b
trm: תרי המייני קאמרת
txt:
<span class='five'>תרי המייני קאמרת. </span>הא ודאי משאוי הוא ואסור לשון תלמידי רבינו יצחק נ'ע [ובתלמידי] רבינו הלוי מצאתי מותר והראשון נראה לי משום דגבי הצלת דליקה מנינן לר' יוסי שמנה עשר כלים והתם חד חגור הוא דמנינן בכל כתבי הקדש <span class='mareimakom'>(לקמן דף קכ.)</span> ואי שני חגורות שרי לכתחילה נימני התם תרי: 


lvr: 21
pgn: 59
dfh: b
trm: מנקטא פארי
txt:
<span class='five'>מנקטא פארי. </span>מושטניצ'א והוא בגד שיש לו שנצים כעין מכנסים ומכנסת בו רצועה רחבה וקושרת סביב צוארה והבגד תלוי על לבה והוא חשוב ומצוייר בזהב וי'מ כמין חצי עגול עשוי כמין כלבוס אוחזת בו מפתחי חלוקה והפגם בולע צוארה והוא של זהב לוי'ה: 


lvr: 21
pgn: 59
dfh: b
trm: נזמי האף
txt:
<span class='five'>נזמי האף. </span>אבל נזמי האוזן מותרין לכתחלה דטריחא לה מילתא למישלף ואחויי מפני שאזניה מכוסות בקישורין: 


lvr: 21
pgn: 59
dfh: b
trm: ולא בטבעת שאין עליה חותם
txt:
<span class='five'>ולא בטבעת שאין עליה חותם. </span>קתני מתניתין דאם יצאת פטורה דתכשיט הוא לה ומשום דילמא משלפא ומחויא הוא דמיתסר: 


lvr: 21
pgn: 59
dfh: b
trm: הא רבי נחמיה
txt:
<span class='five'>הא רבי נחמיה. </span>דאמר עיקר טבעת אדעתא דחותם הוא חייבת חטאת דחותם לאשה לאו תכשיט הוא דאין דרך לאשה לחתום ולשלוח שלוחים שאין חותם עשוי אלא לאדם גדול וממונה והא דקתני תכשיט הוא רבנן דאמרי גופה של טבעת עיקר ואדעתא דטבעת נפקא ביה וטבעת ודאי תכשיט הוא: 


lvr: 21
pgn: 59
dfh: b
trm: סמלוניו
txt:
<span class='five'>סמלוניו. </span>העול שלהם לא היה פגום כשלנו אלא חלק ונוקבים בו שני נקבים וביניהם כעובי עורף השור ותוחבין בהן שתי יתדות והם סימלונין:  בקולב


lvr: 21
pgn: 60
dfh: a
trm: בקולב
txt:
<span class='five'>בקולב. </span>הוא כמין עמוד רחב מלמטה ודק מלמעלה ומיטלטל והחנוני מעמידו לפני חלון חנותו ומסמרין תחובין בו ותולין בהן אבנטים ורצועות למכור: 


lvr: 21
pgn: 60
dfh: a
trm: בערסה
txt:
<span class='five'>בערסה. </span>אישתרייד'א בלע'ז והן מאזנים גדולות לשקול צמר ושעוה ונחשת והן של עץ: 


lvr: 21
pgn: 60
dfh: a
trm: המעמיד
txt:
<span class='five'>המעמיד. </span>גוף הטבעת מעמיד החותם והעול מעמיד את סמלוניו והקולב את מסמרותיו והסולם את שליבותיו שהרי בהם קבועים והערסה הוא עץ ארוך שהקנה שקורין ייש'א והלשון תחוב בו והשלשלות קבועות בקנה וכולן העץ ארוך מעמידן שהוא פליי'ל ששתי כפות המאזנים תלויות בב' ראשין: 


lvr: 21
pgn: 60
dfh: a
trm: רבא אמר
txt:
<span class='five'>רבא אמר. </span>ברייתא דקתני וטבעת הוי תכשיט בין שיש עליה חותם בין שאין עליה חותם לאו ארישא דאיירי בתכשיטי נשים קיימי תרוייהו אלא חד תכשיט דאיש וחד תכשיט דאשה ולצדדין קתני: 


lvr: 21
pgn: 60
dfh: a
trm: טומאה אשבת קרמית
txt:
<span class='five'>טומאה אשבת קרמית. </span>הא דקתני וטבעת בין שיש עליה כו' לאו ארישא קאי דקרי ליה תכשיט נשים אלא הכי קאמר וטבעת שאמרו שנטמאת בין שיש עליה חותם דלאו תכשיט הוא מיהו כלי מעשה הוא בין שאין עליה חותם דהוי תכשיט וכי קתני רישא תכשיטי נשים אשאין עליה חותם: 


lvr: 21
pgn: 60
dfh: a
trm: אוגרת בה שערה
txt:
<span class='five'>אוגרת בה שערה. </span>היוצא חוץ לקישוריה כורכתו סביב המחט ותוחבת המחט בשבכה מתחתיה שלא יראה שערה: 


lvr: 21
pgn: 60
dfh: a
trm: ותיהוי כבירית
txt:
<span class='five'>ותיהוי כבירית. </span>דתנא מתניתין <span class='mareimakom'>(לקמן דף סג.)</span> בירית טהורה מלטמא ויוצאין בה והיא כמין אצעדה שעושה לשוקיה מעל בתי שוקיה להדקן שלא יפלו על רגלה: 


lvr: 21
pgn: 60
dfh: a
trm: טהורה
txt:
<span class='five'>טהורה. </span>דלאו תכשיט היא אלא תשמיש לבתי שוקיה והוי כטבעת הכלים דאמרן טהורות בפרקין דלעיל ויוצאין בה שצריך לה עם בתי שוקיה ולא הוי משאוי ויוצאין דכיון דלצניעותא היא לא שלפא ומחוי והאי מחט נמי לצניעות דשער באשה ערוה ולא מחויא ואמאי לא תצא לכתחילה: 


lvr: 21
pgn: 60
dfh: a
trm: ובשבת
txt:
<span class='five'>ובשבת. </span>תוחבת העוקץ בשבכה והטס שבראשה השני מונח על פדחתה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 60
dfh: a
trm: סנדל המסומר
txt:
<span class='five'>סנדל המסומר. </span>של עץ הוא ותוחבין מסמרות למעלה לחזק התחתון עם העליון (העץ עם העור שלמעלה הימנו ויש לו שתי פיות ותוחב רגלו בו) ובגמרא מפרש מאי טעמא גזרו ביה: 


lvr: 21
pgn: 60
dfh: a
trm: בזמן שאין ברגלו מכה
txt:
<span class='five'>בזמן שאין ברגלו מכה. </span>בש'ס ירושלמי מפרש דלא ליחשדיה דטעין ליה לחבריה תותי כנפיה ולשון רבותי דילמא מחייכי עליה ושקיל דשליף ליה וממטי ליה בידי' בשכחת שבת ומיהו בזמן שיש ברגלו מכה שרי ובגמרא בעי בהי מינייהו יהיב ליה: 


lvr: 21
pgn: 60
dfh: a
trm: ולא בתפילין
txt:
<span class='five'>ולא בתפילין. </span>כדמפרש טעמא בגמרא <span class='mareimakom'>(לקמן דף סא.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 60
dfh: a
trm: אינו חייב חטאת
txt:
<span class='five'>אינו חייב חטאת. </span>דכולהו מין מלבושין נינהו בחול למלחמה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 60
dfh: a
trm: נהפך סנדלו
txt:
<span class='five'>נהפך סנדלו. </span>שיש לו שתי פיות ויכול לנועלו מב' צדדין אבל ניכר מי הוא לפנים ומי הוא לאחור וכשנועלו זה הפוך נראה הנכנס כאילו הוא יוצא וניכר מקומו בקרקע: 


lvr: 21
pgn: 60
dfh: a
trm: והרגו זה את זה
txt:
<span class='five'>והרגו זה את זה. </span>בדחיקתן שהיו סנדליהן מסומרין כעין אותם שעושין לרגלי הסוסים ראשיהן עבים: 


lvr: 21
pgn: 60
dfh: b
trm: משלחין כלים ביו'ט בין תפורין בין שאינן תפורין אבל לא סנדל המסומר
txt:
<span class='five'>משלחין כלים ביו'ט בין תפורין בין שאינן תפורין אבל לא סנדל המסומר. </span>אלמא לאו בר מנעלי' ביו'ט הוא דהא קתני התם כל שנאותין בו ביו'ט משלחין אותו: 


lvr: 21
pgn: 60
dfh: b
trm: איכא כינופיא
txt:
<span class='five'>איכא כינופיא. </span>שאין עושין מלאכה ונקבצין לבתי כנסיות ולבתי מדרשות כי ההיא מעשה דהוה כינופיא: 


lvr: 21
pgn: 60
dfh: b
trm: ואפילו לרבי חנינא בן עקיבא
txt:
<span class='five'>ואפילו לרבי חנינא בן עקיבא. </span>בפרק חומר בקדש גבי נושא מי חטאת ואפר חטאת בירדן ובספינה שנמצא כזית מן המת תחוב בקרקעית' של ספינה  ונטמאו וקאמרי רבנן דגזרו שלא יעביר אדם מי חטאת בספינה ולא על הגשר ולא ישיטם על פני המים אחד ירדן ואחד שאר נהרות ופליג ר' חנינא ואמר לא אסרו אלא בירדן ובספינה ולא גשר ושאר נהרות דגזירה שגזרו מחמת מאורע אין להם לגזור אלא מעין המאורע: 


lvr: 21
pgn: 60
dfh: b
trm: אלא לחזק
txt:
<span class='five'>אלא לחזק. </span>שמסמרותיו נעשו לחזק העקב שקורין שול'א עם הפנתא שקורין אינפייל'א אבל לנוי מותר דלא גזרו אלא מעין המאורע והנהו לחזק היו כסתם מסמרים דסנדל: 


lvr: 21
pgn: 60
dfh: b
trm: שתים מכאן
txt:
<span class='five'>שתים מכאן. </span>לצד חיצון אחד בראשו לצד האצבעות ואחד לצד עקיבו ושתים מכאן לצד פנימי לעבר בין הרגלים: 


lvr: 21
pgn: 60
dfh: b
trm: סנדל הנוטה
txt:
<span class='five'>סנדל הנוטה. </span>שתחתון שלו אינו שוה שעב מצד זה ודק מצד זה וכשדורס נוטה לצד הדק וצריך להגביהו שיהא שוה לצד שכנגדו: 


lvr: 21
pgn: 60
dfh: b
trm: עשאו
txt:
<span class='five'>עשאו. </span>למסמר כמין כלבוס בלע'ז טינפיילו'ן שני ראשין חדין וכפופין ונועץ שני ראשים בעץ כדאמרי' בסוטה <span class='mareimakom'>(יט:)</span> כלבוס של ברזל מטילין לה לתוך פיה: 


lvr: 21
pgn: 60
dfh: b
trm: שנעקרו
txt:
<span class='five'>שנעקרו. </span>לגמרי שאין ניכר שהיה בו יותר ד' או ה' [אין] טפי לא לוי'ה ולשון חבירו איפכא: 


lvr: 21
pgn: 60
dfh: b
trm: לרבי יוחנן נמי
txt:
<span class='five'>לרבי יוחנן נמי. </span>דקפרכת לעיל מינה ואמרת דאמר כמאן איכא נמי לתרוצי לעולם כרבי נתן ונוטה שאני דהתם מתיר עד שבע אבל אין נוטה ה' ותו לא: 


lvr: 21
pgn: 60
dfh: b
trm: בבלאי שרי איסורי
txt:
<span class='five'>בבלאי שרי איסורי. </span>דר' חייא מבבל הוה כדאמרינן בסוכה עלו ר' חייא ובניו ויסדוה: 


lvr: 21
pgn: 61
dfh: a
trm: הא יש ברגלו מכה
txt:
<span class='five'>הא יש ברגלו מכה. </span>איכא למידק דנפיק ביחיד והשתא בעי תלמודא בהי מרגליו נפיק: 


lvr: 21
pgn: 61
dfh: a
trm: סנדל לשם צער עביד
txt:
<span class='five'>סנדל לשם צער עביד. </span>שלא ינגף ביתדות הדרכים ויצטער הילכך כשרואין אותו צולע ויודעין שיש ברגליו מכה אין חושדין אותו שטוען את השני בידו אלא מכירין בו לפי מעשיו שפרסותיו קשות ואינו מצטער ביתדות הדרכים ולא נועלו אלא משום מכה ודיו בזה לבדו וללשון רבותי אי נמי מחכו עלה דלא חזו למכה לא שליף לה דמצטער ביתדות הדרכים מחמת המכה: 


lvr: 21
pgn: 61
dfh: a
trm: לשום תענוג עביד
txt:
<span class='five'>לשום תענוג עביד. </span>אדם איסטניס ורך ומכירין מתוך מעשיו שנעל נעלו אחת שהוא איסטניס וזו מכתה מוכחת עלה ומבינין שהמכה מונעתו מלנעול ולא חשדי ליה ולענין אחוכי נמי לא מחייכי עליה: 


lvr: 21
pgn: 61
dfh: a
trm: עשיתו מכה
txt:
<span class='five'>עשיתו מכה. </span>ורבי יוחנן סבירא ליה דהנועל סנדלים נועל של שמאל תחילה ואח'כ של ימין וקס'ד דהכי קאמר ליה א'כ שאנעול זה שוב לא אנעול של שמאל אחריו והנני יוצא ביחיד ועשית את זו של ימין כאילו היתה בה מכה אלמא קסבר באותה שיש בה מכה נועל: 


lvr: 21
pgn: 61
dfh: a
trm: ודילמא כר' חייא סבירא ליה
txt:
<span class='five'>ודילמא כר' חייא סבירא ליה. </span>דאמר באותה שאין בה מכה נועל והכי קאמר ליה א'כ הריני יוצא ביחיד בזו של ימין ועשית את רגלי של שמאל כאילו יש בה מכה דאצא ביחיד באותה שאין בה מכה: 


lvr: 21
pgn: 61
dfh: a
trm: ואזדא ר' יוחנן
txt:
<span class='five'>ואזדא ר' יוחנן. </span>דאמר עשית מכה דשמעינן מינה דאי הוה נעיל דימין ברישא תו לא הוה נעיל דשמאל בתריה לטעמיה דאמר דשמאל חשיבא: 


lvr: 21
pgn: 61
dfh: a
trm: תפילין בשמאל
txt:
<span class='five'>תפילין בשמאל. </span>כדילפינן במנחות <span class='mareimakom'>(דף לז.)</span> מעל ידכה מלא יד כהה דהיינו שמאל שהיא כהה לענין תשמיש: 


lvr: 21
pgn: 61
dfh: a
trm: וסיים דשמאליה וקטר
txt:
<span class='five'>וסיים דשמאליה וקטר. </span>נמצא נעילת ימין קודמת לשמאל כי מתניתא וקשירת שמאל לשל ימין כר' יוחנן: 


lvr: 21
pgn: 61
dfh: a
trm: לא תימא כו'
txt:
<span class='five'>לא תימא כו'. </span>בפרק בתרא דעירובין <span class='mareimakom'>(ד' צה:)</span> מייתינן פלוגתייהו בגמרא: 


lvr: 21
pgn: 61
dfh: a
trm: דמומחה גברא ומומחה קמיע
txt:
<span class='five'>דמומחה גברא ומומחה קמיע. </span>שעשה אדם זה קמיע זו לג' אנשים דנעשה אדם זה מומחה שריפא ג' אנשים והקמיע מומחה שריפא כתב זה ג' אנשים א'נ שכתב אדם זה ג' מיני קמיעים של ג' מיני חלאים לג' אנשים היינו איתמחי גברא בכל קמיעים שיעשה לעולם ומומחה קמיעה שנעשית [קמיע זו] לג' אנשים מחולי זה בין שכתבה רופא זה בין שכתבה רופא אחר נעשה הקמיע מומחה: 


lvr: 21
pgn: 61
dfh: a
trm: אלא כיון דאיתמחי גברא
txt:
<span class='five'>אלא כיון דאיתמחי גברא. </span>בג' מיני קמיעות לג' בני אדם אע'ג דלא איתמחי קמיע שלא ריפא קמיע זה אדם מעולם: 


lvr: 21
pgn: 61
dfh: a
trm: ולא קתני בזמן שאינו מומחה
txt:
<span class='five'>ולא קתני בזמן שאינו מומחה. </span>דליהוו משמע דקפיד אמומחה קמיע עצמו קמיע אינו אלא לשון קשר ודעיקרין של שרשי סממנין נמי קרויין קמיע: 


lvr: 21
pgn: 61
dfh: b
trm: מפני מראית העין
txt:
<span class='five'>מפני מראית העין. </span>דלא מיחזי כמאן דבעי ליה לרפואה אלא לתכשיט ולאו תכשיט הוא אלא מחמת דאגת חולי: 


lvr: 21
pgn: 61
dfh: b
trm: והתניא כל שריפא ג' בני אדם
txt:
<span class='five'>והתניא כל שריפא ג' בני אדם. </span>ולעיל קתני כל שריפא ושנה ושילש ואפילו אדם אחד: 


lvr: 21
pgn: 61
dfh: b
trm: הא לאמחויי גברא כו'
txt:
<span class='five'>הא לאמחויי גברא כו'. </span>הא דקתני ג' בני אדם משום דסתם ג' בני אדם שלשה מיני חלאים ואיירי בג' מיני קמיעין שאינן דומין זה לזה ולאמחויי גברא שנעשה מומחה בכל קמיעים שיעשה לעולם כדאמרינן בב'ק <span class='mareimakom'>(דף לז.)</span> נגח שור וחמור וגמל נעשה מועד לכל אבל הקמיע אינו מומחה אם יכתוב רופא אחר אחד מהן: 


lvr: 21
pgn: 61
dfh: b
trm: והא
txt:
<span class='five'>והא. </span>דקתני כל שריפא ושנה ושילש מיירי בחולי אחד וכתבו זה הלחש וריפא ג' פעמים או לאדם אחד או לשלשה ולאיתמחויי קמיעא מיירי דנעשה הקמיע לבדו מומחה על יד אדם זה או אם כתבום שלשה רופאים נעשה קמיע של לחש זה מומחה מיד כל אדם: 


lvr: 21
pgn: 61
dfh: b
trm: ואתמחי קמיע
txt:
<span class='five'>ואתמחי קמיע. </span>שלשה קמיעין הללו נעשים מומחים מיד כל אדם שהרי ריפא כל אחד ג'פ ואין לומר מזל הרופא גורם דאין הדבר תלוי במזל הרופא אלא בחכמתו ואין לומר נמי החולה גרם שמתרפא על ידי קמיעין שהרי בשלשה אנשים הוחזק: 


lvr: 21
pgn: 61
dfh: b
trm: מזליה דהאי גברא
txt:
<span class='five'>מזליה דהאי גברא. </span>מלאכו של חולי זה דמקבל קמיעא וא'ת ממתני' דלעיל שמעינן לה דתני כל שריפא ושנה ושילש דמשמע לאדם אחד ואוקימנא דאיתמחי קמיעא ולא אמרינן מזליה הוא לא דמי התם חד קמיעא הוא וליכא למיתלייה במזלא דגברא אלא בקמיע הני ודאי בגברא תלוי או ברופא או במתרפא הלכך מיבעיא לן במאי ניתליה: 


lvr: 21
pgn: 61
dfh: b
trm: אף על גב דנקיט ליה בידיה
txt:
<span class='five'>אף על גב דנקיט ליה בידיה. </span>תכשיטו הוא הלכך אי נמי מייתי ליה ד' אמות בידים לא מחייב:  שלא


lvr: 21
pgn: 62
dfh: a
trm: חולץ תפילין
txt:
<span class='five'>חולץ תפילין. </span>ואע'ג דמכוסה עור שהארבע אגרות שהפרשיות כתובות בהן תחובות בדפוסין של עור: 


lvr: 21
pgn: 62
dfh: a
trm: התם משום שי'ן
txt:
<span class='five'>התם משום שי'ן. </span>שעשויה מעור החיצון עצמו קומט בו ג' קמטין כעין שי'ן משדי והדלי'ת והיו'ד עשויין בקשר שקושר הרצועה אחת לצפון ואחת למזרח כמין ד' ורצועה קטנה מאד תלויה בה ואין בה אלא כפיפה כמין יו'ד וכופאה בעוד העור לח והיא כפופה לעולם: 


lvr: 21
pgn: 62
dfh: a
trm: אמר עולא וחילופיהן באיש
txt:
<span class='five'>אמר עולא וחילופיהן באיש. </span>אטבעת קאי דטבעת שיש עליו חותם אם יצא פטור ואם אין עליו חותם ויצא חייב חטאת: 


lvr: 21
pgn: 62
dfh: a
trm: אלא כל אדם
txt:
<span class='five'>אלא כל אדם. </span>אלמא אע'ג דלא רגילי ביה מגו דלגבי האי תכשיט לגבי האי נמי תכשיט הוא: 


lvr: 21
pgn: 62
dfh: a
trm: זוג זוג
txt:
<span class='five'>זוג זוג. </span>כדרך שהוא לובש בחול אחד בראש ואחד בזרוע וחולצן וחוזר ומניח זוג אחר ומכניסן וכן כולן: 


lvr: 21
pgn: 62
dfh: a
trm: לילה זמן תפילין הוא וכן שבת
txt:
<span class='five'>לילה זמן תפילין הוא וכן שבת. </span>הלכך לעולם זמנם הוא ואין להם זמן קבוע שתהא מצותן מצות עשה שהזמן גרמא להפטר נשים מהן הלכך נקט לילה ושבת משום דפלוגתא בתרווייהו ואי הוי סבירא ליה לרבי מאיר בחד מינייהו דלאו זמן תפילין הוא נמצא זמן קבוע לתפילין והוו להו נשים פטורות: 


lvr: 21
pgn: 62
dfh: a
trm: והא הוצאה כלאחר יד הוא
txt:
<span class='five'>והא הוצאה כלאחר יד הוא. </span>אמתני' קאי והוצאת טבעת שמוציאתה דרך מלבוש באצבע וזה שאינו תכשיט לה אמאי חייבת חטאת הרי לא הוציאה כדרך כל המוציאין שכל המוציא דבר שאינו תכשיט לו מוציאין אותו בידים ולא דרך מלבוש: 


lvr: 21
pgn: 62
dfh: a
trm: גזברית
txt:
<span class='five'>גזברית. </span>ששולחת חותמות תמיד לממונין תחתיה לאמר תנו כך וכך מעות לפלוני והרי חותמה בידה הלכך רגילה היא להניחה באצבעה ומיהו תכשיט לא הוי לדידה דאין דרך נשים בכך ומיהו דרך הוצאתה של זו בכך: 


lvr: 21
pgn: 62
dfh: a
trm: איש מאי איכא למימר
txt:
<span class='five'>איש מאי איכא למימר. </span>דקאמר עולא וחילופיהם באיש דמחייב אטבעת שאין עליה חותם והא הוצאה כלאחר יד הוא שאין דרכו להוציא בזו דרך מלבוש: 


lvr: 21
pgn: 62
dfh: a
trm: לקופסא
txt:
<span class='five'>לקופסא. </span>אישקריינ'ה בלע'ז כדי להצניעה שם וי'מ שהקופסא חתומה בו וכשפותחה חוזרה וחותמת בה ולא נהירא דאם כן מנחתה באצבעה עד שמחזירתה לבעלה מיבעי ליה: 


lvr: 21
pgn: 62
dfh: a
trm: חומרתא דפילון
txt:
<span class='five'>חומרתא דפילון. </span>קשר שקשור בו סם ששמו פילון וריחו ערב ובלע'ז בלסמ'ו ואשה שריחה רע טוענתו עליה: 


lvr: 21
pgn: 62
dfh: a
trm: ורבנן סברי תכשיט הוא
txt:
<span class='five'>ורבנן סברי תכשיט הוא. </span>הלכך אם יצאת פטורה ומיהו לכתחלה לא תצא דילמא שלפא ומחויא: 


lvr: 21
pgn: 62
dfh: a
trm: כי קאי אר' מאיר
txt:
<span class='five'>כי קאי אר' מאיר. </span>בההיא מתנית' לא איירו רבנן אלא ר'מ לחודיה וגבי חיוב דר'מ שייך למיתני רבי אליעזר פוטר ואע'פ שהוא מתיר לכתחלה: 


lvr: 21
pgn: 62
dfh: a
trm: הא כי קאי ארבנן
txt:
<span class='five'>הא כי קאי ארבנן. </span>במתנית' דלעיל דאיירו רבנן בה ואמרו פטור פריש ר' אליעזר בהדיא למילתיה לאיפלוגי עלייהו ואמר יוצאה לכתחלה:   ומאי


lvr: 21
pgn: 62
dfh: b
trm: ומאי רבי מאיר
txt:
<span class='five'>ומאי רבי מאיר. </span>היכא אשכחן דאיירי בה רבי מאיר בלא רבנן ופליג רבי אליעזר עליה: 


lvr: 21
pgn: 62
dfh: b
trm: כשיש בה בושם
txt:
<span class='five'>כשיש בה בושם. </span>פלייטון יש בההוא חומרתא העשויה כקמיע דכיון דיש בה בושם תכשיט היא לזו שריחה רע ולמשלף ואיתויי נמי לא חייש כדאמרן דגנות הוא לה: 


lvr: 21
pgn: 62
dfh: b
trm: זאת אומרת
txt:
<span class='five'>זאת אומרת. </span>הא דקתני אין בה בושם חייבת אלמא דקסבר רבי אליעזר המוציא אוכלין בשבת בכלי פחות מכשיעור דלא מיחייב על הוצאת אוכלין פחות מגרוגרת כדלקמן <span class='mareimakom'>(דף עו:)</span> חייב מיהא על הכלי ולא אמרינן הכלי טפל להן ולא מיחייב עליה שלא נתכוין להוציא אלא משום אוכלין ופלוגתא היא על סתם משנה השנויה בפרק המצניע <span class='mareimakom'>(לקמן דף צג:)</span> דקתני פטור אף על הכלי: 


lvr: 21
pgn: 62
dfh: b
trm: דהא אין בו בושם כפחות מכשיעור דמי
txt:
<span class='five'>דהא אין בו בושם כפחות מכשיעור דמי. </span>שהכלי קלט את הריח ושיעור הוצאת בשמים בכל שהוא וכיון שאינו כל שהוא הוי ריחה פחות מכשיעור (הוא) וקתני חייבת ולא אמרינן נעשה כלי טפל לריח שבתוכו ואריחא לא מיחייב דפחות מכשיעור הוא: 


lvr: 21
pgn: 62
dfh: b
trm: ושאני הכא
txt:
<span class='five'>ושאני הכא. </span>ליכא למימר נעשה כלי טפל לריח שאין בו שום ממש ואפילו פחות מכשיעור לא מיקרי אבל פחות מכשיעור בדבר שיש בו ממש נעשה כלי טפל לו ופטור: 


lvr: 21
pgn: 62
dfh: b
trm: ואי אמרת
txt:
<span class='five'>ואי אמרת. </span>זה פלייטון והאי קרא בתענוג משתעי שלא היו נותנים לב לדברי הנביאים הניבאים על הפורענות ועסוקים בתענוגים: 


lvr: 21
pgn: 62
dfh: b
trm: ולטעמיך הא דכתיב
txt:
<span class='five'>ולטעמיך הא דכתיב. </span>בהאי ענינא השותים במזרקי יין ורבי אמי ורבי אסי פירשו זהו קנישקנין כלי זכוכית ארוך ולו שני פיות ויין נזרק מזה לזה: 


lvr: 21
pgn: 62
dfh: b
trm: שמזרקין
txt:
<span class='five'>שמזרקין. </span>על ידי אומנות כדאמר בהחליל <span class='mareimakom'>(סוכה דף נג.)</span> מטייל בתמני כסי: 


lvr: 21
pgn: 62
dfh: b
trm: לידי עניות
txt:
<span class='five'>לידי עניות. </span>דאמרינן בע'פ <span class='mareimakom'>(פסחים דף קיא:)</span> שרא דעניותא נביל שמיה ונביל קרי ליה ואוהב מקום מיאוס ומשתין מים לפני מטתו היינו מיאוס: 


