# daat

autr: רשי
trm: והעברת
id: 0213
nru: יב
pch: בוא
lvr: C0210
prk: 13
htm:
<span id='katom'>אין והעברת אלא לשון הפרשה.</span></b> <br>
וכן הוא אומר (במדבר כז ח) והעברתם את נחלתו לבתו:<br>
<br>
<b><span id='pink'>שגר בהמה - <br>
</span><span id='katom'>נפל ששגרתו אמו ושלחתו בלא עתו,</span></b> ולמדך הכתוב שהוא קדוש בבכורה לפטור את הבא אחריו. <br>
<span id='katom'><b>ואף שאינו נפל קרוי שגר,</b></span> כמו (דברים ז יג) שגר אלפיך. אבל זה לא בא אלא ללמד על הנפל שהרי כבר כתיב כל פטר רחם. <br>
<span id='red'>ואם תאמר אף בכור בהמה טמאה במשמע? <br>
</span>בא ופירש במקום אחר (דברים טו יט) בבקרך ובצאנך. <br>
<br>
<span id='katom'><b>לשון אחר יש לפרש</b></span> והעברת כל פטר רחם, בבכור אדם הכתוב מדבר:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: פטר חמר
id: 0213
nru: יג
pch: בוא
lvr: C0210
prk: 13
htm:
</b>ולא פטר שאר בהמה טמאה, וגזרת הכתוב היא לפי שנמשלו בכורי מצרים לחמורים. <br>
<span id='katom'><b>ועוד,</b></span> שסייעו את ישראל ביציאתן ממצרים, שאין לך אחד מישראל שלא נטל הרבה חמורים טעונים מכספם ומזהבם של מצרים:<br>
<br>
<b><span id='pink'>תפדה בשה - <br>
</span></b>נותן שה לכהן ופטר חמור מותר בהנאה והשה חולין ביד כהן:<br>
<b><span id='pink'>וערפתו - <br>
</span></b>עורפו בקופיץ מאחוריו והורגו. הוא הפסיד ממונו של כהן, לפיכך יפסיד ממונו:<br>
<b><span id='pink'>וכל בכור אדם בבניך תפדה - <br>
</span></b>חמש סלעים פדיונו קצוב במקום אחר:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כי ישאלך בנך מחר
id: 0213
nru: יד
pch: בוא
lvr: C0210
prk: 13
htm:
<span id='katom'>יש מחר שהוא עכשיו, ויש מחר שהוא לאחר זמן,</span></b> כגון זה וכגון (יהושע כב כד) מחר יאמרו בניכם לבנינו, דבני גד ובני ראובן:<br>
<b><span id='pink'>מה זאת - <br>
</span></b>זה תינוק טפש שאינו יודע להעמיק שאלתו וסותם ושואל מה זאת, ובמקום אחר הוא אומר (דברים ו כ) מה העדות והחקים והמשפטים וגו', הרי זאת שאלת בן חכם. <br>
<span id='katom'><b>דברה תורה כנגד ארבעה בנים: <br>
</b></span><b>רשע <br>
ושאינו יודע לשאול <br>
והשואל דרך סתומה <br>
והשואל דרך חכמה:<br>
<span id='katom'></span></b><br>
<b


autr: רשי
trm: ולטוטפת
id: 0213
nru: טז
pch: בוא
lvr: C0210
prk: 13
htm:
</b>תפילין, ועל שם שהם ארבעה בתים קרויין טטפת, טט בכתפי שתים, פת באפריקי שתים. <span id='katom'><b>ומנחם חברו</b></span> עם: <br>
(יחזקאל כא ב) והטף אל דרום. <br>
(מיכה ב ו) אל תטיפו, לשון דבור.<br>
כמו (לעיל פסוק ט) ולזיכרון, שהרואה אותם קשורים בין העיניים יזכור הנס וידבר בו:<br>
<br>
<span id='red'>פרשת בשלח<br>
</span><b


autr: רשי
trm: ויהי בשלח פרעה וגו' ולא נחם
id: 0213
nru: יז
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 13
htm:
</b>ולא נהגם. <br>
כמו: (שמות לב לד) לך נחה את העם, <br>
(משלי ו כב) בהתהלכך תנחה אותך:<br>
<br>
<b><span id='pink'>כי קרוב הוא - <br>
</span></b>ונוח לשוב באותו הדרך למצרים. <br>
<span id='katom'><b>ומדרשי אגדה יש הרבה:<br>
<br>
</b></span><b><span id='pink'>בראתם מלחמה - <br>
</span><span id='katom'></span></b>כגון מלחמת (במדבר יד מה) וירד העמלקי והכנעני וגו'. <br>
אם הלכו דרך ישר היו חוזרים, ומה אם כשהקיפם דרך מעוקם אמרו (במדבר יד ד) נתנה ראש ונשובה מצרימה, אם הוליכם בפשוטה על אחת כמה וכמה!<br>
<b><span id='pink'>פן ינחם - <br>
</span></b>יחשבו מחשבה על שיצאו ויתנו לב לשוב:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ויסב
id: 0213
nru: יח
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 13
htm:
</b>הסיבם מן הדרך הפשוטה לדרך העקומה:<br>
<b><span id='pink'>ים סוף - <br>
</span></b>כמו לים סוף. <br>
<span id='katom'><b>וסוף הוא לשון אגם</b></span> שגדלים בו קנים, כמו: <br>
(שמות ב ג) ותשם בסוף.<br>
(ישעיהו יט ו) קנה וסוף קמלו:<br>
<br>
<b><span id='pink'>וחמשים - <br>
</span></b>אין חמושים אלא מזויינים. לפי שהסיבן במדבר גרם להם שעלו חמושים, שאלו הסיבן דרך יישוב לא היו מחומשים להם כל מה שצריכין, אלא כאדם שעובר ממקום למקום ובדעתו לקנות שם מה שיצטרך, אבל כשהוא פורש למדבר צריך לזמן לו כל הצורך. <br>
<br>
<span id='katom'><b>ומקרא זה לא נכתב כי אם לשבר את האוזן,</b></span> שלא תתמה במלחמת עמלק ובמלחמות סיחון ועוג ומדין, מהיכן היו להם כלי זיין שהכום ישראל בחרב. <br>
וכן הוא אומר (יהושע א יד) ואתם תעברו חמושים. <br>
<br>
<b>וכן תרגם אונקלוס: <br>
</b><blockquote>מזרזין.<br>
</blockquote>כמו (בראשית יד יד) וירק את חניכיו וזריז. <br>
<br>
<span id='katom'><b>דבר אחר:<br>
</b></span>חמושים אחד מחמשה יצאו, וארבעה חלקים מתו בשלשת ימי אפילה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: השבע השביע
id: 0213
nru: יט
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 13
htm:
</b>השביעם שישביעו לבניהם. <br>
<span id='red'>ולמה לא השביע את בניו שישאוהו לארץ כנען מיד, כמו שהשביעו יעקב? <br>
</span>אמר יוסף אני שליט הייתי במצרים והיה סיפק בידי לעשות, אבל בני לא יניחום מצריים לעשות, לכך השביעם לכשיגאלו ויצאו משם שישאוהו:<br>
<br>
<b><span id='pink'>והעליתם את עצמתי מזה אתכם - <br>
</span></b>לאחיו השביע כן, למדנו שאף עצמות כל השבטים העלו עימהם, שנאמר אתכם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לנחתם הדרך
id: 0213
nru: כא
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 13
htm:
<span id='katom'>נקוד פת'ח, שהוא כמו להנחותם,</span></b> כמו: (דברים א לג) לראותכם בדרך אשר תלכו בה, שהוא כמו להראותכם, אף כאן להנחותם על ידי שליח. <br>
<span id='red'>ומי הוא השליח? <br>
</span>עמוד הענן, והקב'ה בכבודו מוליכו לפניהם. <br>
ומכל מקום את עמוד הענן הכין להנחותם על ידו, שהרי על ידי עמוד הענן הם הולכים, ועמוד הענן אינו לאורה אלא להורותם הדרך:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וישבו
id: 0214
nru: ב
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 14
htm:
</b>לאחוריהם לצד מצרים היו מקרבין כל יום השלישי כדי להטעות את פרעה שיאמר תועים הם בדרך, כמו שנאמר (פסוק ג) ואמר פרעה לבני ישראל וגו':<br>
<b><span id='pink'>ויחנו לפני פי החירת - <br>
</span></b>הוא פיתום, ועכשיו נקרא פי החירות על שם שנעשו בני חורין, והם שני סלעים גבוהים וזקופים, והגיא שביניהם קרוי פי הסלעים:<br>
<b><span id='pink'>לפני בעל צפן - <br>
</span></b>הוא נשאר מכל אלוהי מצרים, כדי להטעותן, שיאמרו קשה יראתן. <br>
ועליו פירש איוב (איוב יב כג) משגיא לגוים ויאבדם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואמר פרעה
id: 0214
nru: ג
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 14
htm:
</b>כשישמע שהם שבים לאחוריהם:<br>
<b><span id='pink'>לבני ישראל - <br>
</span></b>על בני ישראל. <br>
וכן (פסוק יד) ה' ילחם לכם - עליכם. <br>
(בראשית כ יג) אמרי לי אחי הוא - אמרי עלי:<br>
<br>
<b><span id='pink'>נבכים הם - <br>
</span></b>כלואים ומשוקעים ובלעז שירי'ץ <span id='katom'><b>[לחוצים]. </b></span><br>
כמו (תהילים פד ז) בעמק הבכא.<br>
(איוב כח יא) מבכי נהרות. <br>
(שם לח טז) נבכי ים. <br>
נבוכים הם כלואים הם במדבר, שאינן יודעין לצאת ממנו ולהיכן ילכו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואכבדה בפרעה
id: 0214
nru: ד
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 14
htm:
<span id='katom'>כשהקב'ה מתנקם ברשעים שמו מתגדל ומתכבד. <br>
</span></b>וכן הוא אומר (יחזקאל לח כב) ונשפטתי אתו וגו'. <br>
ואחר כך (שם כג) והתגדלתי והתקדשתי ונודעתי וגו'.<br>
ואומר (תהילים עו ד) שמה שבר רשפי קשת.<br>
ואחר כך (שם פסוק ב) נודע ביהודה אלוהים. <br>
ואומר (שם ט יז) נודע ה' משפט עשה:<br>
<br>
<b><span id='pink'>בפרעה ובכל חילו - <br>
</span></b>הוא התחיל בעבירה וממנו התחילה הפורענות:<br>
<b><span id='pink'>ויעשו כן - <br>
</span></b>להגיד שבחן ששמעו לקול משה, ולא אמרו היאך נתקרב אל רודפינו, אנו צריכים לברוח, אלא אמרו אין לנו אלא דברי בן עמרם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ויגד למלך מצרים
id: 0214
nru: ה
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 14
htm:
</b>איקטורין שלח עימהם, וכיון שהגיעו לשלשת ימים שקבעו לילך ולשוב וראו שאינן חוזרין למצרים, באו והגידו לפרעה ביום הרביעי. <br>
בחמישי ובשישי רדפו אחריהם. <br>
וליל שביעי ירדו לים.<br>
בשחרית אמרו שירה, והוא יום שביעי של פסח. <br>
לכן אנו קורין השירה ביום השביעי:<br>
<br>
<b><span id='pink'>ויהפך - <br>
</span></b>נהפך ממה שהיה, שהרי אמר להם (שמות יב לא) קומו צאו מתוך עמי, ונהפך לבב עבדיו, שהרי לשעבר היו אומרים לו (שם י ז) עד מתי יהיה זה לנו למוקש, ועכשיו נהפכו לרדוף אחריהם בשביל ממונם שהשאילום:<br>
<b><span id='pink'>מעבדנו - <br>
</span></b>מעבוד אותנו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ויאסר את רכבו
id: 0214
nru: ו
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 14
htm:
</b>הוא בעצמו:<br>
<b><span id='pink'>ואת עמו לקח עמו - <br>
</span></b>משכם בדברים לקינו ונטלו ממוננו ושלחנום, בואו עמי ואני לא אתנהג עמכם כשאר מלכים, דרך שאר מלכים עבדיו קודמין לו במלחמה, ואני אקדים לפניכם, שנאמר (פסוק י) ופרעה הקריב, הקריב עצמו ומיהר לפני חיילותיו. דרך שאר מלכים ליטול ביזה בראש כמו שיבחר, אני אשווה עמכם בחלק, שנאמר (שמות טו ט) אחלק שלל:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: בחור
id: 0214
nru: ז
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 14
htm:
</b>נבחרים, בחור לשון יחיד כל רכב ורכב שבמנין זה היה בחור:<br>
<b><span id='pink'>וכל רכב מצרים - <br>
</span></b>ועימהם כל שאר הרכב. <br>
<span id='red'>ומהיכן היו הבהמות הללו? <br>
</span>אם תאמר משל מצרים, הרי נאמר (שמות ט ו) וימת כל מקנה מצרים. <br>
ואם תאמר משל ישראל, והלא נאמר (שם י כו) וגם מקננו ילך עמנו. <br>
<span id='red'>משל מי היו? <br>
</span>מן הירא את דבר ה' (שם ט כ). <br>
<blockquote>מכאן היה רבי שמעון אומר כשר שבמצרים הרוג, טוב שבנחשים רצוץ את מוחו:<br>
</blockquote><b><span id='pink'>ושלשם על כלו - <br>
</span></b>שרי צבאות<b> כתרגומו:<br>
</b><br>
<b


autr: רשי
trm: ויחזק ה' את לב פרעה
id: 0214
nru: ח
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 14
htm:
</b>שהיה תולה אם לרדוף אם לאו. וחזק את לבו לרדוף:<br>
<b><span id='pink'>ביד רמה - <br>
</span></b>גבורה גבוהה ומפורסמת:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ופרעה הקריב
id: 0214
nru: י
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 14
htm:
</b>היה לו לכתוב ופרעה קרב, מהו הקריב, הקריב עצמו ונתאמץ לקדם לפניהם, כמו שהתנה עימהם:<br>
<b><span id='pink'>נסע אחריהם - <br>
</span></b>בלב אחד כאיש אחד. <br>
<br>
<span id='katom'><b>דבר אחר:<br>
</b></span><blockquote>והנה מצרים נוסע אחריהם, ראו שר של מצרים נוסע מן השמים לעזור למצרים. <b>תנחומא:</b><br>
</blockquote><b><span id='pink'>ויצעקו - <br>
</span></b>תפשו אומנות אבותם. <br>
<b>באברהם </b>הוא אומר (בראשית יט כז) אל המקום אשר עמד שם. <br>
<b>ביצחק</b> (שם כד סג) לשוח בשדה. <br>
<b>ביעקב</b> (שם כח יא) ויפגע במקום:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: המבלי אין קברים
id: 0214
nru: יא
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 14
htm:
</b>וכי מחמת חסרון קברים שאין קברים במצרים ליקבר שם לקחתנו משם. <br>
ש'י פו'ר פיילנצ'א ד'י נו'ן פושי'ש בלעז<span id='katom'><b> [האם בגלל מחסור של לא קברים]</b></span>:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אשר דברנו אליך במצרים
id: 0214
nru: יב
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 14
htm:
</b><span id='red'>והיכן דברו? <br>
</span>(שמות ה כא) ירא ה' עליכם וישפוט:<br>
<br>
<b><span id='pink'>ממתנו - <br>
</span><span id='katom'>מאשר נמות, ואם היה נקוד מלאפו'ם היה נבאר ממיתתנו, עכשיו שנקוד בשור'ק נבאר מאשר נמות.</span></b> <br>
וכן (להלן טז ג) מי יתן מותנו - שנמות.<br>
וכן (שמואל ב' יט א) מי יתן מותי, דאבשלום - שאמות. <br>
כמו (צפניה ג ח) ליום קומי לעד.<br>
(דברי הימים ב' יח כו) עד שובי בשלום, שאקום שאשוב:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ה' ילחם לכם
id: 0214
nru: יד
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 14
htm:
<span id='katom'>בשבילכם. <br>
</span></b>וכן (פסוק כה) כי ה' נלחם להם. <br>
וכן (איוב יג ח) אם לאל תריבון. <br>
וכן (בראשית כד ז) ואשר דבר לי. <br>
וכן (שופטים ו לא) האתם תריבון לבעל:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: מה תצעק אלי
id: 0214
nru: טו
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 14
htm:
</b>למדנו שהיה משה עומד ומתפלל, אמר לו הקב'ה לא עת עתה להאריך בתפילה שישראל נתונין בצרה. <br>
<br>
<span id='katom'><b>דבר אחר:<br>
</b></span><b><span id='pink'>מה תצעק אלי</span><span id='katom'></span></b> עלי הדבר תלוי ולא עליך, כמו שנאמר להלן (ישעיה מה יא) על בני ועל פועל ידי תצוני:<br>
<b><span id='pink'>דבר אל בני ישראל ויסעו - <br>
</span></b>אין להם אלא ליסע שאין הים עומד בפניהם, כדאי זכות אבותיהם והם והאמונה שהאמינו בי ויצאו, לקרוע להם הים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וילך מאחריהם
id: 0214
nru: יט
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 14
htm:
</b>להבדיל בין מחנה מצרים ובין מחנה ישראל, ולקבל חצים ובליסטראות של מצרים. <br>
בכל מקום הוא אומר מלאך ה', וכאן מלאך האלוהים. <br>
<span id='katom'><b>אין אלוהים בכל מקום אלא דין,</b></span> מלמד שהיו ישראל נתונין בדין באותה שעה אם להינצל אם להיאבד עם מצרים:<br>
<br>
<b><span id='pink'>ויסע עמוד הענן - <br>
</span></b>כשחשיכה והשלים עמוד הענן את המחנה לעמוד האש, לא נסתלק הענן כמו שהיה רגיל להסתלק ערבית לגמרי, אלא נסע והלך לו מאחריהם להחשיך למצרים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ויבא בין מחנה מצרים
id: 0214
nru: כ
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 14
htm:
</b><blockquote>משל למהלך בדרך ובנו מהלך לפניו. באו לסטים לשבותו, נטלו מלפניו ונתנו לאחריו, באו זאבים מאחריו, נתנו לפניו, באו לסטים לפניו וזאבים מאחריו, נתנו על זרועו ונלחם בהם. <br>
</blockquote>כך (הושע יא ג) ואנכי תרגלתי לאפרים קחם על זרועותיו:<br>
<b><span id='pink'>ויהי הענן והחשך - <br>
</span></b>למצרים:<br>
<b><span id='pink'>ויאר - <br>
</span></b>עמוד האש את הלילה לישראל, והולך לפניהם כדרכו ללכת כל הלילה, והחשך של ערפל לצד מצרים:<br>
<b><span id='pink'>ולא קרב זה אל זה - <br>
</span></b>מחנה אל מחנה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ברוח קדים עזה
id: 0214
nru: כא
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 14
htm:
<span id='katom'>ברוח קדים שהיא עזה שברוחות, היא הרוח שהקב'ה נפרע בה מן הרשעים,</span></b> שנאמר: <br>
(ירמי' יח יז) ברוח קדים אפיצם.<br>
(הושע יג טו) יבא קדים רוח ה'.<br>
(יחזקאל כז כו) רוח הקדים שברך בלב ימים.<br>
(ישעי' כז ח) הגה ברוחו הקשה ביום קדים:<br>
<br>
<b><span id='pink'>ויבקעו המים - <br>
</span></b>כל מים שבעולם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: באשמרת הבקר
id: 0214
nru: כד
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 14
htm:
</b>שלשת חלקי הלילה קרויין אשמורות, ואותה שלפני הבקר קורא אשמורת הבקר. <br>
<span id='katom'><b>ואומר אני</b></span> לפי שהלילה חלוק למשמרות שיר של מלאכי השרת, כת אחר כת לשלשה חלקים, לכך קרוי אשמורת.<br>
<br>
<b>וזהו שתרגם אונקלוס: <br>
</b><blockquote>במטרת:<br>
</blockquote><b><span id='pink'>וישקף - <br>
</span></b>ויבט, כלומר פנה אליהם להשחיתם.<br>
<br>
<b>ותרגומו: <br>
</b><blockquote>ואסתכי. <br>
</blockquote><span id='katom'><b>אף הוא לשון הבטה.</b></span> <br>
כמו (במדבר כג יד) שדה צופים - חקל סכותא:<br>
<br>
<b><span id='pink'>בעמוד אש וענן - <br>
</span></b>עמוד ענן יורד ועושה אותו כטיט ועמוד אש מרתיחו, וטלפי סוסיהם משתמטות:<br>
<b><span id='pink'>ויהם - <br>
</span><span id='katom'>לשון מהומה,</span></b> אישטורדישו'ן בלעז <span id='katom'><b>[מבוכה] </b></span>ערבבם, נטל סגניות שלהם. <br>
<br>
<b>ושנינו בפרקי רבי אליעזר בנו של רבי יוסי הגלילי: <br>
</b><blockquote>כל מקום שנאמר בו מהומה, הרעמת קול הוא, <b>וזה אב לכולן</b> (שמואל א' ז י) וירעם ה' בקול גדול וגו' על פלשתים ויהומם:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: ויסר את אפן מרכבתיו
id: 0214
nru: כה
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 14
htm:
</b>מכח האש נשרפו הגלגלים והמרכבות נגררות, והיושבים בהם נעים ואיבריהן מתפרקין:<br>
<b><span id='pink'>וינהגהו בכבדת - <br>
</span></b>בהנהגה שהיא כבדה וקשה להם, במידה שמדדו (שמות ט לד) ויכבד לבו הוא ועבדיו, אף כאן וינהגהו בכבדות:<br>
<b><span id='pink'>נלחם להם במצרים - <br>
</span></b>במצריים.<br>
<br>
<span id='katom'><b>דבר אחר:<br>
</b></span><b><span id='pink'>במצרים,</span><span id='katom'></span></b> בארץ מצרים, שכשם שאלו לוקים על הים, כך לוקים אותם שנשארו במצרים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לפנות בקר
id: 0214
nru: כז
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 14
htm:
</b>לעת שהבוקר פונה לבא:<br>
<b><span id='pink'>לאיתנו - <br>
</span></b>לתקפו הראשון:<br>
<b><span id='pink'>נסים לקראתו - <br>
</span></b>שהיו מהוממים ומטורפים ורצין לקראת המים:<br>
<b><span id='pink'>וינער ה' - <br>
</span></b>כאדם שמנער את הקדירה והופך העליון למטה והתחתון למעלה, כך היו עולין ויורדין ומשתברין בים, ונתן הקב'ה בהם חיות לקבל היסורין:<br>
<b><span id='pink'>וינער - <br>
</span></b>ושניק, והוא לשון טרוף בלשון ארמי. <br>
<span id='katom'><b>והרבה יש במדרשי אגדה:</b></span><br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ויכסו את הרכב וגו' לכל חיל פרעה
id: 0214
nru: כח
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 14
htm:
<span id='katom'>כך דרך המקראות לכתוב למ'ד יתירה.</span></b> <br>
כמו (להלן כג) לכל כליו תעשה נחשת, <br>
וכן (שם יט) לכל כלי המשכן בכל עבודתו, <br>
(במדבר ד לב) ויתדותם ומיתריהם לכל כליהם, <br>
<span id='katom'><b>ואינה אלא תיקון לשון:<br>
</b></span><br>
<b