lvr: 21
pgn: 62
dfh: b
trm: ערום
txt:
<span class='five'>ערום. </span>אורחא דמילתא נקט מתוך שהוא ערום אינו יוצא לחוץ להשתין דטורח הוא לו ללבוש ולצאת: 


lvr: 21
pgn: 62
dfh: b
trm: ותלכנה נטויות גרון. שהיו הולכות עקב בצד גודל
txt:
<span class='five'>ותלכנה נטויות גרון. שהיו הולכות עקב בצד גודל. </span>למעט בהילוכם שהיו מסתכלין בה והיא שוהה בפסיעותיה ודרך נוטין גרון לילך בנחת לפי שאינו רואה לרגליו: 


lvr: 21
pgn: 62
dfh: b
trm: הלוך וטפוף שהיו מהלכות ארוכה בצד קצרה
txt:
<span class='five'>הלוך וטפוף שהיו מהלכות ארוכה בצד קצרה. </span>שתראה צפה על ראש חברתה והוא נוי לה ונשואות היו לפיכך מספר בגנותן: 


lvr: 21
pgn: 62
dfh: b
trm: וטפוף
txt:
<span class='five'>וטפוף. </span>כמו על דאטפת אטפוך <span class='mareimakom'>(אבות פ'ב מ'ו)</span>: 


lvr: 21
pgn: 62
dfh: b
trm: תעכסנה
txt:
<span class='five'>תעכסנה. </span>כמו וכעכס אל מוסר אויל <span class='mareimakom'>(משלי ז) </span> והוא ארס של נחש וקרי ליה עכס על שם שאינו מטילו אלא על ידי כעס: 


lvr: 21
pgn: 62
dfh: b
trm: נקפים
txt:
<span class='five'>נקפים. </span>חבורות לשון המנקף רגלו וניקף סבכי היער <span class='mareimakom'>(ישעיה י) </span>: 


lvr: 21
pgn: 62
dfh: b
trm: כיבא
txt:
<span class='five'>כיבא. </span>קיוטור'א ליחה כמו שיחנא וכיבי דקדושין דפלימו <span class='mareimakom'>(דף פא:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 63
dfh: a
trm: שרגא בטיהרא
txt:
<span class='five'>שרגא בטיהרא. </span>נר בצהרים מתוך שאינו צריך אינו נאה אבל בזמן הזה שהוא עת מלחמה תכשיטין הן: 


lvr: 21
pgn: 63
dfh: a
trm: ופליגא
txt:
<span class='five'>ופליגא. </span>הא דקתני בטלין לימות המשיח פליגא דשמואל דלשמואל אין בטלין לימות המשיח: 


lvr: 21
pgn: 63
dfh: a
trm: לא יחדל
txt:
<span class='five'>לא יחדל. </span>משמע לעולם אלמא יש עניות ועשירות ש'מ נחמות שנתנבאו הנביאים ולא יהיה כנעני עוד <span class='mareimakom'>(זכריה יד) </span> לא לימות המשיח נתנבאו שהן מן העולם הזה דאם כן חדל לך אביון: 


lvr: 21
pgn: 63
dfh: a
trm: בדברי תורה כתיב
txt:
<span class='five'>בדברי תורה כתיב. </span>הוי זהיר לחזר על משנתך שתהא מזומנת לך בשעת הדין להביא ראיה כחרב על ירך גבור לנצח במלחמה והוא הודך והדרך: 


lvr: 21
pgn: 63
dfh: a
trm: והדר ליסבר
txt:
<span class='five'>והדר ליסבר. </span>טעמיה דהא קשה ליה לרב כהנא ולא הוה ידע להאי טעמא ותלמודיה הוה קים ליה מדהוה בר תמני סרי: 


lvr: 21
pgn: 63
dfh: a
trm: למשמאילין בה
txt:
<span class='five'>למשמאילין בה. </span>שאין יגעים בה כל צרכן אי נמי מיימינין בה עוסקין לשמה משמאילים שלא לשמה: 


lvr: 21
pgn: 63
dfh: a
trm: ידבר עמים תחתינו
txt:
<span class='five'>ידבר עמים תחתינו. </span>ישפיל וכל שפלות בנחת ל'א הנוחין מנהיגין זה את זה להבנתה של הלכה כמו לך נחה <span class='mareimakom'>(שמות לב) </span> ידבר תרגום של ינהג: 


lvr: 21
pgn: 63
dfh: a
trm: המדגילים
txt:
<span class='five'>המדגילים. </span>מאספין זה את זה ואומרים בא ונלמוד ונבין בין שנינו הואיל ואין לנו רב ללמדנו: 


lvr: 21
pgn: 63
dfh: a
trm: ומטיל לכיס
txt:
<span class='five'>ומטיל לכיס. </span>מעות ומלאי להשתכר בהן למחצית שכר ואיידי דאיירי רבי אבא אמר ריש לקיש נקט כל הני מילי דאגדתא דאמר להו ר' אבא משמיה: 


lvr: 21
pgn: 63
dfh: a
trm: אל תדור בשכונתו
txt:
<span class='five'>אל תדור בשכונתו. </span>שאינו יודע בדקדוקי מצות ואין חסידותו שלם וסופך ללמוד ממנו: 


lvr: 21
pgn: 63
dfh: b
trm: מרעהו
txt:
<span class='five'>מרעהו. </span>מונע חסד ואע'ג דלא כתיב מונע ממילא משמע שכל תיבה שראשה מ'ם משמשת נטילה היא כמו ויקח מידם <span class='mareimakom'>(שמות לב) </span> אבדו גוים מארצו <span class='mareimakom'>(תהלים י) </span>: 


lvr: 21
pgn: 63
dfh: b
trm: שקילי ניביה
txt:
<span class='five'>שקילי ניביה. </span>נטולות ד' שיניו שהוא נושך בהן אותן שיניים קרי ניבין כדאמרינן באלו טרפות <span class='mareimakom'>(חולין דף נט.)</span> גמל ניבי אית ליה: 


lvr: 21
pgn: 63
dfh: b
trm: עד כאן לתורה
txt:
<span class='five'>עד כאן לתורה. </span>שמח בתלמודך למוד משמחה ומטוב לב והלך בדרכי לבך להבין מה בלבך לפי ראות עיניך: 


lvr: 21
pgn: 63
dfh: b
trm: מכאן ואילך למעשים טובים
txt:
<span class='five'>מכאן ואילך למעשים טובים. </span>ודע כי על כל אלה על כל מה שלמדת סופך ליתן את הדין אם לא תקיים: 


lvr: 21
pgn: 63
dfh: b
trm: ואילו אצעדה טמאה היא
txt:
<span class='five'>ואילו אצעדה טמאה היא. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(במדבר לא) </span> במעשה מדין אצעדה וצמיד וגו' וכתיב תתחטאו אתם ושביכם: 


lvr: 21
pgn: 63
dfh: b
trm: תחת אצעדה
txt:
<span class='five'>תחת אצעדה. </span>שבזרוע עומדת בשוק להחזיק בתי שוקיה שלא יפלו ויראו שוקיה הלכך טהורה דלאו לנוי היא וכלי תשמיש נמי לא הוי אלא כלי המשמש כלי דומיא דטבעות הכלים דאמרינן בפרקין דלעיל דטהורין ויוצאין בהם דצורך לבישה היא ומישלף ואחויי נמי ליכא למיחש דלא מיגליא לשוקה: 


lvr: 21
pgn: 63
dfh: b
trm: ועשו להן שלשלת כו'
txt:
<span class='five'>ועשו להן שלשלת כו'. </span>הלכך שלשלת תשמיש אדם הוא ולאו תשמיש כלי דלא תקבל טומאה ואין יוצאין בהן דילמא שלפא לשלשלת שהיא של זהב ומחויא דכי שקלה לשלשלת לא מיגליא שוקה שהרי בירית במקומה עומדת: 


lvr: 21
pgn: 63
dfh: b
trm: יו'ד ה'א מלמעלה קדש למ'ד מלמטה
txt:
<span class='five'>יו'ד ה'א מלמעלה קדש למ'ד מלמטה. </span>כלומר השם שלם בשיטה עליונה וקדש למ'ד בשיטה תחתונה שלא להקדים שאר אותיות למעלה מן השם מאחר ששני שיטין היו ורבינו הלוי שונה קודש לה' מלמטה והיא היא: 


lvr: 21
pgn: 63
dfh: b
trm: אני ראיתיו ברומי
txt:
<span class='five'>אני ראיתיו ברומי. </span>שנכנס לאוצר המלך ליטול מה שירצה במס' מעילה <span class='mareimakom'>(דף יז:)</span> במעשה בן תלמיון: 


lvr: 21
pgn: 63
dfh: b
trm: אריג ותכשיט כל שהוא
txt:
<span class='five'>אריג ותכשיט כל שהוא. </span>חציו אריג וחציו תכשיט שאינו אריג וכולו הוי כל שהוא כלומר דבר קטן: 


lvr: 21
pgn: 63
dfh: b
trm: ההוא במדין כתיב
txt:
<span class='five'>ההוא במדין כתיב. </span>גבי טומאת מת ושרץ ממת לא יליף להחמיר דמה למת שכן טומאתו חמורה:  כלי


lvr: 21
pgn: 64
dfh: a
trm: כלי כלי
txt:
<span class='five'>כלי כלי. </span>בשרצים כתיב כל כלי אשר יעשה מלאכה וגו' ומגופיה דקרא דשרצים לא מצי יליף דאשר יעשה מלאכה לאו כלי תכשיט משמע: 


lvr: 21
pgn: 64
dfh: a
trm: שק
txt:
<span class='five'>שק. </span>הוא עשוי מנוצה של עזים שאף על פי שאינו אריג אלא קלע קטן עשה מנוצה של עזים לתלות בו בתי נפש לצואר בתו טמא שדרכו בכך ותכשיט הוא וה'ק שהוא טמא משום אריג ואע'פ שאינו אריג: 


lvr: 21
pgn: 64
dfh: a
trm: ותולה בצואר בתו
txt:
<span class='five'>ותולה בצואר בתו. </span>וקליעתה זו היא אריגתו מאחר שהוא טווי כדאמרן גבי תיכי חלילתא בריש פירקין דקרי להו אריג והא דקאמר אע'פ שאינו אריג כלומר לאו אריג ממש: 


lvr: 21
pgn: 64
dfh: a
trm: יכול שאני מרבה החבלים והמשיחות
txt:
<span class='five'>יכול שאני מרבה החבלים והמשיחות. </span>לציא'ל שעושין למדוד וקולעין מן הנוצה כמו שנתלשה ואינו טווי ולא דמי לקולע שלש נימין דלעיל דהתם טווי הוא וזו היא אריגתו: 


lvr: 21
pgn: 64
dfh: a
trm: אם היקל בטומאת שרץ שהיא קלה
txt:
<span class='five'>אם היקל בטומאת שרץ שהיא קלה. </span>כלומר אם היקל מלטמא חבלים ומשיחות היקל לך בשרץ שטומאתו קלה טומאת ערב: 


lvr: 21
pgn: 64
dfh: a
trm: השתא דאתיא גזירה שוה
txt:
<span class='five'>השתא דאתיא גזירה שוה. </span>וכי היכי דיליף מת משרץ למעוטי חבלים ומשיחות יליף נמי שרץ ממת לכל מעשה עזים לרבות קילקלי וחבק: 


lvr: 21
pgn: 64
dfh: a
trm: שהיא מרובה
txt:
<span class='five'>שהיא מרובה. </span>שכל המגעות טומאת ערב הן בין דשרץ ונבילה ושכבת זרע מגע הזב ומגע טמא מת: 


lvr: 21
pgn: 64
dfh: a
trm: מופנה
txt:
<span class='five'>מופנה. </span>צריך שתהא גזירה שוה זו מב' תיבות דבגד ועור מופנין למדרש זה שלא יהו צריכין לגופן ומאחר שמופנין ללמוד גזירה שוה ה'ל כמאן דכתיב דרשא בקרא בהדיא ואין משיבין עליה: 


lvr: 21
pgn: 64
dfh: a
trm: דאיכא למיפרך כו'
txt:
<span class='five'>דאיכא למיפרך כו'. </span>וה'ה דמצי למימר הכי אגזירה שוה קמייתא ומיהו אסקי לכולה ברייתא ברישא ופריך אהא דסליק מינה ובשינויא דמשנינן בהא מיתרצה נמי קמייתא: 


lvr: 21
pgn: 64
dfh: a
trm: הניחא למ'ד כו'
txt:
<span class='five'>הניחא למ'ד כו'. </span>פלוגתא דרבי ישמעאל ורבנן היא במסכת נדה בהמפלת <span class='mareimakom'>(דף כב:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 64
dfh: a
trm: מאי איכא למימר
txt:
<span class='five'>מאי איכא למימר. </span>הרי יש להשיב שכן מטמא בכעדשה: והנוגע בכל טמא נפש או איש אשר תצא ממנו שכבת זרע: 


lvr: 21
pgn: 64
dfh: a
trm: לקלקולכם
txt:
<span class='five'>לקלקולכם. </span>של מעשה שטים לזנות את בנות מואב שמא כך עשיתם במדין לכך אתם צריכין קרבן: 


lvr: 21
pgn: 64
dfh: b
trm: לומר לך המסתכל באצבע
txt:
<span class='five'>לומר לך המסתכל באצבע. </span>שהיא מקום טבעת כמסתכל במקום כומז שהרי כפרה זו על שנסתכלו בה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 64
dfh: b
trm: לחצר
txt:
<span class='five'>לחצר. </span>אכבול ופיאה נכרית קאי דאסרו לעיל למיפק בה לרה'ר ואיצטריך לאשמעינן דלחצר מותר וכבול דסיפא דמתני' לא איפלגו בה אמוראי דלכולי עלמא כיפה של צמר: 


lvr: 21
pgn: 64
dfh: b
trm: וחכמים אוסרין
txt:
<span class='five'>וחכמים אוסרין. </span>דכיון דמשונה משאר השינים דילמא מיחייכי עלה ושקלה לה מהתם וממטי לה בידה ובגמרא אמרינן דשל זהב נקט דווקא ל'א שן תותבת שן של אדם היתה ואהיתירא דלעיל קאי ולאו אפלוגתא דרבי ורבנן והכי קאמר בפלפל ובגלגל מלח ושן תותבת שן של זהב רבי מתיר כו': <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 64
dfh: b
trm: ובלבד שלא תצא זקנה
txt:
<span class='five'>ובלבד שלא תצא זקנה. </span>בחוטי שער של ילדה וילדה בשל זקנה דלבנות על שחורות או שחורות על לבנות מאיס ואתי למישלף: 


lvr: 21
pgn: 64
dfh: b
trm: כל שאסרו חכמים
txt:
<span class='five'>כל שאסרו חכמים. </span>בריש פרקין חוטי צמר ופשתן טוטפת ושאר השנויים במשנה שאסור ללכת בהן לרה'ר: 


lvr: 21
pgn: 64
dfh: b
trm: אסור לצאת לחצר
txt:
<span class='five'>אסור לצאת לחצר. </span>ואף על גב דשרי לטלטולינהו דתורת כלי עליהן כדאמרן הרי הן ככל הכלים הנטלים בחצר מיהו דרך מלבוש אסור דמרגלה ליה ונפקא ביה לרה'ר: 


lvr: 21
pgn: 64
dfh: b
trm: בשלמא לרב ניחא
txt:
<span class='five'>בשלמא לרב ניחא. </span>מדנקט הני ושבקינהו לאינך דמיתני בהדייהו לאיסורא ברישא דמתניתין מכלל דכולהו אף לחצר באיסורייהו קיימי: 


lvr: 21
pgn: 64
dfh: b
trm: כל שאסרו חכמים משום מראית העין
txt:
<span class='five'>כל שאסרו חכמים משום מראית העין. </span>שלא יחשדוהו באיסור כגון שריון וקסדא ומגפיים או לא יקשור גמלים זה בזה דמיחזי כאזיל לחינגא: 


lvr: 21
pgn: 64
dfh: b
trm: ולא בזוג אע'פ שהוא פקוק
txt:
<span class='five'>ולא בזוג אע'פ שהוא פקוק. </span>ואינו מוליד קול לא תצא בהמה בו וטעמא פרישנא בפ' במה בהמה <span class='mareimakom'>(לעיל דף נד:)</span> משום דמיחזי כאזיל לחינגא: 


lvr: 21
pgn: 65
dfh: a
trm: אבל לא כנגד העם
txt:
<span class='five'>אבל לא כנגד העם. </span>שלא יאמרו כבסן בשבת האי תנא סבר דמידי דמשום מראית העין מותר בחדרים: 


lvr: 21
pgn: 65
dfh: a
trm: עשתה לו בית יד
txt:
<span class='five'>עשתה לו בית יד. </span>למוך שבאותו מקום מהו למיסריה דילמא שקלה וממטא לה בידים דלא מאיס לאוחזה בבית יד שלה: 


lvr: 21
pgn: 65
dfh: a
trm: רבי יוחנן נפיק ביה לבי מדרשא
txt:
<span class='five'>רבי יוחנן נפיק ביה לבי מדרשא. </span>במוך שבאזנו שהיה זקן והיתה לו צואת האוזן מרובה: 


lvr: 21
pgn: 65
dfh: a
trm: הא דמיהדק
txt:
<span class='five'>הא דמיהדק. </span>דר' יוחנן היה תוחב באזנו יפה ומהדק ולא בעי קשירה ודרמי בר יחזקאל בדלא מיהדק ל'א מתלמידי רבינו הלוי דרבי יוחנן קשור הוה ובית מדרשו סמוך לביתו הוה ולא היתה רה'ר מפסקת: 


lvr: 21
pgn: 65
dfh: a
trm: והא תני רמי והוא שקשור כו'
txt:
<span class='five'>והא תני רמי והוא שקשור כו'. </span>וכי קשור מיהא אפילו לרה'ר מותר ואמאי קאמר לבי מדרשו ולא קאמר לרשות הרבים ומשני דר' יוחנן קשור ולא מיהדק הקשר ולשון ראשון מיושב מזה: 


lvr: 21
pgn: 65
dfh: a
trm: לא שנו
txt:
<span class='five'>לא שנו. </span>דחכמים אוסרין אלא של זהב שמשונה במראה משאר שינים ודילמא מבזו לה ושקלה לה בידה וממטיא: 


lvr: 21
pgn: 65
dfh: a
trm: אבל של כסף
txt:
<span class='five'>אבל של כסף. </span>שדומה לשאר השינים דברי הכל מותר לשון רבותי ולי נראה טעמא דשל זהב משום דחשיבא ואתי' לאחוויי לכך אסור אבל של כסף לא חשיבא ולא אתי' לאחוויי וללשון רבותי קשיא לי הא דאמר אביי רבי ור'ש בן אלעזר כו' ואי טעמא דרבנן משום דחייכי עלה הוא מאי שנא רבי דקחשיב ליה רבנן נמי לאו לאחוויי חיישי ויש לתרץ דרבנן מיסר קאסרי מכל מקום ורבי מתיר דקסבר לא חייכו עלה ולא שלפא להו ומיהו ה'ל למיחש דלמא שלפא לה משום אחוויי אלא לא שלפא משום דאי מחוי לה גנותא היא: 


lvr: 21
pgn: 65
dfh: a
trm: פוטר בכובלת
txt:
<span class='five'>פוטר בכובלת. </span>ואוקימנא דהאי פוטר מותר לכתחילה הוא ואמר טעמא מאן דרכה למיפק בכובלת אשה שריחה רע ולא שלפא ומחויא גנותה: 


lvr: 21
pgn: 65
dfh: a
trm: יוצאה בה
txt:
<span class='five'>יוצאה בה. </span>דלא חיישינן דילמא שלפא ומחוויא דמיגלי שערה ומגניא בה שהשבכה נוי הוא לשער: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 65
dfh: a
trm: הבנות קטנות
txt:
<span class='five'>הבנות קטנות. </span>שמנקבות אזניהם ואין עושין נזמים עד שיגדלו ונותנין חוטין או קסמים באזניהם שלא יסתמו אזניהם לוי'ה: 


lvr: 21
pgn: 65
dfh: a
trm: ואפילו
txt:
<span class='five'>ואפילו. </span>רבותא קאמר דאע'ג דלאו תכשיט נוי הוא אורחא בהכי ולא משאוי הוא ויש מפרשין חוטין שקולעת בהן שערה דאסרינן לגדולה בריש פרקין התם משום דשכיחא בהו טבילה אבל קטנות דלא שכיחא בהו טבילה שרי ולשון ראשון הגון מזה חדא דקטנות נמי צריכות טבילה לטומאת מגע משום טהרות ואף נדות נמי שכיחות בהו כדתניא <span class='mareimakom'>(נדה דף לב.)</span> מעשה שהיה והטבילוה קודם לאמה ועוד מדקתני אפי' בקיסמין איכא למישמע דחוטין נמי אאזנים קיימי דאי חוטי הראש לא שייך למיתני אפי' בקסמין: 


lvr: 21
pgn: 65
dfh: a
trm: יוצאות רעולות
txt:
<span class='five'>יוצאות רעולות. </span>דרך ערביות להיות מעוטפות ראשן ופניהם חוץ מן העינים וקרי לה בלשון ערבי רעולות היינו הרעלות דכתיב גבי תכשיטי נשים בספר ישעיה <span class='mareimakom'>(ג)</span>: 


lvr: 21
pgn: 65
dfh: a
trm: פרופות
txt:
<span class='five'>פרופות. </span>שמעטפות בטלית ותולה הרצועה בשפתה האחת כנגד צוארה ובשפתה השנית כורכת אבן או אגוז וקושרת הרצועה בכרך ואין הטלית נופל מעליה: 


lvr: 21
pgn: 65
dfh: a
trm: ובלבד שלא תפרוף לכתחלה בשבת
txt:
<span class='five'>ובלבד שלא תפרוף לכתחלה בשבת. </span>ובגמ' פריך והאמרת רישא פורפת: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 65
dfh: a
trm: שוכתא
txt:
<span class='five'>שוכתא. </span>ליחלוחית היוצא מן הכסף ובלע'ז רוי'ל ויפה למכה שוכתא כמו דשתך טפי דאלו מציאות <span class='mareimakom'>(ב'מ דף כו.)</span> ומשתכין כנחשת דתענית <span class='mareimakom'>(דף ח.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 65
dfh: a
trm: ליעבד טסא
txt:
<span class='five'>ליעבד טסא. </span>דכספא טיבעא למה לי אלא משום צורתא דטיבעא מעליא למכה ולאו שוכתא: 


lvr: 21
pgn: 65
dfh: a
trm: מקואות ביומי ניסן
txt:
<span class='five'>מקואות ביומי ניסן. </span>של מים מכונסין או סמוך לנהר וממשיך לתוכן מי הנהר וטובלות שם: 


lvr: 21
pgn: 65
dfh: a
trm: ומפצי ביומי תשרי
txt:
<span class='five'>ומפצי ביומי תשרי. </span>שטובלות בפרת ומפני הטיט שלא יהא חציצה נותנות המפץ תחת רגליהן: 


lvr: 21
pgn: 65
dfh: b
trm: פסולות לכהונה
txt:
<span class='five'>פסולות לכהונה. </span>לכהן גדול דלא הויא בתולה שלימה דאע'ג דכהן גדול ביומיה לא הוה הואיל ודרך זנות חשיב ליה לאו אורח ארעא: 


lvr: 21
pgn: 65
dfh: b
trm: סהדא רבה פרת
txt:
<span class='five'>סהדא רבה פרת. </span>פרת מעיד בדבר שהוא יורד מארץ ישראל לבבל וגדל ממי הגשמים ויודעין בני בבל שירדו גשמים בהרי ארץ ישראל ושמחים על אחיהם ואבוה דשמואל נמי כרב סבירא ליה דאמר פרת גדל ומימיו מתברכין ע'י גשמים: 


lvr: 21
pgn: 65
dfh: b
trm: וסבר שמא ירבו נוטפים
txt:
<span class='five'>וסבר שמא ירבו נוטפים. </span>היינו גשמים על הזוחלין הנובעין ותנן במסכת מקואות <span class='mareimakom'>(פ'ה מ'ה)</span> הזוחלין כמעיין והנוטפין כמקוה ושנינו בת'כ אך מעין ובור מקוה מים יכול מילא על כתפו ועשה מקוה בתחילה יהא טהור ת'ל מעיין מה מעיין בידי שמים אף מקוה בידי שמים אי מה מעיין מטהר בזוחלין אף מקוה מטהר בזוחלין תלמוד לומר אך מעיין המעיין מטהר בזוחלין ומקוה מטהר באשבורן ומהו אשבורן דקוו וקיימי לאפוקי שאם הטביל בו כלים דרך זחילתו כשהן נמשכין ויורדים למקוה לא עלתה להם טבילה דבור ומקוה כתיב דקוו וקיימי אבל נובעין מטהרין כמו שהן זוחלין ומושכין מגבוה לנמוך כדרך כל הנהרות הלכך ביומי ניסן שהנהרות גדילים ממי הגשמים של ימי החורף ומהפשרת השלגים חייש שמא ירבו הנוטפין על הזוחלין שניתוספו בנהר מן הגשמים על הזוחלים החיים ובטלו הזוחלין החיים בנוטפים ואין תורת מעיין עליהן לטהר בזוחלין אלא באשבורן ועביד להו מקוואות דקוו וקיימי ואני קבלתי מרבינו הלוי משום דספק זיבות נינהו וזבה טעונה מים חיים ואי אפשר להעמיד שמועתו משום דאמרינן חומר בזב מבזבה שהזב טעון מים חיים וזבה אינה טעונה מים חיים וחזרתי ובדקתי לפרשה וכן נראה בעיני כמו שפירשתי ורובא דעלמא מפרשים נוטפין כשאובין ולאו מילתא היא דתנן הנוטפין כמקוה: דהוו להו שאובין ל'ג: 


lvr: 21
pgn: 65
dfh: b
trm: מכיפיה מיברך
txt:
<span class='five'>מכיפיה מיברך. </span>משפתו וממקורו ומסלעו סלע מתרגמינן כיפה מכיפיה מיברך ולא ממי הגשמים: 


lvr: 21
pgn: 65
dfh: b
trm: אין המים מטהרין בזוחלין
txt:
<span class='five'>אין המים מטהרין בזוחלין. </span>אין מטהרין אדם וכלים הטובלין בהן דרך זחילה וצריך להמשיכן למקוה ולטבול במקוה: 


lvr: 21
pgn: 65
dfh: b
trm: אלא פרת ביומי תשרי
txt:
<span class='five'>אלא פרת ביומי תשרי. </span>שחדלו הגשמים ורבו הזוחלין עליהם ויש תורת מעיין על נהרות המושכין אלמא סבירא ליה שגדילין ממי הגשמים ואני שמעתי בבכורות מטהרין בזוחלין שהנוטפין שבתוכן מטהרין בריבוי הזוחלין ויתבטלו הנוטפין בהן להיות זב וזבה טובלין בהן בשביל הזוחלין: 


lvr: 21
pgn: 65
dfh: b
trm: והא אמרת רישא פורפת
txt:
<span class='five'>והא אמרת רישא פורפת. </span>וההיא ודאי לכתחלה קאמר בשבת דאי מבעוד יום ולאשמועינן דיוצאה בו בשבת הא תנא רישא מדיות פרופות: 


lvr: 21
pgn: 65
dfh: b
trm: תיבעי למאן דאמר
txt:
<span class='five'>תיבעי למאן דאמר. </span>פלוגתא בכל כתבי הקדש <span class='mareimakom'>(לקמן דף קכ.)</span> לובש כל מה שיכול ללבוש דברי רבי מאיר ואפילו עשרה חלוקים זה על זה רבי יוסי אומר שמונה עשרה כלים כדרך שהוא לובש בחול: 


lvr: 21
pgn: 65
dfh: b
trm: דרך הוצאה בכך
txt:
<span class='five'>דרך הוצאה בכך. </span>כגון מוכרי כסות מוציאין אותו דרך מלבוש: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 66
dfh: a
trm: ואם יש לו בית קבול כתיתין
txt:
<span class='five'>ואם יש לו בית קבול כתיתין. </span>שנחקק בו כדי קיבול כתיתין של בגדים רכין ומוכין להניח ראש שוקו עליהן: 