autr: רשי
trm: וירא ישראל את מצרים מת
id: 0214
nru: ל
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 14
htm:
</b>שפלטן הים על שפתו, כדי שלא יאמרו ישראל כשם שאנו עולים מצד זה כך הם עולין מצד אחר רחוק ממנו וירדפו אחרינו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אז ישיר משה
id: 0215
nru: א
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 15
htm:
</b>אז כשראה הנס עלה בלבו שישיר שירה.<br>
וכן (יהושע י יב) אז ידבר יהושע.<br>
וכן (מלכים א' ז ח) ובית יעשה לבת פרעה, חשב בלבו שיעשה לה.<br>
אף כאן ישיר, אמר לו לבו שישיר, וכן עשה, ויאמרו לאמר אשירה לה'. <br>
וכן ביהושע, כשראה הנס אמר לו לבו שידבר וכן עשה (יהושע י יב) ויאמר לעיני ישראל. <br>
וכן שירת הבאר שפתח בה (במדבר כא יז) אז ישיר ישראל, פירש אחריו עלי באר ענו לה. (מלכים יא ז) אז יבנה שלמה במה, פירשו בו חכמי ישראל שבקש לבנות ולא בנה. <br>
<span id='katom'><b>למדנו שהיו'ד על שם המחשבה נאמרה, זהו ליישב פשוטו. <br>
</b></span><br>
<b>אבל מדרשו אמרו רבותינו זכרונם לברכה: <br>
</b><blockquote>מכאן רמז לתחיית המתים מן התורה. <br>
</blockquote>וכן בכולן חוץ משל שלמה, שפירשוהו, בקש לבנות ולא בנה. <br>
<span id='katom'><b>ואין לומר וליישב הלשון הזה כשאר דברים הנכתבים בלשון עתיד והן מיד</b></span>, כגון: <br>
(איוב א ה) ככה יעשה איוב. <br>
(במדבר ט כג) על פי ה' יחנו.<br>
(שם כ) ויש אשר יהיה הענן. <br>
<span id='katom'><b>לפי שהן דבר ההווה תמיד, ונופל בו בין לשון עתיד בין לשון עבר,</b></span> אבל זה שלא היה אלא לשעה אינו יכול ליישבו בלשון הזה:<br>
<br>
<b><span id='pink'>כי גאה גאה - <br>
</span></b>שנתגאה על כל גאה<b> כתרגומו. </b><br>
<br>
<span id='katom'><b>דבר אחר:<br>
בא הכפל לומר שעשה דבר שאי אפשר לבשר ודם לעשות,</b></span> כשהוא נלחם בחברו ומתגבר עליו מפילו מן הסוס וכאן סוס ורוכבו רמה בים. <br>
<span id='katom'><b>וכל שאי אפשר לעשות על ידי זולתו נופל בו לשון גאות</b></span>, כמו: <br>
(ישעיהו יב ה) כי גאות עשה. <br>
<br>
<span id='katom'><b>וכן כל השירה תמצא כפולה: <br>
</b></span>(פסוק ב) עזי וזמרת יה ויהי לי לישועה. <br>
(פסוק ג) ה' איש מלחמה ה' שמו, וכן כולם. <br>
<br>
<span id='katom'><b>דבר אחר:<br>
</b></span>כי גאה גאה על כל השירות, וכל מה שאקלס בו עוד יש בו תוספת, ולא כמידת מלך בשר ודם שמקלסין אותו ואין בו:<br>
<b><span id='pink'>סוס ורכבו - <br>
</span></b>שניהם קשורין זה בזה והמים מעלין אותם לרום ומורידין אותם לעומק ואינן נפרדין:<br>
<b><span id='pink'>רמה - <br>
</span></b>השליך. <br>
וכן (דניאל ג ו) יתרמא לגוא אתון נורא. <br>
<br>
<b>ומדרש אגדה: <br>
</b><blockquote>כתוב אחד אומר רמה. <br>
וכתוב אחד אומר (פסוק ד) ירה. <br>
מלמד שהיו עולין לרום ויורדין לתהום, <br>
כמו (איוב לח ו) מי ירה אבן פנתה, מלמעלה למטה:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: עזי וזמרת יה
id: 0215
nru: ב
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 15
htm:
אונקלום תרגם: <br>
</b><blockquote>תוקפי ותושבחתי. <br>
</blockquote><b><span id='pink'>עזי</span></b> כמו <b>עֻזִּי </b>בשור'ק. <br>
<b><span id='pink'>וזמרת</span></b> כמו וזמרתי. <br>
<br>
<span id='katom'><b>ואני תמה על לשון המקרא שאין לך כמוהו בנקודתו במקרא</b></span> אלא בשלושה מקומות שהוא סמוך אצל וזמרת, וכל שאר מקומות נקוד שור'ק. <br>
(ירמיה טז יט) ה' עזי ומעזי.<br>
(תהילים נט י) עזו אליך אשמורה. <br>
<br>
<span id='katom'><b>וכן כל תיבה בת שתי אותיות הנקודה מלאפו'ם כשהיא מארכת באות שלישית ואין השניה בשו'א בחטף, הראשונה נקודה בשור'ק כגון:</b></span> <br>
עז עזי, רוק רוקי, חוק חקי, עול עולו. יסור עולו, כל כלו - ושלישים על כלו. (לעיל יד ז). <br>
<br>
ואלו שלושה עזי וזמרת של כאן, <br>
ושל ישעיה (ישעיהו יב ב). <br>
ושל תהילים (תהילים קיח יד). <br>
<span id='katom'><b>נקודים בחטף קמ'ץ.</b></span> <br>
<br>
<span id='katom'><b>ועוד</b></span> אין באחד מהם כתוב וזמרתי אלא וזמרת, וכולם סמוך להם ויהי לי לישועה.<br>
<span id='katom'><b>לכך אני אומר ליישב לשון המקרא,</b></span> שאין עזי כמו עזי, ולא וזמרת כמו וזמרתי, אלא <span id='katom'><b>עזי שם דבר הוא,</b></span> כמו: <br>
(שם קכג א) היושבי בשמים. <br>
(עובדי' א ג) שוכני בחגוי סלע. <br>
(דברים לג טז) שוכני סנה. <br>
<span id='katom'><b>וזהו השבח</b></span> עזי וזמרת יה הוא היה לי לישועה. <br>
<br>
<span id='katom'><b>וזמרת דבוק הוא לתיבת ה',</b></span> כמו: <br>
(שופטים ה כג) לעזרת ה'. <br>
(ישעיה ט יח) בעברת ה'. <br>
(קהלת ג יח) על דברת בני האדם. <br>
<br>
ולשון וזמרת לשון: <br>
(ויקרא כה ד) לא תזמור. <br>
(ישעיה כה ה) זמיר עריצים. <br>
<span id='katom'><b>לשון כסוח וכריתה. </b></span>עוזו ונקמתו של אלוהינו היה לנו לישועה. <br>
<br>
<span id='katom'><b>ואל תתמה על לשון ויהי שלא נאמר היה, שיש לנו כמה מקראות מדברים בלשון זה,</b></span> וזה דוגמתו: <br>
(מלכים א ו ה) את קירות הבית סביב להיכל ולדביר ויעש צלעות סביב, היה לו לומר עשה צלעות סביב. <br>
וכן בדברי הימים. (דברי הימים ב' י יז) ובני ישראל היושבים בערי יהודה וימלוך עליהם רחבעם, היה לו לומר מלך עליהם רחבעם. <br>
(במדבר יד טז) מבלתי יכולת ה' וגו' וישחטם, היה לו לומר שחטם. <br>
(שם לו - לז) והאנשים אשר שלח משה וגו' וימותו, מתו היה לו לומר. <br>
(שמות ט כא) ואשר לא שם לבו אל דבר ה' ויעזוב, היה לו לומר עזב:<br>
<br>
<b><span id='pink'>זה אלי - <br>
</span></b>בכבודו נגלה עליהם והיו מראין אותו באצבע, ראתה שפחה על הים מה שלא ראו נביאים:<br>
<b><span id='pink'>ואנוהו - <br>
</span>אונקלוס תרגם: <br>
</b><blockquote>לשון נוה. <br>
</blockquote>(ישעיה לג כ) נוה שאנן. <br>
(שם סה י) לנוה צאן. <br>
<br>
<span id='katom'><b>דבר אחר:<br>
ואנוהו לשון נוי,</b></span> אספר נויו ושבחו לבאי עולם. <br>
כגון: (שיר השירים ה ט - י) מה דודך מדוד דודי צח ואדום, וכל העניין:<br>
<b><span id='pink'>אלוהי אבי - <br>
</span></b>הוא זה וארוממנהו. אלוהי אבי, לא אני תחילת הקדושה, אלא מוחזקת ועומדת לי הקדושה ואלהותו עלי מימי אבותי:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ה' איש מלחמה
id: 0215
nru: ג
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 15
htm:
</b>בעל מלחמות. <br>
כמו (רות א ג) איש נעמי. <br>
<span id='katom'><b><br>
וכל איש ואישך מתורגמין בעל.</b></span> <br>
וכן (מלכים א' ב ב) וחזקת והיית לאיש - לגבור:<br>
<b><span id='pink'>ה' שמו - <br>
</span></b>מלחמותיו לא בכלי זיין, אלא בשמו הוא נלחם, כמו שאמר דוד (שמואל א' יז מה) ואנכי בא אליך בשם ה' צבאות.<br>
<br>
<span id='katom'><b>דבר אחר:<br>
</b></span>ה' שמו אף בשעה שהוא נלחם ונוקם מאויביו, אוחז הוא במידתו לרחם על ברואיו ולזון את כל באי עולם, ולא כמידת מלכי אדמה כשהוא עוסק במלחמה פונה עצמו מכל עסקים, ואין בו כוח לעשות זו וזו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ירה בים
id: 0215
nru: ד
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 15
htm:
</b>שדי בימא. <span id='katom'><b>שדי לשון ירייה.</b></span><br>
וכן הוא אומר (שמות יט יג) או ירה יירה או אשתדאה אישתדי.<br>
<span id='katom'><b>והתי'ו משמשת באלו במקום התפעל:<br>
</b></span><b><span id='pink'>ומבחר - <br>
</span><span id='katom'></span></b>שם דבר, כמו: <br>
(ויקרא טו ט) מרכב. <br>
(שם ד) משכב. <br>
(שמות יב טז) מקרא קדש:<br>
<br>
<b><span id='pink'>טבעו - <br>
</span></b>אין טביעה אלא במקום טיט, כמו: <br>
(תהילים סט ג) טבעתי ביון מצולה. <br>
(ירמיה לח ו) ויטבע ירמיהו בטיט. <br>
מלמד שנעשה הים טיט לגמול להם כמידתם, ששיעבדו את ישראל בחומר ובלבנים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: יכסימו
id: 0215
nru: ה
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 15
htm:
<span id='katom'>כמו יכסום, והיו'ד האמצעית יתירה בו, ודרך המקראות בכך,</span></b> כמו: <br>
(דברים ח יג) ובקרך וצאנך ירביון. <br>
(תהילים לו ט) ירוין מדשן ביתך.<br>
<br>
<span id='katom'><b>והיו'ד ראשונה שמשמעה לשון עתיד</b></span> כך פרשהו, טבעו בים סוף כדי שיחזרו המים ויכסו אותן. <br>
יכסימו אין דומה לו במקרא בנקודתו, ודרכו להיות נקוד יכסימו במלאפו'ם:<br>
<b><span id='pink'>כמו אבן - <br>
</span></b>ובמקום אחר (פסוק י) צללו כעופרת.<br>
ובמקום אחר (פסוק ז) יאכלמו כקש. <br>
<b>הרשעים</b> כקש הולכים ומטרפין עולין ויורדין. <br>
<b>בינוניים</b> כאבן. <br>
<b>והכשרים</b> כעופרת, שנחו מיד:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ימינך ימינך
id: 0215
nru: ו
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 15
htm:
</b>שתי פעמים. <br>
כשישראל עושין את רצונו של מקום השמאל נעשית ימין:<br>
<br>
<b><span id='pink'>ימינך ה' נאדרי בכח - <br>
</span></b>להציל את ישראל וימינך השנית תרעץ אויב. <br>
<span id='katom'><b>ולי נראה</b></span> אותה ימין עצמה תרעץ אויב, מה שאי אפשר לאדם לעשות שתי מלאכות ביד אחת. <br>
<span id='katom'><b>ופשוטו של מקרא</b></span> ימינך הנאדרת בכח מה מלאכתה, ימינך היא תרעץ אויב. <br>
<span id='katom'><b><br>
וכמה מקראות דוגמתו: <br>
</b></span>(תהילים צב י) כי הנה אויביך ה' כי הנה אויביך יאבדו. <br>
(תהילים צד ג) עד מתי רשעים ה' עד מתי רשעים יעלוזו.<br>
(תהילים צג ג) נשאו נהרות ה' נשאו נהרות קולם. <br>
(תהילים קטו א) לא לנו ה' לא לנו. <br>
(הושע ב כג) אענה נאום ה' אענה את השמים. <br>
(שופטים ה ג) אנכי לה' אנכי אשירה. <br>
(תהילים קכד א - ב) לולי ה' וכו' לולי ה' שהיה לנו בקום עלינו אדם. <br>
(שופטים ה יב) עורי עורי דבורה עורי עורי דברי שיר. <br>
(ישעי' כו ו) תרמסנה רגל רגלי עני. <br>
(תהילים קלו כא - כב) ונתן ארצם לנחלה וכו' נחלה לישראל:<br>
<br>
<b><span id='pink'>נאדרי - <br>
</span><span id='katom'>היו'ד יתירה,</span></b> כמו: <br>
(איכה א א) רבתי עם שרתי במדינות. <br>
(בראשית לא לט) גנובתי יום:<br>
<br>
<b><span id='pink'>תרעץ אויב - <br>
</span></b>תמיד היא רועצת ומשברת האויב.<br>
ודומה לו וירעצו וירוצצו את בני ישראל בשופטים (שופטים י ח).<br>
<br>
<span id='katom'><b>דבר אחר:<br>
</b></span>ימינך הנאדרת בכח היא משברת ומלקה אויב:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וברב גאונך
id: 0215
nru: ז
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 15
htm:
</b>אם היד בלבד רועצת האויב, כשהוא מרומם ברוב גאונו, אז יהרס קמיו, ואם ברוב גאונו לבד אויביו נהרסים, קל וחומר כששלח בם חרון אף יאכלמו:<br>
<b><span id='pink'>תהרס - <br>
</span></b>תמיד אתה הורס קמיך הקמים נגדך, ומי הם הקמים כנגדו, אלו הקמים על ישראל.<br>
וכן הוא אומר (תהילים פג ג) כי הנה אויביך יהמיון. <br>
<span id='red'>ומה היא ההמיה? <br>
</span>(שם ב) על עמך יערימו סוד, ועל זה קורא אותם אויביו של מקום:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וברוח אפיך
id: 0215
nru: ח
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 15
htm:
</b>היוצא משני נחירים של אף. <br>
<span id='katom'><b>דבר הכתוב כביכול בשכינה דוגמת מלך בשר ודם, כדי להשמיע אוזן הבריות כפי ההווה שיוכלו להבין דבר. כשאדם כועס יוצא רוח מנחירי</b></span>ו. <br>
וכן (תהילים יח ט) עלה עשן באפו. <br>
וכן (איוב ד ט) ומרוח אפו יכלו. <br>
וזהו שאמר (ישעיהו מח ט) למען שמי אאריך אפי.<br>
<span id='katom'><b>כשזעפו נח נשימתו ארוכה. <br>
</b></span><br>
<span id='katom'><b>וכשהוא כועס, נשימתו קצרה. <br>
</b></span>(שם) ותהלתי אחטם לך, ולמען תהלתי אשים חטם באפי לסתום נחירי בפני האף והרוח שלא יצאו, לך בשבילך. אחטם כמו נאקה בחטם במסכת שבת (דף נא ב) <span id='katom'><b>כך נראה בעיני. </b></span><br>
<br>
<span id='katom'><b>וכל אף וחרון שבמקרא אני אומר כן.</b></span> <br>
(דברים ז ד) חרה אף.<br>
כמו (איוב ל ל) ועצמי חרה מני חורב. <br>
<span id='katom'><b>לשון שריפה ומוקד, </b></span>שהנחירים מתחממים ונחרים בעת הקצף, וחרון מגזרת חרה, כמו רצון מגזרת רצה.<br>
<br>
<span id='katom'><b>וכן חמה לשון חמימות,</b></span> על כן הוא אומר: <br>
(אסתר א יב) וחמתו בערה בו. <br>
<span id='katom'><b>ובנוח החמה אומר נתקררה דעתו:<br>
<br>
</b></span><b><span id='pink'>נערמו מים - <br>
</span>אונקלוס תרגם: <br>
<span id='katom'></span></b><blockquote>לשון ערמימות ולשון צחות המקרא. <br>
</blockquote>כמו (שיר השירים ז ג) ערמת חטים. <br>
ונצבו כמו נד יוכיח. נערמו מים. ממוקד רוח שיצא מאפיך יבשו המים והם נעשו כמין גלים וכריות של ערימה שהם גבוהים:<br>
<b><span id='pink'>כמו נד - <br>
</span>כתרגומו: <br>
</b><blockquote>כשור, כחומה:<br>
</blockquote><b><span id='pink'>נד - <br>
</span><span id='katom'>לשון צבור וכנוס,</span></b> כמו: <br>
(ישעיהו יז יא) נד קציר ביום נחלה, <br>
(תהילים לג ז) כונס כנד, לא כתיב כנאד אלא כנד, ואלו היה כנד כמו כנאד. <br>
<br>
<span id='katom'><b>וכונס לשון הכנסה,</b></span> היה לו לכתוב מכניס כבנאד מי הים, אלא כונס לשון אוסף וצובר הוא, וכן (יהושע ג טז) קמו נד אחד.<br>
(שם יג) ויעמדו נד אחד.<br>
<br>
<span id='katom'><b>ואין לשון קימה ועמידה בנאדות אלא בחומות וצבורים,</b></span> ולא מצינו נאד נקוד אלא במלאפו'ם, כמו (תהילים נו ט) שימה דמעתי בנאדך. <br>
(שופטים ד יט) את נאד החלב:<br>
<br>
<b><span id='pink'>קפאו - <br>
</span></b>כמו (איוב י י) וכגבינה תקפיאני, שהוקשו ונעשו כאבנים והמים זורקים את המצרים על האבן בכוח ונלחמים בם בכל מיני קושי:<br>
<b><span id='pink'>בלב ים - <br>
</span><span id='katom'>בחוזק הים, ודרך המקראות לדבר כן. <br>
</span></b>(דברים ד יא) עד לב השמים. <br>
(שמואל ב' יח יד) בלב האלה. <br>
<span id='katom'><b>לשון עקרו ותקפו של דבר:<br>
</b></span><br>
<b


autr: רשי
trm: אמר אויב
id: 0215
nru: ט
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 15
htm:
</b>לעמו כשפיתם בדברים, ארדוף ואשיגם ואחלק שלל עם שרי ועבדי:<br>
<b><span id='pink'>תמלאמו - <br>
</span></b>תתמלא מהם:<br>
<b><span id='pink'>נפשי - <br>
</span></b>רוחי ורצוני. ואל תתמה על תיבה המדברת בשתים. <br>
<b><span id='pink'>תמלאמו - <br>
</span></b>תמלא מהם, יש הרבה כלשון הזה: <br>
(שופטים א טו) כי ארץ הנגב נתתני, כמו נתת לי. <br>
(בראשית לז ד) ולא יכלו דברו לשלום, כמו דבר עמו. <br>
(ירמיה י כ) בני יצאוני, כמו יצאו ממני. <br>
(איוב לא לז) מספר צעדי אגידנו, כמו אגיד לו.<br>
אף כאן תמלאמו - תמלא נפשי מהם:<br>
<br>
<b><span id='pink'>אריק חרבי - <br>
</span></b>אשלוף. <br>
ועל שם שהוא מריק את התער בשליפתו ונשאר ריק <span id='katom'><b>נופל בו לשון הרקה</b></span>, כמו: <br>
(בראשית מב לה) מריקים שקיהם.<br>
(ירמיה מח יב) וכליו יריקו.<br>
<br>
<span id='katom'><b>ואם תאמר אין לשון ריקות נופל על היוצא, אלא על התיק ועל השק ועל הכלי שיצא ממנה, אבל לא על החרב ועל היין,</b></span> ולדחוק ולפרש אריק חרבי, כלשון (בראשית יד יד) וירק את חניכיו - אזדיין בחרבי.<br>
<span id='katom'><b>מצינו הלשון מוסב אף על היוצא: <br>
</b></span>(שיר השירים א ג) שמן תורק. <br>
(ירמיהו מח יא) ולא הורק מכלי אל כלי, לא הורק הכלי אין כתיב כאן אלא לא הורק היין מכלי אל כלי, מצינו הלשון מוסב על היין. <br>
וכן (יחזקאל כח ז) והריקו חרבותם על יפי חכמתך, דחירם:<br>
<br>
<b><span id='pink'>תורישמו - <br>
</span><span id='katom'>לשון רישות ודלות. <br>
</span></b>כמו (שמואל א' ב ז) מוריש ומעשיר:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: נשפת
id: 0215
nru: י
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 15
htm:
<span id='katom'>לשון הפחה.</span></b> <br>
וכן (ישעיהו מ כד) וגם נשף בהם:<br>
<b><span id='pink'>צללו - <br>
</span></b>שקעו, עמקו. <br>
<span id='katom'><b>לשון (תהילים סט ג) מצולה:<br>
</b></span><b><span id='pink'>כעופרת - <br>
</span><span id='katom'></span></b>אבר פלו'ם <span id='katom'><b>[עופרת]</b></span> בלעז:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: באלם
id: 0215
nru: יא
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 15
htm:
</b>בחזקים, כמו: <br>
(יחזקאל יז ג) ואת אילי הארץ לקח. <br>
(תהילים כב כ) אילותי לעזרתי חושה:<br>
<br>
<b><span id='pink'>נורא תהילות - <br>
</span></b>יראוי מלהגיד תהילותיו פן ימעטו. <br>
כמו שכתוב (שם סה ב) לך דומיה תהילה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: נטית ימינך
id: 0215
nru: יב
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 15
htm:
</b>כשהקב'ה נוטה ידו הרשעים כלים ונופלים, לפי שהכל נתון בידו ונופלים בהטייתה. <br>
וכן הוא אומר (ישעיה לא ג) וה' יטה ידו וכשל עוזר ונפל עזור. <br>
<blockquote>משל לכלי זכוכית הנתונים בידי אדם, מטה ידו מעט והן נופלין ומשתברין:<br>
</blockquote><b><span id='pink'>תבלעמו ארץ - <br>
</span></b>מכאן שזכו לקבורה בשכר שאמרו (לעיל ט כז) ה' הצדיק:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: נהלת
id: 0215
nru: יג
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 15
htm:
<span id='katom'>לשון מנהל.<br>
<br>
</span>ואונקלוס תרגם: <br>
</b><blockquote>לשון נושא וסובל. <br>
</blockquote><span id='katom'><b>ולא דקדק לפרש אחר לשון העברית:<br>
</b></span><br>
<b