lvr: 21
pgn: 66
dfh: a
trm: טמא
txt:
<span class='five'>טמא. </span>מקבל טומאת מגע אבל אם אין לו אלא בית קבול ראש שוקו ואינו מניח שם כתיתין לאו בית קבול לטומאה והוה ליה כפשוטי כלי עץ ודומיא דשק בעינן שקבול שלו עשוי לטלטל על ידו מה שנותנין לתוכו אבל שוקו אינו מיטלטל ע'ג הכלי: 


lvr: 21
pgn: 66
dfh: a
trm: סמוכות שלו
txt:
<span class='five'>סמוכות שלו. </span>סמוכות של קיטע יש קיטע בשתי רגליו מהלך על שוקיו ועל ארכובותיו ועושה סמוכות של עור לשוקיו: 


lvr: 21
pgn: 66
dfh: a
trm: ונכנסין בהן לעזרה
txt:
<span class='five'>ונכנסין בהן לעזרה. </span>דאע'ג דתנן <span class='mareimakom'>(ברכות דף נד.)</span> לא יכנס אדם להר הבית במנעלו הני לאו מנעל נינהו דלאו בראש רגלו הן: 


lvr: 21
pgn: 66
dfh: a
trm: כסא
txt:
<span class='five'>כסא. </span>יש קיטע שיבשו וכווצו גידי שוקיו ואפי' על ארכובותיו אינו יכול לילך ועושין כמין כסא נמוך ויושב עליו וכשהוא מהלך נסמך על ידיו בספסלים קטנים ועוקר גופו מן הארץ ונדחף לפניו וחוזר ונח על אחוריו והכסא קשור לו מאחריו: 


lvr: 21
pgn: 66
dfh: a
trm: סמוכות
txt:
<span class='five'>סמוכות. </span>של אותו קיטע עושה לה סמוכות של עור או של עץ לראשי שוקיו או רגליו התלויין וכשהוא נשען על ידיו ועוקר עצמו נשען גם על רגליו קצת: 


lvr: 21
pgn: 66
dfh: a
trm: ואין יוצאין בהן בשבת
txt:
<span class='five'>ואין יוצאין בהן בשבת. </span>רבותינו אומרים מפני שאינם צריכין לו כל כך ולא נהירא לי טעמא ואיכא למימר דאיידי דתלו ולא מנחי אארעא זימנין דמשתלפי: 


lvr: 21
pgn: 66
dfh: a
trm: טהורים
txt:
<span class='five'>טהורים. </span>מלקבל טומאה דאינו לא כלי תשמיש ולא תכשיט: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 66
dfh: a
trm: היכי תנן
txt:
<span class='five'>היכי תנן. </span>הקיטע יוצא ורבי יוסי אוסר או אין הקיטע יוצא ורבי יוסי מתיר: בר שירא: 


lvr: 21
pgn: 66
dfh: a
trm: או של שמאל בימין
txt:
<span class='five'>או של שמאל בימין. </span>סנדל של שמאל נעל בימין וחלצה דחליצה בימין הוא דגמר רגל רגל ממצורע: 


lvr: 21
pgn: 66
dfh: a
trm: סנדל של סיידין
txt:
<span class='five'>סנדל של סיידין. </span>מוכרי סיד וכשמתעסקין בו נועלין אותו ושל עץ הוא מפני שהסיד שורף את העור: ואמר רב הונא גרסי': 


lvr: 21
pgn: 66
dfh: a
trm: ור' יוחנן בן נורי מטהר
txt:
<span class='five'>ור' יוחנן בן נורי מטהר. </span>דלאו אורחא לעשות מקש אלא מקנים ומנעל נמי לאו אורחיה מעץ אלא מעור זה לשון רבותי ולי נראה סנדל של סיידין של קש הוא ור' יוחנן בן נורי מטהר בכלי קש דלאו עץ נינהו ור' עקיבא כעץ חשיב להו דקשין הן: 


lvr: 21
pgn: 66
dfh: a
trm: ואין טמא מדרס
txt:
<span class='five'>ואין טמא מדרס. </span>דלא מסתמיך עליה הא דנקט טומאת מת ה'ה לכל טומאת מגע אלא משום דאמר אין טמא מדרס שהוא אב הטומאה נקט נמי טומאת מת והכי קאמר נעשה אב הטומאה ע'י מת דכלי עץ שיש לו בית קבול הוא ומקבל כל טומאת מגע ואהל ועל ידי כל הטומאות הוא נעשה ראשון ועל ידי מת שהוא אבי אבות הטומאה נעשה אב הטומאה ואין נעשה אב הטומאה ע'י מדרס דקסבר לאו לסמיכה עבידי אלא לתכשיט ואומרים לו עמוד ונעשה מלאכתנו: 


lvr: 21
pgn: 66
dfh: a
trm: טהור מכלום
txt:
<span class='five'>טהור מכלום. </span>לא מדרס ולא שאר טומאה לא מטמא מדרס משום דלאו לסמיכה עביד שעל רגלו מהלך ואע'ג דמיסתמיך עליה לפרקים ושאר טומאה נמי לא דפשוטי כלי עץ הוא אלמא אע'ג דזימנין דמסתמיך עליה הואיל ועיקר עשייתה אינה לכך אינה טמאה מדרס ואין לומר משום דפשוט הוא יהא טהור ממדרס דלא הוזכרה טהרת פשוטי כלי עץ אלא לטומאת מגע ואהל דטעמא משום דאיתקש לשק הוא וגבי מת ושרצים הויא היקישא:  לתרוצי


lvr: 21
pgn: 66
dfh: b
trm: לתרוצי סוגיא
txt:
<span class='five'>לתרוצי סוגיא. </span>לתקן פסיעותיו ולזקוף קומה מפני שרגליו ושוקיו רותתות ולא לסמיכת כל גופו: 


lvr: 21
pgn: 66
dfh: b
trm: חמרא דאכפא
txt:
<span class='five'>חמרא דאכפא. </span>חמור הנישא בכתפיים הליצנים עושין אותו ונראה כמי שרוכב עליו ובמקומנו נקרא ארדפיס'א: 


lvr: 21
pgn: 66
dfh: b
trm: קישורי
txt:
<span class='five'>קישורי. </span>אשקצ'ש שמהלכין בהם במקום טיט וקשיא לי נהי דטהורין מטומאת מגע דפשוטי כלי עץ נינהו אבל מן המדרס למה טהורין: 


lvr: 21
pgn: 66
dfh: b
trm: פרמי
txt:
<span class='five'>פרמי. </span>טלמוסא הנקשרת על הפרצוף להבעית הבנים קטנים: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 66
dfh: b
trm: קשרי פואה
txt:
<span class='five'>קשרי פואה. </span>גרנצ'א קושרים בקשרים ותולין בצואר לרפואה ולא ידעתי לאיזה חולי: 


lvr: 21
pgn: 66
dfh: b
trm: מאי איריא בנים
txt:
<span class='five'>מאי איריא בנים. </span>לרב יהודה פריך אי קישורין דמתני' לרפואת חולי נינהו מאי איריא בנים: 


lvr: 21
pgn: 66
dfh: b
trm: געגועין
txt:
<span class='five'>געגועין. </span>ברמור'ט מגעגע עליו ואינו יכול ליפרד ממנו ורפואה זו לא שייכא בנקבות שאין האב מחבבן כל כך מתחילתן שיהיו מגעגעין עליו: 


lvr: 21
pgn: 66
dfh: b
trm: סחופי כסא
txt:
<span class='five'>סחופי כסא. </span>כוס שיש בו הבל כגון שעירו ממנו מים חמין וכופהו על הטיבור למי שחש במעיו ואוחז הכוס את הבשר ומושך אליו את המעיים ומושיבן במקומן: 


lvr: 21
pgn: 66
dfh: b
trm: דרב הונא מבי רב
txt:
<span class='five'>דרב הונא מבי רב. </span>שהיה בא מבי רב שהוא רבו וכן רב מבי ר' חייא ור' חייא מבי רבי: 


lvr: 21
pgn: 66
dfh: b
trm: מבסמי
txt:
<span class='five'>מבסמי. </span>שכורין שהיו משקין את התלמידים ואלו מפני שחשובין הן היו עושין להן דבר להפג את יינן: 


lvr: 21
pgn: 66
dfh: b
trm: ליחנק
txt:
<span class='five'>ליחנק. </span>מי שנפרקה חוליא של מפרקת צוארו ונופלת בגרונו תולין אותו בראשו שיהא צוארו נפשט ודומה לחניקה: 


lvr: 21
pgn: 66
dfh: b
trm: לפופי
txt:
<span class='five'>לפופי. </span>לכורכו בבגדים וקושרו בחגורה רחבה ומתיישבין פרקי אבריו שהן רכין ונשמטין בחבלי הלידה וקורין אנמלטויי'ר בלע'ז: 


lvr: 21
pgn: 66
dfh: b
trm: מתני בנים
txt:
<span class='five'>מתני בנים. </span>שתי שמועות דאיירי בקטנים היה שונה בשם רבי ( אבא) בר הונא משמיה דרב חמא בר גוריא: 


lvr: 21
pgn: 66
dfh: b
trm: כל מנייני
txt:
<span class='five'>כל מנייני. </span>כל לחישות ומפני שכופלין אותן יש ג' פעמים ויש יותר קרי להו מנייני: 


lvr: 21
pgn: 66
dfh: b
trm: כדמפרשי
txt:
<span class='five'>כדמפרשי. </span>כופלין אותו כפי מניינו ודלא מיפרשי בהם סתם כפילתן ארבעין וחד זימנין: 


lvr: 21
pgn: 66
dfh: b
trm: אבן תקומה
txt:
<span class='five'>אבן תקומה. </span>אבן שנושאות אותה נשים עוברות שלא יפילו וקורין לה קוטאנ'א בלע'ז: 


lvr: 21
pgn: 66
dfh: b
trm: ולא שהפילה
txt:
<span class='five'>ולא שהפילה. </span>ולא תאמר שלא התירו לצאת בה אלא לאשה שעלולה להפיל עוברה שהפילה כבר עובר אחר: 


lvr: 21
pgn: 66
dfh: b
trm: והוא דאיכוין ותקל
txt:
<span class='five'>והוא דאיכוין ותקל. </span>שנמצא החפץ מאליו למשקל האבן ולא שחיסרו ממנו או הוסיפו עליו לכוונו: 


lvr: 21
pgn: 66
dfh: b
trm: למלחתא
txt:
<span class='five'>למלחתא. </span>למקום שריפת המים שעושין נגרים על שפת הים להמשיך מים לבריכות רחבות העשויות לכך וכשנתמלאו סותם החריצין והשמש שורף את המים שמלוחין הן ונעשה מלח: 


lvr: 21
pgn: 66
dfh: b
trm: גושפנקי
txt:
<span class='five'>גושפנקי. </span>חותמות ולאו דוקא שיתין נקט ולאו דוקא חותמות של צורה אלא סתימות הרבה זו על זו שעוה על העופרת ושוב זפת ושוב טיט: 


lvr: 21
pgn: 66
dfh: b
trm: איניש אשכחיה ואיפסיק ביה
txt:
<span class='five'>איניש אשכחיה ואיפסיק ביה. </span>חולי כזה שזה עושה וכי אמר ליה טעונך עלי זהו חולי של חברו: 


lvr: 21
pgn: 67
dfh: a
trm: ליחרוק
txt:
<span class='five'>ליחרוק. </span>אישקרני'ר כמו דמיבלע חירקייהו דאלו טריפות <span class='mareimakom'>(חולין דף נט:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 67
dfh: a
trm: בזבזיה מסמסייה כסכסייה
txt:
<span class='five'>בזבזיה מסמסייה כסכסייה. </span>שמות המלאכים על שם שקורעים וממסמסים ומכסכסים אותו בז לשון בזעא: 


lvr: 21
pgn: 67
dfh: a
trm: לכיפה
txt:
<span class='five'>לכיפה. </span>אונפול'ש אבעבועות כך לשון רבי יצחק ברבי מנחם נ'ע ולשון רבותי לכיפה למי שכופהו שד: 


lvr: 21
pgn: 67
dfh: a
trm: בני מלכים
txt:
<span class='five'>בני מלכים. </span>הלכך לעני נמי חזיא ולא גנותא דידיה דליתחזיא כיוהרא ושליף אי נמי דמגו דחידוש הוא שליף ומחוי: 


lvr: 21
pgn: 67
dfh: a
trm: דרכי האמורי
txt:
<span class='five'>דרכי האמורי. </span>ניחוש הוא וכתיב ובחוקותיהם לא תלכו <span class='mareimakom'>(ויקרא יח) </span>: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 67
dfh: a
trm: שיש בו משום רפואה
txt:
<span class='five'>שיש בו משום רפואה. </span>שנראית רפואתו כגון שתיית כוס ותחבושת מכה ופרכינן הא אין בו כו' כגון לחש שאין ניכר שיהא מרפא יש בו משום דרכי האמורי בתמיה: 


lvr: 21
pgn: 67
dfh: a
trm: כולהו אית בהו
txt:
<span class='five'>כולהו אית בהו. </span>כל השנויות שם אל תטעה לומר באחד מהן אין בו משום דרכי האמורי אלא בכולן אתה שונה יש בו לבר מהני ב' אלו שאפרש לך: 


lvr: 21
pgn: 67
dfh: a
trm: מי שיש לו עצם וכו' </span>ולחש דנעצתה כמחט אלו ב' לבדם אין בהם: <span class='five'>חד חד נחית
txt:
<span class='five'>מי שיש לו עצם וכו' </span>ולחש דנעצתה כמחט אלו ב' לבדם אין בהם: <span class='five'>חד חד נחית. </span>לחש הוא: 


lvr: 21
pgn: 67
dfh: b
trm: יש בו משום דרכי האמורי
txt:
<span class='five'>יש בו משום דרכי האמורי. </span>וכן בכולן עד סוף פירקא גרסינן הרי זה מדרכי האמורי וה'ג בתוספ': 


lvr: 21
pgn: 67
dfh: b
trm: האומר לעורב צרח
txt:
<span class='five'>האומר לעורב צרח. </span>כשהוא קורא אומר לו כן מפני שהוא מבשר בשורות ולוחש לו לחש זה: 


lvr: 21
pgn: 67
dfh: b
trm: שקראה גברית
txt:
<span class='five'>שקראה גברית. </span>כתרנגול כמו קרא גברא <span class='mareimakom'>(יומא דף כ:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 67
dfh: b
trm: המבקעת ביצים בכותל
txt:
<span class='five'>המבקעת ביצים בכותל. </span>ואית דגרסי ביצים מקבעת לאחר שיצאו האפרוחים מחזרת הקליפות במקל וקובעתן בכותל לפניהם וזהו לנחש שלא ימותו: 


lvr: 21
pgn: 67
dfh: b
trm: המשתקת לעדשים
txt:
<span class='five'>המשתקת לעדשים. </span>כשנותנת בקדרה משתקת את כל העומדים כדי שיתבשלו ולגריסין מצווחת: 


lvr: 21
pgn: 67
dfh: b
trm: ה'ג אבל נותנין קיסם של תות
txt:
<span class='five'>ה'ג אבל נותנין קיסם של תות. </span>מוריי'ר וחזק הוא כחומץ ומועיל לבשל ואין זה לנחש: 


lvr: 21
pgn: 67
dfh: b
trm:
ה'ג אבל אסרו חכמים בשברי זכוכית.  </span>אע'פ שמשום דרכי האמורי אין בו אסרו חכמים מפני הסכנה שלא יבלע: <span class='five'>בול של מלח

txt:
<span class='five'>ה'ג אבל אסרו חכמים בשברי זכוכית.  </span>אע'פ שמשום דרכי האמורי אין בו אסרו חכמים מפני הסכנה שלא יבלע: <span class='five'>בול של מלח. </span>מלא אגרוף מלח בשביל שתאיר ותדליק שאין זה ניחוש אלא מסייע ממש שהמלח צולל את השמן וימשך אחר הפתילה: 


lvr: 21
pgn: 67
dfh: b
trm: אינו חייב אלא חטאת אחת
txt:
<span class='five'>אינו חייב אלא חטאת אחת. </span>בגמרא <span class='mareimakom'>(לקמן דף סט:)</span> יליף לה שמירה אחת לשבתות הרבה ושמירה לכל שבת ושבת ומסתברא דכי כתיב שמירה אחת לשבתות הרבה כי האי גוונא כתיב דכולא חדא שגגה היא וקרבן אשוגג קאתי: 


lvr: 21
pgn: 67
dfh: b
trm: ועשה מלאכות הרבה בשבתות הרבה
txt:
<span class='five'>ועשה מלאכות הרבה בשבתות הרבה. </span>על ידי שגגת שבת ששכח ששבת היום מדקתני סיפא היודע שהוא שבת מכלל דרישא בדאין יודע שהוא שבת ועשה מלאכות הרבה בשבתות הרבה בענין זה ולא נודע לו בינתים שחטא: 


lvr: 21
pgn: 67
dfh: b
trm: חייב על כל שבת ושבת
txt:
<span class='five'>חייב על כל שבת ושבת. </span>חטאת אחת לכל שבת ואע'פ שלא נודע לו בינתים והעלם אחד הוא אמרינן ימים שבינתים הויין ידיעה לחלק שא'א שלא שמע בינתים שאותו היום הויא שבת אלא שלא נזכר לו במלאכות שנעשו בו ושגגה קמייתא משום שבת הוא דהואי והא אתיידע ליה ביני ביני הלכך כל חדא שבת חדא שגגה היא ומיהו על הרבה מלאכות שבכל שבת לא מיחייב אלא חדא דכולה שבת חדא שגגה דהא לא שגג אמלאכות דיודע הוא שהמלאכות אסורות אלא אשבת הוא דשגג: 


lvr: 21
pgn: 67
dfh: b
trm: היודע שהוא שבת ועשה מלאכות הרבה
txt:
<span class='five'>היודע שהוא שבת ועשה מלאכות הרבה. </span>שלא ידע שהמלאכות הללו אסורות ועשאם כמה פעמים בכמה שבתות חייב על כל אב מלאכה חטאת אחת ואף על פי שחזר וכפלה בכמה שבתות כולה חדא שגגה היא דהא לא נודע לו בינתים ולענין שגגת שבת הוא דאיכא למימר ימים שבינתים הויין ידיעה לחלק אבל לענין שגגת מלאכות לא אמרו הכי דמשום הפסק ימים אין לו לדעת אלא אם כן ישב ועסק לפני חכמים בהלכות שבת ומיהו בחטאת אחת לא מיפטר על כל שבת דשגגה לאו בשבת הויא אלא במלאכות ושגגות טובא הוו לשבת אחת ובגמרא <span class='mareimakom'>(לקמן דף ע.)</span> יליף פעמים שהוא חייב על כל אחת ואחת ופעמים שאינו חייב אלא אחת על כל שבת ומסתברא דחיובא בזדון שבת ושגגת מלאכות דאיכא שגגות טובא ופטורא בשגגת שבת וזדון מלאכות דחדא שגגה היא:  אב


lvr: 21
pgn: 68
dfh: a
trm: עוד כלל אחר
txt:
<span class='five'>עוד כלל אחר. </span>לקמן בפירקין <span class='mareimakom'>(דף עה:)</span> ולא כלל בו אלא ב' דברים כל הכשר להצניע וכל שאינו כשר להצניע וכאן כלל יותר ומשום הכי קרי להו גדול: 


lvr: 21
pgn: 68
dfh: a
trm: אית ביה אבות
txt:
<span class='five'>אית ביה אבות. </span>ארבעים חסר אחת שהוצרכו למשכן ותולדות הדומות לכל אחת הויא תולדות דידיה אבות דשביעית זריעה וקצירה וזמירה ובצירה דכתיבן תולדות שאר עבודות שבשדה וכרם כדאמרינן במועד קטן בפ'ק <span class='mareimakom'>(דף ג.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 68
dfh: a
trm: אלא לאו היינו טעמא
txt:
<span class='five'>אלא לאו היינו טעמא. </span>משום אבות ותולדות אלא דבר שנאמר בו כלל ועונשו גדול מדבר אחר שנאמר בו כלל תני ביה כלל גדול: 


lvr: 21
pgn: 68
dfh: a
trm: שבת איתא
txt:
<span class='five'>שבת איתא. </span>לאיסור דידה בין בדבר שהיה תלוש מבעוד יום כגון טוחן ולש בין בדבר שמחובר משקדש היום: 


lvr: 21
pgn: 68
dfh: a
trm: ואילו שביעית
txt:
<span class='five'>ואילו שביעית. </span>בדבר שהיה מחובר משקדש שביעית איתא אבל בדבר שהיה תלוש לפני שביעית ליתא: 


lvr: 21
pgn: 68
dfh: a
trm: שביעית
txt:
<span class='five'>שביעית. </span>נמי איתיה במאכל בהמה דכתיב ולבהמתך ולחיה וגו' <span class='mareimakom'>(ויקרא כה) </span> מעשר ליתיה במאכל בהמה דמדאורייתא דגן תירוש ויצהר כתיב ורבנן תקון פירות האילן וירק דמאכל אדם כדקתני כל שהוא אוכל כו': 


lvr: 21
pgn: 68
dfh: a
trm: למעוטי ספיחי סטיס וקוצה
txt:
<span class='five'>למעוטי ספיחי סטיס וקוצה. </span>שעומדים לצבע להכי נקט ספיחים דאין דרך ללוקטן בשנה שנזרעים אלא לסוף ד' וה' שנים שהשרשין מתפשטין בארץ ומשביחין ושורש שלהן עיקר והא דנקט הני ולא נקט שאר מינים שאינן ראוין לאכילה משום דאיידי דגבי שביעית תני להו דיש להן שביעית נקט הכא דבפיאה ומעשר ליתנהו לשון רבינו הלוי. סטיס ווישד'א קוצ' וורנצ'א: 


lvr: 21
pgn: 68
dfh: a
trm: ואילו מכניסו לקיום ולקיטתו כאחד לא תנן
txt:
<span class='five'>ואילו מכניסו לקיום ולקיטתו כאחד לא תנן. </span>דכי תקון רבנן אדידהו לא פלוג בפירות האילן ובירק בין מין למין: 


lvr: 21
pgn: 68
dfh: a
trm: אבל הכיר ולבסוף שכח
txt:
<span class='five'>אבל הכיר ולבסוף שכח. </span>הוה ליה כשוכח שהיום שבת ויודע עיקר שבת וחייב על כל שבת ושבת: 


lvr: 21
pgn: 68
dfh: a
trm: לתני הכיר ולבסוף שכח
txt:
<span class='five'>לתני הכיר ולבסוף שכח. </span>דחייב ואע'ג דליכא למימר ימים שבינתים הוויין ידיעה לחלק וכ'ש הא דאיכא למימר שימים שבינתים הוויין ליה ידיעה לחלק:  אבל


lvr: 21
pgn: 68
dfh: b
trm: חייב על כל אב מלאכה
txt:
<span class='five'>חייב על כל אב מלאכה. </span>דע'כ אי הוה סבירא ליה דאינו חייב אלא אחת לכל שבת ושבת הוה ליה למיכרך ולמיתני הכי מי שידע עיקר שבת ושכחה וכן היודע עיקר שבת ועשה מלאכות הרבה בשבתות הרבה חייב על כל שבת ושבת: 


lvr: 21
pgn: 68
dfh: b
trm: ליתני היודע עיקר שבת
txt:
<span class='five'>ליתני היודע עיקר שבת. </span>דהוה שגגת שבת וזדון מלאכות הרבה חייב על כל מלאכה אע'ג דבכל שבת ליכא אלא חדא שגגה וכ'ש שגגת מלאכות וזדון שבת דאיכא שגגות הרבה: 


lvr: 21
pgn: 68
dfh: b
trm: כהכיר ולבסוף שכח דמי
txt:
<span class='five'>כהכיר ולבסוף שכח דמי. </span>ומתניתין איצטריך למינקט הכיר ולבסוף שכח דלא תימא חייב על כל שבת ושבת: 


lvr: 21
pgn: 68
dfh: b
trm: מזיד קרוי חוטא
txt:
<span class='five'>מזיד קרוי חוטא. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ה) </span> בשבועת העדות נפש כי תחטא ושמעה וגומר ולא כתיב ביה ונעלם: 


lvr: 21
pgn: 68
dfh: b
trm: הריני מוסיף על דבריך
txt:
<span class='five'>הריני מוסיף על דבריך. </span>כלומר אם כך באת לדרוש ג'ש ללמד שוגג ממזיד בא ואוסיף גם אני על דבריך עוד ובה תראה אם יעמדו דבריך: 


lvr: 21
pgn: 68
dfh: b
trm: כ'ש שהוספת
txt:
<span class='five'>כ'ש שהוספת. </span>על דברי והרי אתה מסייעני וגם בזו אני אומר שהוא חייב ולקמן מפרש במאי שגג: 


lvr: 21
pgn: 68
dfh: b
trm: בשלמא לרב ושמואל ניחא
txt:
<span class='five'>בשלמא לרב ושמואל ניחא. </span>דאינהו נמי מחייבי ואיכא לאוקמי דהוא הדין להכיר ולבסוף שכח כי מתניתין וברייתא דקתני תינוק היא גופא איצטריך לאשמעינן פלוגתא דמונבז ורבנן: 


lvr: 21
pgn: 68
dfh: b
trm: מאי טעמא דמונבז
txt:
<span class='five'>מאי טעמא דמונבז. </span>אבנין אב ודאי לא סמיך למיעבד שוגג דומיא דמזיד דהאי שוגג חילוף דמזיד וליכא לדמויינהו דהאי חייב והאי פטור: 


lvr: 21
pgn: 69
dfh: a
trm: וכי תשגו ולא תעשו את כל המצות האלה
txt:
<span class='five'>וכי תשגו ולא תעשו את כל המצות האלה. </span>וילפינן בהוריות <span class='mareimakom'>(דף ח.)</span> זו ע'ז שהיא שקולה ככל המצות וכתיב תורה אחת כל התורה במשמע: 


lvr: 21
pgn: 69
dfh: a
trm: הוקשו
txt:
<span class='five'>הוקשו. </span>קרבנות של שגגות של כל עבירות לשל ע'ז מה ע'ז קרבן שלה אינו בא אלא על עבירה גמורה שחייב על זדונו כרת דסמיך ליה והנפש אשר תעשה ביד רמה ונכרתה: 


lvr: 21
pgn: 69
dfh: a
trm: ורבנן
txt:
<span class='five'>ורבנן. </span>דבעו שגגה בעבירה עצמה שגגה במאי קאמרי שגגה בכולה מילתא בלאו וכרת או בכרת לחודיה: 


lvr: 21
pgn: 69
dfh: a
trm: כיון ששגג בכרת אע'ג שהזיד בלאו
txt:
<span class='five'>כיון ששגג בכרת אע'ג שהזיד בלאו. </span>שאז הקרבן על הכרת הוא בא כדאמרן לעושה בשגגה וסמיך ליה והנפש אשר תעשה וגו': 


lvr: 21
pgn: 69
dfh: a
trm: מנינא למה לי
txt:
<span class='five'>מנינא למה לי. </span>ליתני אבות מלאכות הזורע והחורש כו' למה לי למיתנא ארבעים חסר אחת ליתנינהו ואנן ידעינן דמ' חסר אחת איכא: 


lvr: 21
pgn: 69
dfh: a
trm: שאם עשאן כולן כו'
txt:
<span class='five'>שאם עשאן כולן כו'. </span>וסימנא בעלמא אשמעינן לידע כמה חטאות חייב על חילול שבת אחת: 


lvr: 21
pgn: 69
dfh: a
trm: היכי משכחת לה
txt:
<span class='five'>היכי משכחת לה. </span>דמיחייב ע'כ לא משכחת לה אלא בזדון שבת דיודע שהוא שבת ושגגת מלאכות דאינו יודע שהמלאכות הללו אסורות דאי בזדון מלאכות ושגגת שבת דיודע שהן אסורות בשבת אבל שכח שהיום שבת הא תנן דאינו חייב אלא אחת לכל שבת וזדון שבת לא הוי אא'כ יודע אחת מהלכותיה דאי לא ידע בחדא מינייהו אין שבת חלוק לו משאר ימים וזה ששגג בכולן אין כאן זדון שבת: 