autr: רשי
trm: ירגזון
id: 0215
nru: יד
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 15
htm:
</b>מתרגזין:<br>
<b><span id='pink'>ישבי פלשת - <br>
</span></b>מפני שהרגו את בני אפרים שמיהרו את הקץ ויצאו בחזקה. <br>
כמפורש בדברי הימים (דברי הימים א' ז כא) והרגום אנשי גת:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אלופי אדום אילי מואב
id: 0215
nru: טו
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 15
htm:
</b>והלא לא היה להם לירא כלום, שהרי לא עליהם הולכים, אלא מפני אנינות שהיו מתאוננים ומצטערים על כבודם של ישראל:<br>
<b><span id='pink'>נמגו - <br>
</span></b>נמסו. <br>
כמו (תהילים סה יא) ברביבים תמוגגנה. <br>
אמרו: עלינו הם באים לכלותינו ולירש את ארצנו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: תפל עליהם אימתה
id: 0215
nru: טז
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 15
htm:
</b>על הרחוקים:<br>
<b><span id='pink'>ופחד - <br>
</span></b>על הקרובים.<br>
כענין שנאמר (יהושע ב י) כי שמענו את אשר הוביש וגו':<br>
<br>
<b><span id='pink'>עד יעבר עד יעבר - <br>
</span>כתרגומו:<br>
<span id='pink'>קנית - <br>
</span></b>חבבת משאר אומות, כחפץ הקנוי בדמים יקרים, שחביב על האדם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: תבאמו
id: 0215
nru: יז
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 15
htm:
</b>נתנבא משה שלא יכנס לארץ לכך לא נאמר תביאנו:<br>
<b><span id='pink'>מכון לשבתך - <br>
</span></b>מקדש של מטה מכוון כנגד כסא של מעלה אשר פעלת:<br>
<b><span id='pink'>מקדש - <br>
</span><span id='katom'>הטעם עליו זקף גדול להפרידו מתיבת השם שלאחריו,</span></b> המקדש אשר כוננו ידיך ה'. חביב בית המקדש שהעולם נברא ביד אחת, שנאמר (ישעיהו מח יג) אף ידי יסדה ארץ, ומקדש בשתי ידים. <br>
<span id='red'>ואימתי יבנה בשתי ידים? <br>
</span>בזמן שה' ימלוך לעולם ועד, לעתיד לבא שכל המלוכה שלו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לעלם ועד
id: 0215
nru: יח
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 15
htm:
<span id='katom'>לשון עולמות הוא והוי'ו בו יסוד לפיכך היא פתוחה,</span></b> אבל (ירמיהו כט כג) ואנכי היודע ועד, <span id='katom'><b>שהוי'ו בו שימוש, קמוצה היא:</b></span><br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ותקח מרים הנביאה
id: 0215
nru: כ
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 15
htm:
</b><blockquote>היכן נתנבאה כשהיתה אחות אהרן, קודם שנולד משה, אמרה עתידה אמי שתלד בן וכו', <b>כדאיתא בסוטה (דף יג א).</b> <br>
<br>
</blockquote><span id='katom'><b>דבר אחר:<br>
</b></span>אחות אהרן לפי שמסר נפשו עליה כשנצטרעה, נקראת על שמו:<br>
<b><span id='pink'>את התף - <br>
</span></b>כלי של מיני זמר:<br>
<b><span id='pink'>בתפים ובמחלת - <br>
</span></b>מובטחות היו צדקניות שבדור שהקדוש ברוך הוא עושה להם נסים והוציאו תופים ממצרים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ויסע משה
id: 0215
nru: כב
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 15
htm:
</b>הסיען בעל כרחם שעטרו מצרים סוסיהם בתכשיטי זהב וכסף ואבנים טובות, והיו ישראל מוצאין אותם בים, וגדולה הייתה ביזת הים מביזת מצרים, שנאמר (שיר השירים א יא) תורי זהב נעשה לך עם נקודות הכסף, לפיכך הוצרך להסיען בעל כרחם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ויבאו מרתה
id: 0215
nru: כג
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 15
htm:
<span id='katom'>כמו למרה, ה'א בסוף תיבה במקום למ'ד בתחילתה, והתי'ו היא במקום ה'א הנשרשת</span> <span id='katom'>בתיבת מרה.</span></b><br>
<span id='katom'><b>ובסמיכתה כשהיא נדבקת לה'א, שהוא מוסיף במקום הלמ'ד, תהפך הה'א של שרש לתי'ו, <br>
וכן כל ה'א שהיא שרש בתיבה, תתהפך לתי'ו בסמיכתה, </b></span>כמו: <br>
(ישעיהו כז ד) חמה אין לי. <br>
(אסתר א יב) וחמתו בערה בו, הרי ה'א של שורש נהפכת לתי'ו, מפני שנסמכת אל הו'ו הנוספת. <br>
וכן (ויקרא כה מד) עבד ואמה. <br>
(בראשית ל ג) הנה אמתי בלהה. <br>
(שם ב ז) לנפש חיה. <br>
(איוב לג כ) וזהמתו חיתו לחם. <br>
(שופטים ד ה) בין הרמה. <br>
(שמואל א' ז יז) ותשובתו הרמתה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וילנו
id: 0215
nru: כד
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 15
htm:
<span id='katom'>לשון נפעל הוא וכן התרגום לשון נפעל הוא ואתרעמו. <br>
</span></b>כן דרך לשון תלונה להסב הדבור אל האדם מתלונן מתרועם, ולא אמר, לונן, רועם, וכן יאמר הלועז דיקומפליינש'ט שי'י<span id='katom'> <b>[התלונן]</b></span><b>, <span id='katom'></span></b>מוסב הדבור אליו באמרו שי'י <span id='katom'><b>[עצמו]:</b></span><br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: שם שם לו
id: 0215
nru: כה
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 15
htm:
</b>במרה נתן להם מקצת פרשיות של תורה שיתעסקו בהם, שבת ופרה אדומה ודינין:<br>
<b><span id='pink'>ושם נסהו - <br>
</span></b>לעם, וראה קשי ערפן שלא נמלכו במשה בלשון יפה, בקש עלינו רחמים שיהיה לנו מים לשתות, אלא נתלוננו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אם שמוע תשמע
id: 0215
nru: כו
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 15
htm:
</b>זו קבלה שיקבלו עליהם:<br>
<b><span id='pink'>תעשה - <br>
</span></b>היא עשייה:<br>
<b><span id='pink'>והאזנת - <br>
</span></b>תטה אוזניים לדקדק בהם:<br>
<b><span id='pink'>כל חקיו - <br>
</span></b>דברים שאינן אלא גזירת מלך בלא שום טעם, ויצר הרע מקנטר עליהם מה איסור באלו. <br>
<span id='red'>למה נאסרו? <br>
</span>כגון לבישת כלאים ואכילת חזיר ופרה אדומה וכיוצא בהם:<br>
<b><span id='pink'>לא אשים עליך - <br>
</span></b><blockquote>ואם אשים הרי היא כלא הושמה, כי אני ה' רופאך, <b>זהו מדרשו</b>. <br>
</blockquote><span id='katom'><b>ולפי פשוטו:</b></span> כי אני ה' רופאך ומלמדך תורה ומצוות למען תנצל מהם, כרופא הזה האומר לאדם אל תאכל [דבר זה פן יביאך לידי חולי זה] וכן הוא אומר (משלי ג ח) רפאות תהי לשרך:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: בחמשה עשר יום
id: 0216
nru: א
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 16
htm:
</b><blockquote>נתפרש היום של חנייה זו, לפי שבו ביום כלתה החררה שהוציאו ממצרים והוצרכו למן, למדנו שאכלו משירי הבצק [משירי המצה] שישים ואחת סעודות, וירד להם מן בששה עשר באייר ויום ראשון בשבת היה, <b>כדאיתא במסכת שבת (דף פז ב):</b><br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: מי יתן מותנו
id: 0216
nru: ג
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 16
htm:
</b>שנמות, ואינו שם דבר כמו מותנו אלא כמו עשותנו, חנותנו, שובנו, לעשות אנחנו, לחנות אנחנו, למות אנחנו. <br>
<br>
<b>ותרגומו: <br>
</b><blockquote>לוי דמיתנא. <br>
</blockquote>כמו (במדבר יד ב) לו מתנו, הלוואי והיינו מתים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: דבר יום ביומו
id: 0216
nru: ד
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 16
htm:
</b>צורך אכילת יום ילקטו ביומו, ולא ילקטו היום לצורך מחר:<br>
<b><span id='pink'>למען אנסנו הילך בתורתי - <br>
</span></b>אם ישמרו מצוות התלויות בו, שלא יותירו ממנו ולא יצאו בשבת ללקוט:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: והיה משנה
id: 0216
nru: ה
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 16
htm:
</b>ליום ולמחרת:<br>
<b><span id='pink'>משנה - <br>
</span></b>על שהיו רגילים ללקוט יום יום של שאר ימות השבוע. <br>
<br>
<span id='katom'><b>ואומר אני:</b></span> אשר יביאו והיה משנה, לאחר שיביאו ימצאו משנה במדידה על אשר ילקטו וימודו יום יום וזהו (להלן פסוק כב) לקטו לחם משנה, בלקיטתו היה נמצא לחם משנה. <br>
<span id='katom'><b>וזהו</b></span> (להלן פסוק כט) על כן הוא נותן לכם ביום הששי לחם יומיים, נותן לכם ברכה פוישו'ן <span id='katom'><b>[שפע] </b></span>בבית למלאות העומר פעמים ללחם יומיים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ערב
id: 0216
nru: ו
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 16
htm:
</b>כמו לערב:<br>
<b><span id='pink'>וידעתם כי ה' הוציא אתכם מארץ מצרים - <br>
</span></b>לפי שאמרתם לנו כי הוצאתם אותנו, תדעו כי לא אנחנו המוציאים אלא ה' הוציא אתכם, שיגיז לכם את השליו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ובקר וראיתם
id: 0216
nru: ז
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 16
htm:
</b>לא על הכבוד שנאמר (להלן פסוק י) והנה כבוד ה' נראה בענן, נאמר, אלא כך אמר להם ערב וידעתם כי היכולת בידו ליתן תאוותכם ובשר יתן, אך לא בפנים מאירות יתננה לכם, כי שלא כהוגן שאלתם אותו ומכרס מלאה, והלחם ששאלתם לצורך, בירידתו לבקר תראו את כבוד אור פניו שיורידהו לכם דרך חיבה בבקר, שיש שהות להכינו וטל מלמעלה וטל מלמטה כמונח בקופסא:<br>
<b><span id='pink'>את תלנתיכם על ה' - <br>
</span></b>כמו אשר על ה':<br>
<b><span id='pink'>ונחנו מה - <br>
</span></b>מה אנחנו חשובין:<br>
<b><span id='pink'>כי תלינו עלינו - <br>
</span></b>שתרעימו עלינו את הכל, את בניכם ונשיכם ובנותיכם וערב רב. <br>
<br>
<span id='katom'><b>ועל כורחי אני זקוק לפרש תלינו בלשון תפעילו מפני דגשותו וקרייתו,</b></span> שאלו היה רפה הייתי מפרשו בלשון תפעלו, כמו (שמות יז ג) וילן העם על משה.<br>
<span id='katom'><b>או אם היה דגוש ואין בו יו'ד ונקרא תלונו, </b></span>הייתי מפרשו לשון תתלוננו, עכשיו הוא משמע תלינו את אחרים, כמו במרגלים (במדבר יד לו) וילינו עליו את כל העדה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: בשר לאכל
id: 0216
nru: ח
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 16
htm:
</b>ולא לשובע, למדה תורה דרך ארץ שאין אוכלין בשר לשובע. <br>
<span id='red'>ומה ראה להוריד לחם בבקר ובשר בערב? <br>
</span>לפי שהלחם שאלו כהוגן, שאי אפשר לו לאדם בלא לחם, אבל בשר שאלו שלא כהוגן, שהרבה בהמות היו להם. <br>
<span id='katom'><b>ועוד,</b></span> שהיה אפשר להם בלא בשר, לפיכך נתן להם בשעת טורח, שלא כהוגן:<br>
<br>
<b><span id='pink'>אשר אתם מלינם עליו - <br>
</span></b>את האחרים השומעים אתכם מתלוננים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: השלו
id: 0216
nru: יג
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 16
htm:
</b>מין עוף ושמן מאד:<br>
<b><span id='pink'>היתה שכבת הטל - <br>
</span></b>הטל שוכב על המן ובמקום אחר הוא אומר (במדבר יא ט) וברדת הטל וגו' הטל יורד על הארץ והמן יורד עליו, וחוזר ויורד טל עליו והרי הוא כמונח בקופסא:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ותעל שכבת הטל וגו'
id: 0216
nru: יד
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 16
htm:
</b>כשהחמה זורחת עולה הטל שעל המן לקראת החמה, כדרך טל עולה לקראת החמה, אף אם תמלא שפופרת של ביצה טל, ותסתום את פיה ותניחה בחמה, היא עולה מאליה באוויר.<br>
<br>
<b>ורבותינו דרשו: <br>
</b><blockquote>שהטל עולה מן הארץ באויר, וכעלות שכבת הטל נתגלה המן וראו והנה על פני המדבר וגו':<br>
</blockquote><b><span id='pink'>דק - <br>
</span></b>דבר דק:<br>
<b><span id='pink'>מחספס - <br>
</span></b>מגולה, ואין דומה לו במקרא. <br>
<span id='katom'><b>ויש לפרש מחוספס לשון חפיסא ודלוסקמא שבלשון משנה.</b></span> כשנתגלה משכבת הטל ראו שהיה דבר דק מחוספס בתוכו בין שתי שכבות הטל. <br>
<br>
<b>ואונקלוס תרגם: <br>
</b><blockquote>מקלף. <br>
</blockquote><span id='katom'><b>לשון</b></span> (בראשית ל לז) <span id='katom'><b>מחשוף הלבן:</b></span><br>
<br>
<b><span id='pink'>ככפר - <br>
</span></b>כפור ייליד'ה בלעז <span id='katom'><b>[שכבה קפואה] </b></span>דעדק כגיר. <br>
(ישעיהו כז ט) כאבני גיר והוא מין צבע שחור, כדאמרינן גבי כסוי הדם (חולין פח ב) הגיר והזרניך. דעדק כגיר כגלידא על ארעא. <br>
<span id='katom'><b>דק היה כגיר ושוכב מוגלד כקרח על הארץ. <br>
</b></span><br>
וכן פירוש דק ככפור, שטוח קלוש ומחובר כגליד. דק טינבי'ש בלעז <span id='katom'><b>[דק]</b></span>, שהיה מגליד גלד דק מלמעלה. <br>
<span id='katom'><b>וכגיר שתרגם אונקלוס,</b></span> תוספת הוא על לשון העברית, ואין לו תיבה בפסוק:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: מן הוא
id: 0216
nru: טו
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 16
htm:
</b>הכנת מזון הוא, כמו (דניאל א ה) וימן להם המלך:<br>
<b><span id='pink'>כי לא ידעו מה הוא - <br>
</span></b>שיקראוהו בשמו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: עמר
id: 0216
nru: טז
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 16
htm:
</b>שם מידה:<br>
<b><span id='pink'>מספר נפשתיכם - <br>
</span></b>כפי מנין נפשות שיש לאיש באוהלו תיקחו עומר לכל גולגולת:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: המרבה והממעיט
id: 0216
nru: יז
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 16
htm:
</b>יש שלקטו הרבה ויש שלקטו מעט וכשבאו לביתם ומדדו בעומר, איש איש מה שלקטו, ומצאו שהמרבה ללקוט לא העדיף על עומר לגולגולת אשר באוהלו, והממעיט ללקוט לא מצא חסר מעומר לגולגולת, וזהו נס גדול שנעשה בו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ויותרו אנשים
id: 0216
nru: כ
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 16
htm:
</b>דתן ואבירם:<br>
<b><span id='pink'>וירם תולעים - <br>
</span></b>לשון רמה:<br>
<b><span id='pink'>ויבאש - <br>
</span><span id='katom'>הרי זה מקרא הפוך,</span></b> שתחלה הבאיש ולבסוף התליע, כענין שנאמר (פסוק כד) ולא הבאיש ורמה לא הייתה בו, וכן דרך כל המתליעים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וחם השמש ונמס
id: 0216
nru: כא
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 16
htm:
</b>הנשאר בשדה נימוח ונעשה נחלים, ושותין ממנו אילים וצבאים, ואומות העולם צדין מהם וטועמין בהם טעם מן, ויודעין מה שבחן של ישראל. <br>
<br>
<span id='katom'><b>ותרגומו של נמס פשר, לשון פושרין,</b></span> על ידי השמש מתחמם ומפשיר דישטיפרי'ר<span id='katom'><b> [להפשיר] </b></span>ודוגמתו בסנהדרין בסוף ארבע מיתות [סז]:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לקטו לחם משנה
id: 0216
nru: כב
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 16
htm:
</b>כשמדדו את לקיטתם באוהליהם מצאו כפלים שני העומר לאחד. <br>
<br>
<b>ומדרש אגדה: <br>
</b><blockquote>לחם משנה משונה. אותו היום נשתנה לשבח בריחו וטעמו:<br>
</blockquote><b><span id='pink'>ויגידו למשה - <br>
</span></b>שאלוהו:<span id='red'> מה היום מיומיים? </span><br>
ומכאן יש ללמוד שעדיין לא הגיד להם משה פרשת שבת שנצטווה לומר להם (פסוק ה) והיה ביום השישי והכינו וגו', עד ששאלו את זאת, אמר להם (פסוק כג) הוא אשר דבר ה', שנצטוויתי לומר לכם, ולכך ענשו הכתוב, שאמר לו (פסוק כח) עד אנה מאנתם, ולא הוציאו מן הכלל:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: את אשר תאפו אפו
id: 0216
nru: כג
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 16
htm:
</b>מה שאתם רוצים לאפות בתנור, אפו היום, הכל לשני ימים, ומה שאתם צריכים לבשל ממנו במים, בשלו היום. <br>
<span id='katom'><b>לשון אפייה נופל בלחם. <br>
ולשון בישול בתבשיל:<br>
<br>
</b></span><b><span id='pink'>למשמרת - <br>
</span><span id='katom'></span></b>לגניזה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ויאמר משה אכלהו היום כי שבת היום
id: 0216
nru: כה
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 16
htm:
</b>שחרית שהיו רגילים לצאת וללקוט, באו לשאול אם נצא אם לאו, אמר להם את שבידכם אכלו. לערב חזרו לפניו ושאלוהו מהו לצאת, אמר להם שבת היום. ראה אותם דואגים שמא פסק המן ולא ירד עוד, אמר להם היום לא תמצאוהו. מה תלמוד לומר היום, היום לא תמצאוהו אבל מחר תמצאוהו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ראו
id: 0216
nru: כט
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 16
htm:
</b>בעיניכם כי ה' בכבודו מזהיר אתכם על השבת, שהרי נס נעשה בכל ערב שבת לתת לכם לחם יומים:<br>
<b><span id='pink'>שבו איש תחתיו - <br>
</span></b>מכאן סמכו חכמים ארבע אמות ליוצא חוץ לתחום:<br>
<b><span id='pink'>אל יצא איש ממקמו - <br>
</span></b>אלו אלפים אמה של תחום שבת, ולא במפורש, שאין תחומין אלא מדברי סופרים, ועיקרו של מקרא על לוקטי המן נאמר:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: והוא כזרע גד לבן
id: 0216
nru: לא
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 16
htm:
</b>עשב ששמו אליינדר'א<span id='katom'><b> [כוסבר]</b></span> וזרע שלו עגול ואינו לבן, והמן היה לבן, ואינו נמשל לזרע גד אלא לענין העגול כזרע גד היה, והוא לבן:<br>
<b><span id='pink'>כצפיחת - <br>
</span></b><blockquote>בצק שמטגנין אותו בדבש וקורין לו אסקריטין בלשון משנה והוא <b>תרגום של אונקלוס</b>:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: למשמרת
id: 0216
nru: לב
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 16
htm:
</b>לגניזה:<br>
<b><span id='pink'>לדרותיכם - <br>
</span></b>בימי ירמיהו כשהיה ירמיהו מוכיחם, למה אין אתם עוסקים בתורה והם אומרים נניח מלאכתנו ונעסוק בתורה, מהיכן נתפרנס, הוציא להם צנצנת המן ואמר להם (ירמיהו ב לא) הדור אתם ראו דבר ה', שמעו לא נאמר אלא ראו, בזה נתפרנסו אבותיכם, הרבה שלוחין יש לו למקום להכין מזון ליראיו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: צנצנת
id: 0216
nru: לג
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 16
htm:
</b>צלוחית של חרס, <b>כתרגומו:</b><br>
<b><span id='pink'>והנח אתו לפני ה' - <br>
</span></b>לפני הארון, ולא נאמר מקרא זה עד שנבנה; מועד, אלא שנכתב כאן בפרשת המן:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ארבעים שנה
id: 0216
nru: לה
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 16
htm:
</b><span id='red'>והלא חסר שלושים יום? <br>
</span>שהרי בחמישה עשר באייר ירד להם המן תחלה, ובחמישה עשר בניסן פסק, שנאמר (יהושע ה יב) וישבות המן ממחרת, אלא מגיד שהעוגות שהוציאו ישראל ממצרים טעמו בהם טעם מן:<br>
<b><span id='pink'>אל ארץ נושבת - <br>
</span></b>לאחר שעברו את הירדן שאותה שבעבר הירדן מיושבת וטובה, שנאמר (דברים ג כה) אעברה נא ואראה את הארץ הטובה אשר בעבר הירדן. <br>
<b>ותרגום של נושבת: <br>
</b><blockquote>יתבתא. <br>
</blockquote>רצה לומר מיושבת:<br>
<br>
<b><span id='pink'>אל קצה ארץ כנען - <br>
</span></b>בתחילת הגבול, קודם שעברו את הירדן, והוא ערבות מואב. נמצאו מכחישין זה את זה, אלא בערבות מואב כשמת משה בשבעה באדר פסק המן מלירד, ונסתפקו ממן שלקטו בו ביום עד שהקריבו העומר בששה עשר בניסן, שנאמר (יהושע ה יא) ויאכלו מעבור הארץ ממחרת הפסח:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: עבר לפני העם
id: 0217
nru: ה
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 17
htm:
</b>וראה אם יסקלוך, למה הוצאת לעז על בני:<br>
<b><span id='pink'>וקח אתך מזקני ישראל - <br>
</span></b>לעדות שיראו שעל ידך המים יוצאים מן הצור, ולא יאמרו מעיינות היו שם מימי קדם:<br>
<b><span id='pink'>ומטך אשר הכית בו את היאר - <br>
</span></b><span id='red'>מה תלמוד לומר אשר הכית בו את היאור? <br>
</span>אלא שהיו ישראל אומרים על המטה שאינו מוכן אלא לפורעניות, בו לקה פרעה ומצרים כמה מכות במצרים ועל הים, לכן נאמר אשר הכית בו את היאור, יראו עתה שאף לטובה הוא מוכן:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: והכית בצור
id: 0217
nru: ו
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 17
htm:
</b>על הצור לא נאמר אלא בצור, מכאן שהמטה היה של מין דבר חזק ושמו סנפרינון והצור נבקע מפניו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ויבא עמלק וגו'
id: 0217
nru: ח
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 17
htm:
</b>סמך פרשה זו למקרא זה, לומר תמיד אני ביניכם ומזומן לכל צרכיכם, ואתם אומרים (פסוק ז) היש ה' בקרבנו אם אין, חייכם שהכלב בא ונושך אתכם ואתם צועקים אלי ותדעון היכן אני. <br>
<blockquote>משל לאדם שהרכיב בנו על כתפו ויצא לדרך, היה אותו הבן רואה חפץ ואומר, אבא טול חפץ זה ותן לי, והוא נותן לו, וכן שניה וכן שלישית, פגעו באדם אחד, אמר לו אותו הבן ראית את אבא. אמר לו אביו אינך יודע היכן אני, השליכו מעליו ובא הכלב ונשכו:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: בחר לנו
id: 0217
nru: ט
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 17
htm:
</b>לי ולך, השוהו לו, מכאן אמרו יהי כבוד תלמידך חביב עליך כשלך וכבוד חבירך כמורא רבך.<br>
<span id='red'>מנין? <br>
</span>שנאמר (במדבר יב יא) ויאמר אהרן אל משה בי אדני והלא אהרן גדול מאחיו היה ועושה את חברו כרבו. <br>
<span id='red'>ומורא רבך כמורא שמים מנין? <br>
</span>שנאמר (שם יא כח) אדוני משה כלאם, כולם מן העולם, חייבין הם כלייה, המורדים בך, כאלו מרדו בהקב'ה:<br>
<b><span id='pink'>וצא הלחם - <br>
</span></b>צא מן הענן והלחם בו:<br>
<b><span id='pink'>מחר - <br>
</span></b>בעת המלחמה אנכי נצב:<br>
<b><span id='pink'>בחר לנו אנשים - <br>
</span></b>גיבורים ויראי חטא שתהא זכותן מסייעתן. <br>
<br>
<span id='katom'><b>דבר אחר:<br>
</b></span>בחר לנו אנשים שיודעין לבטל כשפים לפי שבני עמלק מכשפין היו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ומשה אהרן וחור
id: 0217
nru: י
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 17
htm:
</b>מכאן לתענית שצריכים שלושה לעבור לפני התיבה, שבתענית היו שרויים:<br>
<b><span id='pink'>חור - <br>
</span></b>בנה של מרים היה וכלב בעלה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כאשר ירים משה ידו
id: 0217
nru: יא
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 17
htm:
</b><blockquote>וכי ידיו של משה נוצחות היו המלחמה וכו' כדאיתא <b>בראש השנה (כט א)</b>:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: וידי משה כבדים
id: 0217
nru: יב
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 17
htm:
</b>בשביל שנתעצל במצווה ומנה אחר תחתיו, נתייקרו ידיו:<br>
<b><span id='pink'>ויקחו - <br>
</span></b>אהרן וחור:<br>
<b><span id='pink'>אבן וישימו תחתיו - <br>
</span></b>ולא ישב לו על כר וכסת. אמר ישראל שרויין בצער, אף אני אהיה עימהם בצער:<br>
<b><span id='pink'>ויהי ידיו אמונה - <br>
</span></b>ויהי משה ידיו באמונה פרושות השמים בתפילה נאמנה ונכונה:<br>
<b><span id='pink'>עד בא השמש - <br>
</span></b>שהיו עמלקים מחשבין את השעות באצטרולוגיאה באיזו שעה הם נוצחים, והעמיד להם משה חמה וערבב את השעות:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ויחלש יהושע
id: 0217
nru: יג
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 17
htm:
</b>חתך ראשי גיבוריו ולא השאיר אלא חלשים שבהם ולא הרגם כולם, מכאן אנו למדין שעשה על פי הדבור של שכינה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כתב זאת זכרון
id: 0217
nru: יד
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 17
htm:
</b>שבא עמלק להזדווג לישראל קודם לכל האומות:<br>
<b><span id='pink'>ושים באזני יהושע - <br>
</span></b>המכניס את ישראל לארץ, שיצווה את ישראל לשלם לו את גמולו, כאן נרמז לו למשה שיהושע מכניס את ישראל לארץ:<br>
<b><span id='pink'>כי מחה אמחה - <br>
</span></b>לכך אני מזהירך כן, כי חפץ אני למחותו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ויקרא שמו
id: 0217
nru: טו
pch: בשלח
lvr: C0213
prk: 17
htm:
</b>של מזבח:<br>
<b><span id='pink'>ה' נסי - <br>
</span></b>הקב'ה עשה לנו כאן נס גדול, לא שהמזבח קרוי ה', אלא המזכיר שמו של מזבח זוכר את הנס שעשה המקום, ה' הוא נס שלנו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וישמע יתרו
id: 0218
nru: א
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 18
htm:
</b><span id='red'>מה שמועה שמע ובא? <br>
</span>קריעת ים סוף ומלחמת עמלק:<br>
<b><span id='pink'>יתרו - <br>
</span></b>שבע שמות נקראו לו:<b> רעואל, יתר, יתרו, חובב, חבר, קיני, פוטיאל. <br>
<span id='pink'>יתר,</span></b> על שם שיתר פרשה אחת בתורה (להלן פסוק כא) ואתה תחזה. <br>
<b><span id='pink'>יתרו</span></b> לכשנתגייר וקיים המצוות הוסיפו לו אות אחת על שמו. <br>
<b><span id='pink'>חובב</span></b> שחבב את התורה. וחובב הוא יתרו, שנאמר (שופטים ד יא) מבני חובב חותן משה.<br>
<b>ויש אומרים: <br>
<span id='pink'>רעואל</span></b><blockquote> אביו של יתרו היה, ומה הוא אומר (שמות ב יח) ותבאנה אל רעואל אביהן, שהתינוקות קורין לאבי אביהן אבא. <b>בספרי:</b><br>
</blockquote><b><span id='pink'>חתן משה - <br>
</span></b>כאן היה יתרו מתכבד במשה, אני חותן המלך ולשעבר היה משה תולה הגדולה בחמיו, שנאמר (שמות ד יח) וישב אל יתר חותנו:<br>
<b><span id='pink'>למשה ולישראל - <br>
</span></b>שקול משה כנגד כל ישראל:<br>
<b><span id='pink'>את כל אשר עשה - <br>
</span></b>להם בירידת המן ובבאר ובעמלק:<br>
<b><span id='pink'>כי הוציא ה' וגו' - <br>
</span></b>זו גדולה על כולם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אחר שלוחיה
id: 0218
nru: ב
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 18
htm:
</b>כשאמר לו הקב'ה במדין (שמות ד יט) לך שוב מצרימה, (שם כ) ויקח משה את אשתו ואת בניו גו' ויצא אהרן לקראתו, (שם כז) ויפגשהו בהר האלוהים. <br>
אמר לו: מי הם הללו? <br>
אמר לו: זו היא אשתי שנשאתי במדין ואלו בני. <br>
אמר לו: והיכן אתה מוליכן? <br>
אמר לו למצרים. <br>
אמר לו: על הראשונים אנו מצטערים ואתה בא להוסיף עליהם?! <br>
אמר לה: לכי אל בית אביך, נטלה שני בניה והלכה לה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אל המדבר
id: 0218
nru: ה
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 18
htm:
</b>אף אנו יודעין שבמדבר היו, אלא בשבחו של יתרו דבר הכתוב, שהיה יושב בכבודו של עולם ונדבו לבו לצאת אל המדבר, מקום תהו, לשמוע דברי תורה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ויאמר אל משה
id: 0218
nru: ו
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 18
htm:
</b>על ידי שליח:<br>
<b><span id='pink'>אני חתנך יתרו וגו' - <br>
</span></b>אם אין אתה יוצא בגיני צא בגין אשתך, ואם אין אתה יוצא בגין אשתך צא בגין שני בניה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ויצא משה
id: 0218
nru: ז
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 18
htm:
</b>כבוד גדול נתכבד יתרו באותה שעה, כיון שיצא משה יצא אהרן נדב ואביהוא, ומי הוא שראה את אלו יוצאין ולא יצא:<br>
<b><span id='pink'>וישתחו וישק לו - <br>
</span></b>איני יודע מי השתחווה למי, כשהוא אומר איש לרעהו, מי הקרוי איש, זה משה, שנאמר (במדבר יב ג) והאיש משה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ויספר משה לחתנו
id: 0218
nru: ח
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 18
htm:
</b>למשוך את לבו לקרבו לתורה:<br>
<b><span id='pink'>את כל התלאה - <br>
</span></b>שעל הים ושל עמלק:<br>
<b><span id='pink'>התלאה - <br>
</span><span id='katom'>למ'ד אל'ף מן היסוד של התיבה והתי'ו הוא תיקון ויסוד הנופל ממנו לפרקים,</span></b> וכן תרומה, תנופה, תקומה, תנואה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ויחד יתרו
id: 0218
nru: ט
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 18
htm:
</b>וישמח יתרו, <span id='katom'><b>זהו פשוטו. </b></span><br>
<br>
<b>ומדרשו: <br>
</b><blockquote>נעשה בשרו חדודין חדודין, מיצר על איבוד מצרים, היינו דאמרי אינשי גיורא עד עשרה דרי לא תבזי ארמאה באפיה:<br>
</blockquote><b><span id='pink'>על כל הטובה - <br>
</span></b>טובת המן והבאר והתורה. <br>
ועל כולן אשר הצילו מיד מצרים, עד עכשיו לא היה עבד יכול לברוח ממצרים, שהייתה הארץ מסוגרת, ואלו יצאו שישים ריבוא:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אשר הציל אתכם מיד מצרים
id: 0218
nru: י
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 18
htm:
</b>אומה קשה:<br>
<b><span id='pink'>ומיד פרעה - <br>
</span></b>מלך קשה:<br>
<b><span id='pink'>מתחת יד מצרים - <br>
</span>כתרגומו: <br>
<span id='katom'>לשון רידוי ומרות היד</span></b> שהיו מכבידים עליהם, היא העבודה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: עתה ידעתי
id: 0218
nru: יא
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 18
htm:
</b>מכירו הייתי לשעבר ועכשיו ביותר:<br>
<b><span id='pink'>מכל האלוהים - <br>
</span></b>מלמד שהיה מכיר בכל עבודה זרה שבעולם שלא הניח עבודה זרה שלא עבדה:<br>
<b><span id='pink'>כי בדבר אשר זדו עליהם - <br>
</span>כתרגומו:</b> <br>
במים דמו לאבדם והם נאבדו במים:<br>
<b><span id='pink'>אשר זדו - <br>
</span></b>אשר הרשיעו. <br>
<br>
<b>ורבותינו דרשוהו: <br>
</b><blockquote>לשון (בראשית כה כט) ויזד יעקב נזיד, בקדרה אשר בשלו בה, נתבשלו:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: עלה
id: 0218
nru: יב
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 18
htm:
</b>כמשמעה שהיא עולה כליל:<br>
<b><span id='pink'>וזבחים - <br>
</span></b>שלמים:<br>
<b><span id='pink'>ויבא אהרן וגו' -<br>
</span></b><span id='red'>ומשה היכן הלך, והלא הוא שיצא לקראתו וגרם לו את כל הכבוד? <br>
</span>אלא שהיה עומד ומשמש לפניהם:<br>
<b><span id='pink'>לפני האלוהים - <br>
</span></b>מכאן שהנהנה מסעודה שתלמידי חכמים מסובין בה כאלו נהנה מזיו השכינה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ויהי ממחרת
id: 0218
nru: יג
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 18
htm:
</b><blockquote>מוצאי יום הכיפורים היה, <b>כך שנינו בספרי. </b><br>
</blockquote><span id='red'>ומהו ממחרת? <br>
</span>למחרת רדתו מן ההר. <br>
<span id='katom'><b>ועל כורחך אי אפשר לומר</b></span> אלא ממחרת יום הכיפורים, שהרי קודם מתן תורה אי אפשר לומר (פסוק טז) והודעתי את חקי וגו', ומשנתנה תורה עד יום הכיפורים לא ישב משה לשפוט את העם, שהרי בשבעה עשר בתמוז ירד ושבר את הלוחות, ולמחר עלה בהשכמה ושהה שמונים יום וירד ביום הכיפורים. <br>
<br>
<span id='katom'><b>ואין פרשה זו כתובה כסדר,</b></span> שלא נאמר ויהי ממחרת עד שנה שניה, אף לדברי האומר יתרו קודם מתן תורה בא, שילוחו אל ארצו לא היה אלא עד שנה שניה, שהרי נאמר כאן (פסוק כז) וישלח משה את חותנו ומצינו במסע הדגלים שאמר לו משה (במדבר י כט) נוסעים אנחנו אל המקום וגו', (שם לא) אל נא תעזוב אותנו, ואם זו קודם מתן תורה, מששלחו והלך היכן מצינו שחזר ואם תאמר שם לא נאמר יתרו אלא חובב, ובנו של יתרו היה, הוא חובב הוא יתרו, שהרי כתיב (שופטים ד יא) מבני חובב חותן משה:<br>
<br>
<b><span id='pink'>וישב משה וגו' ויעמד העם - <br>
</span></b>יושב כמלך וכולן עומדים, והוקשה הדבר ליתרו שהיה מזלזל בכבודן של ישראל והוכיחו על כך, שנאמר (פסוק יד) מדוע אתה יושב לבדך וכולם ניצבים:<br>
<b><span id='pink'>מן הבקר עד הערב - <br>
</span></b>אפשר לומר כן, אלא כל דיין שדן דין אמת לאמיתו אפילו שעה אחת, מעלה עליו הכתוב כאילו עוסק בתורה כל היום, וכאלו נעשה שותף להקב'ה במעשה בראשית, שנאמר בו (בראשית א ה) ויהי ערב ויהי בקר יום אחד:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כי יבא
id: 0218
nru: טו
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 18
htm:
</b>כמו כי בא, <span id='katom'><b>לשון הווה:<br>
</b></span><b><span id='pink'>לדרש אלוהים - <br>
</span>כתרגומו:<span id='katom'></span></b> <br>
<blockquote>למתבע אולפן. <br>
</blockquote>לשאול תלמוד מפי הגבורה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: נבל תבל
id: 0218
nru: יח
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 18
htm:
כתרגומו. <br>
<span id='katom'>ולשונו לשון כמישה</span></b> פליישטרי'ר בלעז [לכמוש]. <br>
כמו: (ירמיה ח יג) והעלה נבל. <br>
(ישעיה לד ד) כנבול עלה מגפן וגו'. <br>
שהוא כמוש על ידי חמה ועל ידי קרח, וכוחו תש ונלאה:<br>
<b><span id='pink'>גם אתה -<br>
</span></b>לרבות אהרן וחור ושבעים זקנים:<br>
<b><span id='pink'>כי כבד ממך - <br>
</span></b>כובדו רב יותר מכוחך:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: איעצך ויהי אלוהים עמך
id: 0218
nru: יט
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 18
htm:
</b>בעצה, אמר לו צא המלך בגבורה:<br>
<b><span id='pink'>היה אתה לעם מול האלוהים - <br>
</span></b>שליח ומליץ בינותם למקום, ושואל משפטים מאתו:<br>
<b><span id='pink'>את הדברים - <br>
</span></b>דברי ריבותם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואתה תחזה
id: 0218
nru: כא
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 18
htm:
</b>ברוח הקודש שעליך:<br>
<b><span id='pink'>אנשי חיל - <br>
</span></b>עשירים, שאין צריכין להחניף ולהכיר פנים:<br>
<b><span id='pink'>אנשי אמת - <br>
</span></b>אלו בעלי הבטחה, שהם כדאי לסמוך על דבריהם, שעל ידי כן יהיו דבריהם נשמעין:<br>
<b><span id='pink'>שנאי בצע - <br>
</span></b>ששונאין את ממונם בדין כההיא דאמרינן כל דיינא דמפקין ממונא מיניה בדינא לאו דיינא הוא:<br>
<b><span id='pink'>שרי אלפים - <br>
</span></b>הם היו שש מאות שרים לשש מאות אלף:<br>
<b><span id='pink'>שרי מאות - <br>
</span></b>ששת אלפים היו:<br>
<b><span id='pink'>שרי חמישים - <br>
</span></b>שנים עשר אלף:<br>
<b><span id='pink'>שרי עשרת - <br>
</span></b>שישים אלף:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ושפטו
id: 0218
nru: כב
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 18
htm:
<span id='katom'>וידונון, לשון צווי:<br>
</span><span id='pink'>והקל מעליך - <br>
</span></b>דבר זה להקל מעליך. והקל, כמו: <br>
(שמות ח יא) והכבד את לבו. <br>
(מלכים ב ג כד) והכות את מואב. <span id='katom'><b>לשון הווה:<br>
</b></span><br>
<b


autr: רשי
trm: וצוך אלוהים ויכלת עמד
id: 0218
nru: כג
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 18
htm:
</b>המלך בגבורה אם יצווה אותך לעשות כך תוכל עמוד, ואם יעכב על ידך לא תוכל לעמוד:<br>
<b><span id='pink'>וגם כל העם הזה - <br>
</span></b>אהרן נדב ואביהוא ושבעים זקנים הנלווים עתה עמך:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ושפטו
id: 0218
nru: כו
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 18
htm:
</b>ודיינין ית עמא:<br>
<b><span id='pink'>יביאון - <br>
</span></b>מייתין:<br>
<b><span id='pink'>ישפוטו הם - <br>
</span></b>כמו ישפוטו. <br>
וכן: (רות ב ח) לא תעבורי, כמו לא תעברי ותרגומו דיינין אינון. <br>
<span id='katom'><b>מקראות העליונים הם לשון צווי, </b></span>לכך מתורגמין וידונון ייתון, ידונון, ומקראות הללו לשון עשייה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ביום הזה
id: 0219
nru: א
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 19
htm:
</b><span id='red'>בראש חודש. לא היה צריך לכתוב אלא ביום ההוא, מהו ביום הזה? <br>
</span>שיהיו דברי תורה חדשים עליך כאלו היום נתנו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ויסעו מרפידים
id: 0219
nru: ב
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 19
htm:
</b><span id='red'>למה הוצרך לחזור ולפרש מהיכן נסעו, והלא כבר כתב שברפידים היו חונים, בידוע שמשם נסעו? <br>
</span>אלא להקיש נסיעתן מרפידים לביאתן למדבר סיני. <br>
מה ביאתן למדבר סיני בתשובה, אף נסיעתן מרפידים בתשובה:<br>
<b><span id='pink'>ויחן שם ישראל - <br>
</span></b>כאיש אחד בלב אחד, אבל שאר כל החניות בתרעומת ובמחלוקת:<br>
<b><span id='pink'>נגד ההר - <br>
</span></b>למזרחו, וכל מקום שאתה מוצא נגד, פנים למזרח:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ומשה עלה
id: 0219
nru: ג
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 19
htm:
</b>ביום השני. וכל עליותיו בהשכמה היו, שנאמר (שמות לד ד) וישכם משה בבקר:<br>
<b><span id='pink'>כה תאמר - <br>
</span></b>בלשון הזה וכסדר הזה:<br>
<b><span id='pink'>לבית יעקב - <br>
</span></b>אלו הנשים, תאמר להן בלשון רכה:<br>
<b><span id='pink'>ותגיד לבני ישראל - <br>
</span></b>עונשין ודקדוקין פרש לזכרים. דברים הקשין כגידין:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אתם ראיתם
id: 0219
nru: ד
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 19
htm:
</b>לא מסורת היא בידכם, ולא בדברים אני משגר לכם, לא בעדים אני מעיד עליכם, אלא אתם ראיתם אשר עשיתי למצרים, על כמה עבירות היו חייבין לי קודם שנזדווגו לכם, ולא נפרעתי מהם אלא על ידכם:<br>
<b><span id='pink'>ואשא אתכם - <br>
</span></b>זה יום שבאו ישראל לרעמסס, שהיו ישראל מפוזרין בכל ארץ גושן, ולשעה קלה כשבאו ליסע ולצאת נקבצו כולם לרעמסס. <br>
<br>
<b>ואונקלוס תרגם: <br>
</b><blockquote>ואשא, ונטלית יתכון. <br>
</blockquote>כמו ואסיע אתכם, תיקן את הדבר דרך כבוד למעלה:<br>
<br>
<b><span id='pink'>על כנפי נשרים - <br>
</span></b>כנשר הנושא גוזליו על כנפיו, שכל שאר העופות נותנים את בניהם בין רגליהם, לפי שמתייראין מעוף אחר שפורח על גביהם, אבל הנשר הזה אינו מתיירא אלא מן האדם, שמא יזרוק בו חץ, לפי שאין עוף אחר פורח על גביו, לכך נותנן על כנפיו, אומר מוטב יכנס החץ בי, ולא בבני. <br>
אף אני עשיתי כן. <br>
(שמות יד יט) ויסע מלאך האלוהים וגו'. <br>
(שם כ) ויבא בין מחנה מצרים וגו'. <br>
והיו מצרים זורקים חצים ואבני בליסטראות והענן מקבלם:<br>
<b><span id='pink'>ואבא אתכם אלי - <br>
</span>כתרגומו:<br>
</b><br>
<b


autr: רשי
trm: ועתה
id: 0219
nru: ה
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 19
htm:
</b>אם עתה תקבלו עליכם יערב לכם מכאן ואילך, שכל התחלות קשות:<br>
<b><span id='pink'>ושמרתם את בריתי - <br>
</span></b>שאכרות עמכם על שמירת התורה:<br>
<b><span id='pink'>סגלה - <br>
</span></b>אוצר חביב, כמו (קהלת ב ח) וסגלת מלכים, כלי יקר ואבנים טובות שהמלכים גונזים אותם. כך אתם תהיו לי סגולה משאר אומות, ולא תאמרו אתם לבדכם שלי ואין לי אחרים עמכם, ומה יש לי עוד שתהא חבתכם נכרת:<br>
<b><span id='pink'>כי לי כל הארץ - <br>
</span></b>והם בעיני ולפני לכלום:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואתם תהיו לי ממלכת כוהנים
id: 0219
nru: ו
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 19
htm:
</b>שרים כמה דאת אמר (שמואל ב' ח יח) ובני דוד כוהנים היו:<br>
<b><span id='pink'>אלה הדברים - <br>
</span></b>לא פחות ולא יותר:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וישב משה את דברי העם וגו'
id: 0219
nru: ח
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 19
htm:
</b><span id='red'>ביום המחרת, שהוא יום שלישי, שהרי בהשכמה עלה. וכי צריך היה משה להשיב?<br>
</span>אלא בא הכתוב ללמדך דרך ארץ ממשה שלא אמר, הואיל ויודע מי ששלחני, איני צריך להשיב:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: בעב הענן
id: 0219
nru: ט
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 19
htm:
</b>במעבה הענן וזהו ערפל:<br>
<b><span id='pink'>וגם בך - <br>
</span></b>גם בנביאים הבאים אחריך:<br>
<b><span id='pink'>ויגד משה וגו' - <br>
</span></b>ביום המחרת שהוא רביעי לחודש:<br>
<b><span id='pink'>את דברי העם וגו' - <br>
</span></b>תשובה על דבר זה שמעתי מהם שרצונם לשמוע ממך אינו דומה השומע מפי השליח לשומע מפי המלך, רצוננו לראות את מלכנו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ויאמר ה' אל משה
id: 0219
nru: י
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 19
htm:
</b>אם כן, שמזקיקין לדבר עמם, לך אל העם:<br>
<b><span id='pink'>וקדשתם - <br>
</span></b>וזימנתם, שיכינו עצמם היום ומחר:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: והיו נכנים
id: 0219
nru: יא
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 19
htm:
</b>מובדלים מאשה:<br>
<b><span id='pink'>ליום השלישי - <br>
</span></b>שהוא שישה בחדש. ובחמישי בנה משה את המזבח תחת ההר ושתים עשרה מצבה, כל העניין האמור בפרשת ואלה המשפטים, (שמות כד ד) <span id='katom'><b>ואין מוקדם ומאוחר בתורה:</b></span><br>
<b><span id='pink'>לעיני כל העם - <br>
</span></b>מלמד שלא היה בהם סומא, שנתרפאו כולם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: והגבלת
id: 0219
nru: יב
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 19
htm:
</b>קבע להם תחומין לסימן, שלא יקרבו מן הגבול והלאה:<br>
<b><span id='pink'>לאמר - <br>
</span></b>הגבול אומר להם, הישמרו מעלות מכאן והלאה, ואתה תזהירם על כך:<br>
<b><span id='pink'>ונגע בקצהו - <br>
</span></b>אפילו בקצהו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ירה יירה
id: 0219
nru: יג
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 19
htm:
</b>מכאן לנסקלין שהם נדחין למטה מבית הסקילה, שהיה גבוה שתי קומות:<br>
<b><span id='pink'>יירה - <br>
</span></b>יושלך למטה לארץ. <br>
כמו (שמות טו ד) ירה בים:<br>
<b><span id='pink'>במשך היבל - <br>
</span></b>כשימשוך היובל קול ארוך הוא סימן סילוק שכינה והפסקת הקול, וכיון שנסתלק הם רשאין לעלות:<br>
<b><span id='pink'>היבל - <br>
</span></b>הוא שופר של איל, שכן בערביא קורין לדכרא יובלא, ושופר של אילו של יצחק היה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: היו נכנים לשלשת ימים
id: 0219
nru: טו
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 19
htm:
</b><blockquote>לסוף שלושה ימים, הוא יום רביעי שהוסיף משה יום אחד מדעתו, כדברי רבי יוסי, ולדברי האומר בששה בחדש ניתנו עשרת הדברות לא הוסיף משה כלום. לשלשת ימים, כמו (פסוק יא) ליום השלישי:<br>
</blockquote><b><span id='pink'><br>
אל תגשו אל אשה - <br>
</span></b>כל שלושת ימים הללו כדי שיהו הנשים טובלות ליום השלישי ותהיינה טהורות לקבל תורה שאם ישמשו תוך שלשת ימים, שמא תפלוט האשה שכבת זרע לאחר טבילתה ותחזור ותטמא, אבל מששהתה שלושה ימים כבר הזרע מסריח ואינו ראוי להזריע וטהור מלטמא את הפולטת:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: בהית הבקר
id: 0219
nru: טז
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 19
htm:
</b>מלמד שהקדים על ידם מה שאין דרך בשר ודם לעשות כן, שיהא הרב ממתין לתלמיד, וכן מצינו ביחזקאל (יחזקאל ג כב) קום צא אל הבקעה וגו', (שם כג) ואקום ואצא אל הבקעה והנה שם כבוד ה' עומד:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לקראת האלוהים
id: 0219
nru: יז
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 19
htm:
</b>מגיד שהשכינה יצאה לקראתם, כחתן היוצא לקראת כלה, וזהו שנאמר (דברים לג ב) ה' מסיני בא, ולא נאמר לסיני בא:<br>
<b><span id='pink'>בתחתית ההר - <br>
</span><span id='katom'>לפי פשוטו</span></b> ברגלי ההר. <br>
<br>
<b>ומדרשו: <br>
</b><blockquote>שנתלש ההר ממקומו ונכפה עליהם כגיגית:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: עשן כלו
id: 0219
nru: יח
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 19
htm:
<span id='katom'>אין עשן זה שם דבר, שהרי נקוד השי'ן פת'ח, אלא לשון פעל,</span></b> כמו אמר, שמר, שמע, לכך תרגומו תנן כוליה, ולא תרגם תננא. <br>
<span id='katom'><b>וכל עשן שבמקרא נקודים קמ'ץ מפני שהם שם דבר:<br>
<br>
</b></span><b><span id='pink'>הכבשן - <br>
</span><span id='katom'></span></b>של סיד. <br>
<span id='red'>יכול ככבשן זה ולא יותר? <br>
</span>תלמוד לומר (דברים ד יא): בוער באש עד לב השמים. <br>
<span id='red'>ומה תלמוד לומר כבשן? <br>
</span>לשבר את האוזן, מה שהיא יכולה לשמוע, נותן לבריות סימן הניכר להם. <br>
<b>כיוצא בו </b>(הושע יא י) כאריה ישאג, וכי מי נתן כח בארי, אלא הוא, והכתוב מושלו כאריה, אלא אנו מכנין ומדמין אותו לבריותיו, כדי לשבר את האוזן מה שיכולה לשמוע. <br>
<br>
<b>וכיוצא בו</b> (יחזקאל מג ב) וקולו כקול מים רבים, וכי מי נתן קול למים, אלא הוא, ואתה מכנה אותו לדמותו לבריותיו, כדי לשבר את האוזן:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: הולך וחזק מאד
id: 0219
nru: יט
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 19
htm:
</b>מנהג הדיוט כל זמן שהוא מאריך לתקוע קולו מחליש וכוהה, אבל כאן הולך וחזק מאוד. ולמה כך מתחלה, לשבר אוזניהם מה שיכולין לשמוע:<br>
<b><span id='pink'>משה ידבר - <br>
</span></b>כשהיה משה מדבר ומשמיע הדברות לישראל שהרי לא שמעו מפי הגבורה אלא (שמות כ ב) אנכי ולא יהיה לך והקב'ה מסייעו לתת בו כוח להיות קולו מגביר ונשמע:<br>
<b><span id='pink'>יעננו בקול - <br>
</span></b>יעננו על דבר הקול. <br>
כמו (מלכים א' יח כד) אשר יענה באש, על דבר האש להורידו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וירד ה' על הר סיני
id: 0219
nru: כ
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 19
htm:
</b><span id='red'>יכול ירד עליו ממש? <br>
</span>תלמוד לומר (שמות כ יט) כי מן השמים דברתי עמכם. <br>
מלמד שהרכין שמים העליונים והתחתונים והציען על גבי ההר, כמצע על המטה, וירד כסא הכבוד עליהם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: העד בעם
id: 0219
nru: כא
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 19
htm:
</b>התרה בהם שלא לעלות בהר:<br>
<b><span id='pink'>פן יהרסו וגו' - <br>
</span></b>שלא יהרסו את מצבם על ידי שתאוותם אל ה' לראות ויקרבו לצד ההר:<br>
<b><span id='pink'>ונפל ממנו רב - <br>
</span></b>כל מה שיפול מהם ואפילו הוא יחידי חשוב לפני רב:<br>
<b><span id='pink'>יהרסו - <br>
</span></b>כל הריסה מפרדת אסיפת הבנין, אף הנפרדין ממצב אנשים הורסים את המצב:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וגם הכהנים
id: 0219
nru: כב
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 19
htm:
</b>אף הבכורות שהעבודה בהם:<br>
<b><span id='pink'>הנגשים אל ה' - <br>
</span></b>להקריב קורבנות, אף הם אל יסמכו על חשיבותם לעלות:<br>
<b><span id='pink'>יתקדשו - <br>
</span></b>יהיו מזומנים להתייצב על עמדם:<br>
<b><span id='pink'>פן יפרץ - <br>
</span><span id='katom'>לשון פרצה,</span></b> יהרוג בהם ויעשה בהם פרצה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לא יוכל העם
id: 0219
nru: כג
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 19
htm:
</b>איני צריך להעיד בהם שהרי מותרין ועומדין הם היום שלושת ימים, ולא יוכלו לעלות שאין להם רשות:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לך רד
id: 0219
nru: כד
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 19
htm:
</b>והעד בהם שנית, שמזרזין את האדם קודם מעשה, וחוזרין ומזרזין אותו בשעת מעשה:<br>
<b><span id='pink'>ועלית אתה ואהרן עמך והכהנים - <br>
</span></b><span id='red'>יכול אף הם עמך? <br>
</span>תלמוד לומר: ועלית אתה. <br>
אמור מעתה, אתה מחיצה לעצמך ואהרן מחיצה לעצמו והם מחיצה לעצמם. <br>
משה נגש יותר מאהרן, ואהרן יותר מן הכהנים, והעם כל עיקר אל יהרסו את מצבם לעלות אל ה':<br>
<b><span id='pink'>פן יפרץ בם - <br>
</span><span id='katom'>אף על פי שהוא נקוד חטף קמ'ץ אינו זז מגזרתו, כך דרך כל תיבה שנקודתה מלאפו'ם כשהיא סמוכה במקף משתנה הנקוד לחטף קמ'ץ:<br>
</span></b><br>
<b


autr: רשי
trm: וידבר אלוהים
id: 0220
nru: א
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 20
htm:
</b>אין אלוהים אלא דיין. לפי שיש פרשיות בתורה שאם עשאן אדם מקבל שכר, ואם לאו אינו מקבל עליהם פורענות. <br>
<span id='red'>יכול אף עשרת הדברות כן? <br>
</span>תלמוד לומר: וידבר אלוהים, דיין ליפרע:<br>
<br>
<b><span id='pink'>את כל הדברים האלה - <br>
</span></b>מלמד שאמר הקב'ה עשרת הדברות בדבור אחד, מה שאי אפשר לאדם לומר כן. <br>
<span id='red'>אם כן מה תלמוד לומר עוד אנכי ולא יהיה לך? <br>
</span>שחזר ופירש על כל דבור ודבור בפני עצמו:<br>
<b><span id='pink'>לאמר - <br>
</span></b>מלמד שהיו עונין על הן הן ועל לאו לאו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אשר הוצאתיך מארץ מצרים
id: 0220
nru: ב
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 20
htm:
</b>כדאי היא ההוצאה שתהיו משועבדים לי.<br>
<br>
<span id='katom'><b>דבר אחר:<br>
</b></span>לפי שנגלה בים כגיבור מלחמה, ונגלה כאן כזקן מלא רחמים, שנאמר (שמות כד י) ויראו את אלוהי ישראל ותחת רגליו כמעשה לבנת הספיר, זו הייתה לפניו בשעת השעבוד, (שם) וכעצם השמים, משנגאלו, הואיל ואני משתנה במראות אל תאמרו שתי רשויות הן, אנכי הוא אשר הוצאתיך ממצרים ועל הים.<br>
<br>
<span id='katom'><b>דבר אחר:<br>
</b></span>לפי שהיו שומעין קולות הרבה, שנאמר, (להלן פסוק טו) את הקולות, קולות באין מארבע רוחות ומן השמים ומן הארץ, אל תאמרו רשויות הרבה הן. <br>
<span id='red'>ולמה אמר לשון יחיד, אלוהיך? <br>
</span>ליתן פתחון פה למשה ללמד סניגוריה במעשה העגל, וזהו שאמר (שמות לב יא) למה ה' יחרה אפך בעמך, לא להם ציווית, לא יהיה לכם אלוהים אחרים, אלא לי לבדי:<br>
<br>
<b><span id='pink'>מבית עבדים - <br>
</span></b>מבית פרעה שהייתם עבדים לו. <br>
<span id='red'>או אינו אומר אלא מבית עבדים, שהיו עבדים לעבדים? <br>
</span>תלמוד לומר (דברים ז ח) ויפדך מבית עבדים מיד פרעה מלך מצרים. <br>
אמור מעתה עבדים למלך היו, ולא עבדים לעבדים:<br>
<b><span id='pink'>לא יהיה לך - <br>
</span></b><span id='red'>למה נאמר? <br>
</span>לפי שנאמר (פסוק ד) לא תעשה לך, אין לי אלא שלא יעשה. <br>
<span id='red'>העשוי כבר מנין שלא יקיים? <br>
</span>תלמוד לומר: לא יהיה לך:<br>
<b><span id='pink'>אלוהים אחרים - <br>
</span></b>שאינן אלוהות אלא אחרים עשאום אלוהים עליהם. <br>
<span id='katom'><b>ולא יתכן לפרש</b></span> אלוהים אחרים זולתי, שגנאי הוא כלפי מעלה לקרותם אלוהות אצלו.<br>
<br>
<span id='katom'><b>דבר אחר:<br>
</b></span>אלוהים אחרים, שהם אחרים לעובדיהם, צועקים אליהם ואינן עונין אותם, ודומה כאלו הוא אחר שאינו מכירו מעולם:<br>
<b><span id='pink'>על פני - <br>
</span></b>כל זמן שאני קיים, שלא תאמר לא נצטוו על עבודה זרה אלא אותו הדור:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: פסל
id: 0220
nru: ג
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 20
htm:
</b>על שם שנפסל:<br>
<b><span id='pink'>וכל תמונה - <br>
</span></b>תמונת כל דבר אשר בשמים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אל קנא
id: 0220
nru: ד
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 20
htm:
</b>מקנא ליפרע ואינו עובר על מדתו למחול על עוון עבודה זרה. <br>
<span id='katom'><b>כל לשון קנא</b></span> אינפרינמינ'ט בלעז<span id='katom'><b> [חרון אף] </b></span>נותן לב ליפרע:<br>
<b><span id='pink'>לשנאי - <br>
</span>כתרגומו:</b> כשאוחזין מעשה אבותיהם בידיהם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ועושה חסד
id: 0220
nru: ה
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 20
htm:
</b>נוצר חסד שאדם עושה, לשלם שכר עד לאלפים דור, נמצאת מידה טובה יתירה על מידת פורענות אחת על חמש מאות, שזו לארבעה דורות וזו לאלפים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לשוא
id: 0220
nru: ו
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 20
htm:
<span id='katom'>(השני לשון שקר כתרגומו)</span></b> כמא דתימר (שבועות כט א): <br>
<span id='red'>אי זהו שבועת שוא? <br>
</span>נשבע לשנות את הידוע, על עמוד של אבן שהוא של זהב. <br>
<span id='katom'><b>(הראשון לשון מגן, כתרגומו)</b></span> זה הנשבע לחנם ולהבל, על של עץ עץ ועל אבן אבן:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: זכור
id: 0220
nru: ז
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 20
htm:
<span id='katom'>זכור ושמור בדבור אחד נאמרו. <br>
</span></b>וכן (שמות לא יד) מחלליה מות יומת. <br>
(במדבר כח ט) וביום השבת שני כבשים. <br>
וכן (דברים כב יא) לא תלבש שעטנז. <br>
(שם יב) גדילים תעשה לך. <br>
וכן (ויקרא יח טז) ערות אשת אחיך. <br>
(דברים כה ה) יבמה יבא עליה, הוא שנאמר (תהילים סב יב) אחת דבר אלוהים שתים זו שמעתי. <br>
<br>
<span id='katom'><b>זכור לשון פעול הוא,</b></span> כמו: <br>
(ישעיה כב יג) אכול ושתו. <br>
(שמואל ב ג טז) הלוך ובכה. <br>
וכן פתרונו תנו לב לזכור תמיד את יום השבת, שאם נזדמן לך חפץ יפה תהא מזמינו לשבת:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אתה ובנך ובתך
id: 0220
nru: ט
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 20
htm:
</b>אלו קטנים. <br>
<span id='red'>או אינו אלא גדולים? <br>
</span>אמרת הרי כבר מוזהרים הם, אלא לא בא אלא להזהיר גדולים על שביתת הקטנים.<br>
<b></b><blockquote><b>וזו ששנינו (שבת קכא א)</b> קטן שבא לכבות אין שומעין לו, מפני ששביתתו עליך:<br>
<b></b></blockquote><b></b><b


autr: רשי
trm: וינח ביום השביעי
id: 0220
nru: י
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 20
htm:
</b>כביכול הכתיב בעצמו מנוחה ללמד הימנו קל וחומר לאדם, שמלאכתו בעמל וביגיעה, שיהא נח בשבת:<br>
<b><span id='pink'>ברך, ויקדשהו - <br>
</span></b>ברכו במן לכופלו בששי לחם משנה, וקדשו במן שלא היה יורד בו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: למען יאריכון ימיך
id: 0220
nru: יא
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 20
htm:
</b>אם תכבד יאריכון, ואם לאו יקצרון. <br>
<span id='katom'><b>שדברי תורה נוטריקון הם נדרשין מכלל הן לאו ומכלל לאו הן:<br>
</b></span><br>
<b


autr: רשי
trm: לא תנאף
id: 0220
nru: יב
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 20
htm:
</b>אין ניאוף אלא באשת איש, שנאמר (ויקרא כ י) מות יומת הנואף והנואפת. <br>
ואומר (יחזקאל טז לב) האשה המנאפת תחת אישה תקח את זרים:<br>
<br>
<b><span id='pink'>לא תגנב - <br>
</span></b>בגונב נפשות הכתוב מדבר. לא תגנובו (ויקרא יט יא) בגונב ממון. <br>
<span id='red'>או אינו אלא זה בגונב ממון, ולהלן בגונב נפשות? <br>
</span><span id='katom'><b>אמרת דבר הלמד מענינו,</b></span> מה לא תרצח, לא תנאף, מדבר בדבר שחייבין עליהם מיתת בית דין, אף לא תגנוב דבר שחייב עליו מיתת בית דין:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וכל העם ראים
id: 0220
nru: יד
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 20
htm:
</b>מלמד שלא היה בהם אחד סומא. <br>
<span id='red'>ומנין שלא היה בהם אלם? <br>
</span>תלמוד לומר (שמות יט ח): ויענו כל העם. <br>
<span id='red'>ומנין שלא היה בהם חרש? <br>
</span>תלמוד לומר: נעשה ונשמע (שמות כד ז):<br>
<br>
<b><span id='pink'>ראים את הקולות - <br>
</span></b>רואין את הנשמע, שאי אפשר לראות במקום אחר:<br>
<b><span id='pink'>את הקולת - <br>
</span></b>היוצאין מפי הגבורה:<br>
<b><span id='pink'>וינעו - (שם) <br>
</span></b>אין נוע אלא זיע:<br>
<b><span id='pink'>ויעמדו מרחק - <br>
</span></b>היו נרתעין לאחוריהם שנים עשר מיל כאורך מחניהם ומלאכי השרת באין ומסייעין אותן להחזירם, שנאמר (תהילים סח יג) מלכי צבאות ידודון ידודון:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לבעבור נסות אתכם
id: 0220
nru: טז
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 20
htm:
</b>לגדל אתכם בעולם שיצא לכם שם באומות שהוא בכבודו נגלה עליכם:<br>
<b><span id='pink'>נסות - <br>
</span><span id='katom'>לשון הרמה וגדולה,</span></b> כמו: <br>
(ישעיה סב י) הרימו נס, ארים נסי. <br>
(ישעיהו מט כב), וכנס על הגבעה. <br>
(ישעיהו ל, יז), שהוא זקוף:<br>
<br>
<b><span id='pink'>ובעבור תהיה יראתו - <br>
</span></b>על ידי שראיתם אותו יראוי ומאוים, תדעו כי אין זולתו ותיראו מפניו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: נגש אל הערפל
id: 0220
nru: יז
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 20
htm:
</b>לפנים משלש מחיצות, חשך ענן וערפל שנאמר (דברים ד יא) וההר בוער באש עד לב השמים חשך ענן וערפל, ערפל הוא עב הענן, שנאמר לו (שמות יט ט) הנה אנכי בא אליך בעב הענן:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כה תאמר
id: 0220
nru: יח
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 20
htm:
</b>בלשון הזה:<br>
<b><span id='pink'>אתם ראיתם - <br>
</span></b>יש הפרש בין מה שאדם רואה למה שאחרים משיחין לו, שמה שאחרים משיחין לו פעמים שלבו חלוק מלהאמין:<br>
<b><span id='pink'>כי מן השמים דברתי - <br>
</span><span id='katom'>וכתוב אחד אומר וירד ה' על הר סיני, בא הכתוב השלישי והכריע ביניהם</span></b> (דברים ד לו) מן השמים השמיעך את קולו ליסרך ועל הארץ הראך את אשו הגדולה, כבודו בשמים ואשו וגבורתו על הארץ. <br>
<br>
<span id='katom'><b>דבר אחר:<br>
</b></span>הרכין שמים ושמי השמים והציען על ההר. <br>
וכן הוא אומר (תהילים יח י) ויט שמים וירד:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לא תעשון אתי
id: 0220
nru: יט
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 20
htm:
</b>לא תעשון דמות שמשי המשמשים לפני במרום:<br>
<b><span id='pink'>אלוהי כסף - <br>
</span></b>בא להזהיר על הכרובים, שאתה עושה לעמוד אתי, שלא יהיו של כסף, שאם שניתם לעשותם של כסף הרי הן לפני כאלהות:<br>
<b><span id='pink'>ואלוהי זהב - <br>
</span></b>בא להזהיר שלא יוסיף על שנים, שאם עשית ארבעה, הרי הן לפני כאלוהי זהב:<br>
<b><span id='pink'>לא תעשו לכם - <br>
</span></b>לא תאמר הריני עושה כרובים בבתי כנסיות ובבתי מדרשות כדרך שאני עושה בבית עולמים, לכך נאמר לא תעשו לכם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: מזבח אדמה
id: 0220
nru: כ
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 20
htm:
</b>מחובר באדמה, שלא יבננו על גבי עמודים או על גבי כיפים. <br>
<br>
<span id='katom'><b>דבר אחר:<br>
</b></span>שהיה ממלא את חלל מזבח הנחשת אדמה בשעת חנייתן:<br>
<b><span id='pink'>תעשה לי - <br>
</span></b>שתהא תחילת עשייתו לשמי:<br>
<b><span id='pink'>וזבחת עליו - <br>
</span></b>אצלו. <br>
כמו (במדבר ב כ) ועליו מטה מנשה. <br>
<span id='red'>או אינו אלא עליו ממש? <br>
</span>תלמוד לומר (דברים יב כז): הבשר והדם על מזבח ה' אלוהיך, ואין שחיטה בראש המזבח:<br>
<br>
<b><span id='pink'>את עלתיך ואת שלמיך - <br>
</span></b>אשר מצאנך ומבקרך. את צאנך ואת בקרך, פירוש לאת עולתיך ואת שלמיך:<br>
<b><span id='pink'>בכל המקום אשר אזכיר את שמי - <br>
</span></b>אשר אתן לך רשות להזכיר שם המפורש שלי, שם אבוא אליך וברכתיך אשרה שכינתי עליך מכאן אתה למד שלא ניתן רשות להזכיר שם המפורש אלא במקום שהשכינה באה שם, וזהו בית הבחירה. שם נתן רשות לכהנים להזכיר שם המפורש בנשיאת כפים לברך את העם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואם מזבח אבנים
id: 0220
nru: כא
pch: יתרו
lvr: C0218
prk: 20
htm:
</b><blockquote>רבי ישמעאל אומר: כל אם ואם שבתורה רשות, חוץ משלשה: <br>
<b>ואם מזבח אבנים תעשה לי,</b> הרי אם זה משמש <b>בלשון כאשר,</b> כאשר תעשה לי מזבח אבנים לא תבנה אתהן גזית שהרי <b>חובה עליך לבנות מזבח אבנים</b>, שנאמר (דברים כז ו) אבנים שלמות תבנה. <br>
וכן (שמות כב כד) <b>אם כסף תלוה, חובה הוא</b>, שנאמר (דברים טו ח) והעבט תעביטנו. ואף זה משמש<b> בלשון כאשר.</b> <br>
וכן (ויקרא ב יד) ו<b>אם תקריב מנחת בכורים זו מנחת העומר</b>, <b>שהיא חובה</b>, ועל כרחך אין אם הללו תלוין, אלא ודאין, ובלשון כאשר הם משמשים:<br>
</blockquote><b><span id='pink'>גזית - <br>
</span><span id='katom'>לשון גזיזה</span></b> שפוסלן ומסתתן בברזל:<br>
<b><span id='pink'>כי חרבך הנפת עליה - <br>
</span><span id='katom'>הרי כי זה משמש בלשון פן, שהוא דילמא</span></b>, פן תניף חרבך עליה:<br>
<b><span id='pink'>ותחללה - <br>
</span></b>הא למדת, שאם הנפת עליה ברזל חללת, שהמזבח נברא להאריך ימיו של אדם, והברזל נברא לקצר ימיו של אדם, אין זה בדין, שיונף המקצר על המאריך. <br>
<span id='katom'><b>ועוד,</b></span> שהמזבח מטיל שלום בין ישראל לאביהם שבשמים, לפיכך לא יבא עליו כורת ומחבל. <span id='katom'><b>והרי דברים קל וחומר.</b></span> <br>
ומה אבנים שאינם רואות ולא שומעות ולא מדברות על ידי שמטילות שלום אמרה תורה לא תניף עליהם ברזל, המטיל שלום בין איש לאשתו, בין משפחה למשפחה, בין אדם לחברו, על אחת כמה וכמה שלא תבואהו פורענות:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואלה המשפטים
id: 0221
nru: א
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 21
htm:
<span id='katom'>כל מקום שנאמר אלה פסל את הראשונים, ואלה מוסיף על הראשונים,</span></b> מה הראשונים מסיני, אף אלו מסיני. <br>
<span id='red'>ולמה נסמכה פרשת דינין לפרשת מזבח? <br>
</span>לומר לך שתשים סנהדרין אצל המקדש<span id='katom'><b> [המזבח]:</b></span><br>
<br>
<b><span id='pink'>אשר תשים לפניהם - <br>
</span></b>אמר לו הקב'ה למשה לא תעלה על דעתך לומר אשנה להם הפרק וההלכה ב' או ג' פעמים עד שתהא סדורה בפיהם כמשנתה, ואיני מטריח עצמי להבינם טעמי הדבר ופירושו, לכך נאמר: אשר תשים לפניהם, כשלחן הערוך ומוכן לאכול לפני האדם:<br>
<b><span id='pink'>לפניהם - <br>
</span></b>ולא לפני גויים, ואפילו ידעת בדין אחד שהם דנין אותו כדיני ישראל, אל תביאהו בערכאות שלהם, שהמביא דיני ישראל לפני גויים מחלל את השם ומיקר שם עבודה זרה להחשיבה, שנאמר (דברים לב לא) כי לא כצורנו צורם ואויבינו פלילים, כשאויבינו פלילים זהו עדות לעלוי יראתם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כי תקנה עבד עברי
id: 0221
nru: ב
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 21
htm:
</b>עבד שהוא עברי.<br>
<span id='red'>או אינו אלא עבדו של עברי, עבד כנעני שלקחתו מישראל ועליו הוא אומר: שש שנים יעבוד, <br>
ומה אני מקיים (ויקרא כה מו) והתנחלתם אתם בלקוח מן הגוי, אבל בלקוח מישראל יצא בשש?<br>
</span>תלמוד לומר (דברים טו יב) כי ימכר לך אחיך העברי, לא אמרתי אלא באחיך:<br>
<b><span id='pink'>כי תקנה - <br>
</span></b>מיד בית דין שמכרוהו בגנבתו כמו שנאמר (שמות כב ב) אם אין לו ונמכר בגנבתו. <br>
<span id='red'>או אינו אלא במוכר עצמו מפני דוחקו, אבל מכרוהו בית דין לא יצא בשש? <br>
</span>כשהוא אומר (ויקרא כה לט) וכי ימוך אחיך עמך ונמכר לך, הרי מוכר עצמו מפני דוחקו אמור, ומה אני מקיים כי תקנה, בנמכר בבית דין:<br>
<b><span id='pink'>לחפשי - <br>
</span></b>לחירות:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אם בגפו יבא
id: 0221
nru: ג
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 21
htm:
</b>שלא היה נשוי אשה. <br>
<b>כתרגומו: <br>
</b><blockquote>אם בלחודוהי. <br>
</blockquote>ולשון בגפו בכנפו, שלא בא אלא כמות שהוא, יחידי, בתוך לבושו בכנף בגדו:<br>
<b><span id='pink'>בגפו יצא - <br>
</span></b>מגיד שאם לא היה נשוי מתחלה, אין רבו מוסר לו שפחה כנענית להוליד ממנה עבדים:<br>
<b><span id='pink'>אם בעל אשה הוא - <br>
</span></b>ישראלית:<br>
<b><span id='pink'>ויצאה אשתו עמו - <br>
</span></b><span id='red'>וכי מי הכניסה שתצא? <br>
</span>אלא מגיד הכתוב, שהקונה עבד עברי חייב במזונות אשתו ובניו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אם אדניו יתן לו אשה
id: 0221
nru: ד
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 21
htm:
</b>מכאן שהרשות ביד רבו למסור לו שפחה כנענית להוליד ממנה עבדים. <br>
<span id='red'>או אינו אלא בישראלית? <br>
</span>תלמוד לומר: האשה וילדיה תהיה לאדוניה, הא אינו מדבר אלא בכנענית, שהרי העבריה אף היא יוצאה בשש, ואפילו לפני שש אם הביאה סימנין יוצאה, שנאמר (דברים טו יב) אחיך העברי או העבריה, מלמד, שאף העבריה יוצאה בשש:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אל האלוהים
id: 0221
nru: ו
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 21
htm:
</b>לבית דין, צריך שימלך במוכריו שמכרוהו לו:<br>
<b><span id='pink'>אל הדלת או אל המזוזה - <br>
</span></b><span id='red'>יכול שתהא המזוזה כשרה לרצוע עליה? <br>
</span>תלמוד לומר (דברים טו יז): ונתתה באזנו ובדלת, בדלת ולא במזוזה. <br>
<span id='red'>הא מה תלמוד לומר או אל המזוזה?<br>
</span>הקיש דלת למזוזה מה מזוזה מעומד אף דלת מעומד:<br>
<b><span id='pink'>ורצע אדניו את אזנו במרצע - <br>
</span></b>הימנית. <br>
<span id='red'>או אינו אלא של שמאל? <br>
</span>תלמוד לומר: אוזן. <br>
<span id='katom'><b>אוזן לגזרה שוה</b></span> נאמר כאן ורצע אדוניו את אזנו, ונאמר במצורע (ויקרא יד יד) תנוך אוזן המטהר הימנית, מה להלן הימנית, אף כאן הימנית. <br>
<span id='red'>ומה ראה אוזן להרצע מכל שאר אברים שבגוף? <br>
<blockquote>אמר רבי יוחנן בן זכאי: (קדושין כב ע'ב) אוזן זאת ששמעה על הר סיני לא תגנוב, והלך וגנב, תרצע. <br>
ואם מוכר עצמו, אוזן ששמעה על הר סיני (ויקרא כה נה) כי לי בני ישראל עבדים, והלך וקנה אדון לעצמו, תרצע. <br>
ר' שמעון היה דורש מקרא זה כמין חומר, מה נשתנו דלת ומזוזה מכל כלים שבבית? אמר הקב'ה דלת ומזוזה שהיו עדים במצרים כשפסחתי על המשקוף ועל שתי המזוזות ואמרתי כי לי בני ישראל עבדים, עבדי הם ולא עבדים לעבדים, והלך זה וקנה אדון לעצמו, ירצע בפניהם:<br>
</blockquote><b><span id='pink'>ועבדו לעלם - <br>
</span></b>עד היובל. <br>
<span id='red'>או אינו אלא לעולם כמשמעו? <br>
</span>תלמוד לומר (ויקרא כה י) ואיש אל משפחתו תשובו, מגיד שחמישים שנה קרוים עולם, ולא שיהא עובדו כל חמישים שנה, אלא עובדו עד היובל בין סמוך בין מופלג:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וכי ימכר איש את בתו לאמה
id: 0221
nru: ז
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 21
htm:
</b>בקטנה הכתוב מדבר. <br>
<span id='red'>יכול אפילו הביאה סימנים? <br>
</span><span id='katom'><b>אמרת קל וחומר</b></span> ומה מכורה קודם לכן יוצאה בסימנין, כמו שנאמר (פסוק יא) ויצאה חנם אין כסף, שאנו דורשים אותן לסימני נערות, שאינה מכורה אינו דין שלא תמכר:<br>
<br>
<b><span id='pink'>לא תצא כצאת העבדים - <br>
</span></b>כיציאת עבדים כנענים שיוצאים בשן ועין, אבל זו לא תצא בשן ועין, אלא עובדת שש או עד היובל, או עד שתביא סימנין, וכל הקודם קודם לחירותה ונותן לה דמי עינה או דמי שינה. <br>
<span id='red'>או אינו אלא לא תצא כצאת העבדים בשש וביובל? <br>
</span>תלמוד לומר (דברים טו יב): כי ימכר לך אחיך העברי או העבריה. <br>
מקיש עבריה לעברי לכל יציאותיו מה עברי יוצא בשש וביובל, אף עבריה יוצאה בשש וביובל. <br>
<span id='red'>ומהו לא תצא כצאת העבדים? <br>
</span>לא תצא בראשי אברים כעבדים כנענים. <br>
<span id='red'>יכול העברי יוצא בראשי אברים? <br>
</span>תלמוד לומר: העברי או העבריה, מקיש עברי לעבריה מה העבריה אינה יוצאה בראשי אברים, אף הוא אינו יוצא בראשי אברים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אם רעה בעיני אדניה
id: 0221
nru: ח
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 21
htm:
</b>שלא נשאה חן בעיניו לכונסה:<br>
<b><span id='pink'>אשר לא יעדה - <br>
</span></b>שהיה לו ליעדה ולהכניסה לו לאשה, וכסף קנייתה הוא כסף קידושיה. <br>
כאן רמז לך הכתוב שמצווה ביעוד ורמז לך שאינה צריכה קדושין אחרים:<br>
<b><span id='pink'>והפדה - <br>
</span></b>יתן לה מקום להפדות ולצאת, שאף הוא מסייע בפדיונה. <br>
<span id='red'>ומה הוא מקום שנותן לה? <br>
</span>שמגרע מפדיונה כמספר השנים שעשתה אצלו, כאלו היא שכורה אצלו. <br>
<span id='red'>כיצד? <br>
</span>הרי שקנאה במנה ועשתה אצלו שתי שנים אומרים לו יודע היית שעתידה לצאת לסוף שש, נמצא שקנית עבודת כל שנה ושנה בשישית המנה, ועשתה אצלך שתי שנים, הרי שלישית המנה, טול שתי שלישיות המנה ותצא מאצלך:<br>
<br>
<b><span id='pink'>לעם נוכרי לא ימשל למכרה - <br>
</span></b>אינו רשאי למכרה לאחר, לא האדון ולא האב:<br>
<b><span id='pink'>בבגדו בה - <br>
</span></b>אם בא לבגוד בה, שלא לקיים בה מצוות ייעוד, וכן אביה, מאחר שבגד בה ומכרה לזה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואם לבנו ייעדנה
id: 0221
nru: ט
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 21
htm:
</b>האדון. <br>
מלמד, שאף בנו קם תחתיו ליעדה, אם ירצה אביו, ואינו צריך לקדשה קידושין אחרים, אלא אומר לה הרי את מיועדת לי בכסף שקיבל אביך בדמיך:<br>
<b><span id='pink'>כמשפט הבנות - <br>
</span></b>שאר, כסות ועונה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אם אחרת יקח לו
id: 0221
nru: י
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 21
htm:
</b>עליה:<br>
<b><span id='pink'>שארה כסותה וענתה לא יגרע - <br>
</span></b>מן האמה שיעד לו כבר:<br>
<b><span id='pink'>שארה - <br>
</span></b>מזונות:<br>
<b><span id='pink'>כסותה - <br>
</span></b>כמשמעו:<br>
<b><span id='pink'>ענתה - <br>
</span></b>תשמיש:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואם שלוש אלה לא יעשה לה
id: 0221
nru: יא
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 21
htm:
</b>אם אחת משלש אלה לא יעשה לה. <br>
<span id='red'>ומה הן השלוש? <br>
<b></b></span><b>ייעדנה לו, <br>
או לבנו, <br>
או יגרע מפדיונה ותצא, <br>
</b>וזה לא ייעדה לא לו ולא לבנו, והיא לא היה בידה לפדות את עצמה:<br>
<br>
<b><span id='pink'>ויצאה חנם - <br>
</span></b>ריבה לה יציאה לזו יותר ממה שריבה לעבדים, ומה היא היציאה, ללמדך שתצא בסימנין ותשהה עמו עד שתביא סימנין. <br>
ואם הגיעו שש שנים קודם סימנין, כבר למדנו שתצא, שנאמר (דברים טו יב) העברי או העבריה ועבדך שש שנים. <br>
<span id='red'>ומהו האמור כאן ויצאה חנם? <br>
</span>שאם קדמו סימנים לשש שנים תצא בהן. <br>
<span id='red'>או אינו אומר שתצא אלא בבגרות? <br>
</span>תלמוד לומר: אין כסף לרבות יציאת בגרות. <br>
ואם לא נאמרו שניהם הייתי אומר ויצאה חנם זו בגרות, לכך נאמרו שניהם, שלא ליתן פתחון פה לבעל הדין לחלוק:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: מכה איש ומת
id: 0221
nru: יב
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 21
htm:
<span id='katom'>כמה כתובים נאמרו בפרשת [במיתת] רוצחין, ומה שבידי לפרש למה באו כולם, אפרש:<br>
</span><span id='pink'>מכה איש ומת - <br>
</span></b><span id='red'>למה נאמר? <br>
</span>לפי שנאמר (ויקרא כד יז) ואיש כי יכה כל נפש אדם מות יומת, <span id='red'>שומע אני בהכאה בלא מיתה?</span><br>
תלמוד לומר: מכה איש ומת, אינו חייב אלא בהכאה של מיתה. <br>
<span id='red'>ואם נאמר מכה איש, ולא נאמר ואיש כי יכה, הייתי אומר אינו חייב עד שיכה איש, היכה את האשה ואת הקטן מנין? <br>
</span>תלמוד לומר: כי יכה כל נפש אדם, אפילו קטן ואפילו אשה. <br>
<span id='katom'><b>ועוד </b></span><span id='red'>אלו נאמר מכה איש, שומע אני, אפילו קטן שהכה והרג יהא חייב? <br>
</span>תלמוד לומר: ואיש כי יכה, ולא קטן שהכה. <br>
<span id='katom'><b>ועוד,</b></span><span id='red'> כי יכה כל נפש אדם, אפילו נפלים במשמע? <br>
</span>תלמוד לומר מכה איש, אינו חייב עד שיכה בן קיימא ראוי להיות איש:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואשר לא צדה
id: 0221
nru: יג
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 21
htm:
</b>לא ארב לו ולא נתכוין:<br>
<b><span id='pink'>צדה - <br>
</span><span id='katom'>לשון ארב.</span></b> <br>
וכן הוא אומר (שמואל א כד יא) ואתה צודה את נפשי לקחתה.<br>
<span id='katom'><b>ולא יתכן לומר צדה לשון הצד ציד (בראשית כז לג), שצידת חיות אין נופל ה'א בפועל שלה</b></span>, <span id='katom'><b>ושם דבר בה ציד, וזה שם דבר בו צדיה ופועל שלו צודה, וזה פועל שלו צד. </b></span><br>
<br>
<b>ואומר אני פתרונו כתרגומו: <br>
</b><blockquote>ודלא כמן ליה. <br>
</blockquote><span id='katom'><b>ומנחם חברו בחלק צד ציד, ואין אני מודה לו.</b></span> <br>
ואם יש לחברו באחת ממחלוקת של צד, נחברנו בחלק: <br>
(ישעיה סו יב) על צד תנשאו. <br>
צדה אורה (שמואל א' כ כ).<br>
ומלין לצד עלאה ימלל (דניאל ז כה). <br>
אף כאן אשר לא צדה לא צדד למצוא לו שום צד מיתה, ואף זה יש להרהר עליו, <span id='katom'><b>סוף דבר לשון אורב הוא:<br>
</b></span><br>
<b><span id='pink'>והאלוהים אנה לידו - <br>
</span></b>זימן לידו, לשון לא תאונה אליך רעה (תהילים צא י). <br>
לא יאונה לצדיק כל און (משלי יב כא). <br>
מתאנה הוא לי (מלכים ב' ה ז). <span id='katom'><b>מזדמן למצוא לי עילה:<br>
<br>
</b></span><b><span id='pink'>והאלוהים אנה לידו - <br>
</span><span id='katom'></span></b></span><span id='red'>ולמה תצא זאת מלפניו? <br>
</span>הוא שאמר דוד (שמואל א' כד יג) כאשר יאמר משל הקדמוני מרשעים יצא רשע, ומשל הקדמוני היא התורה, שהיא משל הקב'ה שהוא קדמונו של עולם. <br>
<span id='red'>והיכן אמרה תורה מרשעים יצא רשע? <br>
</span>והאלוהים אנה לידו. <br>
<span id='red'>במה הכתוב מדבר? <br>
</span>בשני בני אדם, אחד הרג שוגג ואחד הרג מזיד, ולא היו עדים בדבר שיעידו, זה לא נהרג וזה לא גלה, והקב'ה מזמנן לפונדק אחד, זה שהרג במזיד יושב תחת הסולם, וזה שהרג שוגג עולה בסולם ונופל על זה שהרג במזיד והורגו, ועדים מעידים עליו ומחייבים אותו לגלות, נמצא זה שהרג בשוגג גולה, וזה שהרג במזיד נהרג:<br>
<br>
<b><span id='pink'>ושמתי לך מקום - <br>
</span></b>אף במדבר, שינוס שמה, ואיזה מקום קולטו, זה מחנה לוויה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וכי יזיד
id: 0221
nru: יד
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 21
htm:
</b><span id='red'>למה נאמר, לפי שנאמר מכה איש וגו', שומע אני אפילו גוי, והרופא שהרג ושליח בית דין שהמית במלקות ארבעים, והאב המכה את בנו, והרב הרודה את תלמידו, והשוגג? <br>
</span>תלמוד לומר: וכי יזיד ולא שוגג על רעהו ולא על גוי. <br>
<b><span id='pink'>להרגו בערמה - <br>
</span></b>ולא שליח בית דין והרופא והרודה את בנו ותלמידו, שאף על פי שהם מזידין אין מערימין:<br>
<b><span id='pink'>מעם מזבחי - <br>
</span></b>אם היה כוהן ורוצה לעבוד עבודה, תקחנו למות:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ומכה אביו ואמו
id: 0221
nru: טו
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 21
htm:
</b>לפי שלמדנו על החובל בחברו שהוא בתשלומין ולא במיתה, הוצרך לומר על החובל באביו שהוא במיתה, ואינו חייב אלא בהכאה שיש בה חבורה:<br>
<b><span id='pink'>אביו ואמו - <br>
</span></b>או זה או זה:<br>
<b><span id='pink'>מות יומת - <br>
</span></b>בחנק:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וגנב איש ומכרו
id: 0221
nru: טז
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 21
htm:
</b><span id='red'>למה נאמר? <br>
</span>לפי שנאמר (דברים כד ז) כי ימצא איש גונב נפש מאחיו, אין לי אלא איש שגנב נפש. <br>
<span id='red'>אשה או טומטום או אנדרוגינוס שגנבו מנין? <br>
</span>תלמוד לומר: וגונב איש ומכרו. ולפי שנאמר כאן וגונב איש, אין לי אלא גונב איש. <br>
<span id='red'>גונב אשה מנין?<br>
</span>תלמוד לומר (שם): גונב נפש, לכך הוצרכו שניהם, מה שחסר זה גלה זה:<br>
<b><span id='pink'>ונמצא בידו - <br>
</span></b>שראוהו עדים שגנבו ומכרו ונמצא בידו כבר קודם מכירה:<br>
<b><span id='pink'>מות יומת - <br>
</span></b>בחנק, כל מיתה האמורה בתורה סתם חנק היא. [והפסיק העניין וכתב וגונב איש, בין מכה אביו ואמו למקלל אביו ואמו, ונראה לי היינו פלוגתא, דמר סבר מקשינן הכאה לקללה, ומר סבר לא מקשינן]:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ומקלל אביו ואמו
id: 0221
nru: יז
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 21
htm:
</b><span id='red'>למה נאמר? <br>
</span>לפי שהוא אומר (ויקרא כ ט) איש איש אשר יקלל את אביו, אין לי אלא איש שקלל את אביו.<br>
<span id='red'>אשה שקללה את אביה מנין?<br>
</span>תלמוד לומר: ומקלל אביו ואמו סתם בין איש ובין אשה. <br>
<span id='red'>אם כן למה נאמר איש אשר יקלל? <br>
</span>להוציא את הקטן:<br>
<b><span id='pink'>מות יומת - <br>
</span></b>בסקילה. <br>
<span id='katom'><b>וכל מקום שנאמר דמיו בו, בסקילה ובנין אב לכולם.</b></span> <br>
(ויקרא כ כז) באבן ירגמו אותם דמיהם בם.<br>
ובמקלל אביו ואמו נאמר דמיו בו (ויקרא כ ט):<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וכי יריבן אנשים
id: 0221
nru: יח
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 21
htm:
</b><span id='red'>למה נאמר? <br>
</span>לפי שנאמר (פסוק כד) עין תחת עין, לא למדנו אלא דמי איבריו, אבל שבת ורפוי לא למדנו, לכך נאמרה פרשה זו:<br>
<b><span id='pink'>ונפל למשכב - <br>
</span>כתרגומו:</b> <br>
<blockquote>ויפול לבוטלן. <br>
</blockquote>לחולי שמבטלו ממלאכתו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: על משענתו
id: 0221
nru: יט
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 21
htm:
</b>על בוריו וכחו:<br>
<b><span id='pink'>ונקה המכה - <br>
</span></b>וכי תעלה על דעתך שיהרג זה שלא הרג?! <br>
אלא למדך כאן שחובשים אותו, עד שנראה אם יתרפא זה, וכן משמעו כשקם זה והולך על משענתו אז נקה המכה, אבל עד שלא יקום זה לא נקה המכה:<br>
<b><span id='pink'>רק שבתו - <br>
</span></b>בטול מלאכתו מחמת החולי, אם קטע ידו או רגלו, רואין בטול מלאכתו מחמת החולי כאילו הוא שומר קשואין, שהרי אף לאחר החולי אינו ראוי למלאכת יד ורגל, והוא כבר נתן לו מחמת נזקו דמי ידו ורגלו, שנאמר (פסוק כד) יד תחת יד רגל תחת רגל:<br>
<b><span id='pink'>ורפא ירפא - <br>
</span>כתרגומו:</b> ישלם שכר הרופא:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וכי יכה איש את עבדו או את אמתו
id: 0221
nru: כ
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 21
htm:
</b>בעבד כנעני הכתוב מדבר. <br>
<span id='red'>או אינו אלא בעברי? <br>
</span>תלמוד לומר: כי כספו הוא, מה כספו קנוי לו עולמית, אף עבד הקנוי לו עולמית. <br>
<span id='red'>והרי היה בכלל (פסוק יב) מכה איש ומת? <br>
</span>אלא בא הכתוב והוציאו מן הכלל, להיות נדון בדין יום או יומיים, שאם לא מת תחת ידו ושהה מעת לעת פטור:<br>
<br>
<b><span id='pink'>בשבט - <br>
</span></b>כשיש בו כדי להמית הכתוב מדבר. <br>
<span id='red'>או אינו אלא אפילו אין בו כדי להמית? <br>
</span>תלמוד לומר: בישראל (במדבר לה יז) ואם באבן יד אשר ימות בה הכהו. <br>
<span id='katom'><b>והלא דברים קל וחומר.</b></span> <br>
מה ישראל חמור אין חייב עליו, אלא אם כן הכהו בדבר שיש בו כדי להמית, ועל אבר שהוא כדי למות בהכאה זו, עבד הקל לא כל שכן:<br>
<b><span id='pink'>נקם ינקם - <br>
</span></b>מיתת סייף, וכן הוא אומר (ויקרא כו כה) חרב נוקמות נקם ברית:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אך אם יום או יומים יעמוד לא יקם
id: 0221
nru: כא
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 21
htm:
</b>אם על יום אחד הוא פטור, על יומיים לא כל שכן, אלא יום שהוא כיומיים. <br>
<span id='red'>ואיזה? <br>
</span>זה מעת לעת:<br>
<b><span id='pink'>לא יקם כי כספו הוא - <br>
</span></b>הא אחר שהכהו, אף על פי ששהה מעת לעת קודם שמת, חייב:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וכי ינצו אנשים
id: 0221
nru: כב
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 21
htm:
</b>זה עם זה, ונתכוון להכות את חברו והכה את האשה:<br>
<b><span id='pink'>ונגפו - <br>
</span><span id='katom'>אין נגיפה אלא לשון דחיפה והכאה,</span></b> כמו: <br>
(תהילים צא יב) פן תגוף באבן רגלך. <br>
(ירמיה יג טז) ובטרם יתנגפו רגליכם. <br>
(ישעיה ח יד) ולאבן נגף:<br>
<br>
<b><span id='pink'>ולא יהיה אסון - <br>
</span></b>באשה:<br>
<b><span id='pink'>ענוש יענש - <br>
</span></b>לשלם דמי ולדות לבעל שמין אותה, כמה הייתה ראויה למכר בשוק להעלות בדמיה בשביל הריונה:<br>
<b><span id='pink'>ענוש יענש - <br>
</span></b>יגבו ממון ממנו, כמו (דברים כב יט) וענשו אותו מאה כסף:<br>
<b><span id='pink'>כאשר ישית עליו וגו' - <br>
</span></b>כשיתבענו הבעל בבית דין להשית עליו עונש על כך:<br>
<b><span id='pink'>ונתן - <br>
</span></b>המכה דמי ולדות:<br>
<b><span id='pink'>בפלילים - <br>
</span></b>על פי הדיינים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואם אסון יהיה
id: 0221
nru: כג
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 21
htm:
</b>באשה:<br>
<b><span id='pink'>ונתתה נפש תחת נפש - <br>
</span>רבותינו חולקין בדבר. <br>
</b><blockquote><b>יש אומרים:</b> נפש ממש. <br>
<b>ויש אומרים:</b> ממון. <br>
אבל לא נפש ממש, שהמתכוון להרוג את זה והרג את זה פטור ממיתה ומשלם ליורשיו דמיו, כמו שהיה נמכר בשוק:<br>
<b></b></blockquote><b></b><b