lvr: 21
pgn: 69
dfh: a
trm: משכחת לה
txt:
<span class='five'>משכחת לה. </span>זדון שבת בלאוין ושגגת מלאכות בכריתות דיודע לה לשבת שהוזהר על הלאוין או של כולן או של אחת מהן: 


lvr: 21
pgn: 69
dfh: a
trm: ואליבא דר' עקיבא
txt:
<span class='five'>ואליבא דר' עקיבא. </span>דאמר במסכת סוטה תחומין דאורייתא נינהו דתנן בו ביום דרש רבי עקיבא ומדותם מחוץ לעיר כו': 


lvr: 21
pgn: 69
dfh: a
trm: זהו שוגג האמור בתורה
txt:
<span class='five'>זהו שוגג האמור בתורה. </span>כלומר היכא דשגג בשבת ובמלאכות אין כאן לא דין ולא דיין לקנתר ואין לך שוגג כזה: 


lvr: 21
pgn: 69
dfh: a
trm: שבועת ביטוי
txt:
<span class='five'>שבועת ביטוי. </span>שאוכל ולא אוכל שאכלתי ולא אכלתי חייב עליה קרבן וכתיב ביה ונעלם דהיינו שוגג הכל מודים בשוגג שלה דאם נשבע שלא אוכל ואכל אינו חייב אלא אם כן שכח שבועתו כשאכל דהשתא שגג בלאו שבה: 


lvr: 21
pgn: 69
dfh: a
trm: הכל מודים מאן רבי יוחנן
txt:
<span class='five'>הכל מודים מאן רבי יוחנן. </span>כלומר על כרחין אביי לאו אפלוגתא דמונבז ורבנן קאי דלישמעינן דמודה מונבז בהא (דהא) שגגת קרבן לא הויא שגגה דמהיכא תיתי והא ק'ו היא השתא בכל התורה כולה דליכא חידוש בקרבן דידהו אמר מונבז דמיחייב בשגגת קרבן הכא דחידוש הוא דאין בה כרת ומביא קרבן עליה לא כ'ש אלא לרבנן קאמר ואפלוגתא דר'י ור'ל קאי ומאן הכל מודים ר'י דאף על גב דבעלמא קאמר אף על פי שהזיד בלאו הכא בעינן שישגוג בלאו: 


lvr: 21
pgn: 69
dfh: a
trm: פשיטא
txt:
<span class='five'>פשיטא. </span>כיון דאליבא דרבנן איפליג דאמרי שגגת קרבן לאו שגגה היא אי בלאו שלה הזיד במאי שגג דע'כ לא קאמר ר'י בעלמא אלא במקום כרת דשגג בכרת: 


lvr: 21
pgn: 69
dfh: a
trm: סלקא דעתך אמינא
txt:
<span class='five'>סלקא דעתך אמינא. </span>בשבועת ביטוי נמי קאי רבי יוחנן במילתיה דאף על פי שהזיד בלאו ודקשיא לך במאי שגג שגג בקרבן דהואיל וחידוש מודו ביה רבנן:  קמ'ל


lvr: 21
pgn: 69
dfh: b
trm: קמ'ל
txt:
<span class='five'>קמ'ל. </span>אביי דמודה רבי יוחנן בה דבעינן שגגת לאו דאי הזיד בלאו תו ליכא שגגה דבהא נמי פליגי רבנן אמונבז ואמרי דאין שגגת קרבן שגגה: 


lvr: 21
pgn: 69
dfh: b
trm: איזהו שבועת ביטוי לשעבר
txt:
<span class='five'>איזהו שבועת ביטוי לשעבר. </span>בשלמא להבא כגון שלא אוכל משכחת לה כגון שנתעלמה השבועה ואכל אלא לשעבר כגון שאכלתי והוא לא אכל אין כאן שוגג דאי כסבור שאכל בשעה שנשבע אינו חייב קרבן דתניא בשבועות <span class='mareimakom'>(פ'ג דף כו.)</span> האדם בשבועה פרט לאנוס כלומר האדם בשבועה שיהא אדם בשעת שבועה שתהא דעתו עליו בשעת שבועה ופרשינן לה התם לאפוקי כי האי גוונא ומהשתא לא משכחת שגגה אלא בקרבן: 


lvr: 21
pgn: 69
dfh: b
trm: אבל איני יודע כו'
txt:
<span class='five'>אבל איני יודע כו'. </span>דאי בנתעלמה ממנו אזהרת שבועה אין לך אונס בשעת שבועה כזה: 


lvr: 21
pgn: 69
dfh: b
trm: הא מני מונבז היא
txt:
<span class='five'>הא מני מונבז היא. </span>דאמר נמי בעלמא שמה שגגה אבל לרבנן דפליגי עליה לית להו ביטוי לשעבר דסברי כר' ישמעאל דאמר בשבועות אינו חייב אלא על העתיד לבא <span class='mareimakom'>(שם דף כה.)</span> יש גורסין הא מני מונבז פשיטא השתא בכל התורה אמר מונבז שגגת קרבן שמה שגגה הכא דחידוש הוא לא כ'ש אלא לאו רבנן תיובתא דאביי תיובתא ולא נהירא לי דמאי פשיטותא הא איצטריך לאשמעינן דחלוקה שגגה זו משאר שגגות דאילו בכל התורה למונבז בין ששגג בקרבן בין ששגג בלאו וכרת שמה שגגה וכאן בלשעבר אם שגג בלאו שבה לאו שגגה היא דכתיב האדם בשבועה: 


lvr: 21
pgn: 69
dfh: b
trm: הכל מודים בתרומה
txt:
<span class='five'>הכל מודים בתרומה. </span>זר שאכל תרומה בשוגג משלם חומש על שגגתו דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא כב) </span> ואיש כי יאכל קדש בשגגה אבל מזיד אין מוסיף חומש וחייב מיתה בידי שמים דכתיב <span class='mareimakom'>(שם) </span> ומתו בו כי יחללוהו וסמיך ליה וכל זר לא יאכל קדש: 


lvr: 21
pgn: 69
dfh: b
trm: וחומש
txt:
<span class='five'>וחומש. </span>דשגגת תרומה במקום קרבן דשגגת שאר עבירות ולרבי יוחנן מיחייב חומש אשגגת מיתה: 


lvr: 21
pgn: 69
dfh: b
trm: משמר יום אחד ומונה ו'
txt:
<span class='five'>משמר יום אחד ומונה ו'. </span>וכל יום ששם אל לבו אינו משמר דשמא עשה מלאכה אבל יום המחרת משמר ולקמן מפרש דבהנך דאינו משמר לא עביד נמי מלאכה אלא כדי פרנסת היום: 


lvr: 21
pgn: 69
dfh: b
trm: בקדושתא ואבדלתא
txt:
<span class='five'>בקדושתא ואבדלתא. </span>לזכרון בעלמא שיהא לו שם יום חלוק משאר ימים ולא תשתכח שבת ממנו: 


lvr: 21
pgn: 69
dfh: b
trm: אם היה מכיר מקצת יום שיצא בו
txt:
<span class='five'>אם היה מכיר מקצת יום שיצא בו. </span>לא שזכר איזה יום בשבת היה אלא זכור שהיום יום שלישי ליציאתו או רביעי ליציאתו ומתוך כך ידע שמונה ליציאתו עושה מלאכה כל יום ח' וכן לעולם ודאי זהו יום שיצא בו וקים ליה דבשבת לא יצא שהרי בישוב לא שכח את השבת: 


lvr: 21
pgn: 69
dfh: b
trm: במעלי שבתא נמי לא נפיק
txt:
<span class='five'>במעלי שבתא נמי לא נפיק. </span>דאין דרך לצאת מפני כבוד השבת ועל כן כל יום ח' וט' ליציאתו לישתרו דליכא לספוקינהו בשבת: 


lvr: 21
pgn: 69
dfh: b
trm: מנא הני מילי
txt:
<span class='five'>מנא הני מילי. </span>שיש מחלל בשבתות הרבה וחייב אחת על כולן ויש מחללן וחייב על כל שבת: 


lvr: 21
pgn: 69
dfh: b
trm:
הכי גרסינן הא כיצד ושמרו בני ישראל את השבת שמירה אחת לשבתות הרבה ואת שבתותי תשמורו שמירה לכל שבת ושבת

txt:
<span class='five'>הכי גרסינן הא כיצד ושמרו בני ישראל את השבת שמירה אחת לשבתות הרבה ואת שבתותי תשמורו שמירה לכל שבת ושבת. </span>דקרא קמא חדא שבת הוא דחשיב משמע שאינו מקפיד אלא על האחת והכא כתיב את שבתותי אכולהו קפיד ולא מסרן אלא לחכמים להודיען מסברא האי בשכח עיקר שבת דחדא שגגה היא והאי בשוכח שהיום שבת אבל יודע עיקר שבת דאיכא למימר ימים שבינתים [הויין] ידיעה לחלק: 


lvr: 21
pgn: 69
dfh: b
trm: איפכא מסתברא
txt:
<span class='five'>איפכא מסתברא. </span>ושמרו בני ישראל את השבת משמע שמירה אחת לשבת אחת ואת שבתותי תשמורו ב' שבתות ואינו מזהיר אלא על שמירה אחת ובין רב נחמן ובין רב נחמן בר יצחק לא פליגי אלא במשמעותא מאי דיליף מר מהאי קרא יליף מר מאידך:  מאי


lvr: 21
pgn: 70
dfh: a
trm: מאי שנא רישא
txt:
<span class='five'>מאי שנא רישא. </span>דשגגת שבת וזדון מלאכות לא מיחייב אלא אחת לכל שבת וסיפא דזדון שבת ושגגת מלאכות חייב על כל מלאכה ומלאכה: 


lvr: 21
pgn: 70
dfh: a
trm: כאן מידיעת שבת הוא פורש
txt:
<span class='five'>כאן מידיעת שבת הוא פורש. </span>רישא כי אמרו ליה שבת הוא פורש מן המלאכה ומכיר שחטא ועל כך הוא מביא קרבן הלכך שגגת שבת היא ועל השבת הוא צריך להביא: 


lvr: 21
pgn: 70
dfh: a
trm: כאן מידיעת מלאכות הוא פורש
txt:
<span class='five'>כאן מידיעת מלאכות הוא פורש. </span>כי אמרי ליה שבת הוא לא פריש דהא נמי ידע וכי אמרי ליה מלאכה חשובה היא זו פריש הלכך על מנין המלאכות יביא: 


lvr: 21
pgn: 70
dfh: a
trm: כלום פריש משבת אלא משום
txt:
<span class='five'>כלום פריש משבת אלא משום. </span>דכי אודעיה שבת הוא הכיר שחטא על המלאכות וכלום פריש ממלאכה כלומר ע'י ידיעת המלאכות אלא משום שבת דכי אמרו ליה מלאכות הן הכיר שחילל שבת: 


lvr: 21
pgn: 70
dfh: a
trm: ת'ל בחריש ובקציר תשבות
txt:
<span class='five'>ת'ל בחריש ובקציר תשבות. </span>כלומר בלאו לא תבערו הוה לן למילף מהאי אם לא שיש להשיב: 


lvr: 21
pgn: 70
dfh: a
trm: ועדיין אני אומר על חריש וקציר חייב שתים
txt:
<span class='five'>ועדיין אני אומר על חריש וקציר חייב שתים. </span>אם עשאן בהעלם אחד שהרי הוציאם מן הכלל לחלקן לשתים ומשמע אזהרה לקציר לעצמה ואזהרה לחריש לעצמה: 


lvr: 21
pgn: 70
dfh: a
trm: ועל כולן אחת
txt:
<span class='five'>ועל כולן אחת. </span>דבחדא מלאכה כיילינהו וחד לאו ובדבר שהיה בכלל ויצא מן הכלל ללמד לא ללמד כו' לא דיינינן ליה דהוי ליה כלל בלא תעשה ופרט בעשה ואין דנין אותו בכלל ופרט אי נמי הוי חריש וקציר שני כתובין הבאין כאחד ואין מלמדין דהוה ליה למיכתב חד: 


lvr: 21
pgn: 70
dfh: a
trm: ת'ל לא תבערו כו'
txt:
<span class='five'>ת'ל לא תבערו כו'. </span>וחריש וקציר לדרשה אחרינא אי כר' עקיבא דדריש ליה בעלמא <span class='mareimakom'>(ר'ה דף ט.)</span> לענין תוספת שביעית אי כרבי ישמעאל לענין שבת מה חריש רשות אף קציר רשות ללמד על קציר העומר שדוחה שבת: 


lvr: 21
pgn: 70
dfh: a
trm: להקיש אליה
txt:
<span class='five'>להקיש אליה. </span>כל שאר המלאכות שנכללו עמה בכלל שזו מדה בתורה כל דבר שהיה בכלל ויצא מן הכלל ללמד לא ללמד על עצמו יצא כו': 


lvr: 21
pgn: 70
dfh: a
trm: ועשה מאחת מהנה
txt:
<span class='five'>ועשה מאחת מהנה. </span>האמור לענין חטאות הוה ליה למכתב ועשה אחת ולישתוק אייתר ליה שאר' מ'ם דמאחת וכל תיבת מהנה לדרשה ודרוש הכי פעמים שכל מעשה עבירותיו חשוב אחת ופעמים שהוא קרוי הנה לשון רבים: 


lvr: 21
pgn: 70
dfh: a
trm: וא'ר יוסי ברבי חנינא מ'ט דרבי יוסי
txt:
<span class='five'>וא'ר יוסי ברבי חנינא מ'ט דרבי יוסי. </span>כלומר מאי דריש ביה דאכתי מ' דמהנה ומ' דמאחת למאי אתא: 


lvr: 21
pgn: 70
dfh: a
trm: אחת מאחת
txt:
<span class='five'>אחת מאחת. </span>אחת הוה ליה למכתב וכתיב מאחת וכן נמי הנה ה'ל למכתב (הנה) [למדרש פעמים שהוא הנה] וכתב מהנה ודרוש אחת והנה בלא מ'ם הכי פעמים אחת שהוא הנה שבת [אחת] לבדו הוא מחלל ויש כאן חטאות הרבה דאזלי בתר מלאכות ופעמים הנה שהיא אחת מלאכות הרבה עשה ואינו חייב אלא אחת דבהנך תרי גווני איכא למשמע ועשה אחת וחייב הנה ואיכא למימר נמי הכי ועשה אחת הנה עשייתו הוי אחת אע'פ שהן הנה [וחייב א'] ומ'ם יתירה [דרוש הכי] לרבות שהכותב שם משמעון דאע'ג שנתכוון לעשות תיבה גדולה הואיל ושתי אותיות הראשונות שם במקום אחר הן חייב והיינו מאחת מקצת המלאכה ולא כולה יביא חטאת:  מהנה


lvr: 21
pgn: 70
dfh: b
trm: אחת שהיא הנה
txt:
<span class='five'>אחת שהיא הנה. </span>דאמרן פעמים שחייב על כל אחת ואחת מאי היא כגון שעשאן בזדון שבת ושגגת מלאכות דאיכא שגגות טובא והנה שהיא אחת דאמרן פעמים שחייב אחת על כולן מאי היא כגון שגגת שבת וזדון מלאכות דיודע שהמלאכות אסורות בשבת אבל שכח ששבת היום: 


lvr: 21
pgn: 70
dfh: b
trm: מהו
txt:
<span class='five'>מהו. </span>חייב אחת על כולן או על כל אחת ואחת וקמבעיא ליה הא דתני לעיל <span class='mareimakom'>(דף סט.)</span> שגג בזה ובזה זהו שוגג האמור בתורה מהו לחיובי חדא או לאחיובי אכולהו וממתני' דהשוכח עיקר שבת דאינו חייב אלא אחת לא שמעינן ליה דהשוכח עיקר שבת חדא שגגה היא וכי מיבעיא לן ביודע עיקר שבת אבל מלאכות הללו אינו יודע שאסורות ועוד נעלם ממנו שהיום שבת דאיכא למיתלי שגגה אכל מלאכה ומלאכה הואיל ויודע עיקר שבת ואיכא למתלי אהעלם שבת וחדא שגגה היא: 


lvr: 21
pgn: 70
dfh: b
trm: אי משום שבת קא פריש
txt:
<span class='five'>אי משום שבת קא פריש. </span>זה שפירש מן העבירה ובא להתכפר אי משום שבת היתה שאמרו לו שבת היום ופירש אישתכח דמשום העלם שבת היה עושה: 


lvr: 21
pgn: 70
dfh: b
trm: ה'ג ואי משום מלאכות הללו קא פריש
txt:
<span class='five'>ה'ג ואי משום מלאכות הללו קא פריש. </span>שאמרו לו מלאכה היא זו ופירש הרי העלם מלאכה בידו וזיל בתר מלאכות: 


lvr: 21
pgn: 70
dfh: b
trm: כלום פריש משבת אלא משום מלאכות
txt:
<span class='five'>כלום פריש משבת אלא משום מלאכות. </span>כשאמרו לו שבת היום הבין שהמלאכות הללו אסורות דאי לא אסורות למה הוזקקו לומר שבת היום: 


lvr: 21
pgn: 70
dfh: b
trm: עשאן לכולן
txt:
<span class='five'>עשאן לכולן. </span>היינו העלם זה וזה בידו דהא לא ידע שבת במידי כיון דכל הלכותיה נעלמות ממנו אין חילוק היום משאר ימים: 


lvr: 21
pgn: 70
dfh: b
trm: אא'א כו' היכי משכחת לה
txt:
<span class='five'>אא'א כו' היכי משכחת לה. </span>דניחייב איניש אכל חדא ע'כ בזדון שבת ושגגת מלאכות הוא דמשכחת לה והכא מאי זדון שבת איכא: 


lvr: 21
pgn: 70
dfh: b
trm: הניחא לר' יוחנן כו'
txt:
<span class='five'>הניחא לר' יוחנן כו'. </span>משכחת ליה שלא נעלמו ממנו אלא הכריתות ויודע הלאוין והיינו זדון שבת: 


lvr: 21
pgn: 70
dfh: b
trm: וחזר וקצר
txt:
<span class='five'>וחזר וקצר. </span>כגרוגרת וטחן כגרוגרת בזדון שבת ושגגת מלאכות דמיחייב תרתי ולא נודע לו בינתים שחטא: 


lvr: 21
pgn: 70
dfh: b
trm: ונודע לו
txt:
<span class='five'>ונודע לו. </span>אחרי כן על הקצירה ועל הטחינה כלומר או על זו או על זו וכ'ש על שתיהן: 


lvr: 21
pgn: 70
dfh: b
trm: ( על) שגגת שבת וזדון מלאכות
txt:
<span class='five'>( על) שגגת שבת וזדון מלאכות. </span>והפריש חטאת וחטאת זו מכפרת על שתיהן דהא חדא הוא דמיחייב עליה:  קצירה


lvr: 21
pgn: 71
dfh: a
trm: קצירה גוררת קצירה
txt:
<span class='five'>קצירה גוררת קצירה. </span>שניה בכפרתה וטחינה גוררת את הטחינה השניה ונתכפרו כולן דקיימא לן אכל שני זיתי חלב בהעלם אחד אינו חייב אלא אחת וזה שעשה שתי קצירות בהעלם אחד שלא נודע לו בין קצירה לקצירה שחטא ואע'פ שהעלמה של שניה חלוק קצת משל ראשונה סוף סוף העלם אחד הוא דלא נודע לו חטאו בינתים וידיעות [חטא] הוא דמחלקת הלכך חטאת זו שבאה על הקצירה וטחינה ראשונה אתרווייהו קיימא ונתכפרו עם הקצירה כל קצירות שעליו שנעשו בהעלם אחד ועם הטחינה נתכפרו כל הטחינות שעליו כשעשאן בהעלם אחד: 


lvr: 21
pgn: 71
dfh: a
trm: אבל נודע לו על הקצירה
txt:
<span class='five'>אבל נודע לו על הקצירה. </span>אחרונה שבזדון שבת ושגגת מלאכות והפריש עליה קרבן הואיל ובקרבן זה לא שייכא טחינה שעמה דהא אכל חדא מיחייב אי הוה מתידעי ליה תרווייהו: 


lvr: 21
pgn: 71
dfh: a
trm: קצירה גוררת קצירה
txt:
<span class='five'>קצירה גוררת קצירה. </span>כמשפט דשני זיתי חלב בהעלם אחד הן וטחינה שעם קצירה ראשונה היינו משום גרירה דאף על גב דעיקר קרבן לאו משום קצירה דבהדה אתא הואיל ואיכפר ליה בהדי קצירה בתרייתא גררה לטחינה שעמה בהדה שהרי שתיהן היו תלויות בקרבן אחד ואין כפרה לזו בלא זו: 


lvr: 21
pgn: 71
dfh: a
trm: וטחינה שכנגדה עומדת במקומה
txt:
<span class='five'>וטחינה שכנגדה עומדת במקומה. </span>דגרירה לגרירה לא אמרינן לאיכפורי טחינה אחרונה עם טחינה ראשונה משום שני זיתי חלב בהעלם אחד דהא קמייתא גופה בגרירה היא דמיכפרה: 


lvr: 21
pgn: 71
dfh: a
trm: ומי אית ליה לרבא גרירה
txt:
<span class='five'>ומי אית ליה לרבא גרירה. </span>אטחינה שעמה קפריך דמגררה עם הקצירה ואע'ג דקרבן לאו אההיא קצירה איפריש דאינך כולהו לאו גרירה איכא דקצירה וקצירה בהעלם אחד לאו גרירה היא דכל שם עבירה הנכפל כמה פעמים בהעלם אחד אין בו אלא חטאת אחת: 


lvr: 21
pgn: 71
dfh: a
trm: שלישי אין מתכפר
txt:
<span class='five'>שלישי אין מתכפר. </span>ולא אמרינן הואיל והשני מתכפר עם הראשון שבהעלמו ליגרריה לשלישי עמו בכפרתו ואע'ג דלא שייך בהדי ראשון: 


lvr: 21
pgn: 71
dfh: a
trm: בתר דשמעיה
txt:
<span class='five'>בתר דשמעיה. </span>רבא מאביי דאמר אפילו הביא קרבן על אחד מהם נתכפרו כולם דאית ליה גרירה הדר ביה איהו ואמר לההיא דלעיל דמיכפרה טחינה שעמה בגרירה: 


lvr: 21
pgn: 71
dfh: a
trm: טחינה
txt:
<span class='five'>טחינה. </span>שעמה דאיכפרה בגרירה תגרור נמי לטחינה שכנגדה משום שני זיתי חלב בהעלם אחד: 


lvr: 21
pgn: 71
dfh: a
trm: גרירה דגרירה
txt:
<span class='five'>גרירה דגרירה. </span>כי הך דטחינה קמייתא לא איכפרה אלא בגרירה דלא עליה ולא על קצירה שעמה בא הקרבן אלא דאגריר בהדי קצירה הלכך לא הדרה גרירה לבתרייתא משום שם טחינה: 


lvr: 21
pgn: 71
dfh: a
trm: מילתא דפשיטא להו
txt:
<span class='five'>מילתא דפשיטא להו. </span>דזדון שבת ושגגת מלאכות וזדון מלאכות ושגגת שבת אין חלוקין לחטאות כדקאמרי דזה מתכפר בקרבנו של זה ולא אמרינן כשני העלמות נינהו וניחייב חד אזדון שבת ושגגת מלאכות וחד אשגגת שבת וזדון מלאכות ואע'ג דחד גופה דעבירה היא מספקא ליה כו': 


lvr: 21
pgn: 71
dfh: a
trm: מהו שיצטרפו
txt:
<span class='five'>מהו שיצטרפו. </span>קצירה וקצירה לכשיעור ויתחייב מי הוי העלם אחד ומצטרפי או דילמא כשני העלמות נינהו ולא מצטרפין: 


lvr: 21
pgn: 71
dfh: a
trm: חלוקין לחטאות
txt:
<span class='five'>חלוקין לחטאות. </span>אי הוי כשיעור לכל חד אין אחד מהן מתכפר בקרבן הבא על חברו הלכך לא מצטרפי: הכי גרסינן וכל היכא דחלוקין לחטאות לא מצטרפי והא תנן כו': 


lvr: 21
pgn: 71
dfh: a
trm: חלב וחלב
txt:
<span class='five'>חלב וחלב. </span>שני זיתים והפסיק ביניהם יותר מכדי אכילת פרס דהוו להו שתי אכילות: 


lvr: 21
pgn: 71
dfh: a
trm: שאם אכל חצי זית וחזר ואכל חצי זית
txt:
<span class='five'>שאם אכל חצי זית וחזר ואכל חצי זית. </span>באותו העלם וכגון שלא שהה מתחילתו של ראשון עד סוף גמר אכילת אחרון יותר מכדי אכילת פרס ממין אחד מצטרפין: 


lvr: 21
pgn: 71
dfh: a
trm: ורבי יהושע היא
txt:
<span class='five'>ורבי יהושע היא. </span>בכריתות דאמר תמחויין מחלקין לאוכל שני זיתים בהעלם אחד בשני תמחויין לחייבו שתי חטאות ואיצטריכא לאשמעינן דלענין חצי שיעור מצטרפי דמהו דתימא בין לקולא כי הכא בין לחומרא כגון שיעור שלם אמר רבי יהושע דחלוקין הן וגבי שני חצאי שיעור פטור והיינו קולא וגבי שני זיתים שלימים חייב שתים והיינו חומרא: 


lvr: 21
pgn: 71
dfh: b
trm: שהיתה לו ידיעה
txt:
<span class='five'>שהיתה לו ידיעה. </span>בין שני חצאי שיעור ואיצטריך לאשמעינן דליצטרפו דס'ד אמינא הואיל ובשיעורין שלמים חלוקין לחטאות הכא נמי לא ליצטרפו קמ'ל דהתם הוה ידיעה אבל ידיעת חצי שיעור לאו ידיעה היא: 


lvr: 21
pgn: 71
dfh: b
trm: וחזר ונודע לו
txt:
<span class='five'>וחזר ונודע לו. </span>לקמן בעי ליה אי קודם שהפריש קרבן על ידיעה ראשונה וקסבר ידיעות מחלקות לחטאות ואע'פ שלא היתה ידיעה בין אכילה לאכילה או לאחר הפרשה וקסבר הפרשות מחלקות והא דאביי ורבא דאמרי לעיל ונודע לו על אחת מהן וחזר ואכל כו' אלמא דחדא הוא דמיחייב אי סבירא להו פלוגתא דר' יוחנן וריש לקיש בקודם הפרשה אינהו דאמור כריש לקיש אי נמי סבירא להו דלאחר הפרשה פליגי ואינהו דאמור קודם הפרשה נודע על השני ודברי הכל אין חלוקין לחטאות: 


lvr: 21
pgn: 71
dfh: b
trm: על חטאתו והביא
txt:
<span class='five'>על חטאתו והביא. </span>והביא קרבנו שעירת עזים תמימה נקבה על חטאתו אשר חטא <span class='mareimakom'>(ויקרא ד) </span> משמע על כל חטאת וחטאת יביא: 


lvr: 21
pgn: 71
dfh: b
trm: קמ'ל
txt:
<span class='five'>קמ'ל. </span>כיון דהאי חצי זית עם זית קמא שייך בתר ידיעה קמייתא [ו]הוה כאילו נודע לו על הכל דהא אי הוה מייתי קרבן הוה מיכפר בהדיה [דזית] בלא שום ידיעה דפחות מכשיעור לא חשיב אבל כזית לא מיכפר בלא ידיעה הלכך כי לא איתידע ליה בהדיה אלא זה אחר זה הוו ידיעות מחלקות: 


lvr: 21
pgn: 71
dfh: b
trm: אדמוקים לאחר כפרה
txt:
<span class='five'>אדמוקים לאחר כפרה. </span>כי פרכינן לעיל לריש לקיש הא כתיב על חטאתו והביא ואוקימנא שיטתיה דתלמודא בלאחר כפרה לוקמא בלאחר הפרשה אבל השתא דאוקימנא בלאחר כפרה ש'מ דפשיטא לבני הישיבה שסדרו הגמ' דלאחר הפרשה נמי פטר ריש לקיש: 