autr: רשי
trm: עין תחת עין
id: 0221
nru: כד
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 21
htm:
</b><blockquote>סימא עין חברו נותן לו דמי עינו, כמה שפחתו דמיו למכור בשוק, וכן כולם, ולא נטילת אבר ממש,<b> כמו שדרשו רבותינו בפרק החובל (בבא קמא פד א):</b><br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: כויה תחת כויה
id: 0221
nru: כה
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 21
htm:
</b>מכות אש, ועד עכשיו דבר בחבלה שיש בה פחת דמים, ועכשיו בשאין בה פחת דמים, אלא צער, כגון כוואו בשפוד על צפרנו אומדים כמה אדם כיוצא בזה רוצה ליטול להיות מצטער כך:<br>
<b><span id='pink'>פצע - <br>
</span></b>היא מכה המוציאה דם, שפצע את בשרו, נברדור'א בלעז, [פציעה] הכל לפי מה שהוא אם יש בו פחת דמים נותן נזק, ואם נפל למשכב נותן שבת ורפוי ובשת וצער. <span id='katom'><b>ומקרא זה יתר הוא.</b></span> <br>
<br>
ובהחובל דרשוהו רבותינו לחייב על הצער אפילו במקום נזק, שאף על פי שנותן לו דמי ידו, אין פוטרין אותו מן הצער לומר הואיל וקנה ידו יש עליו לחתכה בכל מה שירצה, אלא אומרים יש לו לחתכה בסם, שאינו מצטער כל כך, וזה חתכה בברזל וצערו:<br>
<br>
<b><span id='pink'>חבורה - <br>
</span></b>היא מכה שהדם נצרר בה ואינו יוצא, אלא שמאדים הבשר כנגדו ולשון חבורה [טי'א] בלעז <span id='katom'><b>[כתם].</b></span> <br>
כמו (ירמיה יג כג) ונמר חברברותיו ותרגומו משקופי, לשון חבטה בטדור'א בלעז <span id='katom'><b>[מכה].</b></span> <br>
וכן ושדופת קדים (בראשית מא ו) שקיפן קידום, חבוטות ברוח.<br>
וכן על המשקוף (לעיל יב כג) על שם שהדלת נושק עליו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: את עין עבדו
id: 0221
nru: כו
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 21
htm:
</b>כנעני, אבל עברי אינו יוצא בשן ועין, כמו שאמרנו אצל לא תצא כצאת העבדים (פסוק י):<br>
<b><span id='pink'>תחת עינו - <br>
</span></b>וכן בכ'ד ראשי אברים אצבעות הידיים והרגלים. ושתי אוזניים והחוטם וראש הגויה, שהוא גיד האמה. <br>
<span id='red'>ולמה נאמר שן ועין? <br>
</span>שאם נאמר עין ולא נאמר שן, הייתי אומר מה עין שנברא עמו אף כל שנברא עמו, והרי שן לא נברא עמו! <br>
ואם נאמר שן ולא נאמר עין, הייתי אומר אפילו שן תינוק שיש לה חליפין, לכך נאמר עין:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וכי יגח שור
id: 0221
nru: כח
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 21
htm:
<span id='katom'>אחד שור ואחד כל בהמה וחיה ועוף אלא שדיבר הכתוב בהווה:<br>
</span><span id='pink'>ולא יאכל את בשרו - <br>
</span></b>ממשמע שנאמר סקול יסקל השור, איני יודע שהוא נבלה, ונבלה אסורה באכילה?! <br>
<span id='red'>אלא מה תלמוד לומר ולא יאכל את בשרו? <br>
</span>שאפילו שחטו לאחר שנגמר דינו, אסור באכילה. <br>
<span id='red'>בהנאה מנין? <br>
<blockquote>תלמוד לומר: ובעל השור נקי, כאדם האומר לחברו יצא פלוני נקי מנכסיו ואין לו בהם הנאה של כלום,<b> זהו מדרשו.</b> <br>
</blockquote><span id='katom'><b>ופשוטו כמשמעו:</b></span> לפי שנאמר במועד וגם בעליו יומת, הוצרך לומר בתם ובעל השור נקי:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: מתמל שלשם
id: 0221
nru: כט
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 21
htm:
</b>הרי שלוש נגיחות. <br>
<b><span id='pink'>והועד בבעליו - <br>
</span><span id='katom'>לשון התראה בעדים,</span></b> כמו (בראשית מג ג) העד העיד בנו האיש:<br>
<b><span id='pink'>והמית איש וגו' - <br>
</span></b>לפי שנאמר וכי יגח, אין לי אלא שהמיתו בנגיחה. <br>
<span id='red'>המיתו בנשיכה, דחיפה, רביצה, בעיטה מנין? <br>
</span>תלמוד לומר: והמית<span id='katom'><b> [מכל מקום]:</b></span><br>
<br>
<b><span id='pink'>וגם בעליו יומת - <br>
</span></b>בידי שמים. <br>
<span id='red'>יכול בידי אדם? <br>
</span>תלמוד לומר (במדבר לה כא): מות יומת המכה רוצח הוא, על רציחתו אתה הורגו, ואי אתה הורגו על רציחת שורו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אם כפר יושת עליו
id: 0221
nru: ל
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 21
htm:
<span id='katom'>אם זה אינו תלוי,</span></b> והרי הוא כמו :<br>
(לקמן כב כד) אם כסף תלוה, <span id='katom'><b>לשון אשר,</b></span> זה משפטו, שישיתו עליו בית דין כופר:<br>
<b><span id='pink'>ונתן פדיון נפשו - <br>
</span></b><blockquote>דמי ניזק, דברי רבי ישמעאל.<br>
רבי עקיבא: אומר דמי מזיק:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: או בן יגח
id: 0221
nru: לא
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 21
htm:
</b>בן שהוא קטן:<br>
<b><span id='pink'>או בת - <br>
</span></b>שהיא קטנה. <br>
<span id='red'>לפי שנאמר והמית איש או אשה, יכול אינו חייב אלא על הגדולים? <br>
</span>תלמוד לומר: או בן יגח וגו', לחייב על הקטנים כגדולים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אם עבד או אמה
id: 0221
nru: לב
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 21
htm:
</b>כנעניים:<br>
<b><span id='pink'>שלשים שקלים יתן - <br>
</span><span id='katom'>גזירת הכתוב הוא,</span></b> בין שהוא שווה אלף זוז, בין שאינו שווה אלא דינר. <br>
<span id='katom'><b>והשקל משקלו ארבע זהובים שהם חצי אונקיא למשקל הישר של קולוניי'א:<br>
</b></span><br>
<b


autr: רשי
trm: וכי יפתח איש בור
id: 0221
nru: לג
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 21
htm:
</b>שהיה מכוסה וגלהו:<br>
<b><span id='pink'>או כי יכרה - <br>
</span></b><span id='red'>למה נאמר, אם על הפתיחה חייב, על הכרייה לא כל שכן? <br>
</span>אלא להביא כורה אחר כורה שהוא חייב:<br>
<br>
<b><span id='pink'>ולא יכסנו - <br>
</span></b>הא אם כסהו, פטור, ובחופר ברשות הרבים דבר הכתוב:<br>
<b><span id='pink'>שור או חמור - <br>
</span><span id='katom'>הוא דין לכל בהמה וחיה, שבכל מקום שנאמר שור וחמור, אנו למדין אותו שור שור משבת,</span></b> שנאמר למען ינוח שורך וחמורך (שמות כג יב); מה להלן כל בהמה וחיה כשור. <br>
שהרי נאמר במקום אחר וכל בהמתך (דברים ה יג) אף כאן, כל בהמה וחיה כשור, ולא נאמר שור וחמור אלא שור, ולא אדם, חמור, ולא כלים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: בעל הבור
id: 0221
nru: לד
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 21
htm:
</b>בעל התקלה, אף על פי שאין הבור שלו, שעשאו ברשות הרבים, עשאו הכתוב בעליו להתחייב עליו בנזקין:<br>
<b><span id='pink'>כסף ישיב לבעליו - <br>
</span></b>ישיב, לרבות שווה כסף, ואפילו סובין:<br>
<b><span id='pink'>והמת יהיה לו - <br>
</span></b>לניזק, שמין את הנבלה ונוטלה בדמים ומשלם לו המזיק עליה תשלומי נזקו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וכי יגף
id: 0221
nru: לה
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 21
htm:
</b>ידחוף, בין בקרניו, בין בגופו, בין ברגליו, בין שנשכו בשניו, כולן בכלל נגיפה הם, שאין נגיפה אלא לשון מכה:<br>
<b><span id='pink'>שור איש - <br>
</span></b>שור של איש:<br>
<b><span id='pink'>ומכרו את השור וגו' - <br>
</span><span id='katom'>בשווים הכתוב מדבר.</span></b> <br>
שור שווה מאתיים שהמית שור שווה מאתיים, בין שהנבלה שווה הרבה, בין שהיא שווה מעט, כשנוטל זה חצי החי וחצי המת, וזה חצי החי וחצי המת, נמצא כל אחד מפסיד חצי נזק שהזיקה המיתה, למדנו שהתם משלם חצי נזק. <span id='katom'><b>שמן השוין אתה למד לשאינן שוין.</b></span> <br>
<span id='katom'><b>כי דין התם לשלם חצי נזק לא פחות ולא יותר. <br>
</b></span><br>
<span id='red'>או יכול אף בשאינן שוין בדמיהן כשהן חיים? <br>
</span>אמר הכתוב: וחצו את שניהם. <br>
<span id='katom'><b>אם אמרת כן -</b></span> <br>
<span id='katom'><b>פעמים </b></span>שמזיק משתכר הרבה, כשהנבלה שווה לימכר לנכרים הרבה יותר מדמי שור המזיק, ואי אפשר שיאמר הכתוב, שיהא המזיק נשכר.<br>
<span id='katom'><b>או פעמים</b></span> שהניזק נוטל הרבה יותר מדמי נזק שלם, שחצי דמי שור המזיק שוין יותר מכל דמי שור הניזק. ואם אמרת כן, הרי תם חמור ממועד. <br>
<span id='katom'><b>על כרחך לא דבר הכתוב אלא בשוין.</b></span> <br>
<br>
<span id='katom'><b>ולמדך שהתם משלם חצי נזק. ומן השוין תלמד לשאינן שוין.</b></span> <br>
שהמשתלם חצי נזקו שמין לו את הנבלה, ומה שפחתו דמיו בשביל המיתה, נוטל חצי הפחת והלך.<br>
<br>
<span id='red'>ולמה אמר הכתוב בלשון הזה, ולא אמר ישלם חציו? <br>
</span><span id='katom'><b>ללמד שאין התם משלם אלא מגופו,</b></span> ואם נגח ומת, אין הניזוק נוטל אלא הנבלה, ואם אינה מגעת לחצי נזקו, יפסיד. <br>
<span id='katom'><b>או</b></span> שור שווה מנה שנגח שור שווה חמש מאות זוז, אינו נוטל אלא את השור, <span id='katom'><b>שלא נתחייב התם לחייב את בעליו לשלם מן העליה:<br>
<br>
</b></span><b


autr: רשי
trm: או נודע
id: 0221
nru: לו
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 21
htm:
<span id='katom'></span></b></span>או לא היה תם, אלא נודע כי שור נגח הוא היום, ומתמול שלשום, הרי שלוש נגיחות:<br>
<b><span id='pink'>שלם ישלם שור - <br>
</span></b>נזק שלם:<br>
<b><span id='pink'>והמת יהיה לו - <br>
</span></b>לניזק, ועליו ישלים המזיק, עד שישתלם ניזק כל נזקו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אם במחתרת
id: 0222
nru: א
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 22
htm:
</b>כשהיה חותר את הבית:<br>
<b><span id='pink'>אין לו דמים - <br>
</span></b>אין זו רציחה, הרי הוא כמת מעיקרו. <br>
<span id='katom'><b>כאן למדתך תורה אם בא להרגך, השכם להרגו,</b></span> וזה להרגך בא שהרי יודע הוא, שאין אדם מעמיד עצמו וראה שנוטלין ממונו בפניו ושותק, לפיכך על מנת כן בא, שאם יעמוד בעל הממון כנגדו יהרגנו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אם זרחה השמש עליו
id: 0222
nru: ב
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 22
htm:
</b>אין זה אלא כמן משל אם ברור לך הדבר שיש לו שלום עמך, כשמש הזה שהוא שלום בעולם, כך פשוט לך שאינו בא להרוג, אפילו יעמוד בעל הממון כנגדו, כגון אב החותר לגנוב ממון הבן, בידוע שרחמי האב על הבן, ואינו בא על עסקי נפשות:<br>
<b><span id='pink'>דמים לו - <br>
</span></b>כחי הוא חשוב ורציחה היא, אם יהרגהו בעל הבית:<br>
<b><span id='pink'>שלם ישלם - <br>
</span></b>הגנב ממון שגנב, ואינו חייב מיתה. <br>
<b>ואונקלוס שתרגם: <br>
</b><blockquote>אם עינא דסהדיא נפלת עלוהי, <br>
</blockquote>לקח לו שטה אחרת, לומר שאם מצאוהו עדים קודם שבא בעל הבית, וכשבא בעל הבית נגדו, התרו בו, שלא יהרגהו, דמים לו, חייב עליו אם הרגו, שאחר שיש רואים לו, אין הגנב הזה בא על עסקי נפשות, ולא יהרוג את בעל הממון:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אם המצא תמצא בידו
id: 0222
nru: ג
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 22
htm:
</b>ברשותו, שלא טבח ולא מכר:<br>
<b><span id='pink'>ומשור עד חמור - <br>
</span></b>כל דבר בכלל תשלומי כפל בין שיש בו רוח חיים בין שאין בו רוח חיים, שהרי נאמר במקום אחר (פסוק ח) על שה על שלמה על כל אבדה וגו' ישלם שנים לרעהו:<br>
<b><span id='pink'>חיים שנים ישלם - <br>
</span></b>ולא ישלם לו מתים, אלא חיים או דמי חיים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כי יבער. את בעירה ובער
id: 0222
nru: ד
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 22
htm:
<span id='katom'>כולם לשון בהמה, </span></b>כמו (במדבר כ ד) אנחנו ובעירנו:<br>
<b><span id='pink'>כי יבער - <br>
</span></b>יוליך בהמותיו בשדה וכרם של חברו ויזיק אותו באחת משתי אלה או בשלוח בעירה, או בביעור. <br>
<b>ופירשו רבותינו: <br>
</b><blockquote>שלוח הוא נזקי מדרך כף רגל, ובער הוא נזקי השן האוכלת ומבערת:<br>
</blockquote><b><span id='pink'>בשדה אחר - <br>
</span></b>בשדה של איש אחר:<br>
<b><span id='pink'>מיטב שדהו ישלם - <br>
</span></b>שמין את הנזק, ואם בא לשלם לו קרקע דמי נזקו, ישלם לו ממיטב שדותיו אם היה נזקו סלע יתן לו שווה סלע מעידית שיש לו. <br>
<span id='katom'><b>למדך הכתוב, שהניזקין שמין להם בעידית:<br>
</b></span><br>
<b


autr: רשי
trm: כי תצא אש
id: 0222
nru: ה
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 22
htm:
</b>אפילו מעצמה:<br>
<b><span id='pink'>ומצאה קוצים - <br>
</span></b>קרדונ'ש בלעז <span id='katom'><b>[קוצים]</b></span>:<br>
<b><span id='pink'>ונאכל גדיש - <br>
</span></b>שליחכה בקוצים עד שהגיעה לגדיש או לקמה המחוברת לקרקע:<br>
<b><span id='pink'>או השדה - <br>
</span></b>שליחכה את נירו וצריך לניר אותה פעם שנייה:<br>
<b><span id='pink'>שלם ישלם המבעיר - <br>
</span></b>אף על פי שהדליק בתוך שלו והיא יצאה מעצמה על ידי קוצים שמצאה, חייב לשלם, לפי שלא שמר את גחלתו שלא תצא ותזיק:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וגנב מבית האיש
id: 0222
nru: ו
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 22
htm:
</b>לפי דבריו:<br>
<b><span id='pink'>אם ימצא הגנב - <br>
</span></b>ישלם הגנב שנים לבעלים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אם לא ימצא הגנב
id: 0222
nru: ז
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 22
htm:
</b>ובא השומר הזה שהוא בעל הבית:<br>
<b><span id='pink'>ונקרב - <br>
</span></b>אל הדיינין לדון עם זה ולישבע לו שלא שלח ידו בשלו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: על כל דבר פשע
id: 0222
nru: ח
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 22
htm:
</b>שימצא שקרן בשבועתו, שיעידו עדים שהוא עצמו גנבו, וירשיעוהו אלוהים על פי העדים:<br>
<b><span id='pink'>ישלם שנים לרעהו - <br>
</span></b>למדך הכתוב, שהטוען בפיקדון לומר נגנב הימנו, ונמצא שהוא עצמו גנבו, משלם תשלומי כפל. <span id='red'>ואימתי? </span><br>
בזמן שנשבע ואחר כך באו עדים. <br>
<br>
<b>שכך דרשו רבותינו ז'ל: <br>
</b><blockquote><b>ונקרב בעל הבית אל האלוהים,</b> קריבה זו שבועה היא. <br>
אתה אומר לשבועה, או אינו אלא לדין? <br>
שכיון שבא לדין וכפר לומר נגנבה, מיד יתחייב כפל אם באו עדים שהוא בידו. <br>
נאמר כאן שליחות יד, ונאמר למטה שליחות יד. <br>
(פסוק י) שבועת ה' תהיה בין שניהם אם לא שלח ידו, מה להלן שבועה אף כאן שבועה:<br>
<br>
<b></b></blockquote><b><span id='pink'>אשר יאמר כי הוא זה - <br>
</span><span id='katom'>לפי פשוטו</span></b> אשר יאמר העד כי הוא זה שנשבעת עליו הרי הוא אצלך. <br>
עד הדיינין יבא דבר שניהם ויחקרו את העדים, ואם כשרים הם וירשיעוהו לשומר זה, ישלם שנים, ואם ירשיעו את העדים, שנמצאו זוממין, ישלמו הם שנים לשומר. <br>
<br>
<b>ורבותינו ז'ל דרשו: <br>
<span id='pink'>כי הוא זה,<br>
</span></b><blockquote>ללמד שאין מחייבין אותו שבועה אלא אם כן הודה במקצת לומר כך וכך אני חייב לך, והמותר נגנב ממני:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: כי יתן איש אל רעהו חמור או שור
id: 0222
nru: ט
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 22
htm:
<span id='katom'>פרשה ראשונה נאמרה בשומר חנם, </span></b>לפיכך פטר בו את הגנבה, כמו שנאמר (פסוק ו) וגונב מבית האיש, אם לא ימצא הגנב ונקרב בעל הבית לשבועה, למדת שפוטר עצמו בשבועה זו.<br>
<br>
<span id='katom'><b>ופרשה זו אמורה בשומר שכר,</b></span> לפיכך אינו פטור אם נגנבה, כמו שכתוב (פסוק יא) אם גנוב יגנב מעמו ישלם. <br>
<span id='katom'><b>אבל על האונס, כגון מת מעצמו, או נשבר או נשבה בחזקה על ידי לסטים,</b></span> ואין רואה שיעיד בדבר:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: שבועת ה' תהיה
id: 0222
nru: י
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 22
htm:
</b>ישבע שכן הוא כדבריו, והוא לא שלח בה יד להשתמש בה לעצמו, שאם שלח בה יד, ואחר כך נאנסה, חייב באונסים:<br>
<b><span id='pink'>ולקח בעליו - <br>
</span></b>השבועה:<br>
<b><span id='pink'>ולא ישלם - <br>
</span></b>לו השומר כלום:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אם טרף יטרף
id: 0222
nru: יב
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 22
htm:
</b>על ידי חיה רעה:<br>
<b><span id='pink'>יבאהו עד - <br>
</span></b>יביא עדים שנטרפה באונס, ופטור:<br>
<b><span id='pink'>הטרפה לא ישלם - <br>
</span></b>אינו אומר טרפה לא ישלם, אלא הטרפה, יש טרפה שהוא משלם ויש טרפה שאינו משלם. <span id='katom'><b>טרפת חתול ושועל ונמיה משלם. </b></span><br>
<span id='katom'><b>טרפת זאב, ארי ודוב ונחש אינו משלם. <br>
</b></span><span id='red'>ומי לחשך לדון כן? <br>
</span>שהרי כתיב ומת או נשבר או נשבה, מה מיתה שאין יכול להציל, אף שבר ושביה שאין יכול להציל:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וכי ישאל
id: 0222
nru: יג
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 22
htm:
</b>בא ללמדך על השואל שחייב באונסין:<br>
<b><span id='pink'>בעליו אין עמו - <br>
</span></b>אם בעליו של שור אינו עם השואל במלאכתו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אם בעליו עמו
id: 0222
nru: יד
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 22
htm:
</b>בין שהוא באותה מלאכה, בין שהוא במלאכה אחרת, היה עמו בשעת שאלה, אינו צריך להיות עמו בשעת שבירה ומיתה:<br>
<b><span id='pink'>אם שכיר הוא - <br>
</span></b>אם השור אינו שאול אלא שכור, בא בשכרו ליד השוכר הזה ולא בשאלה, ואין כל הנאה שלו, שהרי על ידי שכרו נשתמש, ואין לו משפט שואל להתחייב באונסין. ולא פירש מה דינו, אם כשומר חנם או כשומר שכר. <br>
<span id='red'>לפיכך נחלקו בו חכמי ישראל, שוכר כיצד משלם?<br>
<blockquote>רבי מאיר אומר: כשומר חנם. <br>
רבי יוחנן אומר: כשומר שכר:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: וכי יפתה
id: 0222
nru: טו
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 22
htm:
</b>מדבר על לבה עד ששומעת לו. <br>
<b>וכן תרגומו: <br>
</b><blockquote>וארי ישדל. <br>
</blockquote>שדול בלשון ארמי כפתוי בלשון עברי:<br>
<b><span id='pink'>מהר ימהרנה - <br>
</span></b>יפסוק לה מוהר כמשפט איש לאשתו, שכותב לה כתובה וישאנה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כמהר הבתולות
id: 0222
nru: טז
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 22
htm:
</b>שהוא קצוב חמישים כסף אצל התופס את הבתולה ושוכב עמה באונס שנאמר (דברים כב כט) ונתן האיש השוכב עמה לאבי הנער חמישים כסף:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: מכשפה לא תחייה
id: 0222
nru: יז
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 22
htm:
</b>אלא תומת בבית דין, ואחד זכרים ואחד נקבות, אלא שדבר הכתוב בהווה שהנשים מצויות מכשפות:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לאלוהים
id: 0222
nru: יט
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 22
htm:
</b>לעבודה זרה. <br>
אלו היה נקוד לאלוהים היה צריך לפרש ולכתוב אחרים, עכשיו שאמר לאלוהים, אין צריך לפרש אחרים, <span id='katom'><b>שכל למד ובית המשמשות בראש התיבה אם נקודה בחטף,</b></span> כגון למלך, למדבר, לעיר, צריך לפרש לאיזה מלך, לאיזה מדבר, לאיזה עיר, וכן למלכים, לרגלים צריך לפרש לאיזה,<span id='katom'><b> ואם אינו מפרש, כל מלכים במשמע,</b></span> וכן לאלוהים כל אלוהים משמע, אפילו קדש.<br>
<br>
<span id='katom'><b>אבל כשהיא נוקדה פת'ח,</b></span> כמו למלך, למדבר, לעיר נודע באיזה מלך, באיזו מדבר ובאיזה עיר מדבר, <span id='katom'><b>וכן לאלוהים, לאותן שהוזהרתם עליהם במקום אחר.</b></span> <br>
כיוצא בו (תהילים פו ח) אין כמוך באלוהים. <br>
<span id='katom'><b>לפי שלא פירש הוצרך לנקד פתח:</b></span><br>
<br>
<b><span id='pink'>יחרם - <br>
</span></b>יומת. <br>
<span id='red'>ולמה נאמר יחרם, והלא כבר נאמר בו מיתה במקום אחר (דברים יז ה) והוצאת את האיש ההוא או את האשה ההיא וגו'? <br>
</span>אלא לפי שלא פירש על איזו עבודה חייב מיתה, שלא תאמר כל עבודות במיתה, בא ופירש לך כאן זובח לאלוהים יחרם. <br>
לומר לך, מה זביחה עבודה הנעשית בפנים לשמים, אף אני מרבה המקטיר והמנסך המשתחווה, שהן עבודת בפנים וחייבים עליהם לכל עבודה זרה בין שדרכה לעבדה בכך, בין שאין דרכה לעבדה בכך. אבל שאר עבודות, כגון מכבד והמרבץ והמגפף והמנשק, אינו במיתה, אלא באזהרה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וגר לא תונה
id: 0222
nru: כ
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 22
htm:
</b>אונאת דברים, קונטרליי'ר בלעז <span id='katom'><b>[לקנטר].</b></span> <br>
כמו (ישעיה מט כו) והאכלתי את מוניך את בשרם:<br>
<b><span id='pink'>ולא תלחצנו - <br>
</span></b>בגזילת ממון:<br>
<b><span id='pink'>כי גרים הייתם - <br>
</span></b>אם הוניתו, אף הוא יכול להונותך ולומר לך אף אתה מגרים באת, מום שבך אל תאמר לחברך. כל לשון גר, אדם שלא נולד באותה מדינה, אלא בא ממדינה אחרת לגור שם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אם ענה תענה אתו
id: 0222
nru: כב
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 22
htm:
<span id='katom'>הרי זה מקרא קצר,</span></b> גזם ולא פירש עונשו, כמו: <br>
(בראשית ד טו) לכן כל הורג קין גזם ולא פירש עונשו. <br>
אף כאן אם ענה תענה אותו, <span id='katom'><b>לשון גזום, </b></span>כלומר סופך ליטול את שלך. <br>
<span id='red'>למה? <br>
</span>כי צעק יצעק אלי וגו':<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: והיו נשיכם אלמנות
id: 0222
nru: כג
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 22
htm:
</b>ממשמע שנאמר והרגתי אתכם, איני יודע שנשיכם אלמנות ובניכם יתומים?! <br>
אלא הרי זו קללה אחרת, שיהיו הנשים צרורות כאלמנות חיות, שלא יהיו עדים למיתת בעליהן ותהיינה אסורות להינשא והבנים יהיו יתומים, שלא יניחום בית דין לירד לנכסי אביהם לפי שאין יודעים אם מתו אם נשבו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אם כסף תלוה את עמי
id: 0222
nru: כד
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 22
htm:
</b><blockquote>רבי ישמעאל אומר: כל אם ואם שבתורה רשות, חוץ משלושה וזה אחד מהן:<br>
</blockquote><b><span id='pink'>את עמי - <br>
</span></b>עמי וגוי, עמי קודם. עני ועשיר, עני קודם. עניי עירך ועניי עיר אחרת, עניי עירך קודמין. וזה משמעו אם כסף תלווה, את עמי תלוהו, ולא לגוי ולאיזה מעמי, את העני, ולאיזה עני לאותו שעמך.<br>
<br>
<span id='katom'><b>דבר אחר:<br>
</b></span>את העני, שלא תנהג בו מנהג בזיון בהלוואה, שהוא עמי:<br>
<b><span id='pink'>את העני עמך - <br>
</span></b>הוי מסתכל בעצמך כאלו אתה העני:<br>
<b><span id='pink'>לא תהיה לו כנשה - <br>
</span></b>לא תתבענו בחזקה, אם אתה יודע שאין לו, אל תהי דומה עליו כאלו הלויתו, אלא כאילו לא הלויתו, כלומר לא תכלימהו:<br>
<b><span id='pink'>נשך - <br>
</span></b>ריבית שהוא כנשיכת נחש, שנושך חבורה קטנה ברגלו ואינו מרגיש, ופתאום הוא מבצבץ ונופח עד קודקדו, כך ריבית, אינו מרגיש ואינו ניכר עד שהרבית עולה ומחסרו ממון הרבה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אם חבל תחבל
id: 0222
nru: כה
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 22
htm:
</b>כל לשון חבלה אינו משכון בשעת הלוואה, אלא שממשכנין את הלוה, כשמגיע הזמן ואינו פורע. חבול תחבול כפל לך בחבלה, עד כמה פעמים, אמר הקב'ה: כמה אתה חייב לי, והרי נפשך עולה אצלי כל אמש ואמש ונותנת דין וחשבון ומתחייבת לפני, ואני חזירה לך, אף אתה טול והשב טול והשב:<br>
<b><span id='pink'>עד בא השמש תשיבנו לו - <br>
</span></b>כל היום תשיבנו לו עד בא השמש, וכבוא השמש תחזור ותטלנו, עד שיבוא בקר של מחר, <span id='katom'><b>ובכסות יום הכתוב מדבר,</b></span> שאין צריך לה בלילה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כי הוא כסותה
id: 0222
nru: כו
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 22
htm:
</b>זו טלית:<br>
<b><span id='pink'>שמלתו - <br>
</span></b>זו חלוק:<br>
<b><span id='pink'>במה ישכב - <br>
</span></b>לרבות את המצע:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: מלאתך
id: 0222
nru: כח
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 22
htm:
</b>חובה המוטלת עליך כשתתמלא תבואתך להתבשל, והם בכורים:<br>
<b><span id='pink'>ודמעך - <br>
</span></b>התרומה, ואיני יודע מהו לשון דמע:<br>
<b><span id='pink'>לא תאחר - <br>
</span></b>לא תשנה סדר הפרשתן, לאחר את המוקדם ולהקדים את המאוחר, שלא יקדים תרומה לבכורים ומעשר לתרומה:<br>
<b><span id='pink'>בכור בניך תתן לי - <br>
</span></b>לפדותו בחמש סלעים מן הכהן. והלא כבר ציווה עליו במקום אחר, אלא כדי לסמוך לו כן תעשה לשורך, מה בכור אדם לאחר שלושים יום פודהו שנאמר (במדבר יח טז) ופדויו מבן חדש תפדה, אף בכור בהמה דקה [גסה] מטפל בו שלשים יום ואחר כך נותנו לכהן:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לא תשא שמע שוא
id: 0223
nru: א
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 23
htm:
כתרגומו: <br>
</b><blockquote>לא תקבל שמע דשקר. <br>
</blockquote>אזהרה למקבל לשון הרע, ולדיין, שלא ישמע דברי בעל דין עד שיבוא בעל דין חברו:<br>
<b><span id='pink'>אל תשת ידך עם רשע - <br>
</span></b>הטוען את חברו תביעת שקר, שהבטיחהו להיות לו עד חמס:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לא תהיה אחרי רבים לרעת
id: 0223
nru: ב
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 23
htm:
<span id='katom'>יש במקרא זה מדרשי חכמי ישראל, אבל אין לשון המקרא מיושב בהן על אופניו.</span></b> <br>
<br>
<b>מכאן דרשו: <br>
</b><blockquote>שאין מטין לחובה בהכרעת דיין אחד, וסוף המקרא דרשו:<b> אחרי רבים להטות,</b> שאם יש שנים במחייבין יותר על המזכין, הטה הדין על פיהם לחובה ובדיני נפשות הכתוב מדבר, ואמצע המקרא דרשו <b>ולא תענה על ריב,</b> על רב, שאין חולקין על מופלא שבבית דין, לפיכך מתחילין בדיני נפשות מן הצד, לקטנים שבהן שואלין תחלה, שיאמרו את דעתם. <br>
</blockquote><span id='katom'><b>לפי דברי רבותינו כך פתרון המקרא</b></span> לא תהיה אחרי רבים לרעות לחייב מיתה בשביל דיין אחד, שירבו המחייבין על המזכין. <br>
ולא תענה על הרב לנטות מדבריו, ולפי שהוא חסר יו'ד דרשו בו כן. <br>
<br>
<b><span id='pink'>אחרי רבים להטת -</span></b> <br>
ויש רבים שאתה נוטה אחריהם. <br>
<span id='red'>ואימתי? <br>
</span>בזמן שהן שנים המכריעין במחייבין יותר מן המזכין. <br>
וממשמע שנאמר לא תהיה אחרי רבים לרעות שומע אני אבל היה עימהם לטובה. <br>
מכאן אמרו דיני נפשות מטין על פי אחד לזכות ועל פי שנים לחובה. <br>
<br>
<b>ואונקלוס תרגם: <br>
</b><blockquote>לא תתמנע מלאלפא מה דבעינך על דינא. <br>
</blockquote><span id='katom'><b>ולשן העברי, לפי התרגום, כך הוא נדרש</b></span> לא תענה על ריב לנטת אם ישאלך דבר למשפט, לא תענה לנטות לצד אחד ולסלק עצמך מן הריב, אלא הוי דן אותו לאמיתו. <br>
<span id='katom'><b><br>
ואני אומר ליישבו על אופניו כפשוטו, כך פתרונו:<br>
</b></span><b><span id='pink'>לא תהיה אחרי רבים לרעת - <br>
</span><span id='katom'></span></b>אם ראית רשעים מטין משפט, לא תאמר הואיל ורבים הם, הנני נוטה אחריהם:<br>
<b><span id='pink'>ולא תענה על ריב לנטת וגו' - <br>
</span></b>ואם ישאל הנדון על אותו המשפט אל תעננו על הריב דבר הנוטה אחרי אותן רבים להטות את המשפט מאמתו אלא אמור את המשפט כאשר הוא, וקולר יהא תלוי בצוואר הרבים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כי תראה חמור שונאך וגו'
id: 0223
nru: ה
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 23
htm:
<span id='katom'>הרי כי משמש בלשון דלמא, שהוא מארבע לשונות של שמושי כי</span></b> וכה פתרונו שמא תראה חמורו רובץ תחת משאו:<br>
<b><span id='pink'>וחדלת מעזב לו - <br>
</span></b>בתמיה:<br>
<b><span id='pink'>עזב תעזב עמו - <br>
</span></b>עזיבה זו<span id='katom'><b> לשון עזרה. </b></span><br>
וכן (דברים לב לו) עצור ועזוב. <br>
וכן (נחמיה ג ח) ויעזבו ירושלם עד החומה, מלאוה עפר לעזוב ולסייע את חוזק החומה. <br>
כיוצא בו (דברים ז יז) כי תאמר בלבבך רבים הגוים האלה ממני וגו'. <br>
שמא תאמר כן, בתמיה?! <br>
לא תירא מהם. <br>
<br>
<b>ומדרשו - כך דרשו רבותינו: <br>
</b><blockquote>כי תראה וחדלת פעמים שאתה חדל ופעמים שאתה עוזר. הא כיצד? זקן ואינו לפי כבודו, וחדלת. או בהמת נוכרי ומשאוי ישראל, וחדלת?!<br>
</blockquote><b><span id='pink'>עזב תעזב עמו - <br>
</span></b>לפרק המשא. מלמשקל ליה, מליטול משאוי ממנו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ונקי וצדיק אל תהרג
id: 0223
nru: ז
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 23
htm:
</b><span id='red'>מניין ליוצא מבית דין חייב ואמר אחד יש לי ללמד עליו זכות, שמחזירין אותו? <br>
</span>תלמוד לומר: ונקי אל תהרג וזה אף על פי שאינו צדיק, שלא נצטדק בבית דין, מכל מקום נקי הוא מדין מיתה, שהרי יש לך לזכותו. <br>
<br>
<span id='red'>ומניין ליוצא מבית דין זכאי ואמר אחד יש לי ללמד עליו חובה, שאין מחזירין אותו לבית דין לחייבו? <br>
</span>תלמוד לומר: וצדיק אל תהרוג, וזה צדיק הוא, שנצטדק בבית דין:<br>
<b><span id='pink'>כי לא אצדיק רשע - <br>
</span></b>אין עליך להחזירו, כי אני לא אצדיקנו בדיני, אם יצא מידך זכאי, יש לי שלוחים הרבה להמיתו במיתה שנתחייב בה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ושחד לא תקח
id: 0223
nru: ח
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 23
htm:
</b>אפילו לשפוט אמת, וכל שכן כדי להטות הדין, שהרי כדי להטות את הדין נאמר כבר לעיל לא תטה משפט:<br>
<b><span id='pink'>יעור פקחים - <br>
</span></b>אפילו חכם בתורה ונוטל שוחד, סוף שתטרף דעתו עליו, וישתכח תלמודו, ויכהה מאור עיניו:<br>
<b><span id='pink'>ויסלף - <br>
</span>כתרגומו: <br>
</b><blockquote>ומקלקל:<br>
</blockquote><b><span id='pink'>דברי צדיקים - <br>
</span></b>דברים המצודקים, משפטי אמת. <br>
<br>
<b>וכן תרגומו: <br>
</b><blockquote>פתגמין תריצין. <br>
</blockquote>ישרים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וגר לא תלחץ
id: 0223
nru: ט
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 23
htm:
</b>בהרבה מקומות הזהירה תורה על הגר מפני שסורו רע:<br>
<b><span id='pink'>את נפש הגר - <br>
</span></b>כמה קשה לו כשלוחצים אותו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: תשמטנה
id: 0223
nru: יא
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 23
htm:
</b>מעבודה:<br>
<b><span id='pink'>ונטשתה - <br>
</span></b>מאכילה אחר זמן הביעור.<br>
<br>
<span id='katom'><b>דבר אחר:<br>
</b></span>תשמטנה מעבודה גמורה, כגון חרישה וזריעה. ונטשתה מלזבל ומלקשקש:<br>
<b><span id='pink'>ויתרם תאכל חית השדה - <br>
</span></b>להקיש מאכל אביון למאכל חיה מה חיה אוכלת בלא מעשר, אף אביונים אוכלים בלא מעשר, מכאן אמרו אין מעשר בשביעית:<br>
<b><span id='pink'>כן תעשה לכרמך - <br>
</span></b>ותחלת המקרא בשדה הלבן, כמו שאמור למעלה הימנו תזרע את ארצך:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וביום השביעי תשבת
id: 0223
nru: יב
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 23
htm:
</b>אף בשנה השביעית לא תעקר שבת בראשית ממקומה, שלא תאמר הואיל וכל השנה קרויה שבת, לא תנהג בה שבת בראשית:<br>
<b><span id='pink'>למען ינוח שורך וחמרך - <br>
</span></b>תן לו ניח להתיר שיהא תולש ואוכל עשבים מן הקרקע. <br>
<span id='red'>או אינו אלא יחבשנו בתוך הבית? <br>
</span>אמרת אין זה נייח אלא צער:<br>
<b><span id='pink'>בן אמתך - <br>
</span></b>בעבד הערל הכתוב מדבר:<br>
<b><span id='pink'>והגר - <br>
</span></b>גר תושב:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ובכל אשר אמרתי אליכם תשמרו
id: 0223
nru: יג
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 23
htm:
</b>לעשות כל מצוות עשה באזהרה, שכל שמירה שבתורה אזהרה היא במקום לאו:<br>
<b><span id='pink'>לא תזכירו - <br>
</span></b>שלא יאמר לו שמור לי בצד עבודה זרה פלונית או תעמוד עמי ביום עבודה זרה פלונית. <br>
<br>
<span id='katom'><b>דבר אחר:<br>
</b></span>ובכל אשר אמרתי אליכם תשמרו ושם אלוהים אחרים לא תזכירו ללמדך ששקולה עבודה זרה כנגד כל המצוות כולן, והנזהר בה כשומר את כולן:<br>
<b><span id='pink'>לא ישמע - <br>
</span></b>מן הגוי:<br>
<b><span id='pink'>על פיך - <br>
</span></b>שלא תעשה שותפות עם נוכרי וישבע לך בעבודה זרה שלו נמצאת שאתה גורם שיזכר על ידך:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: חדש האביב
id: 0223
nru: טו
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 23
htm:
</b>שהתבואה מתמלאת בו באביה. <br>
<span id='katom'><b>לשון אחר אביב, לשון אב,</b></span> בכור וראשון לבשל פירות:<br>
<b><span id='pink'>ולא יראו פני ריקם - <br>
</span></b>כשתבאו לראות פני ברגלים, הביאו לי עולות:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וחג הקציר
id: 0223
nru: טז
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 23
htm:
</b>הוא חג שבועות:<br>
<b><span id='pink'>בכורי מעשיך - <br>
</span></b>שהוא זמן הבאת בכורים, ששתי הלחם הבאים בעצרת היו מתירין החדש למנחות ולהביא בכורים למקדש, שנאמר (במדבר כח כו) וביום הבכורים וגו':<br>
<b><span id='pink'>וחג האסיף - <br>
</span></b>הוא חג הסוכות:<br>
<b><span id='pink'>באספך את מעשיך - <br>
</span></b>שכל ימות החמה התבואה מתייבשת בשדות ובחג אוספים אותה אל הבית מפני הגשמים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: שלוש פעמים וגו'
id: 0223
nru: יז
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 23
htm:
</b>לפי שהענין מדבר בשביעית הוצרך לומר שלא יסתרסו רגלים ממקומן:<br>
<b><span id='pink'>כל זכורך - <br>
</span></b>הזכרים שבך:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לא תזבח על חמץ וגו'
id: 0223
nru: יח
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 23
htm:
</b>לא תשחט את הפסח בי'ד בניסן עד שתבער החמץ:<br>
<b><span id='pink'>ולא ילין חלב חגי וגו' - <br>
</span></b>חוץ למזבח:<br>
<b><span id='pink'>עד בקר - <br>
</span></b><span id='red'>יכול אף על המערכה יפסל בלינה? <br>
</span>תלמוד לומר (ויקרא ו ב): על מוקדה על המזבח כל הלילה:<br>
<b><span id='pink'>ולא ילין - <br>
</span></b>אין לינה אלא בעמוד השחר שנאמר עד בקר, אבל כל הלילה יכול להעלותו מן הרצפה למזבח:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ראשית בכורי אדמתך
id: 0223
nru: יט
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 23
htm:
</b>אף השביעית חייבת בבכורים, לכך נאמר אף כאן בכורי אדמתך. <br>
<span id='red'>כיצד? <br>
</span>אדם נכנס לתוך שדהו, ורואה תאנה שבכרה, כורך עליה גמי לסימן ומקדישה. ואין בכורים אלא משבעת המינין האמורין במקרא (דברים ח ח) ארץ חיטה ושעורה וגו':<br>
<b><span id='pink'>לא תבשל גדי - <br>
</span></b>אף עגל וכבש בכלל גדי, שאין גדי אלא לשון ולד רך, ממה שאתה מוצא בכמה מקומות בתורה שכתוב גדי, והוצרך לפרש אחריו עזים, כגון: <br>
(בראשית לח יז) אנכי אשלח גדי עזים. <br>
(שם שם כ) את גדי העזים. <br>
(שם כז ט) שני גדיי עזים. <br>
<span id='katom'><b>ללמדך, שכל מקום שנאמר גדי סתם, אף עגל וכבש במשמע</b></span>. <br>
ובשלושה מקומות נכתב בתורה: <br>
<b>אחד לאיסור אכילה.<br>
ואחד לאיסור הנאה. <br>
ואחד לאיסור בישול:<br>
</b><br>
<b


autr: רשי
trm: הנה אנכי שולח מלאך
id: 0223
nru: כ
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 23
htm:
</b>כאן נתבשרו שעתידין לחטוא, ושכינה אומרת להם (שמות לג ג) כי לא אעלה בקרבך:<br>
<b><span id='pink'>אשר הכינותי - <br>
</span></b>אשר זמנתי לתת לכם, <span id='katom'><b>זהו פשוטו.</b></span> <br>
<br>
<b>ומדרשו: <br>
</b><blockquote>אל המקום אשר הכינותי כבר מקומי ניכר כנגדו, וזה אחד מן המקראות שאומרים, שבית המקדש של מעלה מכוון כנגד בית המקדש של מטה:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: אל תמר בו
id: 0223
nru: כא
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 23
htm:
<span id='katom'>לשון המראה. <br>
</span></b>כמו (יהושע א יח) אשר ימרה את פיך:<br>
<b><span id='pink'>כי לא ישא לפשעכם - <br>
</span></b>אינו מלומד בכך, שהוא מן הכת שאין חוטאין, ועוד שהוא שליח ואינו עושה אלא שליחותו:<br>
<b><span id='pink'>כי שמי בקרבו - <br>
</span><span id='katom'>מחובר לראש המקרא,</span></b> השמר מפניו כי שמי משותף בו. <br>
<br>
<b>ורבותינו אמרו: <br>
</b><blockquote>זה מטטרו'ן ששמו כשם רבו. מטטרו'ן בגימטריא שדי:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: הרס תהרסם
id: 0223
nru: כד
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 23
htm:
</b>לאותם אלהות:<br>
<b><span id='pink'>מצבותיהם - <br>
</span></b>אבנים שהם מציבין להשתחוות להם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לא תהיה משכלה
id: 0223
nru: כו
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 23
htm:
</b>אם תעשה רצוני:<br>
<b><span id='pink'>משכלה - <br>
</span></b>מפלת נפלים או קוברת את בניה, קרויה משכלה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: והמתי
id: 0223
nru: כז
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 23
htm:
</b>כמו והממתי. <br>
<br>
<b>ותרגומו: <br>
</b><blockquote>ואשגש. <br>
</blockquote><span id='katom'><b>וכן כל תיבה שפועל שלה בכפל האות האחרונה, כשתהפוך לדבר בלשון פעלתי. <br>
יש מקומות שנוטל אות הכפולה ומדגיש את האות ונוקדו במלאפום,</b></span> כגון: <br>
והמותי, מגזרת (ישעיה כח כח) והמם גלגל עגלתו. <br>
(קהלת ב כ) וסבותי, מגזרת (שמואל א' ז טז) וסבב בית אל. <br>
(תהילים קטז ו) דלותי, מגזרת (ישעיה יט ו) דללו וחרבו. <br>
(שם מט טז) על כפים חקותיך, מגזרת (שופטים ה טו) חקקי לב. <br>
(שמואל א' יב ג) את מי רצותי, מגזרת (איוב כ יט) רצץ עזב דלים. <br>
<br>
<span id='katom'><b>והמתרגם והמותי ואיקטל, טועה הוא, שאלו מגזרת מיתה היה, אין ה'א שלה בפת'ח, ולא מ'ם שלו מודגשת, ולא נקודה מלאפום,</b></span> אלא והמתי, כגון: (במדבר יד טו) והמתה את העם הזה. <br>
<span id='katom'><b>והתי'ו מודגשת, לפי שתבא במקום ב' תוי'ן, האחת נשרשת, לפי שאין מיתה בלא ת'ו, והאחרת משמשת,</b></span> כמו: אמרתי, חטאתי, עשיתי. וכן ונתתי, <span id='katom'><b>הת'ו מודגשת, שהיא באה במקום שתים, לפי שהיה צריך שלוש תוי'ן, שתים ליסוד,</b></span> כמו: <br>
(יהושע י יב) ביום תת ה'. <br>
(קהלת ג יג) מתת אלוהים היא. <br>
<span id='katom'><b>והשלישית לשמוש:<br>
</b></span><b><span id='pink'>ערף - <br>
</span><span id='katom'></span></b>שינוסו מפניך ויהפכו לך ערפם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: הצרעה
id: 0223
nru: כח
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 23
htm:
</b>מין שרץ העוף, והיתה מכה אותם בעיניהם ומטילה בהם ארס והם מתים, והצרעה לא עברה את הירדן, והחתי והכנעני הם ארץ סיחון ועוג, לפיכך מכל שבע אומות לא מנה כאן אלא אלו. וחוי אף על פי שהוא מעבר הירדן והלאה.<br>
<br>
<b>שנו רבותינו במסכת סוטה (סוטה לו א): <br>
</b><blockquote>על שפת הירדן עמדה וזרקה בהם מרה:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: שממה
id: 0223
nru: כט
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 23
htm:
</b>ריקנית מבני אדם, לפי שאתם מעט ואין בכם כדי למלאות אותה:<br>
<b><span id='pink'>ורבה עליך - <br>
</span></b>ותרבה עליך:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ושתי
id: 0223
nru: לא
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 23
htm:
<span id='katom'>לשון השתה, והת'ו מודגשת מפני שבאה תחת שתים, שאין שיתה בלא ת'ו, והאחת לשמוש:<br>
</span><span id='pink'>עד הנהר - <br>
</span></b>פרת:<br>
<b><span id='pink'>וגרשתמו - <br>
</span></b>תגרשם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ויבא משה ויספר לעם
id: 0224
nru: ג
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 24
htm:
</b>בו ביום:<br>
<b><span id='pink'>את כל דברי ה' - <br>
</span></b>מצוות פרישה והגבלה:<br>
<b><span id='pink'>ואת כל המשפטים - <br>
</span></b>שבע מצוות שנצטוו בני נח. ושבת וכבוד אב ואם ופרה אדומה ודינין שניתנו להם במרה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ויכתב משה
id: 0224
nru: ד
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 24
htm:
</b>מבראשית ועד מתן תורה, וכתב מצוות שנצטוו במרה:<br>
<b><span id='pink'>וישכם בבקר - <br>
</span></b>בחמשה בסיון:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ויקח משה חצי הדם
id: 0224
nru: ו
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 24
htm:
</b>מי חלקו, מלאך בא וחלקו:<br>
<b><span id='pink'>באגנות - <br>
</span></b>שני אגנות אחד לחצי דם עולה ואחד לחצי דם שלמים להזות אותם על העם. <br>
<b>ומכאן למדו רבותינו:</b> <br>
<blockquote>שנכנסו אבותינו לברית במילה וטבילה והרצאת דמים שאין הזאה בלא טבילה:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: ויזרק
id: 0224
nru: ח
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 24
htm:
</b>עניין הזאה. <br>
<b>ותרגומו: <br>
</b><blockquote>וזרק על מדבחא לכפרא על עמא:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: ויראו את אלוהי ישראל
id: 0224
nru: י
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 24
htm:
</b>נסתכלו והציצו ונתחייבו מיתה, אלא שלא רצה הקב'ה לערבב שמחת התורה, והמתין לנדב ואביהוא עד יום חנוכת המשכן, ולזקנים עד, (במדבר יא א) ויהי העם כמתאוננים וגו' ותבער בם אש ה' ותאכל בקצה המחנה, בקצינים שבמחנה:<br>
<b><span id='pink'>כמעשה לבנת הספיר - <br>
</span></b>היא הייתה לפניו בשעת השעבוד לזכור צרתן של ישראל, שהיו משועבדים במעשה לבנים:<br>
<b><span id='pink'>וכעצם השמים לטהר - <br>
</span></b>משנגאלו היה אור וחדוה לפניו:<br>
<b><span id='pink'>וכעצם - <br>
</span>כתרגומו: <br>
</b>לשון מראה:<br>
<b><span id='pink'>לטהר - <br>
</span><span id='katom'>לשון ברור וצלול:<br>
</span></b><br>
<b