lvr: 21
pgn: 71
dfh: b
trm:
הכי גרסינן בספרים ישנים ודילמא ספוקי מספקא להו ואת'ל קאמר אם תמצא לומר קודם הפרשה פליגי רבי יוחנן היכי מוקי ליה לקרא בכזית ומחצה את'ל אחר הפרשה פליגי ר'ל היכי מוקי ליה לקרא בלאחר כפרה

txt:
<span class='five'>הכי גרסינן בספרים ישנים ודילמא ספוקי מספקא להו ואת'ל קאמר אם תמצא לומר קודם הפרשה פליגי רבי יוחנן היכי מוקי ליה לקרא בכזית ומחצה את'ל אחר הפרשה פליגי ר'ל היכי מוקי ליה לקרא בלאחר כפרה. </span>והכי פירושא ודילמא לבני תלמודא נמי מספקא להו פלוגתא דר'י ור'ל במאי כי היכי דמספקא ליה לדידי אי בקודם אי בלאחר אי בתרווייהו וכי פריך בעל התלמוד לרבי יוחנן נמי והא כתיב מחטאתו ונסלח לו ומשני ליה בכזית ומחצה בלשון את'ל פריך ליה ומשני ליה והכי קאמר אי הוה פשיטא לן דלאחר הפרשה הוא דמחייב [ר'י תרתי] אבל בקודם הפרשה מודה [לר'ל] לא הוה קשיא לן מידי דאוקימנא מחטאתו ונסלח לו בקודם הפרשה אבל השתא קשיא לן את'ל בהך בעיא דרבינא דבקודם הפרשה נמי פליגי וא'ר יוחנן חייב שתים ר' יוחנן היכי מוקי לקרא דמחטאתו ונסלח לו ושני ליה בכזית ומחצה והכי קמשני אפי' את'ל דקודם הפרשה לחודא פליגי אי נמי בתרווייהו פליגי איכא לאוקמא בכזית ומחצה ולר'ל נמי כי פריך ליה תלמודא הכתיב על חטאתו והביא ושני ליה בעל התלמוד בלאחר כפרה לעולם ספוקי מספקא ליה במאי פליגי כלדידי ובאת'ל פריך ומשני והכי קאמר את'ל בלאחר הפרשה נמי פליגי דבלאחר הפרשה פטר ליה בחד קרבן דהשתא ליכא לאוקמא לקרא דמחייב בלאחר הפרשה ר'ל היאך מוקי ליה להאי קרא כלומר במאי מוקי ליה ושני ליה אפילו אם תמצא לומר בלאחר הפרשה פליגי איכא לאוקמי בלאחר כפרה. ורוב התלמידים שגו בשיטה זו ודימו דהאי דהיכי מוקי לה לקרא בכזית ומחצה וחברו היכי מוקי ליה לקרא בלאחר כפרה לשון קושיא הוא ולפרושי כמו מ'ט והוצרכו לשבש את הספרים ולמחוק הוי'ו ואת'ל קמא ולהגיה קאמרינן ולהגיה על קודם לאחר ועל לאחר קודם ואין שיטת התלמוד כפי סוגייתם: 


lvr: 21
pgn: 71
dfh: b
trm: למ'ד אשם ודאי לא בעי ידיעה
txt:
<span class='five'>למ'ד אשם ודאי לא בעי ידיעה. </span>פלוגתא דר'ט ור'ע היא בכריתות בפ' דם שחיטה <span class='mareimakom'>(דף כב.)</span> ר'ע מחייב על ספק מעילות אשם תלוי ופי' היו לפניו שתי חתיכות א' של קדש וא' של חולין ואכל אחת מהן ואינו יודע איזו אכל מביא אשם תלוי ומודה ר'ע שאינו מביא את מעילתו כלומר אינו משלם קרן וחומש עד שיודע לו ויביא עמה אשם מעילות ודאי כי היכי דאשם תלוי דשאר עבירות דספק כרת אינו מכפר כפרה גמורה וכשיודע לו דודאי חטא מביא חטאת אף זה כשיודע לו יחזור ויביא אשם ודאי ר'ט אומר מה לזה מביא שתי אשמות ולא דמי לאשם תלוי דספק חטאת דהתם ספיקו איל ודאי נקבה הלכך כי מתידע ליה בעי לאתויי נקבה אבל זה ששניהם מין אחד כדאמר התם שממין שמביא על הודע מביא על לא הודע שזה איל וזה איל יביא קרן וחומש ויביא איל ויאמר אם ודאי מעלתי זו מעילתי וזו אשמי ואם ספק שלא עתיד ספיקי להודע לי אשם זה יהיה אשם תלוי והקדש זה לנדבה ולכי מתיידע ליה לא בעי לאתויי אשם אחרינא אלמא לא בעי ידיעה בתחילה באשם ודאי קודם הבאת כפרתו דהא לא איתידע ליה כי אתיי' ומכפר עליה: 


lvr: 21
pgn: 71
dfh: b
trm: אשם ודאי
txt:
<span class='five'>אשם ודאי. </span>כל אשמות קרוין אשם ודאי חוץ מאשם תלוי שהוא בא על לא הודע והן שלשה הבאין על חטא אשם מעילות אשם גזילות אשם שפחה חרופה:  בעל


lvr: 21
pgn: 72
dfh: a
trm: בעל ה' בעילות בשפחה חרופה
txt:
<span class='five'>בעל ה' בעילות בשפחה חרופה. </span>בשוגג ונודע לו בין כל אחת ואחת אינו חייב אלא אחת להכי נקט שפחה חרופה משום דמביא קרבן אחד על עבירות הרבה כדתנן בכריתות <span class='mareimakom'>(דף ט.)</span> ה' מביאין קרבן אחד על עבירות הרבה הבא על השפחה ביאות הרבה וכו' וכי תנן מתני' דנפטר בקרבן אחד הני מילי במזיד שהוא מן המביאים על המזיד כשוגג דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא יט) </span> בקורת תהיה ומלקות בשוגג ליכא וגבי מזיד רבי קרא דנפטר בקרבן אחד על ביאות הרבה כדיליף התם וכ'ש על ביאות שוגג הרבה בהעלם אחד אבל שוגג ונודע לו בין ביאה לביאה למאן דבעי ידיעה בתחלה באשם ודאי חשיב הוא לחלק לאשמות כהבאת כפרה המחלקת לעושה מזיד וצריך להביא על כל אחת ואחת אליבא דר' יוחנן דאמר לעיל באוכל שני זיתי חלב בהעלם אחד ונודע לו בשתי ידיעות שמביא חטאת על כל אחת ואחת דחשיבא ליה חילוק ידיעה כאילו הביא קרבן בין ידיעה לידיעה הכא נמי חשיב חילוק ידיעה כאילו הביא קרבן בין ביאה לביאה ואשמעינן עולא דלמאן דלא בעי ידיעה באשם בתחלה אינה חשובה לחלק בינתים ואינו חייב אלא אחת דכיון דלא חשיבא ליה ידיעה לא מחלקת והא מילתא דעולא נקט לה הכא משום דרב דימי דאיירי עלה ופרכינן עלה מפלוגתא דרבי יוחנן וריש לקיש: 


lvr: 21
pgn: 72
dfh: a
trm: חייב על כל אחת ואחת
txt:
<span class='five'>חייב על כל אחת ואחת. </span>קס'ד השתא לרב דימי הא דתנן הבא על השפחה ביאות הרבה אינו חייב אלא אחת הני מילי מזיד אי נמי שוגג בהעלם אחד אבל שוגג ונודע לו בינתים למאן דחשיבא ליה ידיעה באשם מחלקת ואפילו לריש לקיש: 


lvr: 21
pgn: 72
dfh: a
trm: והרי חטאת דבעי ידיעה בתחלה
txt:
<span class='five'>והרי חטאת דבעי ידיעה בתחלה. </span>שאם הביא חטאתו קודם שנודע לו החטא אינה מכפרת דכתיב <span class='mareimakom'>(ויקרא ד) </span> או הודע אליו והביא: 


lvr: 21
pgn: 72
dfh: a
trm: ופליגי ר' יוחנן וריש לקיש
txt:
<span class='five'>ופליגי ר' יוחנן וריש לקיש. </span>וקאמר ריש לקיש דאין ידיעות מחלקות להתחייב בשתים על שני זיתי חלב בהעלם אחד אלמא לא חשיבא ליה חילוק ידיעה כחילוק כפרה וגבי שפחה חרופה בידיעות שבין ביאה לביאה לאו כהבאת קרבן חשיבי לחלק וכי היכי דבמזיד דידיה מביא אחת על כולן הכא נמי מביא אחת על כולן ולא דמי לידיעות שבין אכילת חלב לאכילת חלב שמחלקות לדברי הכל דהתם חיובי אשגגות הוא וכיון שיש ידיעה בינתים הויין ליה שתי שגגות: 


lvr: 21
pgn: 72
dfh: a
trm: במעשה דלאחר הפרשה קאמרת
txt:
<span class='five'>במעשה דלאחר הפרשה קאמרת. </span>וכאתקפתא דרב המנונא דלעיל אבל בידיעה דקודם אפילו לר'ע פלוגתא דרבי יוחנן וריש לקיש היא לרבי יוחנן דחשיבא ליה ידיעה לחלק באכילת חלב אפילו שתי אכילות שנאכלו בהעלם אחד ה'נ מחלקת וריש לקיש דאמר התם לא מחלקת ה'נ אפי' דבין ביאה לביאה לא מחלקת דבין ביאה לביאה דהכא כשתי אכילות דחלב בהעלם אחד ונודע לו על כל אחד ואחד לבדו דמיא: 


lvr: 21
pgn: 72
dfh: a
trm: ומחלוקת
txt:
<span class='five'>ומחלוקת. </span>שניהם בה דלר' יוחנן יש חילוק ולריש לקיש אין חילוק וכולהו מפרש להו: 


lvr: 21
pgn: 72
dfh: a
trm: כדעולא
txt:
<span class='five'>כדעולא. </span>למאן דלא בעי ידיעה בתחלה דאפי' ר' יוחנן מודה דלר' טרפון לא חשיבא ידיעה לחלק וכי א'ר יוחנן ידיעות מחלקות ואפילו בין שתים הנעשות בהעלם אחד ה'מ בחטאת דחשיב ידיעה דילה: 


lvr: 21
pgn: 72
dfh: a
trm: והכל מודים
txt:
<span class='five'>והכל מודים. </span>ואפילו ר'ל דיש חילוק ואפילו לרבי טרפון כגון בביאה שלאחר הפרשה כדרב המנונא: 


lvr: 21
pgn: 72
dfh: a
trm: ומחלוקת
txt:
<span class='five'>ומחלוקת. </span>דרבי יוחנן ור'ל בשפחה חרופה ואליבא דמאן דחשיבא ליה ידיעה דאשם לר' יוחנן דאמר ידיעת חטאת הואיל וחשיבא היא מחלקת אפי' חטאת דהעלם אחד הכא נמי מחלקת בין דהעלם אחד בין דשתי העלמות ולר'ל דאמר ידיעה דחטאת אף על גב דחשיבא לא מחלקת עבירות דהעלם אחד הכא אפילו דשתי העלמות לא מחלקת וכדפרישית:  נתכוין


lvr: 21
pgn: 72
dfh: b
trm: וחתך את המחובר פטור
txt:
<span class='five'>וחתך את המחובר פטור. </span>דכתיב אשר חטא בה ודרשינן בכריתות פרט למתעסק בדבר אחר ועשה דבר זה ושוגג היכי דמי כגון שנתכוין לכך אבל שגג דסבר שאין היום שבת או סבר שמלאכה זו מותרת וזה מתעסק בהגבהה היה ולא בחתיכה: 


lvr: 21
pgn: 72
dfh: b
trm: דהא לא איכוין אחתיכה דאיסורא
txt:
<span class='five'>דהא לא איכוין אחתיכה דאיסורא. </span>בשגגת שבת או בשגגת מלאכות אלא מתעסק בחתיכת היתר הוה שיודע שהוא שבת ויודע שחתיכת מחובר אסור: 


lvr: 21
pgn: 72
dfh: b
trm: דרבי אמי
txt:
<span class='five'>דרבי אמי. </span>במסכת סנהדרין בפרק ד' מיתות יליף למילתיה מקרא דאין חילוק חטאות לעכו'ם: 


lvr: 21
pgn: 72
dfh: b
trm: הרי לבו לשמים
txt:
<span class='five'>הרי לבו לשמים. </span>ומה חיוב יש כאן אפי' ידע שהוא בית ע'ז והשתחוה בו לשמים אין חיוב כאן: 


lvr: 21
pgn: 72
dfh: b
trm: מאהבה ומיראה
txt:
<span class='five'>מאהבה ומיראה. </span>מאהבת אדם או מיראת אדם השתחוה לע'ז וקרי ליה שוגג בלא מתכוין כלומר שגג בהכי דסבור כיון דאין מתכוין לבו לאלהות מותר: 


lvr: 21
pgn: 72
dfh: b
trm: אלא באומר מותר
txt:
<span class='five'>אלא באומר מותר. </span>כגון גר שנתגייר בין הנכרים כסבור שאין ע'ז בתורה וקרי ליה שגג בלא מתכוין: 


lvr: 21
pgn: 72
dfh: b
trm: עד כאן לא קבעי מיניה רבא מרב נחמן
txt:
<span class='five'>עד כאן לא קבעי מיניה רבא מרב נחמן. </span>העלם זה וזה בידו מהו לעיל בפירקין <span class='mareimakom'>(דף ע:)</span> דהיינו אומר מותר דאמר אין שבת בתורה היינו העלם זה וזה:  דסבור


lvr: 21
pgn: 73
dfh: a
trm: דסבור שומן הוא ואכלו
txt:
<span class='five'>דסבור שומן הוא ואכלו. </span>והיינו דשגג דסבור שומן הוא ולא נתכוין לאכול חלב וחייב ואף על פי דמתעסק הוא לרבא דהא לא מתכוין לאכילת איסור חייב דאמר שמואל בכריתות <span class='mareimakom'>(פ'ד דף יט:)</span> בחלבי' ועריות מתעסק חייב שכן נהנה אבל בשבת פטור דלא נהנה והיינו סייעתא לדידיה דאמר נתכוין לחתוך את התלוש וחתך את המחובר פטור: 


lvr: 21
pgn: 73
dfh: a
trm: ואביי
txt:
<span class='five'>ואביי. </span>אמר לך לעולם כי האי גוונא אף בשבת חייב דלאו מתעסק הוא והיכי דמי מתעסק דשאר מצות חייב קסבר רוק הוא שהיה חלב נימוח ובלעו דלא איכוין לאכילה דרוק לאו בר אכילה הוא אלא בליעה דכתיב <span class='mareimakom'>(איוב ז) </span> עד בלעי רוקי ועלתה בידו אכילה דהא לא איכוין לאכילה ודכוותייהו דשבת דפטור נתכוין להגביה ועלתה בידו חתיכה: 


lvr: 21
pgn: 73
dfh: a
trm: דהא לא איכוין לזריקה דאיסור
txt:
<span class='five'>דהא לא איכוין לזריקה דאיסור. </span>ויהא שוגג בשבת או במלאכה אבל זה אינו שוגג לא בשבת ולא במלאכות אלא מתעסק בדבר אחד של היתר ועלתה בידו איסור: 


lvr: 21
pgn: 73
dfh: a
trm: דארבע בלא תרתי לא מזדריק
txt:
<span class='five'>דארבע בלא תרתי לא מזדריק. </span>וזה שנתכוין לשתים וזרק ארבע נעשית מחשבתו דהא יש בכלל ד' שתים הלכך לאו מתעסק הוא: 


lvr: 21
pgn: 73
dfh: a
trm: משכחת לה
txt:
<span class='five'>משכחת לה. </span>להאי שנשתכחה תורת כל הלכות שבת ממנו ואפילו הכי חשיבא ליה כזדון שבת ושגגת מלאכות לחיוביה אכל חדא כגון דידע ליה לשבת באיסורין וטעה בשיעורין שנתכוין לפחות מכשיעור ועשה כשיעור דלכולן יש שיעור: 


lvr: 21
pgn: 73
dfh: a
trm: אלא לרבא דאמר פטור היכי משכחת לה
txt:
<span class='five'>אלא לרבא דאמר פטור היכי משכחת לה. </span>דמיחייב שום אדם על כל מלאכה ומלאכה שבהעלם אחד על כרחך בזדון שבת ושגגת מלאכות הוא דבעית לאשכוחיה והכא דאיעלימו כולהו מיניה מאי זדון שבת איכא במה ניכר לו שבת משאר ימים: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 73
dfh: a
trm: המרקד
txt:
<span class='five'>המרקד. </span>בנפה ובגמ' פריך הני כולהו חדא היא דלהפריש פסולת מתוך אוכל נעשות שלשתן: 


lvr: 21
pgn: 73
dfh: a
trm: האופה
txt:
<span class='five'>האופה. </span>לא הוה במשכן דלא שייך אלא בפת ופת לא שייכא במלאכת המשכן אבל כולהו קמייתא הואי בסממנין של צבע תכלת וארגמן ותולעת שני ובגמרא פריך דשביק תנא מבשל דהוי בסממנים ונקט אופה ושיעורן של אלו כגרוגרת חוץ מחורש דבכל שהוא לקמן בפרק הבונה <span class='mareimakom'>(דף קג.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 73
dfh: a
trm: בתי נירין
txt:
<span class='five'>בתי נירין. </span>ליצ'ש שנתן שני חוטין בתוך הבית ניר ובגוזז ובמלבן וכולהו אינך מפרש שיעורן לקמן בפרק האורג: 


lvr: 21
pgn: 73
dfh: a
trm: הפוצע
txt:
<span class='five'>הפוצע. </span>מנתק פעמים שיש בשני חוטין יותר מדאי ומנתק מהן ומקלישן לצורך והני כולהו ממיסך ואילך עד קושר ומתיר שייכי ביריעות ולקמן מפרש מאי קושר ומאי מתיר איכא: 


lvr: 21
pgn: 73
dfh: a
trm: על מנת לתפור
txt:
<span class='five'>על מנת לתפור. </span>פעמים שהנקב עגול ואינו יכול לתופרו יפה אא'כ קורעו כדמפרש בגמרא אבל קורע שלא לתפור לא הוי במשכן: 


lvr: 21
pgn: 73
dfh: a
trm: כותב ומוחק
txt:
<span class='five'>כותב ומוחק. </span>לקמן <span class='mareimakom'>(דף קג:)</span> מפרש למאי מיבעיא למשכן שכן רושמין על קרשי המשכן לידע איזה בן זוגו וכותב אות בזו ואות בזו ומוחק פעמים שטעה: 


lvr: 21
pgn: 73
dfh: a
trm: מכה בפטיש
txt:
<span class='five'>מכה בפטיש. </span>הוא גמר כל מלאכה שכן אומן מכה בקורנס על הסדן להחליקו בגמר מלאכה ומתניתין נמי לא מיחייב ליה אלא בגמר מלאכה:  גמ'


lvr: 21
pgn: 73
dfh: b
trm: מנינא למה לי
txt:
<span class='five'>מנינא למה לי. </span>ליתני אבות מלאכות הזורע והחורש כו' ואנא חזינא אי ארבעין נינהו: 


lvr: 21
pgn: 73
dfh: b
trm: שאם עשאן כו'
txt:
<span class='five'>שאם עשאן כו'. </span>ובא להודיעך שאם נתעלמו כל הלכות שבת ממנו חייב כמה חטאות עליו: 


lvr: 21
pgn: 73
dfh: b
trm: כולן מלאכה אחת הן
txt:
<span class='five'>כולן מלאכה אחת הן. </span>דזומר נמי לצמוחי אילנא הוא ונפקא מינה דאי עבד ליה כולן בהדי זורע לא מיחייב אלא חדא דהעושה מלאכות הרבה כו' זורע אב מלאכה ונוטע נמי אב מלאכה הוא דהיינו זורע אלא שזה בזרעים וזה באילנות וכן מבריך ומרכיב אבל זומר תולדה: 


lvr: 21
pgn: 73
dfh: b
trm: אימא אף משום זורע
txt:
<span class='five'>אימא אף משום זורע. </span>דהך זריעה באילנות ואי עביד ליה בהדי זורע מיחייב חדא ותו לא: 


lvr: 21
pgn: 73
dfh: b
trm: גומא וטממה
txt:
<span class='five'>גומא וטממה. </span>בעפר היינו חורש שהעפר שמילאה בו הוי רפוי וטוב לזריעה והשוה לקרקע להיות נזרע עם השדה: 


lvr: 21
pgn: 73
dfh: b
trm: פטור עליה
txt:
<span class='five'>פטור עליה. </span>ואין כאן משום בנין בבית דקלקול הוא ולזריעה נמי לא חזיא אבל אם היה צריך לה חייב משום בונה: 


lvr: 21
pgn: 73
dfh: b
trm: לרבי יהודה
txt:
<span class='five'>לרבי יהודה. </span>בפרק המצניע <span class='mareimakom'>(לקמן צג:)</span> גבי מוציא את המת במטה: 


lvr: 21
pgn: 73
dfh: b
trm: מתקן
txt:
<span class='five'>מתקן. </span>כמו מוציא את המת לקוברו אינו צריך לגופה דהוצאה ולא למת אלא לפנות ביתו והוצאה הצריכה לגופה כגון שהוא צריך לחפץ זה במקום אחר: 


lvr: 21
pgn: 73
dfh: b
trm: מפרק
txt:
<span class='five'>מפרק. </span>תולדה דדש שמפרק תבואה משבליה לשון פורק מן החמור דישקארגיי'ר בלע'ז רבינו לוי וגם בתשובת רבינו משולם הגאון מצאתי כן ואף זה מפרק התמרים מן המכבדות: 


lvr: 21
pgn: 73
dfh: b
trm: אין דרך תלישה ופריקה בכך
txt:
<span class='five'>אין דרך תלישה ופריקה בכך. </span>על ידי זריקה אלא או ביד או בכלי ותולש כלאחר יד הוא ופטור: 


lvr: 21
pgn: 73
dfh: b
trm: דכניף מלחא ממלחתא
txt:
<span class='five'>דכניף מלחא ממלחתא. </span>שצבר מלח ממשרפות מים דמתרגמינן חריצי ימא <span class='mareimakom'>(יהושע יא) </span> שממשיך לתוכו מים מן הים והחמה שורפתן והן נעשין מלח ואותו חריץ קרי מילחתא: 


lvr: 21
pgn: 73
dfh: b
trm: והמנפט
txt:
<span class='five'>והמנפט. </span>צמר גפן בקשת כדרך האומנין וצמר גפן גידולי קרקע הוא להכי קרי ניפוט דיליה תולדה דדש שמפרק גרעינין ממנו ולא קרי ליה תולדת מנפץ דצמר: ה'ג היינו זורה היינו בורר היינו מרקד: 


lvr: 21
pgn: 73
dfh: b
trm: היינו
txt:
<span class='five'>היינו. </span>כמו הי ניהו כלומר דמפליג להו תנא דמתניתין לתלת והלא כולן מלאכה אחת הן דמפריש אוכל מן הפסולת:  אע'ג


lvr: 21
pgn: 74
dfh: a
trm: אע'ג דאיכא
txt:
<span class='five'>אע'ג דאיכא. </span>אחריתי בהדה דדמיא לה חשבינהו לתרווייהו כאבות ואע'ג דחדא נינהו: 


lvr: 21
pgn: 74
dfh: a
trm: וליחשב נמי כותש
txt:
<span class='five'>וליחשב נמי כותש. </span>חטין במכתשת להסיר קליפתן דהואי במקדש בסממנין אלא לאו משום דדמיא לדש לא חשיב לה דהא נמי מיפרקה מלבוש היא: 


lvr: 21
pgn: 74
dfh: a
trm: שכן עני אוכל פתו בלא כתישה
txt:
<span class='five'>שכן עני אוכל פתו בלא כתישה. </span>לכך אע'ג דהואי במקדש ואב מלאכה היא כיון דתנא ליה דש לא תנא לה וזורה ובורר ומרקד סידורא דפת נינהו וכיון דהוו במקדש והכא אתחיל בסידורא דפת תנינהו כדאמרינן גבי אופה דה'ל למתני מבשל ולא אופה דלא הוה במקדש אלא משום סדורא דפת נקט ואתא הואיל ואופה בפת כמבשל בסממנין אבל כתישה עשירים הוא דלתתי וכתשי לעשות סלת נקיה אבל עניים לא טרחי הלכך לא תנא לה ומיהו ודאי אב מלאכה היא ובכלל דש היא: 


lvr: 21
pgn: 74
dfh: a
trm: רבי היא
txt:
<span class='five'>רבי היא. </span>דיליף לקמן בפרק הזורק <span class='mareimakom'>(דף צז:)</span> דברים הדברים אלה הדברים למניינא: 


lvr: 21
pgn: 74
dfh: a
trm: וליפוק חדא מהנך
txt:
<span class='five'>וליפוק חדא מהנך. </span>או זורה או בורר או מרקד דהוו חדא ליפוק מינייהו חדא וליתני הך דהכי עדיף למיתני תרתי מהא ותרתי מהא מלמיתני ולמיכפל תלתא זימני בחדא ואיכא חדא דלא כפיל ביה מידי: היו לפניו מיני אוכלין גרסי' ול'ג שני: 


lvr: 21
pgn: 74
dfh: a
trm: וכי מותר לאפות ולבשל לבו ביום
txt:
<span class='five'>וכי מותר לאפות ולבשל לבו ביום. </span>וה'נ אב מלאכה היא כיון דאמרת ולמחר חייב חטאת: 


lvr: 21
pgn: 74
dfh: a
trm: וכי מותר לאפות פחות מכשיעור
txt:
<span class='five'>וכי מותר לאפות פחות מכשיעור. </span>נהי דחיוב חטאת ליכא איסורא מיהא איכא דקיימא לן חצי שיעור אסור מן התורה בפרק בתרא דיומא <span class='mareimakom'>(דף עד.)</span> והיכי קתני בורר לכתחלה: 


lvr: 21
pgn: 74
dfh: a
trm: בקנון
txt:
<span class='five'>בקנון. </span>כלי עץ שעושין כעין צינור רחב מלאחריו וקצר מלפניו ובעלי מטבע עושים אותו והבורר בו קטנית נותן קטנית במקום הרחב ומנענעו והקטנית מפני שהוא סגלגל מתגלגל ויורד דרך פיו הקצר והפסולת נשאר בכלי: 


lvr: 21
pgn: 74
dfh: a
trm: פטור אבל אסור
txt:
<span class='five'>פטור אבל אסור. </span>מותר לכתחלה לא הוי דדמי לברירה וחייב חטאת לא הוי דכלאחר יד הוא דעיקר ברירה בנפה וכברה אבל ביד לא דמי לבורר כלל: 


lvr: 21
pgn: 74
dfh: a
trm: מידי קנון ותמחוי קתני
txt:
<span class='five'>מידי קנון ותמחוי קתני. </span>ה'ה נמי דפריך מידי נפה וכברה קתני אלא חדא מינייהו נקט: 


lvr: 21
pgn: 74
dfh: a
trm: והתניא
txt:
<span class='five'>והתניא. </span>לעיל חייב ואי בבורר ומניח לאלתר מותר לכתחלה הויא ופטור אבל אסור ליכא: 


lvr: 21
pgn: 74
dfh: a
trm: ושדא קמייהו
txt:
<span class='five'>ושדא קמייהו. </span>ולא רצה לברור האוכל מתוך העלין ולתת לפני כל אחד ואחד אלא שטחן והם נוטלים ואוכלים ובשטוח זה נפרש האוכל מאליו: 