autr: רשי
trm: ואל אצילי
id: 0224
nru: יא
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 24
htm:
</b>הם נדב ואביהוא והזקנים:<br>
<b><span id='pink'>לא שלח ידו - <br>
</span></b>מכלל שהיו ראוים להשתלח בהם יד:<br>
<b><span id='pink'>ויאחזו את האלוהים - <br>
</span></b><blockquote>היו מסתכלין בו בלב גס מתוך אכילה ושתיה,<b> כך מדרש תנחומא.</b> <br>
</blockquote><span id='katom'><b>ואונקלוס לא תרגם כן. <br>
<br>
אצילי לשון גדולים.</b></span> כמו: <br>
(ישעיה מא ט) ומאציליה קראתיך. <br>
(במדבר יא כה) ויאצל מן הרוח. <br>
(יחזקאל מא ח) שש אמות אצילה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ויאמר ה' אל משה
id: 0224
nru: יב
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 24
htm:
</b>לאחר מתן תורה:<br>
<b><span id='pink'>עלה אלי ההרה והיה שם - <br>
</span></b>ארבעים יום:<br>
<b><span id='pink'>את לחת האבן והתורה והמצוה אשר כתבתי להורתם - <br>
</span></b>כל שש מאות ושלש עשרה מצוות בכלל עשרת הדברות הן. <br>
<b><br>
ורבינו סעדיה פירש:</b> <br>
<blockquote>באזהרות שיסד לכל דבור ודבור מצוות התלויות בו:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: ויקם משה ויהושע משרתו
id: 0224
nru: יג
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 24
htm:
<span id='katom'>לא ידעתי מה טיבו של יהושע כאן. <br>
ואומר אני,</span></b> שהיה התלמיד מלוה לרב עד מקום הגבלת תחומי ההר, שאינו רשאי לילך משם והלאה, ומשם ויעל משה לבדו אל הר האלוהים, ויהושע נטה שם אהלו ונתעכב שם כל ארבעים יום, שכן מצינו, כשירד משה (לקמן לב יז) וישמע יהושע את קול העם ברעה, למדנו שלא היה יהושע עמהם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואל הזקנים אמר
id: 0224
nru: יד
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 24
htm:
</b>בצאתו מן המחנה:<br>
<b><span id='pink'>שבו לנו בזה - <br>
</span></b>והתעכבו כאן עם שאר העם במחנה להיות נכונים לשפוט לכל איש ריבו:<br>
<b><span id='pink'>חור - <br>
</span></b>בנה של מרים היה, ואביו כלב בן יפנה, שנאמר (דברי הימים א' ב יט) ויקח לו כלב את אפרת ותלד לו את חור.<br>
<blockquote>אפרת זו מרים,<b> כדאיתא בסוטה (יא ב):</b><br>
</blockquote><b><span id='pink'>מי בעל דברים - <br>
</span></b>מי שיש לו דין:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ויכסהו הענן
id: 0224
nru: טז
pch: משפטים
lvr: C0221
prk: 24
htm:
רבותינו חולקין בדבר, יש מהם אומרים: <br>
</b><blockquote>אלו שישה ימים שמראש חודש עד עצרת יום מתן תורה:<br>
</blockquote><b><span id='pink'>ויכסהו הענן - <br>
</span></b>להר:<br>
<b><span id='pink'>ויקרא אל משה ביום השביעי - <br>
</span></b><blockquote>לומר עשרת הדברות, ומשה וכל בני ישראל עומדים, אלא שחלק הכתוב כבוד למשה. <br>
</blockquote><b>ויש אומרים: <br>
<span id='pink'>ויכסהו הענן<br>
</span></b><blockquote>למשה שישה ימים לאחר עשרת הדברות, והם היו בתחלת ארבעים יום שעלה משה לקבל הלוחות, ולמדך, שכל הנכנס למחנה שכינה טעון פרישה שישה ימים:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: ויקחו לי תרומה
id: 0225
nru: ב
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 25
htm:
</b>לי לשמי:<br>
<b><span id='pink'>תרומה - <br>
</span></b>הפרשה, יפרישו לי מממונם נדבה:<br>
<b><span id='pink'>ידבנו לבו - <br>
</span><span id='katom'>לשון נדבה, והוא לשון רצון טוב,</span></b> פרישנ'ט בלעז [מתנה]:<br>
<b><span id='pink'>תקחו את תרומתי - <br>
</span><br>
אמרו רבותינו: <br>
</b><blockquote>שלוש תרומות אמורות כאן:<br>
<b>אחת תרומת בקע לגלגלת, שנעשו מהם האדנים,</b> כמו שמפורש באלה פקודי (שמות לה כו - כז).<br>
<b>ואחת תרומת המזבח בקע לגלגלת לקופות</b> לקנות מהן קרבנות צבור. <br>
<b>ואחת תרומת המשכן נדבת כל אחד ואחד.</b> <br>
</blockquote>שלושה עשר דברים האמורים בענין כולם הוצרכו למלאכת המשכן או לבגדי כהונה, כשתדקדק בהם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: זהב וכסף ונחשת וגו'
id: 0225
nru: ג
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 25
htm:
</b>כולם באו בנדבה, איש איש מה שנדבו לבו, חוץ מן הכסף שבא בשוה מחצית השקל לכל אחד, ולא מצינו בכל מלאכת המשכן, שהוצרך שם כסף יותר, שנאמר (שמות לח כו - כז) וכסף פקודי העדה וגו' בקע לגלגלת וגו', ושאר הכסף הבא שם בנדבה עשאוה לכלי שרת:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ותכלת
id: 0225
nru: ד
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 25
htm:
</b>צמר צבוע בדם חלזון, וצבעו ירוק:<br>
<b><span id='pink'>וארגמן - <br>
</span></b>צמר צבוע ממין צבע ששמו ארגמן:<br>
<b><span id='pink'>ושש - <br>
</span></b>הוא פשתן:<br>
<b><span id='pink'>ועזים - <br>
</span></b>נוצה של עזים. <br>
<b>לכך תרגם אונקלוס: <br>
</b><blockquote>ומעזי, הבא מן העזים. <br>
</blockquote>ולא עזים עצמם, שתרגום של עזים עזיא:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: מאדמים
id: 0225
nru: ה
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 25
htm:
</b>צבועות היו אדום לאחר עבודן:<br>
<b><span id='pink'>תחשים - <br>
</span></b>מין חיה, ולא הייתה אלא לשעה והרבה גוונים היו לה. <br>
<b><br>
לכך מתרגם:<br>
</b><blockquote> ססגונא. <br>
</blockquote>ששש ומתפאר בגוונין שלו:<br>
<b><span id='pink'>ועצי שטים - <br>
</span></b><span id='red'>מאין היו להם במדבר? <br>
</span><b>פירש רבי תנחומא:</b> <br>
<blockquote>יעקב אבינו צפה ברוח הקודש, שעתידין ישראל לבנות משכן במדבר, והביא ארזים למצרים ונטעם, וצוה לבניו ליטלם עמהם, כשיצאו ממצרים:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: שמן למאור
id: 0225
nru: ו
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 25
htm:
</b>שמן זית זך להעלות נר תמיד:<br>
<b><span id='pink'>בשמים לשמן המשחה - <br>
</span></b>שנעשה למשוח כלי המשכן והמשכן לקדשו, והוצרכו לו בשמים כמו שמפורש בכי תשא (שמות ל כג - כה):<br>
<b><span id='pink'>ולקטרת הסמים - <br>
</span></b>שהיו מקטירין בכל ערב ובקר, כמו שמפורש בואתה תצוה (שמות ל ז - ח). <br>
<span id='katom'><b>ולשון קטרת העלאת קיטור ותמרות עשן:<br>
</b></span><br>
<b


autr: רשי
trm: אבני שהם
id: 0225
nru: ז
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 25
htm:
</b>שתים הוצרכו שם לצורך האפוד האמור בואתה תצוה (שמות כח יב):<br>
<b><span id='pink'>מלאים - <br>
</span></b>על שם שעושין להם בזהב מושב כמין גומא ונותנין האבן שם למלאות הגומא, קרויים אבני מלואים, ומקום המושב קרוי משבצות:<br>
<b><span id='pink'>לאפוד ולחשן - <br>
</span></b>אבני השהם לאפוד, ואבני המלאוים לחשן, וחשן ואפוד מפורשים בואתה תצוה, והם מיני תכשיט:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ככל אשר אני מראה אותך
id: 0225
nru: ט
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 25
htm:
</b>כאן את תבנית המשכן. המקרא הזה מחובר למקרא שלמעלה הימנו ועשו לי מקדש ככל אשר אני מראה אותך:<br>
<b><span id='pink'>וכן תעשו - <br>
</span></b>לדורות אם יאבד אחד מן הכלים או כשתעשו לי כלי בית עולמים, כגון שולחנות ומנורות וכיורות ומכונות שעשה שלמה, כתבנית אלו תעשו אותם. <br>
<span id='katom'><b>ואם לא היה המקרא מחובר למעלה הימנו, לא היה לו לכתוב וכן תעשו אלא כן תעשו,</b></span> והיה מדבר על עשיית אהל מועד וכליו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ועשו ארון
id: 0225
nru: י
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 25
htm:
</b>כמין ארונות שעושים בלא רגלים, עשויים כמין ארגז שקורין אישקרי'ן בלעז <span id='katom'><b>[ארגז]</b></span> יושב על שוליו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: מבית ומבחוץ תצפנו
id: 0225
nru: יא
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 25
htm:
</b>שלושה ארונות עשה בצלאל, שתים של זהב ואחד של עץ, וארבע כתלים ושולים לכל אחד ופתוחים מלמעלה, נתן של עץ בתוך של זהב ושל זהב בתוך של עץ, וחפה שפתו העליונה בזהב, נמצא מצופה מבית ומחוץ:<br>
<b><span id='pink'>זר זהב - <br>
</span></b>כמין כתר מקיף לו סביב למעלה משפתו, שעשה הארון החיצון גבוה מן הפנימי עד שעלה למול עובי הכפורת ולמעלה הימנו משהו, וכשהכפורת שוכב על עובי הכתלים, עולה הזר למעלה מכל עובי הכפורת כל שהוא, והוא סימן לכתר תורה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: יצקת
id: 0225
nru: יב
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 25
htm:
<span id='katom'>לשון התכה</span> כתרגומו:</b><br>
<b><span id='pink'>פעמתיו - <br>
</span>כתרגומו:</b> <br>
<blockquote>זויתיה. <br>
</blockquote>ובזויות העליונות סמוך לכפרת היו נתונות שתים מכאן ושתים מכאן לרחבו של ארון, והבדים נתונים בהם, וארכו של ארון מפסיק בין הבדים, אמתים וחצי בין בד לבד, שיהיו שני בני אדם, הנושאים את הארון, מהלכין ביניהם, וכן מפורש במנחות בפרק שתי הלחם (צח ב):<br>
<br>
<b><span id='pink'>ושתי טבעות על צלעו האחת - <br>
</span></b>הן הן הארבע טבעות שבתחלת המקרא, ופירש לך היכן היו. <br>
<span id='katom'><b>והוי'ו זו יתירה היא ופתרונו כמו שתי טבעות, ויש לך לישבה כן</b></span> ושתיים מן הטבעות האלו על צלעו האחת:<br>
<b><span id='pink'>צלעו - <br>
</span></b>צדו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ונתת אל הארן
id: 0225
nru: טז
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 25
htm:
</b>כמו בארון:<br>
<b><span id='pink'>העדות - <br>
</span></b>התורה שהיא לעדות ביני וביניכם, שצויתי אתכם מצוות הכתובות בה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כפרת
id: 0225
nru: יז
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 25
htm:
</b>כסוי על הארון שהיה פתוח מלמעלה ומניחו עליו כמין דף:<br>
<b><span id='pink'>אמתים וחצי ארכה - <br>
</span></b>כארכו של ארון, ורחבה כרחבו של ארון, ומונחת על עובי הכתלים ארבעתם, ואף על פי שלא נתן שיעור לעוביה.<br>
 <br>
<b>פירשו רבותינו:</b> <br>
<blockquote>שהיה עוביה טפח:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: כרבים
id: 0225
nru: יח
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 25
htm:
</b>דמות פרצוף תינוק להם:<br>
<b><span id='pink'>מקשה תעשה אותם - <br>
</span></b>שלא תעשם בפני עצמם ותחברם בראשי הכפרת לאחר עשייתם כמעשה צורפים, שקורין שולדי'ץ<span id='katom'><b> [מולחמים]</b></span> אלא הטל זהב הרבה בתחלת עשיית הכפרת והכה בפטיש ובקורנס באמצע, וראשין בולטין למעלה וצייר הכרובים בבליטת קצותיו:<br>
<b><span id='pink'>מקשה - <br>
</span></b>בטידי'ץ בלעז <span id='katom'><b>[עשוי בהכאה]</b></span>. <br>
כמו (דניאל ה ו) דא לדא נקשן:<br>
<b><span id='pink'><br>
קצות הכפורת - <br>
</span></b>ראשי הכפרת:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ועשה כרוב אחד מקצה
id: 0225
nru: יט
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 25
htm:
</b>שלא תאמר שנים כרובים לכל קצה וקצה, לכך הוצרך לפרש כרוב אחד מקצה מזה:<br>
<b><span id='pink'>מן הכפרת - <br>
</span></b>עצמה תעשו את הכרובים. זהו פירושו של מקשה תעשה אותם, שלא תעשם בפני עצמם ותחברם לכפרת:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: פרשי כנפים
id: 0225
nru: כ
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 25
htm:
</b><blockquote>שלא תעשה כנפיהם שוכבים, אלא פרושים וגבוהים למעלה אצל ראשיהם, שיהא עשרה טפחים בחלל בין הכנפים לכפרת, <b>כדאיתא בסוכה (דף ה ב):</b><br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: ואל הארן תתן את העדות
id: 0225
nru: כא
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 25
htm:
<span id='katom'>לא ידעתי למה נכפל,</span></b> שהרי כבר נאמר (פסוק טז) ונתת אל הארון את העדות. <br>
<span id='katom'><b>ויש לומר שבא ללמד,</b></span> שבעודו ארון לבדו בלא כפרת, יתן תחלה העדות לתוכו, ואחר כך יתן את הכפרת עליו. <br>
וכן מצינו כשהקים את המשכן נאמר (שמות מ כ) ויתן את העדות אל הארון, ואחר כך ויתן את הכפורת על הארון מלמעלה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ונועדתי
id: 0225
nru: כב
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 25
htm:
</b>כשאקבע מועד לך לדבר עמך, אותו מקום אקבע למועד שאבא שם לדבר אליך:<br>
<b><span id='pink'>ודברתי אתך מעל הכפורת - <br>
</span></b>ובמקום אחר הוא אומר (ויקרא א א) וידבר ה' אליו מאהל מועד לאמר, זה המשכן מחוץ לפרכת, נמצאו שני כתובים מכחישים זה את זה, בא הכתוב השלישי והכריע ביניהם (במדבר ז פט) ובבא משה אל אהל מועד וישמע את הקול מדבר אליו מעל הכפרת וגו'. <br>
משה היה נכנס למשכן וכיון שבא בתוך הפתח, קול יורד מן השמים לבין הכרובים, ומשם יוצא ונשמע למשה באהל מועד:<br>
<br>
<b><span id='pink'>ואת כל אשר אצוה אותך אל בני ישראל - <br>
</span><span id='katom'>הרי וי'ו זו יתירה וטפלה, וכמוהו הרבה במקרא,</span></b> וכה תפתר ואת אשר אדבר עמך שם, את כל אשר אצוה אותך אל בני ישראל הוא:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: מסגרת
id: 0225
nru: כה
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 25
htm:
כתרגומו: <br>
</b><blockquote>גדנפא. <br>
</blockquote><b>ונחלקו חכמי ישראל בדבר יש אומרים:<br>
</b><blockquote>למעלה הייתה סביב לשולחן, כמו לבזבזין שבשפת שולחן שרים. <br>
</blockquote><b>ויש אומרים:</b> <br>
<blockquote>למטה הייתה תקועה מרגל לרגל בארבע רוחות השולחן, ודף השלחן שוכב על אותה מסגרת:<br>
</blockquote><b><span id='pink'>ועשית זר זהב למסגרתו - <br>
</span></b>הוא זר האמור למעלה, ופירש לך כאן שעל המסגרת היתה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לעמת המסגרת תהיין הטבעות
id: 0225
nru: כז
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 25
htm:
</b>ברגלים תקועות כנגד ראשי המסגרת:<br>
<b><span id='pink'>לבתים לבדים - <br>
</span></b>אותן הטבעות יהיו בתים להכניס בהן הבדים:<br>
<b><span id='pink'>לבתים - <br>
</span></b>לצורך בתים:<br>
<b><span id='pink'>לבדים - <br>
</span></b><b>כתרגומו: <br>
</b><blockquote>אתרא לאריחיא:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: ועשית קערתיו וכפתיו
id: 0225
nru: כט
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 25
htm:
</b>קערותיו זה הדפוס שהיה עשוי כדפוס הלחם, והלחם היה עשוי כמין תיבה פרוצה משתי רוחותיה, שולים לו למטה וקופל מכאן ומכאן כלפי מעלה כמין כתלים, ולכך קרוי לחם הפנים, שיש לו פנים רואין לכאן ולכאן לצדי הבית מזה ומזה, ונותן ארכו לרחבו של שולחן, וכתליו זקופים כנגד שפת השלחן, והיה עשוי לו דפוס זהב ודפוס ברזל, בשל ברזל הוא נאפה וכשמוציאו מן התנור נותנו בשל זהב עד למחר בשבת שמסדרו על השלחן, ואותו הדפוס קרוי קערה:<br>
<b><span id='pink'>וכפתיו - <br>
</span></b>בזיכין שנותנים בהם לבונה, ושתים היו לשני קומצי לבונה שנותנין על שתי המערכות, שנאמר (ויקרא כד ז) ונתת על המערכת לבונה זכה:<br>
<b><span id='pink'>וקשותיו - <br>
</span></b>הן כמין חצאי קנים חלולים הנסדקין לארכן דוגמתן עשה של זהב ומסדר שלושה על ראש כל לחם, שישב לחם האחד על גבי אותן הקנים ומבדילין בין לחם ללחם כדי שתכנס הרוח ביניהם ולא יתעפשו, ובלשון ערבי כל דבר חלול קרוי קסו'ה:<br>
<b><span id='pink'>ומנקיתיו - <br>
</span>תרגומו: <br>
</b><blockquote>ומכילתיה. <br>
</blockquote>הן סניפים, כמין יתדות זהב עומדין בארץ וגבוהים עד למעלה מן השולחן הרבה כנגד גובה מערכת הלחם, ומפוצלים שישה פצולים זה למעלה מזה, וראשי הקנים שבין לחם ללחם סמוכין על אותן פצולין, כדי שלא יכבד משא הלחם העליונים על התחתונים וישברו ולשון מכילתיה, סובלותיו, כמו (ירמיהו ו יא) נלאיתי הכיל, אבל לשון מנקיות איני יודע, איך נופל על סניפין. <br>
<br>
<b>ויש מחכמי ישראל אומרים:</b> <br>
<blockquote>קשותיו אלו סניפין, שמקשין אותו ומחזיקין אותו שלא ישבר, ומנקיותיו אלו הקנים שמנקין אותו שלא יתעפש.<br>
</blockquote><b>אבל אונקלוס שתרגם:<br>
</b><blockquote> ומכילתיה. <br>
</blockquote>היה שונה כדברי האומר מנקיות הן סניפין:<br>
<b><span id='pink'><br>
אשר יסך בהן - <br>
</span></b>אשר יכוסה בהן, ועל קשותיו הוא אומר אשר יוסך, שהיו עליו כמין סכך וכסוי, וכן במקום אחר הוא אומר (במדבר ד ז) ואת קשות הנסך וזה וזה, יוסך והנסך, <span id='katom'><b>לשון סכך וכסוי הם:</b></span><br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: מקשה תעשה המנורה
id: 0225
nru: לא
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 25
htm:
</b>שלא יעשנה חוליות, ולא יעשה קניה ונרותיה איברים איברים, ואחר כך ידביקם כדרך הצורפין, שקורין שולדי'ר בלעז<span id='katom'><b> [להלחים] </b></span>אלא כולה באה מחתיכה אחת, ומקיש בקורנס וחותך בכלי האומנות ומפריד הקנים אילך ואילך:<br>
<br>
<b><span id='pink'>(מקשה - <br>
</span>תרגומו:</b> <br>
<blockquote>נגיד.<br>
</blockquote>לשון המשכה שממשיך את האיברים מן העשת לכאן ולכאן בהקשת הקורנס.<br>
<span id='katom'><b>ולשון מקשה</b></span> מכת קורנס, בטידי'ץ בלעז <span id='katom'><b>[עשוי בהכאה]</b></span> כמו (דניאל ה ו) דא לדא נקשן):<br>
<b><span id='pink'>תיעשה המנורה - <br>
</span></b>מאליה, לפי שהיה משה מתקשה בה, אמר לו הקב'ה השלך את הככר לאור והיא נעשית מאליה, לכך לא נכתב תעשה:<br>
<b><span id='pink'>ירכה - <br>
</span></b>הוא הרגל של מטה העשוי כמין תיבה, ושלשה רגלים יוצאין הימנה ולמטה:<br>
<b><span id='pink'>וקנה - <br>
</span></b>הקנה האמצעי שלה העולה באמצע הירך זקוף כלפי מעלה, ועליו נר האמצעי עשוי כמין בזך לצוק השמן לתוכו ולתת הפתילה:<br>
<b><span id='pink'>גביעיה - <br>
</span></b>הן כמין כוסות שעושין מזכוכית ארוכים וקצרים, וקורין להם מדרינ'ש בלעז<span id='katom'><b> [גביעים]</b></span>, ואלו עשויין מזהב ובולטין ויוצאין מכל קנה וקנה כמנין שנתן בהם הכתוב, ולא היו בה אלא לנוי:<br>
<b><span id='pink'>כפתריה - <br>
</span></b>כמין תפוחים עגולין סביב, בולטין סביבות הקנה האמצעי, כדרך שעושין למנורות שלפני השרים וקורין להם פומיל'ש בלעז <span id='katom'><b>[כפתורים],</b></span> ומנין שלהם כתוב בפרשה, כמה כפתורים בולטין ממנה, וכמה חלק בין כפתור לכפתור:<br>
<b><span id='pink'>ופרחיה - <br>
</span></b>ציורין עשויין בה כמין פרחים:<br>
<b><span id='pink'>ממנה יהיו - <br>
</span></b>הכל מקשה יוצא מתוך חתיכת העשת, ולא יעשם לבדם וידביקם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: יצאים מצדיה
id: 0225
nru: לב
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 25
htm:
</b>לכאן ולכאן באלכסון, נמשכים ועולין עד כנגד גובהה של מנורה, שהוא קנה האמצעי, ויוצאין מתוך קנה האמצעי זה למעלה מזה, התחתון ארוך, ושל מעלה קצר הימנו והעליון קצר הימנו, לפי שהיה גובה ראשיהן שוה לגובהו של קנה האמצעי השביעי, שממנו יוצאים ששת הקנים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: משקדים
id: 0225
nru: לג
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 25
htm:
כתרגומו:</b> <br>
<blockquote>מצויירים היו כדרך שעושין לכלי כסף וזהב שקורין ניילי'ר [לגפר]:<br>
</blockquote><b><span id='pink'>ושלשה גבעים - <br>
</span></b>בולטין מכל קנה וקנה:<br>
<b><span id='pink'>כפתר ופרח - <br>
</span></b>היה לכל קנה וקנה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ובמנרה ארבעה גבעים
id: 0225
nru: לד
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 25
htm:
</b>בגופה של מנורה היו ארבעה גביעים אחד בולט בה למטה מן הקנים, והשלשה למעלה מן יציאת הקנים היוצאים מצדיה:<br>
<b><span id='pink'>משקדים כפתריה ופרחיה - <br>
</span></b>זה אחד מחמשה מקראות שאין להם הכרע, שאין ידוע אם גביעים משוקדים או משוקדים כפתוריה ופרחיה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וכפתר תחת שני הקנים
id: 0225
nru: לה
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 25
htm:
</b>מתוך הכפתור היו הקנים נמשכים משני צדיה אילך ואילך. <br>
<b><br>
כך שנינו במלאכת המשכן (פרק י):</b> <br>
<blockquote>גובהה של מנורה שמונה עשר טפחים, הרגלים והפרח שלושה טפחים, הוא הפרח האמור בירך, שנאמר (במדבר ח ד) עד ירכה עד פרחה, וטפחיים חלק, וטפח שבו גביע מהארבעה גביעים, וכפתור ופרח משני כפתורים ושני פרחים האמורים במנורה עצמה, שנאמר משוקדים כפתוריה ופרחיה. <br>
למדנו שהיו בקנה שני כפתורים ושני פרחים לבד מן השלשה כפתורים, שהקנים נמשכין מתוכן, שנאמר וכפתור תחת שני הקנים, וגו'. <br>
<br>
 חלק, וטפח כפתור ושני קנים יוצאים ממנו אילך ואילך נמשכים ועולים כנגד גובהה של מנורה, וטפחיים חלק, וטפח כפתור ושני קנים יוצאים ממנו, וטפחיים חלק וטפח כפתור ושני קנים יוצאים ממנו ונמשכים ועולין כנגד גובהה של מנורה וטפחיים חלק, נשתיירו שם שלושה טפחים, שבהם שלושה גביעים וכפתור ופרח. <br>
<br>
 נמצאו גביעים עשרים ושנים שמונה עשר לששה קנים, שלושה לכל אחד ואחד, וארבעה בגופה של מנורה, הרי עשרים ושנים, ואחד עשר כפתורים שישה בששת הקנים, ושלשה בגופה של מנורה, שהקנים יוצאים מהם, ושניים עוד במנורה, שנאמר משוקדים כפתוריה, מיעוט כפתורים שנים האחד למטה אצל הירך, והאחד בשלשת טפחים העליונים עם שלשת הגביעים.<br>
<br>
 ותשעה פרחים היו לה שישה לששת הקנים, שנאמר (פסוק לג) בקנה האחד כפתור ופרח, ושלשה למנורה, שנאמר משוקדים כפתוריה ופרחיה, ומיעוט פרחים שנים, ואחד האמור בפרשת בהעלותך (במדבר ח ד) עד ירכה עד פרחה. <br>
</blockquote>ואם תדקדק במשנה זו הכתובה למעלה, תמצאם כמניינם איש איש במקומו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: את נרתיה
id: 0225
nru: לז
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 25
htm:
</b>כמין בזיכין שנותנין בתוכם השמן והפתילות:<br>
<b><span id='pink'>והאיר על עבר פניה - <br>
</span></b>עשה ששת הנרות שבראשי הקנים, היוצאים מצדיה, מסובים כלפי האמצעי, כדי שיהיו הנרות כשתדליקם מאירים אל עבר פניה, מוסב אורם אל צד פני הקנה האמצעי, שהוא גוף המנורה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ומלקחיה
id: 0225
nru: לח
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 25
htm:
</b>הם הצבתים העשויין ליקח בהם הפתילה מתוך השמן לישבן ולמושכן בפי הנרות, ועל שם שלוקחים בהם קרויים מלקחים. <br>
<blockquote>וצביתהא שתרגם אונקלוס. <br>
</blockquote><span id='katom'><b>לשון צבת,</b></span> טינליי'א בלעז <span id='katom'><b>[צבת]</b></span>:<br>
<br>
<b><span id='pink'>ומחתתיה - <br>
</span></b>הם כמין בזיכין קטנים, שחותה בהן את האפר שבנר בבקר בבקר, כשהוא מטיב את הנרות מאפר הפתילות, שדלקו הלילה וכבו.<br>
 <br>
<span id='katom'><b>ולשון מחתה</b></span> פוישידויר'א בלעז [<span id='katom'><b>יעה</b></span>], כמו (ישעיה ל יד) לחתות אש מיקוד:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ככר זהב טהור
id: 0225
nru: לט
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 25
htm:
</b>שלא יהיה משקלה עם כל כליה אלא ככר, לא פחות ולא יותר, והככר של חול שישים מנה ושל קדש היה כפול, מאה עשרים מנה, והמנה הוא ליטרא ששוקלין בה כסף למשקל קולוני'א והם מאה זהובים, עשרים וחמשה סלעים והסלע ארבעה זהובים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואת המשכן תעשה עשר יריעות
id: 0226
nru: א
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 26
htm:
</b>להיות לו לגג ולמחיצות מחוץ לקרשים שהיריעות תלויות מאחוריהן לכסותן:<br>
<b><span id='pink'>שש משזר ותכלת וארגמן ותולעת שני - <br>
</span></b>הרי ארבע מינין יחד בכל חוט וחוט אחד של פשתים ושלשה של צמר, וכל חוט וחוט כפול שישה הרי ארבעה מינין, כשהן שזורין יחד, עשרים וארבע כפלים לחוט:<br>
<b><span id='pink'>כרבים מעשה חשב - <br>
</span></b>כרובים היו מצויירין בהם באריגתן, ולא ברקימה שהוא מעשה מחט, אלא באריגה בשני כותלים, פרצוף אחד מכאן ופרצוף אחד מכאן, ארי מצד זה ונשר מצד זה, וכמו שאורגין חגורות של משי, שקורין בלעז פיישי'ש<span id='katom'><b> [רצועות]:<br>
</b></span><br>
<b