lvr: 21
pgn: 74
dfh: b
trm: מסרח
txt:
<span class='five'>מסרח. </span>והלכך אוכל נמי כל זמן שמעורב בו הוי כפסולת ומיהו אוכל הוא ומחמירין עליה למיהוי ההוא דשקיל כפסולת מתוך אוכל ול'נ הבורר תורמוסין מתוך פסולת שלהן מששלקן פעם אחת ממרקין ומערין אותן המים ובורר המתולעות שלהן כמו שעושין לפולין וכן בכל פעם ופעם וזה בורר האוכל ומניח הפסולת ואי לא שלקי ליה מסרח גרסינן הלכך מששלקום פעמים ושלש חשיב ליה פסולת הואיל ואי שביק להו הכי דלא הדר שליק להו מסרחי וכשהוא נוטלן מתוך שאר מינין גרועין המעורבין בהן כפסולת מתוך אוכל דמי דהנהו שאר מינין לא מסרחי דגמר להו בישולייהו פעם ראשונה ושניה ורבינו הלוי גריס ואי שקילי ליה מסרח כשנוטלו נימוח בין אצבעותיו ונמאס הלכך ההוא דשקיל הוי כפסולת והנשאר הוי אוכל עד שחוזר ונוטלו: 


lvr: 21
pgn: 74
dfh: b
trm: דפרים סילקא
txt:
<span class='five'>דפרים סילקא. </span>במ'ם גרסינן ולא בסמ'ך כדפירש בהעור והרוטב <span class='mareimakom'>(חולין דף קכ.)</span> מאי קיפה פירמא מינציי'ר בלע'ז מחתכו הדק: 


lvr: 21
pgn: 74
dfh: b
trm: דמרפי רפי
txt:
<span class='five'>דמרפי רפי. </span>ע'י חום האור והמים שבתוכו יוצאין ולאחר שיצאו מימיו קמיט מתקשה וכי רפי ברישא הוי בישולו: 


lvr: 21
pgn: 74
dfh: b
trm: שבע חטאות
txt:
<span class='five'>שבע חטאות. </span>טוחן הרגבים ושוחקן הדק הוי טוחן ובורר הצרורות הגסות מתוכן הרי שתים ומרקידן בנפה ומגבל הטיט דהיינו לש וממרח הטיט כשעושה הגולם שיהא חלק הרי ממחק ומבעיר את האור בכבשן ומצרפו בתוכו הרי מבשל חיובא דחופר ליכא דאינו צריך אלא לעפרה: 


lvr: 21
pgn: 74
dfh: b
trm: תנור חייב שמנה
txt:
<span class='five'>תנור חייב שמנה. </span>דלאחר שצרפו בכבשן הוא טח עליו טפילה שיהא עב וחומו מתקיים והוא גמר מלאכתו ואמרינן לקמן <span class='mareimakom'>(דף עה:)</span> כל מידי דהוי גמר מלאכה חייב משום מכה בפטיש אבל גבי חבית ליכא משום מכה בפטיש דמאליה נגמרה מלאכתו בתנור: 


lvr: 21
pgn: 74
dfh: b
trm: חייב י'א
txt:
<span class='five'>חייב י'א. </span>זומר הקנים והוא צריך להם חייב משום קוצר ומשום נוטע אספם יחד הרי זה מעמר בירר יפות הרי זה בורר החליקן הרי זה ממחק עשאן דקות מאחת שתים או שלש הרי זה טוחן חתכן במדה הרי זה מחתך הסיך השתי הרי זה מיסך ארג אחת למעלה ואחת למטה כדי להעמידו הרי עושה שתי בתי נירין ארג הרי זה אורג חתך לאחר אריגתה כדי להשוותם הרי זה מכה בפטיש כדאמרינן לקמן <span class='mareimakom'>[עה:]</span> האי מאן דשקיל אקופי מגלימי חייב משום מכה בפטיש הרי י'א: 


lvr: 21
pgn: 74
dfh: b
trm: ואי חייטיה לפומיה
txt:
<span class='five'>ואי חייטיה לפומיה. </span>לעשות לה שפה הוסיף כאן תופר וקושר שצריך לקשור לאחר התפירה ומשום בונה ליכא לחיוביה לא בחבית ולא בתנור ולא בכוורת דאין בנין בכלים מפשיט ליכא למימר בקנים דאין הפשטה אלא בעור וי'מ שקודח נקבים בעץ שתוחבין בו ראשי הקנים של שתי ומחייב ליה משום טוחן ולא נהירא לי דההיא טחינה מלאכה שאינה צריכה לגופה היא וטוב לי לפרש שעושה אותן דקות והוי כמאן דסלית סילתי: 


lvr: 21
pgn: 74
dfh: b
trm: שטוף בעזים וטוו בעזים
txt:
<span class='five'>שטוף בעזים וטוו בעזים. </span>קרא קדריש טוו את העזים <span class='mareimakom'>(שמות לה) </span> בגופן של עזים משמע: 


lvr: 21
pgn: 74
dfh: b
trm: חכמה יתירה
txt:
<span class='five'>חכמה יתירה. </span>כדכתיב וכל אשה חכמת לב אבל להדיוט אין דרכו בכך והוי כלאחר יד: 


lvr: 21
pgn: 74
dfh: b
trm: והמורטו
txt:
<span class='five'>והמורטו. </span>לצד זנבו שהוא קשה מורט שערו מכאן ומכאן ומשליך הקנה ונותן השיער בכר וכסת: 


lvr: 21
pgn: 74
dfh: b
trm: משום מחתך
txt:
<span class='five'>משום מחתך. </span>דקפיד לחתוך עד מקום שהוא ראוי וגם מן הקנה אורג כובעים ועושה כובעים מכנפי עוף בלא שיער: 


lvr: 21
pgn: 74
dfh: b
trm: ביתדות אהלים
txt:
<span class='five'>ביתדות אהלים. </span>נועצים יתידות בקרקע כדכתיב יתדות המשכן וקושרין היריעות בהן במיתריהם: 


lvr: 21
pgn: 74
dfh: b
trm: קושר ע'מ להתיר הוא
txt:
<span class='five'>קושר ע'מ להתיר הוא. </span>וכי האי גוונא פטרינן ליה לקמן דתנן כל קשר שאינו של קיימא אין חייבין עליו: 


lvr: 21
pgn: 74
dfh: b
trm: השתא כו' אין עושין
txt:
<span class='five'>השתא כו' אין עושין. </span>שכשמתירו נראה הנקב ביריעה שחוטיה היו כפולין ששה והיו גסין ומתחלה היו זריזין בכך וכי מתרמו להו תרי קיטרי קושרין האחד ונותקין החוט השני מלמטה ולמעלה ומספקן בחוט ארוך וקושרין למעלה ולמטה ואין שם שנים קשרים סמוכין: 


lvr: 21
pgn: 74
dfh: b
trm: קושרין ומתירין
txt:
<span class='five'>קושרין ומתירין. </span>שכל רשתות עשויות קשרים קשרים והן קשרי קיימא ופעמים שצריך ליטול חוטין מרשת זו ולהוסיף על זו מתיר מכאן וקושר מכאן: 


lvr: 21
pgn: 75
dfh: a
trm: דרנא
txt:
<span class='five'>דרנא. </span>תולעת ומנקב בו נקב קטן ועגול וצריך לקרוע למטה ולמעלה את הנקב שלא תהא התפירה עשויה קמטין קמטין: 


lvr: 21
pgn: 75
dfh: a
trm: המותח חוט של תפירה
txt:
<span class='five'>המותח חוט של תפירה. </span>בגד התפור ועומד והניח החוט ארוך ונתפרדו שתי חתיכות הבגד זו מזו במקצת וחוטי התפירות נמשכין ומותח את ראשי החוט להדק ולחבר זו היא תפירתו וחייב: 


lvr: 21
pgn: 75
dfh: a
trm: לעיני העמים
txt:
<span class='five'>לעיני העמים. </span>שחכמה הניכרת היא שמראה להם סימן לדבריו בהילוך החמה והמזלו' שמעידין כדבריו שאומר שנה זו גשומה והיא כן שנה זו שחונה והיא כן שכל העיתים לפי מהלך החמה במזלותיה ומולדותיה במזל תלוי הכל לפי השעה המתחלת לשמש בכניסת החמה למזל: 


lvr: 21
pgn: 75
dfh: a
trm: מתעסק הוא אצל נטילת נשמה
txt:
<span class='five'>מתעסק הוא אצל נטילת נשמה. </span>כלומר לגבי נטילת נשמה הוי מתעסק בדבר אחר ולא הויא מלאכת מחשבת שאינו מתכוין שימות: 


lvr: 21
pgn: 75
dfh: a
trm: טפי ניחא ליה
txt:
<span class='five'>טפי ניחא ליה. </span>שדם החי טוב מדם המת וכיון דכל עצמו מתכוין וטורח לשומרו שלא ימות בידו אפי' מת אין כאן אלא מתעסק וכי מודה ר' שמעון במידי דלא איכפת ליה אי מיתרמי ומיהו איכווני לא מיכוין: 


lvr: 21
pgn: 75
dfh: a
trm: שוחט משום מאי מיחייב
txt:
<span class='five'>שוחט משום מאי מיחייב. </span>שחיטה במלאכת המשכן היכא ומאי עבידת' אי מעורות אילים מאדמים למה לי בהו שחיטה בחניקה נמי סגי:  משום


lvr: 21
pgn: 75
dfh: b
trm: משום צובע
txt:
<span class='five'>משום צובע. </span>שצובע את הבשר של בית השחיטה ולקמן מפרש אמאי מיכוין לצובעו וצביעה הואי במשכן אב מלאכה: 


lvr: 21
pgn: 75
dfh: b
trm: מילתא דאמרי אימא כו'
txt:
<span class='five'>מילתא דאמרי אימא כו'. </span>דבר תימה אמרתי להזכיר צביעה בשחיטה צריך אני לומר בו דבר טעם דלא ליתו דרי בתראי השומעים וליחכו עלי: 


lvr: 21
pgn: 75
dfh: b
trm: צובע בשר במאי ניחא ליה
txt:
<span class='five'>צובע בשר במאי ניחא ליה. </span>להאי שוחט בצביעת הבשר היינו חוכא ואני אומר בו טעם: 


lvr: 21
pgn: 75
dfh: b
trm: ועייל שירטוט
txt:
<span class='five'>ועייל שירטוט. </span>לפי שדרך הרצענין כשהוא בא לחתכו משרטטו תחלה כפי מה שהוא רוצה להאריך ולהרחיב ולקצר החיתוך ואחר כך מעביר הסכין דרך השירטוט וכן בעורות המשכן כשחתכום: 


lvr: 21
pgn: 75
dfh: b
trm: השף בין העמודים
txt:
<span class='five'>השף בין העמודים. </span>כגון עמודי אכסדראות שעשוים חלונות חלונות ונסמכין בחלונות בין עמוד לעמוד והשף שם בקרקעית הבנין שנשענין עליו כדי שיהא חלק חייב משום ממחק: 


lvr: 21
pgn: 75
dfh: b
trm: דשקיל אקופי
txt:
<span class='five'>דשקיל אקופי. </span>ראשי חוטין התלויין ביריעה במקום קשורין כשניתק בה חוט וקשרוהו וכן קשין וקסמים דקין שנארגו בה בלא מתכוין ונוטלין אותם ממנה לאחר אריגה גמר מלאכה הוא וחייב משום מכה בפטיש: 


lvr: 21
pgn: 75
dfh: b
trm: כתב אות אחת גדולה כו' פטור
txt:
<span class='five'>כתב אות אחת גדולה כו' פטור. </span>שבקרשי המשכן שתים היו כותבים אחת בזו ואחת בזו כדי לזווגן כשסותרים אותן: 


lvr: 21
pgn: 75
dfh: b
trm: מחק אות אחת כו' חייב
txt:
<span class='five'>מחק אות אחת כו' חייב. </span>שאין מלאכת מחיקה חשובה אלא ע'מ לכתוב והרי יש מקום לשתי אותיות: 


lvr: 21
pgn: 75
dfh: b
trm: לאפוקי מדרבי אליעזר
txt:
<span class='five'>לאפוקי מדרבי אליעזר. </span>דהא אמרן דלא נמנו כאן אלא להודיענו מנין חטאות של העלם אחד ותנא הרי אלו למעוטי שאם עשה תולדותיהם עמהן דאינו מביא עליהן חטאת ודלא כרבי אליעזר דמחייב אתולדה עם האב בכריתות: 


lvr: 21
pgn: 75
dfh: b
trm: מדקדק
txt:
<span class='five'>מדקדק. </span>כשמותח חוט הערב מכה בכרכר עליו במקומות מקומות ליישבו שלא יהא מתוח יותר מדאי שהמתיחה מעכבתו מהתחבר יפה עם הארג: 


lvr: 21
pgn: 75
dfh: b
trm: הרי הוא אורג
txt:
<span class='five'>הרי הוא אורג. </span>דהיינו אורג ממש ולא דמי לזורה ובורר ומרקד דזה בקשין וזה בצרורות וזה בקמח: 


lvr: 21
pgn: 75
dfh: b
trm: אין חיוב אלא למצניעו
txt:
<span class='five'>אין חיוב אלא למצניעו. </span>אם נעשה חביב לאדם א' והצניעו חייב על הוצאתו אם חזר והוציאו אבל אדם אחר אינו חייב עליו דלגביה לאו מלאכה הוא: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 75
dfh: b
trm: מ'ד דם נדה
txt:
<span class='five'>מ'ד דם נדה. </span>אינו כשר להצניע כ'ש עצי אשרה דאיסורי הנאה נינהו ומאיסי וצריך לאבדן: 


lvr: 21
pgn: 75
dfh: b
trm: הא
txt:
<span class='five'>הא. </span>דתנא כל הכשר להצניע ויש בו שיעור שרוב ב'א עשויין להצניע כשיעור הזה חייב כל אדם על הוצאתו ואפילו אדם עשיר שאין שיעור זה חשוב לו: 


lvr: 21
pgn: 76
dfh: a
trm: א'ר אלעזר הא
txt:
<span class='five'>א'ר אלעזר הא. </span>דקתני מתניתין דאינו כשר להצניע והצניעו אחר הוא מתחייב על הוצאתו וכל אדם פטורין דלא כר' שמעון בן אלעזר: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 76
dfh: a
trm: כמלא פי גמל
txt:
<span class='five'>כמלא פי גמל. </span>נפיש שיעורא מפי פרה אבל כמלא פי פרה לא מיחייב דהא לא חזו לפרה: 


lvr: 21
pgn: 76
dfh: a
trm: פי טלה
txt:
<span class='five'>פי טלה. </span>נפיש מפי גדי הלכך עמיר דלא חזי לגדי לא מיחייב כמלא פי גדי עד דאיכא מלא פי טלה אבל עשבים הואיל וחזו בין לטלה בין לגדי מיחייב אפי' כמלא פי גדי: 


lvr: 21
pgn: 76
dfh: a
trm: לחין
txt:
<span class='five'>לחין. </span>הראויין לאדם כגרוגרת דזה שיעור לכל מאכל אדם לשבת אבל כמלא פי גדי לא דלחים לא חזו לגדי: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 76
dfh: a
trm: דהא חזי לפי פרה
txt:
<span class='five'>דהא חזי לפי פרה. </span>הלכך שיעור חשוב הוא ולכל מי שיוציאנו לא פקע שיעוריה בהכי: 


lvr: 21
pgn: 76
dfh: a
trm: רבי יוחנן אמר פטור
txt:
<span class='five'>רבי יוחנן אמר פטור. </span>דהא לגמל דחזי ליה ליכא שיעורא ואי משום דלצורך פרה הוציאו ולגבה איכא שיעור אכילה ע'י הדחק לאו אכילה היא הלכך לא משערי' ליה בפרה: 


lvr: 21
pgn: 76
dfh: a
trm: אין מצטרפין לחמור שבהם
txt:
<span class='five'>אין מצטרפין לחמור שבהם. </span>מי ששיעורו גדול הוי קל ואינו מצטרף להשלים שיעורו של חמור דהא לא חשיב כי ההוא אבל החשוב משלים את הקל לכשיעור תבן מצטרף עם עצה להשלי' פי גמל ועצה אין מצטרף עם התבן להשלים מלא פי פרה: 


lvr: 21
pgn: 76
dfh: a
trm: הואיל וראויין ליטמא מושב
txt:
<span class='five'>הואיל וראויין ליטמא מושב. </span>אם צירף משנים יחד לטלאי מרדעת של חמור כשיעורו לענין מושב הזב אם קצע משנים מהן ותקן טפח על טפח לישב עליו מיטמא ליה אב הטומאה במושב הזב דתניא  המקצע מכולן טפח על טפח טמא מושב ואמרינן טעמא בפ'ק דסוכה הואיל וראוי לטלות על גבי חמור שאינו מקפיד אם הוא משני מינין:  הכא


lvr: 21
pgn: 76
dfh: b
trm: לדוגמא
txt:
<span class='five'>לדוגמא. </span>מי שיש לו למכור צובר מכולן ונותן לפני חלונו להראות שיש לו למכור מכולן וניחא ליה שיהו מחוברין יחד דאיידי דזוטרי כל חד וחד הרוח מפזרתו: 


lvr: 21
pgn: 76
dfh: b
trm: ר' יהודה אומר
txt:
<span class='five'>ר' יהודה אומר. </span>כל הקליפין אין מצטרפין כדאמרן חוץ מקליפי עדשים שמצרפות אותן: 


lvr: 21
pgn: 76
dfh: b
trm: שמתבשלות עמהן
txt:
<span class='five'>שמתבשלות עמהן. </span>לאפוקי קליפה חיצונה שהן גדלות בתוכה הנושרות בגורן: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 76
dfh: b
trm: בלוסה
txt:
<span class='five'>בלוסה. </span>מעורבת בסובנה ובמורסנה הלכך לחם הארץ קרינן ביה ומיהו לענין שבת מידי דחשיב בעינן וסתמייהו דהני לאו אוכל נינהו: 


lvr: 21
pgn: 76
dfh: b
trm: כזבובין
txt:
<span class='five'>כזבובין. </span>לפי שהן שחורות:  הדרן עלך כלל גדול <span class='shastitle7'>המוציא יין. </span>חי: 


lvr: 21
pgn: 76
dfh: b
trm: כדי מזיגת הכוס
txt:
<span class='five'>כדי מזיגת הכוס. </span>כשיעור שנותנין יין חי לתוך כוס להוסיף עליו מים כהלכתו ולמזוג אותו בהן ובגמרא מפרש באיזה כוס משערו: 


lvr: 21
pgn: 76
dfh: b
trm: כתית
txt:
<span class='five'>כתית. </span>שבגבי הסוסים והגמלים מחמת המשאות רדוי'ש בלע'ז והכי אמר בהמפקיד בבבא מציעא <span class='mareimakom'>(דף לח.)</span> דבש והדביש למאי חזי לכתותא דגמלי אבל רבותי פירשו כתית מכה שעל גב היד ושע'ג הרגל: 


lvr: 21
pgn: 76
dfh: b
trm: ולא נאמרו
txt:
<span class='five'>ולא נאמרו. </span>שיעורין שבמשנה אלא למצניעיהן לבד וחזר המצניע והוציאו חייב אבל שאר כל אדם שהוציאו אינו חייב וסבירא לי' לר'ש דמצניע עצמו בעי שיעורא זוטא ובבציר מהא שיעורא לא מיחייב כדאמרינן בפרקין דלעיל <span class='mareimakom'>(דף עה:)</span> דלית ליה לר'ש כל שאין כשר להצניע ואין מצניעים כמוהו שיתחייב עליו מצניעו: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 76
dfh: b
trm: כוס של ברכה
txt:
<span class='five'>כוס של ברכה. </span>ברכת המזון שהצריכו חכמים ליפותו כדאמרי' בברכות <span class='mareimakom'>(דף נא.)</span> עיטור ועיטוף הדחה ושטיפה חי ומלא: אמר רב נחמן גרסי' ולא גרסי' דאמר: 


lvr: 21
pgn: 77
dfh: a
trm: תנינא
txt:
<span class='five'>תנינא. </span>ממתניתין נמי שמעינן דזהו שיעורו מדתני בשאר משקין רביעית שמעינן מיניה דאין הוצאה במשקה הראוי לשתייה בפחות מרביעית הלכך על כרחיך כי שיערו ביין כדי מזיגת כוס של ברכה שיעור הראויה לשתיית רביעית נקט והיינו רובע רביעית דכי יהיב על חד תלת מיא כדרך המזיגות הראויות לשתייה יעמוד על רביעית יש טועים בשמועה זו לומר [רובע] רביעית רובע הלוג ויעמוד על רביעית על לוג שהוא רביעית הקב וטעות הוא בידם ורבותינו לא אמרו כן וראי' יש לדבר במס' נזיר <span class='mareimakom'>(דף לח.)</span> י' רביעיות הן חמש סומקתא כלומר שנאמרו ביין ודם וה' חיוורתא שנאמרו בשאר משקין וחשיב להא הוצאת שבת דשאר משקין גבי חיורתא ועל כרחיך הנהו כולהו ברביעית הלוג נינהו דקא חשיב בהדייהו רביעית שמן לנזיר דהוא חצי שיעורה של שמן התודה במנחות וחצי לוג שמן לתודה ילפינן במנחות <span class='mareimakom'>(דף פח.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 77
dfh: a
trm: חדא
txt:
<span class='five'>חדא. </span>דחמרא לא דרי מיא אלא על חד תרין במס' נדה <span class='mareimakom'>(פ'ב דף יט.)</span> חמשה מראה דמי' טמאין הן וחד מינייהו כמזוג ומפרש במשנה וכמזוג שאמרתי לך בשני חלקי מים ואחד יין: 


lvr: 21
pgn: 77
dfh: a
trm: ועוד מים בכד ומצטרפין
txt:
<span class='five'>ועוד מים בכד ומצטרפין. </span>אי טעמא דמתני' יין משום דלכי מזיג ליה ויראה לשתייה יהא בו רביעית השתא מיהא כי מפיק ליה עדיין לא נמזג ואין כאן שיעור מים שעודן בכד היאך מצטרפין לחייבו אלא על כרחך טעמא לאו משום דליתחזי לשתייה לרביעית כשאר משקין הוא אלא הכי שיעוריה ואע'ג דכי מזיג ליה לא הוי רביעית: 


lvr: 21
pgn: 77
dfh: a
trm: א'נ התם משום חזותא
txt:
<span class='five'>א'נ התם משום חזותא. </span>נקט ליה ונהי נמי דדרי על חד תלת בטעמא מראית דם לא הוי אלא בשני חלקים מים ואחד יין ואי יהיב ביה טפי דם הדומה לו כדם ירוק הוא וטהור: 


lvr: 21
pgn: 77
dfh: a
trm: ר' יהודה אומר ו' דברים מקולי כו'
txt:
<span class='five'>ר' יהודה אומר ו' דברים מקולי כו'. </span>לאו דאיכא הני ותו לא דאכתי טובא איכא אלא כשנכנסו לכרם ביבנה והעידו כל אחד ואחד על אותו שבידו במס' עדיות העיד ר' יהודה על אלו: 


lvr: 21
pgn: 77
dfh: a
trm: ב'ש מטהרין
txt:
<span class='five'>ב'ש מטהרין. </span>דאינו כבשר לטמא בנבלה בכזית ולא תורת משקין לטומאה קלה. לי נראה דהאי דב'ש מטהרין מטומאת נבלות לחודא קאמר שלא יטמא אדם אבל טומאה קלה יש בו: 


lvr: 21
pgn: 77
dfh: a
trm: על כזית
txt:
<span class='five'>על כזית. </span>שהוא שיעור נבלה לטמא אדם והיינו אמרו דבר אחד שכזית היבש כשנימוח הוי רביעית: 


lvr: 21
pgn: 77
dfh: a
trm: עד כאן לא קאמר ר' נתן הכא
txt:
<span class='five'>עד כאן לא קאמר ר' נתן הכא. </span>דכזית יבש בעי רביעית דלח ובציר מרביעית לח ליכא כזית יבש כדקאמר דכזית קרוש הויא ביה רביעית: 


lvr: 21
pgn: 77
dfh: a
trm: אבל דם
txt:
<span class='five'>אבל דם. </span>כשהוא לח הוי סמיך עב וקרוב להיות קרוש וכשיבש אינו נצמק לשיעור קטן אלא מעט וכזית יבש לא בעי רביעית לח ודם נבילות מטמא בפחות מרביעית:  גראינין


lvr: 21
pgn: 77
dfh: b
trm: אוממות
txt:
<span class='five'>אוממות. </span>גבי גחלים מייתינן ליה בכיצד צולין גחלים יכול עוממות ת'ל אש אי אש יכול שלהבת כו': 


lvr: 21
pgn: 77
dfh: b
trm: מאמצין
txt:
<span class='five'>מאמצין. </span>לקמן גבי עינים של מת בפ' שואל <span class='mareimakom'>(דף קנא:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 77
dfh: b
trm: תימרא דתרנגולא מידליא לעילא
txt:
<span class='five'>תימרא דתרנגולא מידליא לעילא. </span>ריס של עין התחתון כשעוצם עיניו עולה למעלה מן העליון ובשאר כל בריה העליון שוכב על התחתון: 


lvr: 21
pgn: 77
dfh: b
trm: משום דדייר אדפי
txt:
<span class='five'>משום דדייר אדפי. </span>שעולה בלילות על הקרשים והקורות צריך שיעלה התחתון על העליון מפני העשן שלא יכנס בעיניו: 


lvr: 21
pgn: 77
dfh: b
trm: מתי תכלה דא
txt:
<span class='five'>מתי תכלה דא. </span>לכשיכלה מה נאכל ול'נ מתי תכלה דא לפי שאינו כלה עד זמן ארוך שאינו נאכל אלא מעט מעט: 


lvr: 21
pgn: 77
dfh: b
trm: כופתא
txt:
<span class='five'>כופתא. </span>מכתשת ל'א מדה לחטין ול'נ כמין גולם עץ עשוי לישיבה כמו כופת שאור שיחדה לישיבה דתניא בפסחים <span class='mareimakom'>(דף מה:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 77
dfh: b
trm: גלי ותיב
txt:
<span class='five'>גלי ותיב. </span>כשהוא יושב מגלה עצמו שלא ישב עליו שלא ילכלכנו ולא ישופנו בקרקע וישיר שערו ויקרע ויבלה: 


lvr: 21
pgn: 77
dfh: b
trm: דגדול
txt:
<span class='five'>דגדול. </span>של אדם גדול והאי קטן אאבר קאי אי נמי אבר גדול של קטן והאי קטן אגברא קאי ולא אאבר: 


lvr: 21
pgn: 77
dfh: b
trm: דרבי שמעון כו'
txt:
<span class='five'>דרבי שמעון כו'. </span>והכי קאמר כדי לסוך בו אבר קטן וקטן יהא הגוף בן יומו ורבי נתן סבר חד קטן אמרינן או האבר או הגוף אבל תרי קוטני לא: ה'ג דכולי עלמא אבר קטן של קטן בן יומו לא:  וליתא


lvr: 21
pgn: 78
dfh: a
trm: וליתא לדרבי ינאי
txt:
<span class='five'>וליתא לדרבי ינאי. </span>ור' שמעון בן אלעזר או או קתני או אבר קטן של גדול או להפך וכולה חד שיעורא הוא: 


lvr: 21
pgn: 78
dfh: a
trm: מכדי כל מילתא דשכיחא ולא שכיחא
txt:
<span class='five'>מכדי כל מילתא דשכיחא ולא שכיחא. </span>כל ששיערו חכמים לענין שבת והוא ראוי לשני דברים חדא שכיחא וחדא לא שכיחא אזול רבנן בשיעורן בתר דשכיחא ואפילו היא קולא ששיעורה גדול אמרינן סתמיה להא עביד ולא אמרי' הואיל וחזי נמי למילתא אחריתי ששיעורה קטן ניזיל בתרה לחומרא ואע'פ דלא שכיחא: 


lvr: 21
pgn: 78
dfh: a
trm: רפואתו לא שכיחא
txt:
<span class='five'>רפואתו לא שכיחא. </span>כגון לשוף בו קילור ואע'ג דחזי לה דאיכא דעביד בחלב אשה ואיכא דעביד במיא וחסין על היין שדמיו יקרים הלכך אזול בתר שתייתו ושיערוהו בכדי מזיגת כוס ואע'ג דלקולא שיש כאן שיעור גדול וכן חלב נמי חזי לאכילה ולשוף קילור ומיהו לא שכיחא שהרי אף המים ראויין לכך ויש עושין ממים הלכך אזול רבנן בתר אכילתו ושיעורו בכדי גמיאה ואע'ג דקולא היא: 


lvr: 21
pgn: 78
dfh: a
trm: רפואתו לא שכיחא
txt:
<span class='five'>רפואתו לא שכיחא. </span>שהרי שאר משקין ראויין לכך ויש שפין קילור בשאר משקין ושתייתו שכיחא שרוב שתיית מים הם שאין אדם שותה יין לכל צמאיו כי אם לסעודתו: 


lvr: 21
pgn: 78
dfh: a
trm: בגלילא שנו
txt:
<span class='five'>בגלילא שנו. </span>שהן עניים ומקפידין בדבר מועט וחסין על יין וחלב לשוף  קילור ואין שפין אלא במים והלכך רפואתו נמי שכיחא ובעינן למיזל לחומרא: 


lvr: 21
pgn: 78
dfh: a
trm: ומטללי
txt:
<span class='five'>ומטללי. </span>מסככין על העין ומונעין מראיתו עד שיכלה מראיתו לגמרי מפני שהן עבין ונגלדין כמין דבק שקורין גלוזייר: 


lvr: 21
pgn: 78
dfh: a
trm: בר ממיא
txt:
<span class='five'>בר ממיא. </span>דעדיפי מכולהו דמסו ולא מטללי שנבלעין מיד או ניגבין מהר ולא נגלדין על גב העין: 


lvr: 21
pgn: 78
dfh: a
trm: ליארוד
txt:
<span class='five'>ליארוד. </span>תבלול ובתוספתא ראיתי לחורור והן טיפות דקות של לובן הנולדות בעין כדתנן בבכורות גבי מומין <span class='mareimakom'>(דף לח:)</span>: 


lvr: 21
pgn: 78
dfh: a
trm: במוציא שופכין
txt:
<span class='five'>במוציא שופכין. </span>אדם שלא הצניען אינו חייב אלא ברביעית דבציר מהכי לא חזו כדלקמן לגבל טיט: 


lvr: 21
pgn: 78
dfh: a
trm: דבר שאינו חשוב לכל כו'
txt:
<span class='five'>דבר שאינו חשוב לכל כו'. </span>והכי קאמרי בד'א דבעינן שעורא דחשיב במוציא כלומר בדבר שאין לך לילך בו אלא אחר הוצאתו של זה שהמחשבה תלויה בזה שהוציא אבל במצניע בדבר שיש לך לילך אחר מחשבה של מצניע כגון המצניע כל שהוא חייב זה המוציאו ורשב'א אמרה ואזיל לטעמיה דאמר בפרקין דלעיל דבדבר שאין מצניעין כמוהו והוכשר לזה והצניעו נתחייב זה במחשבתו של זה וה'ה דמצי לאוקמי במצניע גופיה ולמימר הכי בד'א במוציא בדבר שלא הוצנע ואין לך לילך בו אלא אחר הוצאתו של זה אבל אם היה זה מצניע דבר זה מתחילה וחזר והוציאו חייב אלא משום דשמעי' לי' דאמר נתחייב זה במחשבה של זה אוקמא אביי אפי' באחר שהוציאו וכ'ש אם הוציאו הוא עצמו: 


lvr: 21
pgn: 78
dfh: a
trm: פי כור
txt:
<span class='five'>פי כור. </span>נקב שנותנין בו המפוח ושיעורא זוטא הוא ומרביעית חזי לגבל טובא וכיון דהוצאת טיט חשיבא בכדי פי כור בעינן נמי לשעוריה בהנך דעבדי לטיט בכדי גיבול פי כור: 


lvr: 21
pgn: 78
dfh: a
trm: דמיגבל
txt:
<span class='five'>דמיגבל. </span>כבר חשוב בכדי פי כור אבל זה שעדיין לא נגבל אינו נשער בכך לפי שאין אדם טורח לגבל שיעור מועט כזה ואם בא לגבל מגבל יותר ועושה בו דברים אחרים: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 78
dfh: a
trm: קשר של מוכסין
txt:
<span class='five'>קשר של מוכסין. </span>יש לך אדם שנותן המכס לראש הנהר במקום אחד או מוחל לו במתנה והוא מוסר לו חותם להראות למוכס שמחל לו המכס ודרכו לכתוב בו שתי אותיות והן גדולות משתי אותיות שלנו:  נייר


lvr: 21
pgn: 78
dfh: b
trm: קלף כדי לכתוב פרשה קטנה
txt:
<span class='five'>קלף כדי לכתוב פרשה קטנה. </span>דאיידי דדמיו יקרים לא עבדי מיניה קשרי מוכסין אלא תפילין ומזוזות ולא מיחייב בשיעורא זוטא: 


lvr: 21
pgn: 78
dfh: b
trm: כדי לעשות נקב קטן
txt:
<span class='five'>כדי לעשות נקב קטן. </span>כלי שנותנין בו כסף חי סותם פיו בזפת או בגפרית ונוקב בתוך הסתימה נקב דק להוציא בו: 


lvr: 21
pgn: 78
dfh: b
trm: פטפוט
txt:
<span class='five'>פטפוט. </span>רגל למקום מושב הכור שהיו מושיבין על כן העשוי לכך כגון טרפייד לשפות הקדירה: 


lvr: 21
pgn: 78
dfh: b
trm: סובין כדי ליתן ע'פ כור של צורפי זהב
txt:
<span class='five'>סובין כדי ליתן ע'פ כור של צורפי זהב. </span>במקום שאין פחמין צורפין זהב באש של סובין: 


lvr: 21
pgn: 78
dfh: b
trm: לסוד קטנה שבבנות
txt:
<span class='five'>לסוד קטנה שבבנות. </span>טופלות סיד להשיר את השיער: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 78
dfh: b
trm: משהראהו למוכס
txt:
<span class='five'>משהראהו למוכס. </span>ורואה שמחל לו ראש הנהר את המכס שוב אין צריך לו ולא חזי למידי: 


lvr: 21
pgn: 78
dfh: b
trm: רהיטי מוכסא
txt:
<span class='five'>רהיטי מוכסא. </span>קוראנ'ש שרצין אחר העוברים להעליל עליהם שלא נתנו המכס וטורח לעוברים לחזור למוכס ומצניע החותם להראות לאלו ולת'ק לא מצנע ליה להכי דכי רהטי בתריה הדר לגבי מוכס: 


lvr: 21
pgn: 78
dfh: b
trm: מוכס קטן
txt:
<span class='five'>מוכס קטן. </span>פעמים שיש מוכס גדול שטורח לו לעמוד על הגשר כל היום וממנה מוכס קטן וזה מתחלה אינו מראה החותם של מלך אלא לגדול ולרבי יהודה צריך לו שהרי הקטן ימנענו מלעבור ולת'ק אין צריך לו שהגדול מוסר לו סימן דברים ואומר לקטן ועובר: 


lvr: 21
pgn: 78
dfh: b
trm: למוכס שני
txt:
<span class='five'>למוכס שני. </span>של מעבר אחר ולא לפוטרו מן המכס אלא להראות שהוא נאמן וחשוב ואינו מבריח עצמו מן המכס כדי שלא יעליל עליו לאחר זמן: 


lvr: 21
pgn: 78
dfh: b
trm: אסור לשהות שטר פרוע
txt:
<span class='five'>אסור לשהות שטר פרוע. </span>משום שנא' <span class='mareimakom'>(איוב יא) </span> אל תשכן באהליך עולה הלכך מלוה לא משהי ליה לצור ע'פ צלוחיתו משום איסור ולוה נמי לא משהי ליה שמא יבא לידי מלוה ויחזור ויתבענו: 


lvr: 21
pgn: 78
dfh: b
trm: במודה בשטר שכתבו
txt:
<span class='five'>במודה בשטר שכתבו. </span>הלוה מודה שכתבו צריך לקיימו ולומר לא פרעתי וכל כמה דלא אמר הכי לאו שטרא הוא אי לאו משכח סהדי להכיר החתימה דמאן קא משוי ליה שטרא לוה דאמר כתבתיו לוה נמי הא קאמר פרעתי הפה שאסר הוא הפה שהתיר הלכך משפרעו כלומר משיאמר פרעתי פטור דלא צריך ליה ור' יהודה סבר אין צריך לקיימו דכיון דמודה שכתבו ולוה בו הרי הוא כאלו קיימוהו חותמיו וגובה בו כ'ז שמוציאו:  עד


lvr: 21
pgn: 79
dfh: a
trm: דכולי עלמא צריך לקיימו
txt:
<span class='five'>דכולי עלמא צריך לקיימו. </span>והכא בפרעו ולא פרעו ממש קאמר ובשטר מקויים ודכולי עלמא אסור לשהות שטר פרוע: 


lvr: 21
pgn: 79
dfh: a
trm: והכא בכותבין שובר קא מיפלגי
txt:
<span class='five'>והכא בכותבין שובר קא מיפלגי. </span>יש גורסין ת'ק סבר אין כותבין שובר על שטר פרוע שאתה מצריכו לשמור שוברו מן העכברים אלא מחזיר לו ושורפו ואסור להשהותו ורבי יהודה סבר כותבין שובר ועל ידי שובר מותר לשהות שטר פרוע לצור ע'פ צלוחיתו ולא היא חדא דכיון דאסור לשהות שטר פרוע אפי' על ידי שובר נמי אסור להשהותו שמא יאבד השובר וזה חוזר וגובה בו ועוד לרבי יהודה אין כותבין שובר שמעינן ליה בבבא בתרא <span class='mareimakom'>(דף קע:)</span> דתנן מי שפרע מקצת חובו ר' יהודה אומר יחליף רבי יוסי אומר יכתוב שובר וה'ג ת'ק סבר כותבים שובר והכי קאמר משפרעו לוה והוציאו מלוה בשבת פטור שאינו צריך לו ואי אמרת כיון דראוי לצור ע'פ צלוחיתו הוא דבעי אהדורי ללוה לא משהי ליה שמא יבא לידי מלוה ויחזור ויתבענו ואי נמי לא מהדר ליה מלוה לא איכפת ליה ללוה דמלוה כתב ליה ללוה שובר עילויה ורבי יהודה סבר אין כותבין שובר הלכך צריך הוא המלוה דבעי אהדורי ואי לא מהדר ליה חוזר ותובעו לו מה שפרעו דלא סגי ליה בשובר דצריך לשומרו מן העכברים: 


lvr: 21
pgn: 79
dfh: a
trm: רב אשי אמר
txt:
<span class='five'>רב אשי אמר. </span>פלוגתייהו כשהוציאו לוה הוא ומה הוא צריך לו דקאמר ודאי לא לצור דמשום סתימת פי צלוחית לא משהי ליה שמא יבא ליד המלוה אלא משהי ליה להראותו לשאר בעלי חובות ולהתהלל שהוא פורע חובותיו: 


lvr: 21
pgn: 79
dfh: a
trm: המוציא עור בכמה
txt:
<span class='five'>המוציא עור בכמה. </span>משום דבעי למיבעי מיניה הנך בעיי אחרנייתא בעא מיניה הא ואף על גב דמתני' היא: 


lvr: 21
pgn: 79
dfh: a
trm: לאירא
txt:
<span class='five'>לאירא. </span>והוא כשיעור הצריך לאירא של גרדי לסתום פי קנה שפקעית הערב נתונה בו: 


lvr: 21
pgn: 79
dfh: a
trm: שאין אדם טורח כו'
txt:
<span class='five'>שאין אדם טורח כו'. </span>ואם בא לשרותה שורה כדי פי סבכה אבל עור טורח אדם לעבד כדי קמיע ומעובד נמי פחות מכדי קמיע לא חשיב: 


lvr: 21
pgn: 79
dfh: a
trm: עפיץ
txt:
<span class='five'>עפיץ. </span>מתקנין אותו בשחיקת עפצים כמו שעושין כאן בשחיקת קליפת ארז שקורין טנא: 


lvr: 21
pgn: 79
dfh: a
trm: רבעא דרבעא דפומבדיתא
txt:
<span class='five'>רבעא דרבעא דפומבדיתא. </span>רובע ליטרא של פומבדיתא דרך הסוחרים לצור משקולת של עופרת כדי שלא תפחת לפי שהמתכת נשחקת תמיד ונפחת מאליו: 


lvr: 21
pgn: 79
dfh: a
trm: לכתוב גט
txt:
<span class='five'>לכתוב גט. </span>ותנן <span class='mareimakom'>(גיטין דף פה.)</span> גופו של גט הרי את מותרת לכל אדם ושמו ושמה והעדים והזמן ושיעור זה קטן מכולן: 


lvr: 21
pgn: 79
dfh: a
trm: בבישולא
txt:
<span class='five'>בבישולא. </span>לח כמו שהופשט קרי בשולא לשון בשול שהוא לח דאכתי לא חזי לעיבוד אבל יבש חזי לעיבוד וכיון דחזי לעיבוד הוי כמעובד: 


lvr: 21
pgn: 79
dfh: a
trm: כך שיעור להוצאת שבת
txt:
<span class='five'>כך שיעור להוצאת שבת. </span>אלמא שאין מעובד חמשה טפחים בעינן ומתניתין מוקי במעובד: 


lvr: 21
pgn: 79
dfh: a
trm: בקורטבלא
txt:
<span class='five'>בקורטבלא. </span>מבשלו ברותחין ומתקשה לישב עליו ולכסות דלובקאות שקורין פושדטוויי'ל ומטות ולעשותו שולחן:  דוכסוסטוס


lvr: 21
pgn: 79
dfh: b
trm: שבתפילין
txt:
<span class='five'>שבתפילין. </span>דהתם ד' אגרות לד' פרשיות ושיער בחד מינייהו דהיינו שמע קטנה שבהם: 


lvr: 21
pgn: 79
dfh: b
trm: מטמאות את הידים
txt:
<span class='five'>מטמאות את הידים. </span>לענין תרומה כדאמרן בי'ח דבר בפ'ק <span class='mareimakom'>(דף יד.)</span>: 


lvr: 21
pgn: 79
dfh: b
trm: קציצה
txt:
<span class='five'>קציצה. </span>הוא הדפוס של עור שחתוך לד' בתים כמין בית יד של עור והאיגרות בתוכן: 


lvr: 21
pgn: 79
dfh: b
trm: והא מדקתני סיפא
txt:
<span class='five'>והא מדקתני סיפא. </span>דההיא דלעיל קלף כדי לכתוב כו' מכלל דרישא כו' וקשיא רישא אסיפא: 


lvr: 21
pgn: 79
dfh: b
trm: כדי לכתוב עליו מזוזה
txt:
<span class='five'>כדי לכתוב עליו מזוזה. </span>אדוכסוסטוס קאי דלא חזי לתפילין וסיפא פריש קלף כדי לכתוב פרשה קטנה שבתפילין: 


lvr: 21
pgn: 79
dfh: b
trm: קלף אין דוכסוסטוס לא
txt:
<span class='five'>קלף אין דוכסוסטוס לא. </span>הוי בשיעורא זוטא כי האי אלא בכדי לכתוב ב' פרשיות דמזוזה ואי דוכסוסטוס חזי לתפילין הוה ליה לשעוריה כשיעור זוטא דתפילין: 


lvr: 21
pgn: 79
dfh: b
trm: למצוה
txt:
<span class='five'>למצוה. </span>מצוה מן המובחר קלף בעינן וסתמא דכל איניש מצוה מעלייתא עביד הלכך לא מצנע דוכסוסטוס לתפילין וה'ל אין מצניעין כמוהו: 


lvr: 21
pgn: 79
dfh: b
trm: הא דכתב אקלף אפי' במקום שיער
txt:
<span class='five'>הא דכתב אקלף אפי' במקום שיער. </span>וכ'ש במקום בשר דהילכתא מזוזה במקום שיער והא דכתבה אדוכסוסטוס במקום בשר: 


lvr: 21
pgn: 79
dfh: b
trm: כיוצא בו
txt:
<span class='five'>כיוצא בו. </span>רישא דברייתא תפילין של יד עושין אותן של ראש ואותן של ראש אין עושין אותן של יד לפי שאין מורידין כו': 


lvr: 21
pgn: 79
dfh: b
trm: ס'ת שבלה
txt:
<span class='five'>ס'ת שבלה. </span>אין מחתכין ממנה יריעה שפרשיות שמע והיה אם שמוע בתוכה לקובען במזוזה: 


lvr: 21
pgn: 80
dfh: a
trm: אות אחת בדיו אות אחת בקולמוס
txt:
<span class='five'>אות אחת בדיו אות אחת בקולמוס. </span>מי מצטרפי או לא ואי אמרת תיפוק ליה משום קולמוס לא מחייב עליה משום שהוא טפל לפחות מכשיעור דתנן לקמן <span class='mareimakom'>(דף צג:)</span> המוציא אוכלין פחות מכשיעור בכלי פטור אף על הכלי מפני שהכלי טפילה לו: 


lvr: 21
pgn: 80
dfh: a
trm: כשהוא מהלך
txt:
<span class='five'>כשהוא מהלך. </span>שלא עמד לפוש דתהוי הנחת גופו הנחה אפילו הכי חייב דעיקר הנחת דיו על הכתב הוא: 


lvr: 21
pgn: 80
dfh: a
trm: חסר שיעור דקמייתא
txt:
<span class='five'>חסר שיעור דקמייתא. </span>כשמתייבשה נחסר השיעור ולכי גמרה הוצאה דבעינן לצרופה אין כאן שיעור ב' אותיות: 


lvr: 21
pgn: 80
dfh: a
trm: כמי שקלטה כלב
txt:
<span class='five'>כמי שקלטה כלב. </span>דתנן לקמן <span class='mareimakom'>(דף קב.)</span> הזורק וקלטה כלב פטור דלא הויא הנחה מכחו והכא נמי כי גמרה הוצאה בטלה להנחה קמייתא והויא כמאן דליתא: 


lvr: 21
pgn: 80
dfh: a
trm: לרבנן
txt:
<span class='five'>לרבנן. </span>דפליגי לקמן בהזורק ולית להו קלוטה כמו שהונחה אפילו עברה סמוך לקרקע לא מיחייב עד שתנוח על גבי משהו מקום כל שהוא ולא בעינן מקום ד' הואיל ובתוך ג' הוא מ'מ הנחה כל דהו בעינן: 


lvr: 21
pgn: 80
dfh: a
trm: והוא שיש חיוב חטאת ביניהם
txt:
<span class='five'>והוא שיש חיוב חטאת ביניהם. </span>שמופסקות ברה'י אבל אם היה כרמלית מפסיקן כגון קרפף יותר מבית סאתים או בקעה וב' בתים פתוחים אחד לרה'ר זה ואחד לזה והוציא חצי גרוגרת מבית זה לרשות זה וחצי גרוגרת מבית זה לרשות זה שהיא פתוחה לה חייב דכיון דלא מפסיק לה רה'י חדא רשותא הוא: 


lvr: 21
pgn: 80
dfh: a
trm: פיסלא
txt:
<span class='five'>פיסלא. </span>עץ שוכב לרחבו של רה'ר וממלא כל רחבו והוציא חצי גרוגרת מביתו מכאן וחצי גרוגרת מכאן: 


lvr: 21
pgn: 80
dfh: a
trm:
כרשות גיטין דמי.  </span>ולענין גיטין פיסלא רשות לנפשיה הוא כדאמרן בהזורק <span class='mareimakom'>(גטין דף עז:)</span> ההוא גברא דזרק גיטא לדביתהו בחצירו איגנדר גיטא ונפל בפיסלא ואוקי התם שהשאיל לה מקום בחצירו חד מקום מושלי אינשי תרי מקומות לא מושלי אינש

txt:
<span class='five'>כרשות גיטין דמי.  </span>ולענין גיטין פיסלא רשות לנפשיה הוא כדאמרן בהזורק <span class='mareimakom'>(גטין דף עז:)</span> ההוא גברא דזרק גיטא לדביתהו בחצירו איגנדר גיטא ונפל בפיסלא ואוקי התם שהשאיל לה מקום בחצירו חד מקום מושלי אינשי תרי מקומות לא מושלי אינשי: <span class='five'>הא לא כחלי. </span>אלא שתי עינים: 


lvr: 21
pgn: 80
dfh: a
trm: בעירניות
txt:
<span class='five'>בעירניות. </span>בנות כפרים אינן צריכות צניעות כל כך שאין שחוק וקלות ראש מצוי שם ועמה מועטין ואינן מכסין פניהם וכוחלות ב' עיניהם: 


lvr: 21
pgn: 80
dfh: a
trm: שפשף שבראש קנה של ציידין
txt:
<span class='five'>שפשף שבראש קנה של ציידין. </span>מושיבין נסר קטן בראש קנה ונותנין עליו דבק והעוף יושב עליה ונדבק בו וצריך ליתן שם הרבה כדי שיהא העוף נדבק בו: 


lvr: 21
pgn: 80
dfh: b
trm: שהגיעו לפרקן ולא הגיעו
txt:
<span class='five'>שהגיעו לפרקן ולא הגיעו. </span>שהביאו שתי שערות ולא באו לכלל שנים הראויות לכך ומתביישות בדבר: 


lvr: 21
pgn: 80
dfh: b
trm: אנפיקנון
txt:
<span class='five'>אנפיקנון. </span>דתנן במנחות <span class='mareimakom'>(דף פה:)</span> אין מביאין אנפיקנון הוא שמן זית שלא הביא שליש: 


lvr: 21
pgn: 80
dfh: b
trm: שקל בה ד' מאות זוזי
txt:
<span class='five'>שקל בה ד' מאות זוזי. </span>שנתייפה וקפצו עליה המהוגנין לה ונתנו (לה) ממון: השכר משחיר ומרבה שיער: 


lvr: 21
pgn: 80
dfh: b
trm: למימרא דשיעורה דר' יהודה נפיש
txt:
<span class='five'>למימרא דשיעורה דר' יהודה נפיש. </span>בתמיה והא קיימא לן גבי גמי דשיעורה דרבי יהודה זוטא ומחמיר בשיעורי שבת: 


lvr: 21
pgn: 80
dfh: b
trm: ודברי רבי נחמיה בביצת הסיד
txt:
<span class='five'>ודברי רבי נחמיה בביצת הסיד. </span>הנגבל במים ועשוי ביצים ביצים מוטנ'ס בלע'ז הוא עשוי לסוד אנדיפי: 


lvr: 21
pgn: 80
dfh: b
trm: אנדיפא
txt:
<span class='five'>אנדיפא. </span>כלי חרס ולו שני דדין אחת למעלה ואחת למטה וכשרוצה למלאותו סותם את הדד התחתון ולשון אנדיפי שתי פיות כדתניא <span class='mareimakom'>(עירובין דף קד.)</span> מעלין בדיופי ובתוספתא גרס באנדיפי: 


lvr: 21
pgn: 80
dfh: b
trm: שנתות
txt:
<span class='five'>שנתות. </span>סימנים כלי חרס גדול ויש בו בליטות בליטות כמין אגוזים קטנים עד כאן לסאה עד כאן לסאתים וסדין אותו בסיד כדי שיהיו לבנות ונכרות: 


lvr: 21
pgn: 80
dfh: b
trm: עד כאן לכבש
txt:
<span class='five'>עד כאן לכבש. </span>רביעית ההין דכתיב חצי ההין יהיה לפר וגו' כן לשון מורי הזקן מפי אביו ששמע מר' שמעון ורבותי מפרשים אנדיפא כל הגוף ומתוך שאינו עשוי להשכיב השיער אלא להאדים בעי סיד עב: 


lvr: 21
pgn: 80
dfh: b
trm: שנתות
txt:
<span class='five'>שנתות. </span>כלומר אבר אבר יטפלנה ואי אפשר בלשון זה ולא נאמר שיטת הש'ס כן להזכיר אבר אבר בלשון שנתות ויצטרך להביא פירוש לפירושו שנתות היו בהין: 


lvr: 21
pgn: 80
dfh: b
trm: מן דיליה דא ליה
txt:
<span class='five'>מן דיליה דא ליה. </span>מידו היתה זאת לו שלא היה לו לדרוש במרכבה: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 80
dfh: b
trm: מרצופין
txt:
<span class='five'>מרצופין. </span>שקין העשוין מקליפת עץ גדול שנושאין בהן פרקמטיא בספינות וחותמין אותם: 


lvr: 21
pgn: 80
dfh: b
trm: כחותם האיגרות
txt:
<span class='five'>כחותם האיגרות. </span>שחותמין אותם שלא יקרב איש בהן אלא מי שנשתלחו לו ושיעורא דרבנן זוטר: 


lvr: 21
pgn: 80
dfh: b
trm: מרוסס
txt:
<span class='five'>מרוסס. </span>סדוק סדקין הרבה כמו והכה הבית הגדול רסיסים <span class='mareimakom'>(עמוס ו) </span>: 


lvr: 21
pgn: 80
dfh: b
trm: קילקולו זהו תיקונו
txt:
<span class='five'>קילקולו זהו תיקונו. </span>דאי לאו דמקלקל ליה ומשחירו לא היה מישתרי הלכך ע'כ הא דקשיא ליה מעליותא היא לגביה ומשערינן ביה ורבותי מפרשין קילקולו לובן זה תיקונו לענין חוזק ולא נהירא לי דקילקולו זהו תקונו משמע דשם הקלקול מתקנו ולהאי לישנא אין שם הקלקול מתקנו ולמה הוזכר קילקול כאן הכי הוי [ליה] לתרוצי נהי דאשחורי משחיר אחזוקי מחזיק: 


lvr: 21
pgn: 81
dfh: a
trm: כדי לזרוק בבהמה
txt:
<span class='five'>כדי לזרוק בבהמה. </span>דלא טרח איניש למשקל צרור משום עוף להבריחו דבקלא בעלמא דרמי ליה אזיל ליה: <span class='shastitle7'>גמ'</span> 


lvr: 21
pgn: 81
dfh: a
trm: טמאין
txt:
<span class='five'>טמאין. </span>דכלי עצם ככלי מתכות ופשוטיהן טמאין בהכל שוחטין <span class='mareimakom'>(חולין דף כה:)</span> ואי משום דמחובר לפותחת וכל המחובר לטהור טהור פותחת יש לה בית קיבול ומקבל מפתח: 


lvr: 21
pgn: 81
dfh: a
trm: ושל גל
txt:
<span class='five'>ושל גל. </span>ואם הפותחת הזאת אינה של כלים כגון של שידה ומגדל אלא של גל כמו טרוקי גלי כגון דלתות שערי החצר אע'פ שחברן בפותחת הואיל וחבור זה בדלת היא ודלת בנין מחובר לקרקע טהורין: 


lvr: 21
pgn: 81
dfh: a
trm: שיעורן בכמה
txt:
<span class='five'>שיעורן בכמה. </span>להתחייב עליהן אי נמי לטלטלן בחצר ולהכניסן לבית הכסא ואידי ואידי חד שיעורא הוא דבמידי דחזי להו מיחייב על הוצאתו: 


lvr: 21
pgn: 81
dfh: a
trm: כזית כאגוז כביצה
txt:
<span class='five'>כזית כאגוז כביצה. </span>שלש מכניסין לקינוח ומקנח זו אחר זו אחת כזית ואחת כאגוז ואחת כביצה בתחלה מקנח פי הרעי בקטנה להסיר רעי הנדבק שם שהגדולה פוחסת ומלכלך סביבותיו: 


lvr: 21
pgn: 81
dfh: a
trm: כך מחלוקת כאן
txt:
<span class='five'>כך מחלוקת כאן. </span>ולסימנא בעלמא אמרה דלא תשכח לגירסא דברייתא ואם תשכחנה הזכר ממשנתך דאתרוג: 


lvr: 21
pgn: 81
dfh: a
trm: אבל לא הפאייס
txt:
<span class='five'>אבל לא הפאייס. </span>כמו שקל פיסת רגב <span class='mareimakom'>(סנהדרין דף סד.)</span> שקורין גלישט'א דהואיל ומיפרכה לא חזי לקינוח ואסורה לטלטל: 


lvr: 21
pgn: 81
dfh: a
trm: למשמש
txt:
<span class='five'>למשמש. </span>הנצרך ליפנות ואינו יכול ליפנות אמרינן לקמן בפירקין דממשמש בצרור בנקב והוא נפתח וקא סלקא דעתך דקאמר ובשבת אסור למשמש כלל כדרך שממשמשים בחול: 


lvr: 21
pgn: 81
dfh: a
trm: ליסתכן
txt:
<span class='five'>ליסתכן. </span>דאמר מר <span class='mareimakom'>(תמיד פ'א דף כז:)</span> עמוד החוזר מביא אדם לידי הדרוקן: 


lvr: 21
pgn: 81
dfh: a
trm: ומשני כלאחר יד
txt:
<span class='five'>ומשני כלאחר יד. </span>האי כדרך דקאמר רבא כדרך הממשמש בחול בלא שינוי משום השרת נימין אבל כלאחר יד כגון אוחז צרור בב' אצבעותיו שפיר דמי: 


lvr: 21
pgn: 81
dfh: a
trm: אם יש מקום קבוע לבה'כ
txt:
<span class='five'>אם יש מקום קבוע לבה'כ. </span>שאם ישתיירו לו ערבית יקנח בהם שחרית מכניס שם מלא יד: 


lvr: 21
pgn: 81
dfh: a
trm: מוריגי בהמה
txt:
<span class='five'>מוריגי בהמה. </span>כל בשר שיש בבהמה העשוי כמורג שהוא פגום וחרוקה כמורג חרוץ חדש כלומר כל מקום שאין הבשר חלק כגון קליפת הלשון וכגון החיך שיש בו כמין קוצין וכפגימות וכבית הכוסות: 


lvr: 21
pgn: 81
dfh: a
trm: התולה
txt:
<span class='five'>התולה. </span>שאינו יושב אלמא קינח בו חברו לא חזי לקינוח ורב ששת אמר לעיל אם יש עליה עד מותר: 


lvr: 21
pgn: 81
dfh: a
trm: אי רשומו ניכר מותר
txt:
<span class='five'>אי רשומו ניכר מותר. </span>דכיון דמאיס לא חזי לבשמים ולא מיבטל ליה מבית הכסא:  מהו


lvr: 21
pgn: 81
dfh: b
trm: שדוחה את לא תעשה
txt:
<span class='five'>שדוחה את לא תעשה. </span>דכתיב <span class='mareimakom'>(דברים כב) </span> והתעלמת מהם פרט לזקן ואינו לפי כבודו והכא נמי טלטול דרבנן אלאו דלא תסור אסמכוה רבנן ובמקום כבוד הבריות נדחה: 


lvr: 21
pgn: 81
dfh: b
trm: מן האבוס
txt:
<span class='five'>מן האבוס. </span>שהוא מוכן אלמא העמידו דבריהם במקום כבוד הבריות שפעמים שנראה מבחוץ וגנאי הוא לו: 


lvr: 21
pgn: 81
dfh: b
trm: הכא אדם קובע לבה'כ
txt:
<span class='five'>הכא אדם קובע לבה'כ. </span>בתמיה פעמים שמוצא אדם שם והולך למקום אחר בית הכסא לא היה מצוי להם בבתיהן שהיו דרין בבתיהן בעלייה מפני דוחק בתים: 


lvr: 21
pgn: 81
dfh: b
trm: משום עשבים
txt:
<span class='five'>משום עשבים. </span>שמחמת לחלוחית הניר עשבים עולין על הצרור וכשהוא מקנח בו נתלשים: 


lvr: 21
pgn: 81
dfh: b
trm: מדריש לקיש
txt:
<span class='five'>מדריש לקיש. </span>דאמר מותר לקנח בו ולא אמרינן צרור זה העשבים שעלו מלחלוחית הקרקע הן יוצאין וכשמגביהן הרי הוא כעוקרן מגידוליהן: 


lvr: 21
pgn: 81
dfh: b
trm: האי פרפיסא
txt:
<span class='five'>האי פרפיסא. </span>עציץ נקוב שזרעו בו ובתשובת הגאונים מצאתי שעושין חותלות מכפות תמרים וממלאין אותם עפר וזבל בהמה וכ'ב או ט'ו יום לפני ר'ה עושין כל אחד ואחד לשם כל קטן וקטנה שבבית וזורעים לתוכן פול המצרי או קיטנית וקורין לו פורפיסא וצומח ובערב ר'ה נוטל כל אחד שלו ומחזירו סביבות ראשו שבעה פעמים ואומר זה תחת זה וזה חליפתי וזה תמורתי ומשליכו לנהר: 


lvr: 21
pgn: 81
dfh: b
trm: חייב משום תולש
txt:
<span class='five'>חייב משום תולש. </span>דאינו נהנה שוב מריח הקרקע ול'נ דהאי חייב לאו דווקא אלא אסור משום דדמי לתולש דאי חייב ממש קאמר לצורך היכי שרי רבנן איסור כרת וסקילה משום קינוח ודומה לו במסכת סנהדרין <span class='mareimakom'>(דף פב.)</span> הבא על הכותית חייב משום נשג'ז דלאו מדאורייתא היא אלא מדרבנן: 


lvr: 21
pgn: 81
dfh: b
trm: דבר שאין מתכוין הוא
txt:
<span class='five'>דבר שאין מתכוין הוא. </span>ושמעינן ליה לר' יוחנן דאמר דבר שאינו מתכוין מותר לקמן בשמעתין: 


lvr: 21
pgn: 81
dfh: b
trm: לא מיבעיא בחול
txt:
<span class='five'>לא מיבעיא בחול. </span>שאין איסור טלטול בצרורות דאסור לקנח בחרס משום כשפים שהרי יכול לקנח בצרור: 


lvr: 21
pgn: 81
dfh: b
trm: אבל בשבת הואיל ואיכא תורת כלי עליו
txt:
<span class='five'>אבל בשבת הואיל ואיכא תורת כלי עליו. </span>לחתות בו אור או לחשוף מים מגבא אימא שפיר דמי דמוטב שיקנח בו מלטלטל צרור: 


lvr: 21
pgn: 81
dfh: b
trm: אבל לא סורק
txt:
<span class='five'>אבל לא סורק. </span>במסרק דודאי משיר שיער ומודה ר' שמעון בפסיק רישיה ולא ימות אבל חופף ומפספס פעמים שאינו משיר וכשמשיר דבר שאין מתכוין מותר: 


lvr: 21
pgn: 82
dfh: a
trm: ולא אכיל לכו ירקא מכישא דאסר גינאה
txt:
<span class='five'>ולא אכיל לכו ירקא מכישא דאסר גינאה. </span>אין אתם מוציאין שום וכרישא ובצל מאגודה שאוגדין הגננים ואוכלים אלא אתם מתירין האגודה תחילה ש'מ כל הני קשה לכשפים: 


lvr: 21
pgn: 82
dfh: a
trm: לא ליתיב בהדיא
txt:
<span class='five'>לא ליתיב בהדיא. </span>במהרה ובחוזק לפי שנפתח הנקב בחזקה וניתקין שיני הכרכשא ויוצאת: 


lvr: 21
pgn: 82
dfh: a
trm: ואינו מקנח בעשבים
txt:
<span class='five'>ואינו מקנח בעשבים. </span>שהעשבים לחים וחותכין את הבשר ורבותינו מפרשים משום תלישה ואיני יודע מהו דאי בעשבים מחוברין מי איכא מאן דשרי וכמדומה אני דמוקמי לה במחוברין ומקנח בהן בחיבורן: 


lvr: 21
pgn: 82
dfh: a
trm: ואינו מקנח בצרור
txt:
<span class='five'>ואינו מקנח בצרור. </span>דלאו בר טלטול הוא הלכך מקנח בעשבים כשהן במחובר ולא יזיזם ומשום שימוש במחובר לא מיתסר כדאמרי' בעירובין בפרק ג' <span class='mareimakom'>(דף לד:)</span> דלא אסרו אלא באילן ובקנים עוזרדין לפי שהן קשין: 


lvr: 21
pgn: 82
dfh: a
trm: רוח זוהמא
txt:
<span class='five'>רוח זוהמא. </span>כל גופו מסריח בזיעה מסרחת שהריח נבלע בבשרו ובאבריו והוה בו לזיעה מזוהמת: 


lvr: 21
pgn: 82
dfh: a
trm: ואמרי לה ד' פעמים של י' י'
txt:
<span class='five'>ואמרי לה ד' פעמים של י' י'. </span>דהכי עדיף טפי שהילוך מרובה מוריד הזבל לנקביו: 


lvr: 21
pgn: 82
dfh: a
trm: מתני'</span> <span class='five'>בין פצים לחברו
txt:
<span class='five'>מתני'</span> <span class='five'>בין פצים לחברו. </span>כשמסדרין פצימין ועמודים וקורות ועושין סואר של קורות על הארץ ויש חלל בין זה לזה סומכן מתחתיו שלא יתעקם: 


lvr: 21
pgn: 82
dfh: a
trm: לחשוף
txt:
<span class='five'>לחשוף. </span>לדלות וחבירו חשפי שובל <span class='mareimakom'>(ישעיה מז) </span> חשפי מים שעל הנתיבה שתצטרכי לעבור הגשמים ושריעת נהרות: 


lvr: 21
pgn: 82
dfh: a
trm: מסתברא שיעורא דרבי יוסי נפיש ומקרא שיעורא דר' מאיר נפיש
txt:
<span class='five'> מסתברא שיעורא דרבי יוסי נפיש ומקרא שיעורא דר' מאיר נפיש. </span>אתקפתא היא כלומר לפי דבריהם נראה שרבי מאיר מחמיר דאמר לחתות בו אור ולא פי' שיעורא וחרס פורתא חזי לחדא גחלת ואילו לקבל רביעית מים נפיש שיעורא וכי מעיינת בקרא לחשוף מים זוטר דאי ס'ד לחשוף מים נפיש לייט לה שלא יותר בה אפילו כלי קטן והדר אמר כלי גדול וכי דרך המקללים כן: 


lvr: 21
pgn: 82
dfh: a
trm: אמר אביי מתני'
txt:
<span class='five'>אמר אביי מתני'. </span>דקאמר רבי מאיר לחתות אור מיקידה גדולה קאמר שאפילו גחלת קטנה אינו ראוי לחתות בה אלא בחרס גדול מפני שהוא נכוה: 


lvr: 21
pgn: 82
dfh: a
trm: אפילו מידי דלא חשיב
txt:
<span class='five'>אפילו מידי דלא חשיב. </span>כגון לחשוף מים לא לישתכח בה ולעולם לא חשיב שיעורא אלא לחתות אור:  הדרן עלך המוציא יין <span class='shastitle7'>אמר רבי עקיבא מניין לעבודה זרה כו'. </span>משום דבעי למיתני בהדייהו מניין שמרחיצין את המילה כייל להו להנך דדמיין לה: 


lvr: 21
pgn: 82
dfh: b
trm: נדון מחצה על מחצה
txt:
<span class='five'>נדון מחצה על מחצה. </span>המחצה שלו נחשבת בארבע אמות של כניסה לפי שחייבוהו חכמים להרחיקו משלו ארבע אמות וליכנס כולו בתוך שלו: 


lvr: 21
pgn: 82
dfh: b
trm: נדה מטמאה במשא
txt:
<span class='five'>נדה מטמאה במשא. </span>אדם הנושאה דאיתקש לזב והדוה בנדתה והזב את זובו וגו' <span class='mareimakom'>(ויקרא טו) </span> וזב מטמא במשא דכתיב <span class='mareimakom'>(שם) </span> וכל הנוגע בכל אשר יהיה תחתיו יטמא עד הערב והנושא אותם וגו' אף הזב במשמע אותם: 


lvr: 21
pgn: 82
dfh: b
trm: באבן מסמא
txt:
<span class='five'>באבן מסמא. </span>אבן ששמוה על גבי יתידות וכלים תחתיה כדכתיב <span class='mareimakom'>(דניאל ו) </span> והיתית אבן חדא ושמת על פום גובא ונדה או זב יושבין עליה אע'פ שלא הכבידו על הכלים טמאים הכלים דכתיב כל אשר יהיה תחתיו: 


lvr: 21
pgn: 82
dfh: b
trm: ולוקשה לנבלה
txt:
<span class='five'>ולוקשה לנבלה. </span>דאית בה משא ולית בה אבן מסמא והכי עדיף דתו לא צריך לאקושה לשרץ למעוטי מאבן מסמא: 


lvr: 21
pgn: 82
dfh: b
trm: אינה לאברים
txt:
<span class='five'>אינה לאברים. </span>אם נחתך אבר ממנה מטמא במשא ובאהל משום תורת אבר מן החי אבל לא משום תורת אבר מן הנדה ונפקא מינה דלא מטמא באבן מסמא: 


lvr: 21
pgn: 82
dfh: b
trm: אף ע'ז אינה לאברים
txt:
<span class='five'>אף ע'ז אינה לאברים. </span>כגון ע'ז של חוליות אבר אבר ממנה אינו מטמא כלל משום ע'ז: 


lvr: 21
pgn: 82
dfh: b
trm: אליבא דרבי עקיבא בעי לה
txt:
<span class='five'>אליבא דרבי עקיבא בעי לה. </span>דאקשה לנדה ( למשא) מי אמרינן להא נמי איתקש או דילמא לחומרא מקשינן לקולא לא מקשינן: 


lvr: 21
pgn: 83
dfh: a
trm: כרבה מתני לה
txt:
<span class='five'>כרבה מתני לה. </span>דאמר לעיל דר'ע לאבן מסמא נמי אקשה לנדה ולא מצי לאקושה לנבלה: 


lvr: 21
pgn: 83
dfh: a
trm: ה'ג נכרי ונכרית וע'ז ומשמשיה כו'
txt:
<span class='five'>ה'ג נכרי ונכרית וע'ז ומשמשיה כו'. </span>ול'ג מגע נכרי ונכרית שגזרו חכמים עליהן טומאת זבין: 


lvr: 21
pgn: 83
dfh: a
trm: הן ולא היסטן
txt:
<span class='five'>הן ולא היסטן. </span>קס'ד היסטן משמע שהוסטו דהיינו משא ולא כשאר היסיטות שבהש'ס דמשמעו שהטמא הסיט האחרים: 


lvr: 21
pgn: 83
dfh: a
trm: בשלמא לר'א ניחא
txt:
<span class='five'>בשלמא לר'א ניחא. </span>דקתני ולא היסטן דמשמע דלא מטמא במשא ולקמן פריך מאי הן אי הן טמאין קאמר פשיטא השתא היסטן טמא הם מיבעיא הכי איבעי ליה למתני מגען ולא היסטן: 


lvr: 21
pgn: 83
dfh: a
trm: לכל דבריהם
txt:
<span class='five'>לכל דבריהם . </span>אלמא מטמאו במשא דאי לא מטמאו אלא במגע מאי כזבין לימא כטמאי מתים: 


lvr: 21
pgn: 83
dfh: a
trm: אלא
txt:
<span class='five'>אלא. </span>הא משבשתא היא ובעי לתרוצי ורבה מתרץ לטעמיה ורבי אלעזר לטעמיה: ואבן מסמא שלהן גרסי' גבי נכרי ונכרית בין בתרצתא דרבה בין בדר' אלעזר והכי אמרינן בפרק בתרא דמסכת נדה <span class='mareimakom'>(דף סט:)</span> נכרי ונכרית מטמאין באבן מסמא: 


lvr: 21
pgn: 83
dfh: a
trm: מתקיף לה רב אשי מאי הן
txt:
<span class='five'>מתקיף לה רב אשי מאי הן. </span>אי רבה ורבי אלעזר היסט דברייתא לשון משא משמע להו שהסיטו אחרים דהיינו משא מאי הן והיסטן הן ולא היסטן דקתני בין לר' עקיבא בין לרבנן אי למימרא דהן עצמן טמאים פשיטא דאי טהורים הם היסט מנא להו הכי איבעיא לאיפלוגי ע'ז אין היסטה טמא ר' עקיבא אומר היסטה טמא: 


lvr: 21
pgn: 83
dfh: a
trm: אלא אמר רב אשי הכי קאמר נכרי ונכרית בין הן שהסיטו אחרים
txt:
<span class='five'>אלא אמר רב אשי הכי קאמר נכרי ונכרית בין הן שהסיטו אחרים. </span>והיינו היסטן דקתני בה ככל היסט שבמשנה: 


lvr: 21
pgn: 83
dfh: a
trm: בין אחרים שהסיטו אותן
txt:
<span class='five'>בין אחרים שהסיטו אותן. </span>דהיינו משא וזהו הן דקתני בברייתא והכי משמע הן והיסטן דלישנא דברייתא משא שהזכירו חכמים בנכרי ונכרית בין הן שהוסטו על ידי אדם בין היסטן כלומר מה שהסיטו הן טמאין דתורת זבין עליהם דזב שהוסט ע'י אדם או הסיט את האדם ואת כל דבר טמאוהו דתנן <span class='mareimakom'>(זבין פ'ה משנה ב)</span> כל הנישא על גבי זב טמא והיינו היסט וילפינן לה במסכת נדה <span class='mareimakom'>(ד' לג.)</span> מוכל הנוגע בכל אשר יהיה תחתיו ומוקמי' לקרא התם ע'כ דה'ק וכל הנוגע בכל אשר יהיה הזב תחתיו דהיינו נישא על גבי הזב: 


lvr: 21
pgn: 83
dfh: a
trm: ע'ז שהסיטה את אחרים טהורים
txt:
<span class='five'>ע'ז שהסיטה את אחרים טהורים. </span>דאיתקש לשרץ להכי שלא תטמא לא בהיסט ולא באבן מסמא ואליבא דרבה קמתרץ לה רב אשי: 


lvr: 21
pgn: 83
dfh: a
trm: רבי עקיבא אומר
txt:
<span class='five'>רבי עקיבא אומר. </span>ע'ז נמי כנכרי ונכרית בין שהסיטה בין שהוסטה וה'ה לאבן מסמא דאיתקש לנדה והכי תני רב אשי לברייתא אליבא דרבה נכרי ונכרית הן המשא שלהן והיסטן ע'ז היא המשא שלה ולא היסטה משמשיה לא הן ולא היסטן ר' עקיבא אומר נכרי ונכרית ע'ז הן והיסטן משמשיה לא הן ולא היסטן וממילא לר' אלעזר מתרץ לה רב אשי הכי נכרי ונכרית הן והיסטן ע'ז ומשמשיה לא הן ולא היסטן ר' עקיבא אומר נכרי ונכרית הן והיסטן ע'ז היא ולא היסטה דבמשא מטמיא ולא באבן מסמא דהוא דומיא דהיסט משמשין לא הן ולא היסטן כך נראה לי סוגיא זו ולא פירשו רבותינו כן והם פירשו מאי הן דאתקפתא דרב אשי אדרבי עקיבא קאי ולא קשיא ליה אלא דתני לה בלשון רבים והכי קשיא ליה כיון דר'ע אע'ז לחודה קאי אמאי תנא הן והיסטן היא והיסטה איבעיא ליה למיתני ולא נהירא לי דקשיא לי טובא בגוה חדא דלא אתקפתא היא דכיון דאמרן דמתני' מחסרתא היא ואוסופי מוספינן עלה שפיר מיתני בה [הן] לר'ע בין לרבה דקאמר ר'ע אכולהו קאי וקאמר הן והיסטן לר' אלעזר נמי קאי אכולהו דהכי קאמר ר' עקיבא ע'ז לענין היסט דהיינו משא כנכרי ונכרית וכולן הן והיסטן והכי קתני רבי עקיבא אומר נכרי ונכרית ע'ז הן והיסטן ועוד מ'ש דלא מיפלגי בין הסיטו להוסטו אלא בתרצתא דרב אשי ומאי דוחקיה לפלוגי בהו אי לאו דהן דברייתא משמע ליה שהוסטו והיסטן משמע ליה שהסיטו ועוד דסוף סוף בתירוצא דרב אשי לא מיתרצה אתקפתיה דאי הן משום מגע משמשיה קאמר [לא] הן ולא היסטן הוא ואילו רבי עקיבא הן והיסטן קאמר ואי אנכרי ונכרית הכא נמי ה'מ לתרוצי כלישנא קמא ומאי אתקפתיה: 


lvr: 21
pgn: 83
dfh: a
trm: כרע הזב טמאין
txt:
<span class='five'>כרע הזב טמאין. </span>שהרי הסיטן זב והיסטו של זב כי האי גוונא כתיב בין בכלים בין באדם בין באוכלין ומשקין בכלים כתיב וכלי חרש אשר יגע בו הזב ותניא בת'כ יכול יטמאנו מאחוריו נאמר כאן בו ונאמר להלן אשר תבושל בו מה להלן מאוירו אף כאן מאוירו א'כ למה נאמר אשר יגע בו פשיטא מי גרע משאר טומאות שמטמאין כלי חרס מאוירן כיון דכתיב גבי שרצים ל'ל למכתבי' הכא אלא להביא מגעו שהוא ככולו ואפי' מאחוריו ואיזהו זה היסטו וגבי אדם נמי וכל אשר יגע בו הזב ואי משום מגע הא כתיב נוגע בבשר הזב אלא להביא מגעו שהוא ככולו ואפי' מאחוריו ואיזה זה היסטו וגבי אוכלין ומשקין תנא וכל כלי עץ ישטף במים אמר ר' שמעון ומה בא זה ללמדנו אם ללמד שיטמא הזב כלי שטף במגע והלא כבר נאמר הנוגע בבשר הזב יכבס בגדיו אם הנוגע בו יכבס בגדיו שהן כלי שטף במגע הוא עצמו לא יטמא כלי שטף במגע אלא למה נאמר וכל כלי עץ וגו' להביא אוכלין ומשקין וכלים הנישאין ע'ג הזב דבסיפיה דקרא דאשר יגע בו הזב כתיב דאוקמינן דמשתעי בהיסט והיינו דתנן כל הנישא על גבי הזב טמא:  כרעו


lvr: 21
pgn: 83
dfh: b
trm: טהורין
txt:
<span class='five'>טהורין. </span>דתנן כל שהזב נישא עליו טהור חוץ מן הראוי למשכב ומושב האדם אבל כל שאר כלים ואוכלים אין מיטמאין מחמת משכב ומושב כדתניא <span class='mareimakom'>(לעיל דף נט.)</span> מי שמיוחד לישיבה יצא זה שאומרים עמוד ונעשה מלאכתנו ולמהוי אפילו ראשון לטומאה מחמת משא הזב נמי לא דכי כתיב משא הזב באדם כתיב והנושא אותם וגו' והא דאמר לעיל נכרי ונכרית וע'ז שהסיטום אחרים טמאים באדם קאמרינן: 


lvr: 21
pgn: 83
dfh: b
trm: כל הטמאו' המסיטות
txt:
<span class='five'>כל הטמאו' המסיטות. </span>אחרים כגון בכף מאזנים או אדם טמא מת שהסיט את חברו טהורין: 


lvr: 21
pgn: 83
dfh: b
trm: ורבנן למאי הלכתא כו'
txt:
<span class='five'>ורבנן למאי הלכתא כו'. </span>אתקפתא היא לרבנן דאמרי אינה מטמאה במשא למאי הלכתא אמרו אליבייהו דאיתקש לנדה דאינה לאברים ולשרץ דלא מטמינן במשא למת דאינה מטמאה בכעדשה כולהו לקולא: 


lvr: 21
pgn: 83
dfh: b
trm: דרבנן
txt:
<span class='five'>דרבנן. </span>דכל הנך היקשות דברי קבלה נינהו ואסמכתא בעלמא ושקץ תשקצנו לאו לשון שרץ ממש הוא אלא עיקר קרא לכנות לה שם לגנאי אתא: <span class='shastitle7'>מתני'</span> 


lvr: 21
pgn: 83
dfh: b
trm: אי נמי ספינת הירדן
txt:
<span class='five'>אי נמי ספינת הירדן. </span>איכא בינייהו שהיא קטנה ומיטלטלת מלאה וריקנית לפי שהנהר קטן: 


lvr: 21
pgn: 83
dfh: b
trm: נשנית משנה זו
txt:
<span class='five'>נשנית משנה זו. </span>של מסכת כלים דתני בה ספינת הירדן טמאה ולא נתגלה הטעם למה:  ולחנניא


lvr: 21
pgn: 84
dfh: a
trm: ולחנניא
txt:
<span class='five'>ולחנניא. </span>דאמר ספינה המיטלטלת מלאה טמאה אפילו אינה מיטלטלת אלא על ידי שוורים מרוב גודלה הוי טילטול וטמאה: 


lvr: 21
pgn: 84
dfh: a
trm: טמאה טומאת מת
txt:
<span class='five'>טמאה טומאת מת. </span>כלומר מקבלת שאר טומאות כולן חוץ מטומאת מדרס דכלי הוה לקבל טומאה ולישיבה אינה מיוחדת שטוענין בה פרגמטיא ואומר לו עמוד ונעשה מלאכתנו והא דנקט טמא מת משום דאב הטומאה הוא והכי קאמר אב הטומאה הוא על ידי מת ולא על ידי זב: 


lvr: 21
pgn: 84
dfh: a
trm: טהורה מכלום
txt:
<span class='five'>טהורה מכלום. </span>אינה מקבלת שום טומאה לפי שפרוצה מתחתיה נקבים גדולים ולא כלי הוא דכל הכלים שיעורן כרמונים: 


lvr: 21
pgn: 84
dfh: a
trm: ואמר רבי יוחנן כו'
txt:
<span class='five'>ואמר רבי יוחנן כו'. </span>אלמא אף על גב דשל עץ איתקש לשק דבעינן מיטלטל מלא וריקן וזו אינה מיטלטלת אלא על ידי שוורים קאמר טמאה טמא מת: 


lvr: 21
pgn: 84
dfh: a
trm: תיבה שפתחה מצדה טמאה מדרס
txt:
<span class='five'>תיבה שפתחה מצדה טמאה מדרס. </span>לפי שמשמשת שכיבה עם מלאכתה שמשתמשין בה דרך פתחה ואין צריך לומר לשוכב עליה עמוד ונעשה מלאכתנו: 


lvr: 21
pgn: 84
dfh: a
trm: טמאה טמא מת
txt:
<span class='five'>טמאה טמא מת. </span>כלומר נעשה אב הטומאה על ידי מת כשאר כל הכלים הראויין לקבל טומאה שאם האהיל אהל המת עליהן נעשין אב הטומאה ולענין שאר טומאות הויין ראשון לטומאה ככל הכלים ולא שמעינן ממתניתין אלא דכלי הוא לטומאה ומדרס לא הויא דאינה מיוחדת לשכיבה דצריך לומר לו עמוד יש מקשין הבל על משנה זו הא דאמר רבי יוחנן בפרק במה אשה <span class='mareimakom'>(לעיל דף נט.)</span> אף אומר בטומאת מת עמוד ונעשה מלאכתנו והבל הוא בפיהם דכי איתמר ההיא לענין כלי שנשבר ועודנו ראוי למלאכה ולא מעין מלאכה ראשונה וקאמר רבי יוחנן דטהור מטומאתו ראשונה ואומר בו עמוד ונעשה מלאכתנו הראשונה והרי הוא אינו ראוי אבל לומר שתהא מיוחדת למת ולא למלאכה אחרת לא תהא זאת בישראל דהא כתיב <span class='mareimakom'>(במדבר יט) </span> כל אשר באהל יטמא וכל כלי פתוח וגו' וכל טמא מת שבתלמוד הנזכר אצל מדרס הוא הדין לטמא שרץ או לטומאת נבלה ולא הוזכר מת אלא משום דעל ידי מת נעשה אב הטומאה [כמו] על ידי מדרס שלא בא ללמדנו אלא לומר שהוא כלי מקבל כל טומאה חוץ מטומאת מדרס אם ישב עליו זב אינו נעשה אב הטומאה: 


lvr: 21
pgn: 84
dfh: a
trm: טהורה מכלום
txt:
<span class='five'>טהורה מכלום. </span>למדרס לא חזיא הואיל וחלולה מלמעלה אינה משמשת שכיבה עם מלאכתה ולשאר טומאות לא חזיא דאינה מטלטלת מליאה ולא איתפרש מה לשון באה במדה ולי נראה על שם אנשי מדות כלומר שצריכה למוד ארכה ורחבה: 