autr: רשי
trm: תהיין חוברות
id: 0226
nru: ג
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 26
htm:
</b>תופרן במחט זו בצד זו, חמש לבד וחמש לבד:<br>
<b><span id='pink'>אשה אל אחותה - <br>
</span><span id='katom'>כך דרך המקרא לדבר בדבר שהוא לשון נקבה. ובדבר שהוא לשון זכר אומר איש אל אחיו,</span></b> כמו שנאמר בכרובים (שמות כה כ) ופניהם איש אל אחיו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ללאת
id: 0226
nru: ד
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 26
htm:
</b>לצול'ש בלעז <span id='katom'><b>[שרוכים]</b></span>. <br>
<br>
<b>וכן תרגם אונקלוס: <br>
</b><blockquote>ענובין. <br>
</blockquote><span id='katom'><b>לשון עניבה:<br>
</b></span><b><span id='pink'>מקצה בחברת - <br>
</span><span id='katom'></span></b>באותה יריעה שבסוף החבור, קבוצת חמשת היריעות קרויה חוברת:<br>
<b><span id='pink'>וכן תעשה בשפת היריעה הקיצונה במחברת השנית - <br>
</span></b>באותה יריעה שהיא קיצונה. <br>
<span id='katom'><b>לשון קצה,</b></span> כלומר לסוף החוברת:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: מקבילות הלולאות אשה אל אחותה
id: 0226
nru: ה
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 26
htm:
</b>שמור שתעשה הלולאות במדה אחת מכוונות הבדלתן זו מזו, וכמדתן ביריעה זו כן יהא בחברתה, כשתפרוש חוברת אצל חוברת, יהיו הלולאות של יריעה זו מכוונות כנגד לולאות של זו. <br>
<span id='katom'><b>וזהו לשון מקבילות זו כנגד זו.</b></span> תרגומו של נגד, קביל. <br>
<blockquote>היריעות ארכן עשרים ושמונה ורחבן ארבע, וכשחבר חמש יריעות יחד, נמצא רחבן עשרים, וכן החוברת השנית. והמשכן ארכו שלשים מן המזרח למערב, שנאמר עשרים קרש לפאת נגב תימנה (פסוק יח) וכן לצפון, וכל קרש אמה וחצי האמה, הרי שלשים מן המזרח למערב. רוחב המשכן מן הצפון לדרום עשר אמות. שנאמר (כו כב - כג) ולירכתי המשכן ימה וגו', ושני קרשים למקצעות, הרי עשר. <br>
</blockquote>ובמקומם אפרשם למקראות הללו. <br>
<br>
<blockquote>נותן היריעות אורכן לרוחבו של משכן, עשר אמות אמצעיות לגג חלל רוחב המשכן, ואמה מכאן ואמה מכאן לעובי ראשי הקרשים שעוביין אמה, נשתיירו שש עשרה אמה, שמונה לצפון ושמונה לדרום מכסות קומת הקרשים שגבהן עשר, נמצאו שתי אמות התחתונות מגולות. רחבן של יריעות ארבעים אמה, כשהן מחוברות עשרים אמה לחוברת, שלשים מהן לגג חלל המשכן לארכו ואמה כנגד עובי ראשי הקרשים שבמערב, ואמה לכסות עובי העמודים שבמזרח, שלא היו קרשים במזרח אלא ארבעה עמודים, שהמסך פרוש ותלוי בווין שבהן כמין וילון. <br>
נשתיירו שמונה אמות התלויין על אחורי הקרשים שבמערב ושתי אמות התחתונות מגולות. <br>
</blockquote><span id='katom'><b>זו מצאתי בברייתא דארבעים ותשע מדות. <br>
</b></span><b>אבל במסכת שבת (צח ב):<span id='katom'></span></b> <br>
<blockquote>אין היריעות מכסות את עמודי המזרח, ותשע אמות תלויות אחורי המשכן, והכתוב מסייענו ונתת את הפרוכת תחת הקרסים. <br>
</blockquote>ואם כדברי הברייתא הזאת, נמצאת פרוכת משוכה מן הקרסים ולמערב אמה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: קרסי זהב
id: 0226
nru: ו
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 26
htm:
</b>פירמייל'ץ בלעז <span id='katom'><b>[סגרים] </b></span>ומכניסין ראשן אחד בלולאות שבחוברת זו וראשן אחד בלולאות שבחוברת זו ומחברן בהן:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: יריעות עזים
id: 0226
nru: ז
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 26
htm:
</b>מנוצה של עזים:<br>
<b><span id='pink'>לאהל על המשכן - <br>
</span></b>לפרוש אותן על היריעות התחתונות:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: שלשים באמה
id: 0226
nru: ח
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 26
htm:
</b>שכשנותן ארכן לרוחב המשכן, כמו שנתן את הראשונות, נמצאו אלו עודפות אמה מכאן ואמה מכאן לכסות אחת מהשתי אמות, שנשארו מגולות מן הקרשים, והאמה התחתונה של קרש, שאין היריעה מכסה אותו היא האמה התחובה בנקב האדן, שהאדנים גבהן אמה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וכפלת את היריעה הששית
id: 0226
nru: ט
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 26
htm:
</b>העודפת באלו העליונות יותר מן התחתונות:<br>
<b><span id='pink'>אל מול פני האהל - <br>
</span></b>חצי רחבה היה תלוי וכפול על המסך שבמזרח כנגד הפתח, דומה לכלה צנועה המכוסה בצעיף על פניה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וסרח העדף ביריעת האהל
id: 0226
nru: יב
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 26
htm:
</b>על יריעות המשכן. יריעות האהל הן העליונות של עזים שקרויים אהל, כמו שכתוב בהן (פסוק ז) לאהל על המשכן, וכל אהל האמור בהן אינו אלא לשון גג, שמאהילות ומסככות על התחתונות, והן היו עודפות על התחתונות חצי היריעה למערב, שהחצי של יריעה אחת עשרה היתרה, היה נכפל אל מול פני האהל, נשארו שתי אמות רוחב חציה עודף על רוחב התחתונות:<br>
<b><span id='pink'>תסרח על אחרי המשכן - <br>
</span></b>לכסות שתי אמות שהיו מגולות בקרשים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: והאמה מזה והאמה מזה
id: 0226
nru: יג
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 26
htm:
</b>לצפון ולדרום:<br>
<b><span id='pink'>בעדף בארך יריעות האהל - <br>
</span></b>שהן עודפות על אורך יריעות המשכן שתי אמות:<br>
<b><span id='pink'>יהיה סרוח על צדי המשכן - <br>
</span></b>לצפון ולדרום, כמו שפירשתי למעלה. <br>
<span id='katom'><b>למדה תורה דרך ארץ שיהא אדם חס על היפה:<br>
</b></span><b><span id='pink'><br>
אחרי המשכן - <br>
</span><span id='katom'></span></b>הוא צד מערבי, לפי שהפתח במזרח שהם פניו, וצפון ודרום קרויין צדדין לימין ולשמאל:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: מכסה לאהל
id: 0226
nru: יד
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 26
htm:
</b><blockquote>לאותו גג של יריעות עזים עשה עוד מכסה אחד של עורות אילים מאדמים, ועוד למעלה ממנו מכסה עורות תחשים, ואותן מכסאות לא היו מכסין אלא את הגג, ארכן שלשים ורחבן עשר, אלו דברי רבי נחמיה. <br>
ולדברי רבי יהודה: מכסה אחד היה, חציו של עורות אילים מאדמים, וחציו של עורות תחשים:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: ועשית את הקרשים
id: 0226
nru: טו
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 26
htm:
</b><span id='red'>היה לו לומר ועשית קרשים, כמה שנאמר בכל דבר ודבר, ומהו הקרשים? <br>
</span>מאותן העומדין ומיוחדין לכך. יעקב אבינו צפה ברוח הקדש ונטע ארזים במצרים, וכשמת ציווה לבניו להעלותם עמהם כשיצאו ממצרים, אמר להם, שעתיד הקב'ה לצוות אתכם לעשות משכן במדבר מעצי שטים, ראו שיהיו מזומנים בידכם. הוא שיסד הבבלי בפיוט שלו טם מטע מזורזים קורות בתינו ארזים, שנזדרזו להיות מוכנים בידם מקודם לכן:<br>
<br>
<b><span id='pink'>עצי שטים עומדים - <br>
</span></b>אישטנטיבי'ש בלעז <span id='katom'><b>[עומדות]</b></span> שיהא אורך הקרשים זקוף למעלה בקירות המשכן, ולא תעשה הכתלים בקרשים שוכבים להיות רוחב הקרשים לגובה הכתלים קרש על קרש:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: עשר אמות ארך הקרש
id: 0226
nru: טז
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 26
htm:
</b>למדנו שגבהו של משכן עשר אמות:<br>
<b><span id='pink'>ואמה וחצי האמה רחב - <br>
</span></b>למדנו ארכו של משכן לעשרים קרשים, שהיו בצפון ובדרום מן המזרח למערב, שלשים אמה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: שתי ידות לקרש האחד
id: 0226
nru: יז
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 26
htm:
</b>היה חורץ את הקרש מלמטה, באמצעו בגובה אמה, מניח רביע רחבו מכאן ורביע רחבו מכאן, והן הן הידות, והחריץ חצי רוחב הקרש באמצע, ואותן הידות מכניס באדנים שהיו חלולים, והאדנים גבהן אמה ויושבים רצופים ארבעים זה אצל זה, וידות הקרש, הנכנסים בחלל האדנים, חרוצות משלשת צדיהן, רוחב החריץ כעובי שפת האדן, שיכסה הקרש את כל ראש האדן, שאם לא כן נמצא ריוח בין קרש לקרש כעובי שפת שני האדנים שיפסיקו ביניהם, וזהו שנאמר (לקמן כד) ויהיו תאמים מלמטה, שיחרוץ את צדי הידות, כדי שיתחברו הקרשים זה אצל זה:<br>
<b><span id='pink'>משולבות - <br>
</span></b>עשויות כמין שליבות סולם, מובדלות זו מזו ומשופין ראשיהם לכנס בתוך חלל האדן כשליבה, הנכנסת בנקב עמודי הסולם:<br>
<b><span id='pink'>אשה אל אחתה - <br>
</span></b>מכוונות זו כנגד זו, שיהיו חריציהם שוים, זו כמדת זו, כדי שלא יהיו שתי ידות זו משוכה לצד פנים וזו משוכה לצד חוץ בעובי הקרש שהוא אמה. ותרגום של ידות צירין, לפי שדומות לצירי הדלת הנכנסים בחורי המפתן:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לפאת נגבה תימנה
id: 0226
nru: יח
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 26
htm:
</b>אין פאה זו לשון מקצוע, אלא כל הרוח קרויה פאה.<br>
 <br>
<b>כתרגומו: <br>
</b><blockquote>לרוח עיבר דרומא:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: ולירכתי
id: 0226
nru: כב
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 26
htm:
<span id='katom'>לשון סוף.</span></b> <br>
<br>
<b>כתרגומו: <br>
</b><blockquote>ולסייפי.<br>
</blockquote>ולפי שהפתח במזרח, קרוי המזרח פנים, והמערב אחורים, וזהו סוף, שהפנים הוא הראש:<br>
<b><span id='pink'>תעשה שישה קרשים - <br>
</span></b>הרי תשע אמות רוחב:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ושני קרשים תעשה למקצעת
id: 0226
nru: כג
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 26
htm:
</b>אחד למקצוע צפונית מערבית ואחד למערבית דרומית, כל שמונה קרשים בסדר אחד הן, אלא שאלו השנים אינן בחלל המשכן, אלא חצי אמה מזו וחצי אמה מזו נראות בחלל להשלים רחבו לעשר, והאמה מזה והאמה מזה באות כנגד אמת עובי קרשי המשכן, הצפון והדרום, כדי שיהא המקצוע מבחוץ שוה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ויהיו
id: 0226
nru: כד
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 26
htm:
</b>כל הקרשים תואמים זה לזה מלמטה שלא יפסיק עובי שפת שני האדנים ביניהם להרחיקם זו מזו. <br>
זהו שפרשתי (לעיל יז) שיהיו צירי הידות חרוצים מצדיהן, שיהא רוחב הקרש בולט לצדיו חוץ ליד הקרש לכסות את שפת האדן, וכן הקרש שאצלו, ונמצאו תואמים זה לזה. וקרש המקצוע שבסדר המערב חרוץ לרחבו בעביו כנגד חריץ של צד קרש הצפוני והדרומי, כדי שלא יפרידו האדנים ביניהם:<br>
<b><span id='pink'>ויחדו יהיו תמים - <br>
</span></b>כמו תואמים:<br>
<b><span id='pink'>על ראשו - <br>
</span></b>של קרש:<br>
<b><span id='pink'>אל הטבעת האחת - <br>
</span></b>כל קרש וקרש היה חרוץ למעלה ברחבו שני חריצין בשני צדיו כדי עובי טבעת, ומכניסו בטבעת אחת, נמצא מתאים לקרש שאצלו. <br>
אבל אותן טבעות לא ידעתי אם קבועות הן אם מטולטלות. ובקרש שבמקצוע היה טבעת בעובי הקרש הדרומי והצפוני, וראש קרש המקצוע שבסדר מערב נכנס לתוכו, נמצאו שני הכתלים מחוברים:<br>
<b><span id='pink'>כן יהיה לשניהם - <br>
</span></b>לשני הקרשים שבמקצוע, לקרש שבסוף צפון ולקרש המערבי וכן לשני המקצועות:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: והיו שמנה קרשים
id: 0226
nru: כה
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 26
htm:
</b>הם האמורים למעלה (פסוק' כב - כג) תעשה שישה קרשים ושני קרשים תעשה למקצעות, נמצאו שמנה קרשים בסדר מערבי. <br>
<br>
<b>כך שנויה במשנת מעשה סדר הקרשים במלאכת המשכן (פרק א) <br>
</b><blockquote>היה עושה את האדנים חלולים, וחורץ את הקרש מלמטה רביע מכאן ורביע מכאן, והחריץ חציו באמצע, ועשה לו שתי ידות כמין שני חמוקין ולי נראה שהגרסא כמין שני חווקין, כמין שתי שליבות סולם המובדלות זו מזו ומשופות להיכנס בחלל האדן כשליבה, הנכנסת בנקב עמוד הסולם, והוא לשון משולבות, עשויות כמין שליבה, ומכניסן לתוך שני אדנים, שנאמר (פסוק יט) שני אדנים ושני אדנים, וחורץ את הקרש מלמעלה אצבע מכאן ואצבע מכאן ונותן לתוך טבעת אחת של זהב כדי שלא יהיו נפרדים זה מזה, שנאמר (פסוק כד) ויהיו תואמים מלמטה וגו'. <br>
</blockquote><span id='katom'><b>כך היא המשנה, והפרוש שלה הצעתי למעלה בסדר המקראות:<br>
</b></span><br>
<b


autr: רשי
trm: בריחם
id: 0226
nru: כו
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 26
htm:
כתרגומו: <br>
</b><blockquote>עברין. <br>
</blockquote>ובלעז אישבר'ש<span id='katom'><b> [מוטות]</b></span>:<br>
<b><span id='pink'>חמשה לקרשי צלע המשכן - <br>
</span></b><blockquote>אלו חמישה שלושה הן, אלא שהבריח העליון והתחתון עשוי משתי חתיכות, זה מבריח עד חצי הכותל וזה מבריח עד חצי הכותל, זה נכנס בטבעת מצד זה וזה נכנס בטבעת מצד זה, עד שמגיעין זה לזה, נמצאו שעליון ותחתון שנים שהן ארבע, אבל האמצעי ארכו כנגד כל הכותל ומבריח מקצה הכותל ועד קצהו, שנאמר (פסוק כח) והבריח התיכון וגו' מבריח מן הקצה אל הקצה, שהעליונים והתחתונים היו להן טבעות בקרשים להיכנס לתוכן שתי טבעות לכל קרש, משולשים בתוך עשר אמות של גובה הקרש, חלק אחד מן הטבעת העליונה ולמעלה וחלק אחד מן התחתונה ולמטה, וכל חלק הוא רביע אורך הקרש, ושני חלקים בין טבעת לטבעת, כדי שיהיו כל הטבעות מכוונות זו כנגד זו. <br>
אבל לבריח התיכון אין טבעות, אלא הקרשים נקובין בעוביין והוא נכנס בהם דרך הנקבים שהם מכוונין זה מול זה, וזהו שנאמר בתוך הקרשים. הבריחים העליונים והתחתונים שבצפון ושבדרום אורך כל אחת חמישה עשר אמה, ובתיכון ארכו שלשים אמה, וזהו מן הקצה אל הקצה, מן המזרח ועד המערב, וחמשה בריחים שבמערב אורך העליונים והתחתונים שש אמות והתיכון ארכו שתים עשרה כנגד רוחב שמונה קרשים.<br>
</blockquote><span id='katom'><b>כך היא מפורשת במלאכת המשכן (פרק א):<br>
</b></span><br>
<b


autr: רשי
trm: בתים לבריחם
id: 0226
nru: כט
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 26
htm:
</b>הטבעות, שתעשה בהן, יהיו בתים להכניס בהן הבריחים:<br>
<b><span id='pink'>וצפית את הבריחם זהב - <br>
</span></b>לא שהיה הזהב מדובק על הבריחים, שאין עליהם שום צפוי, אלא בקרש היה קובע כמין שני פיפיות של זהב כמין שני סדקי קנה חלול, וקובען אצל הטבעות לכאן ולכאן ארכן ממלא את רוחב הקרש מן הטבעת לכאן וממנה לכאן והבריח נכנס לתוכו וממנו לטבעת ומן הטבעת לפה השני, נמצאו הבריחים מצופין זהב, כשהן תחובין בקרשים, והבריחים הללו מבחוץ היו בולטות והטבעות והפיפיות לא היו נראות בתוך המשכן אלא כל הכותל חלק מבפנים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: והקמת את המשכן
id: 0226
nru: ל
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 26
htm:
</b>לאחר שיגמר הקימהו:<br>
<b><span id='pink'>הראית בהר - <br>
</span></b>קודם לכן, שאני עתיד ללמדך ולהראותך סדר הקמתו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: פרכת
id: 0226
nru: לא
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 26
htm:
<span id='katom'>לשון מחיצה הוא,</span></b> ובלשון חכמים פרגוד, דבר המבדיל בין המלך ובין העם:<br>
<b><span id='pink'>תכלת וארגמן - <br>
</span></b>כל מין ומין היה כפול, בכל חוט וחוט שישה חוטין:<br>
<b><span id='pink'>מעשה חשב - <br>
</span></b>כבר פירשתי שזו היא אריגה של שני קירות, והציורין שמשני עבריה אינן דומין זה לזה:<br>
<b><span id='pink'>כרובים - <br>
</span></b>ציורין של בריות יעשה בה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ארבעה עמודי שטים
id: 0226
nru: לב
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 26
htm:
</b>תקועים בתוך ארבעה אדנים ואונקליות קבועין בהן עקומים למעלה להושיב עליהן כלונס שראש הפרוכת כרוך בה, והאונקליות הן הווין, שהרי כמין ווין הן עשוים, והפרכת ארכה עשר אמות לרחבו של משכן, ורחבה עשר אמות כגבהן של קרשים, פרוסה בשלישית של משכן, שיהא הימנה ולפנים עשר אמות, והימנה ולחוץ עשרים אמה, נמצא בית קדשי הקדשים עשר על עשר, שנאמר ונתת את הפרכת תחת הקרסים, המחברים את שתי חוברות של יריעות המשכן, ורוחב החוברת עשרים אמה, וכשפרשה על גג המשכן מן הפתח למערב, כלתה בשני שלישי המשכן, והחוברת השניה כסתה שלישו של משכן, והמותר תלוי לאחוריו לכסות את הקרשים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ושמת את השלחן
id: 0226
nru: לה
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 26
htm:
</b>שלחן בצפון, משוך מן הכותל הצפוני שתי אמות ומחצה. ומנורה בדרום משוכה מן הכותל הדרומי שתי אמות ומחצה. ומזבח הזהב נתון כנגד אויר שבין שלחן למנורה, משוך קמעא כלפי המזרח, וכולם נתונים מן חצי המשכן ולפנים. <br>
<span id='red'>כיצד? <br>
</span>אורך המשכן מן הפתח לפרכת עשרים אמה, המזבח והשלחן והמנורה משוכים מן הפתח לצד מערב עשר אמות:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ועשית את המזבח וגו' ושלש אמות קומתו
id: 0227
nru: א
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 27
htm:
</b><blockquote>דברים ככתבן, דברי ר' יהודה. <br>
ר' יוסי אומר: נאמר כאן רבוע, ונאמר בפנימי רבוע. <br>
מה להלן גבהו פי שנים כארכו, אף כאן גבהו פי שנים כארכו. <br>
ומה אני מקיים ושלש אמות קומתו? <br>
משפת סובב ולמעלה:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: ממנו תהיין קרנתיו
id: 0227
nru: ב
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 27
htm:
</b>שלא יעשם לבדם ויחברם בו:<br>
<b><span id='pink'>וצפית אותו נחושת - <br>
</span></b>לכפר על עזות מצח, שנאמר (ישעיה מח ד) ומצחך נחושה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: סירותיו
id: 0227
nru: ג
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 27
htm:
</b>כמין יורות:<br>
<b><span id='pink'>לדשנו - <br>
</span></b>להסיר דשנו לתוכם.<br>
<b>והוא שתרגם אונקלוס: <br>
</b><blockquote>למספי קטמיה. <br>
</blockquote>לספות הדשן לתוכם. <br>
<span id='katom'><b><br>
כי יש מלות בלשון עברית מלה אחת מתחלפת בפתרון לשמש בנין וסתירה, </b></span>כמו: <br>
(תהילים פ י) ותשרש שרשיה. <br>
(איוב ה ג) אויל משריש. <br>
וחלופו (שם לא יב) ובכל תבואתי תשרש. <br>
<br>
וכמוהו (ישעיה יז ו) בסעיפיה פוריה. <br>
וחלופו (שם י לג) מסעף פארה, מפשח סעיפיה. <br>
<br>
וכמוהו (ירמיה נ יז) וזה האחרון עצמו, שבר עצמיו. <br>
וכמוהו (מלכים א' כא יג) ויסקלוהו באבנים. <br>
וחלופו (ישעיה סב י) סקלו מאבן, הסירו אבניה.<br>
וכן (שם ה ב). ויעזקהו ויסקלהו. <br>
<span id='katom'><b>אף כאן לדשנו להסיר דשנו</b></span> ובלעז אישצינדרי'ר <span id='katom'><b>[לפנות האפר]</b></span>:<br>
<br>
<b><span id='pink'>ויעיו - <br>
</span>כתרגומו: <br>
</b><blockquote>מגרפות <br>
</blockquote>שנוטל בהם הדשן, והן כמין כסוי הקדרה של מתכת דק ולו בית יד, ובלעז וידי'ל <span id='katom'><b>[יעה</b></span>]:<br>
<b><span id='pink'>ומזרקתיו - <br>
</span></b>לקבל בהם דם הזבחים:<br>
<b><span id='pink'>ומזלגתיו - <br>
</span></b>כמין אונקליות כפופים, ומכה בהם בבשר ונתחבים בו ומהפך בהן על גחל המערכה שיהא ממהר שריפתן ובלעז קרוצינ'ש <span id='katom'><b>[אנקולים</b></span>] ובלשון חכמים צינוריות:<br>
<b><span id='pink'>ומחתתיו - <br>
</span></b>בית קבול יש להם ליטול בהן גחלים מן המזבח לשאתם על מזבח הפנימי לקטרת, ועל שם חתייתן קרויים מחתות, כמו (ישעיה ל יד) לחתות אש מיקוד, לשון שאיבת אש ממקומה, וכן (משלי ו כז) היחתה איש אש בחיקו:<br>
<b><span id='pink'>לכל כליו - <br>
</span></b>כמו כל כליו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: מכבר
id: 0227
nru: ד
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 27
htm:
<span id='katom'>לשון כברה,</span></b> שקורין קריבל'א [<span id='katom'><b>כברה</b></span>] כמין לבוש עשוי לו למזבח, עשוי חורין חורין כמין רשת. <span id='katom'><b>ומקרא זה מסורס</b></span> וכה פתרונו ועשית לו מכבר נחושת מעשה רשת:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כרכב המזבח
id: 0227
nru: ה
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 27
htm:
</b>סובב, כל דבר המקיף סביב בעגול קרוי כרכוב, כמו ששנינו בהכל שוחטין (חולין כה א) אלו הן גולמי כלי עץ, כל שעתיד לשוף ולכרכב, והוא כמו שעושין חריצין עגולין בקרשי דפני התיבות וספסלי העץ, אף למזבח עשה חריץ סביבו והיה רחבו אמה בדפנו לנוי והוא לסוף שש אמות של גבהו, כדברי האומר גבהו פי שנים כארכו, הא מה אני מקיים ושלש אמות קומתו, משפת סובב ולמעלה. אבל סובב להלוך הכהנים לא היה למזבח הנחשת אלא על ראשו לפנים מקרנותיו. <br>
<b>וכן שנינו בזבחים (סב ב): <br>
</b><blockquote>איזהו כרכוב, בין קרן לקרן ולפנים מהן אמה של הלוך רגלי הכהנים, ושתי אמות הללו קרויים כרכוב. <br>
</blockquote>ודקדקנו שם והכתיב תחת כרכוב המזבח מלמטה, למדנו שהכרכוב בדפנו הוא ולבוש המכבר תחתיו. ותירץ המתרץ תרי הוו, חד לנוי וחד לכהנים דלא ישתרגו. זה שבדופן לנוי היה ומתחתיו הלבישו המכבר והגיע רחבו עד חצי המזבח. נמצא שהמכבר רחב אמה, והוא היה סימן לחצי גבהו להבדיל בין דמים העליונים לדמים התחתונים. וכנגדו עשו למזבח בית עולמים חגורת חוט הסקרא באמצעו. <br>
<br>
<blockquote>וכבש שהיו עולין בו אף על פי שלא פירשו בענין זה, כבר שמענו בפרשת (לעיל כ כ) מזבח אדמה תעשה לי (לעיל כ כב) ולא תעלה במעלות, לא תעשה לי מעלות בכבש שלו אלא כבש חלק למדנו שהיה לו כבש,<b> כך שנינו במכילתא.</b> <br>
<br>
 ומזבח אדמה הוא מזבח הנחשת שהיו ממלאין חללו אדמה במקום חנייתן. והכבש היה בדרום המזבח מובדל מן המזבח מלא חוט השערה, ורגליו מגיעין עד אמה סמוך לקלעי החצר שבדרום, כדברי האומר עשר אמות קומתו. ולדברי האומר דברים ככתבן שלוש אמות קומתו לא היה אורך הכבש אלא עשר אמות, כך מצאתי במשנת מ'ט מדות, וזה שהיה מובדל מן המזבח מלא החוט. <br>
</blockquote><span id='katom'><b>במסכת זבחים (סב ב) למדוה מן המקרא:<br>
</b></span><br>
<b


autr: רשי
trm: נבוב לחת
id: 0227
nru: ח
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 27
htm:
כתרגומו:</b> <br>
<blockquote>חליל לוחין. <br>
</blockquote>לוחות עצי שטים מכל צד והחלל באמצע, ולא יהא כולו עץ אחד שיהא עביו חמש אמות על חמש אמות כמין סדן:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: קלעים
id: 0227
nru: ט
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 27
htm:
</b>עשויין כמין קלעי ספינה נקבים נקבים מעשה קליעה ולא מעשה אורג.<br>
 <br>
<b>ותרגומו: <br>
</b><blockquote>סרדין. <br>
<br>
</blockquote><b>כתרגומו של מכבר המתורגם:</b> <br>
<blockquote>סרדא <br>
</blockquote>לפי שהן מנוקבין ככברה:<br>
<b><span id='pink'>לפאה האחת - <br>
</span></b>כל הרוח קרוי פאה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ועמדיו עשרים
id: 0227
nru: י
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 27
htm:
</b>חמש אמות בין עמוד לעמוד:<br>
<b><span id='pink'>ואדניהם - <br>
</span></b>של העמודים נחשת, האדנים יושבים על הארץ והעמודים תקועים לתוכן היה עושה כמין קונדסין שקורין פל'ש בלעז [יתידות] ארכן שישה טפחים ורחבן שלושה וטבעת נחושת קבועה בו באמצעו, וכורך שפת הקלע סביביו במיתרים כנגד כל עמוד ועמוד, ותולה הקונדס דרך טבעתו באונקליות שבעמוד העשוי כמין וי'ו, ראשו זקוף למעלה וראשו אחד תקוע בעמוד, כאותן שעושין להציב דלתות שקורין גונזי'ש בלעז [צירים] ורחב הקלע תלוי מלמטה, והיא קומת מחיצות החצר:<br>
<b><span id='pink'>ווי העמודים - <br>
</span></b>הם האונקליות:<br>
<b><span id='pink'>וחשקיהם - <br>
</span></b>מוקפין היו העמודים בחוטי כסף סביב. ואיני יודע אם על פני כולן, אם בראשם, אם באמצעם. אך יודע אני שחשוק לשון חגורה, שכן מצינו בפילגש בגבעה (שופטים יט יז) ועמו צמד חמורים חבושים, תרגומו חשוקים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לפאת קדמה מזרחה
id: 0227
nru: יג
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 27
htm:
</b>פני המזרח קרוי קדם,<span id='katom'><b> לשון פנים</b>.</span> <br>
אחור<span id='katom'> <b>לשון אחורים</b></span><b>. <br>
<span id='katom'></span></b>לפיכך המזרח קרוי קדם שהוא פנים, ומערב קרוי אחור.<br>
 <br>
<b>כמו דתרגם אונקלוס (דברים יא כד): <br>
</b>הים האחרון -<br>
<blockquote>ימא מערבא:<br>
</blockquote><b><span id='pink'>חמשים אמה - <br>
</span></b>אותן חמישים אמה לא היו סתומים כולם בקלעים, לפי ששם הפתח, אלא חמש עשרה אמה קלעים לכתף הפתח מכאן, וכן לכתף השנית, נשאר רחב חלל הפתח בינתים עשרים אמה וזהו שנאמר (פסוק טז) ולשער החצר מסך עשרים אמה, וילון למסך כנגד הפתח עשרים אמה ארך כרחב הפתח:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: עמדיהם שלושה
id: 0227
nru: יד
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 27
htm:
</b>חמש אמות בין עמוד לעמוד, בין עמוד שבראש הדרום העומד במקצוע דרומית מזרחית עד עמוד שהוא מן השלשה שבמזרח חמש אמות וממנו לשני חמש אמות, ומן השני לשלישי חמש אמות, וכן לכתף השנית, וארבעה עמודים למסך, הרי עשרה עמודים למזרח כנגד עשרה למערב:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כל עמודי החצר סביב וגו'
id: 0227
nru: יז
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 27
htm:
</b>לפי שלא פירש ווין וחשוקים ואדני נחושת אלא לצפון ולדרום, אבל למזרח ולמערב לא נאמר ווין וחשוקים ואדני נחשת, לכך בא ולמד כאן:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ארך החצר
id: 0227
nru: יח
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 27
htm:
</b>הצפון והדרום שמן המזרח למערב מאה באמה:<br>
<b><span id='pink'>ורחב חמישים בחמשים - <br>
</span></b>חצר שבמזרח הייתה מרובעת חמישים על חמשים, שהמשכן ארכו שלשים ורחבו עשר, העמיד מזרח פתחו בשפת חמישים החיצונים של אורך החצר נמצא כלו בחמשים הפנימים, וכלה ארכו לסוף שלשים נמצאו עשרים אמה ריוח לאחוריו בין הקלעים שבמערב ליריעות של אחורי המשכן, ורוחב המשכן עשר אמות באמצע רוחב החצר, נמצאו לו עשרים אמה ריוח לצפון ולדרום מן קלעי החצר ליריעות המשכן, וכן למערב, וחמשים על חמישים חצר לפניו:<br>
<b><span id='pink'>וקמה חמש אמות - <br>
</span></b>גובה מחיצות החצר, והוא רוחב הקלעים:<br>
<b><span id='pink'>ואדניהם נחושת - <br>
</span></b>להביא אדני המסך, שלא תאמר לא נאמרו אדני נחושת אלא לעמודי הקלעים, אבל אדני המסך של מין אחר היו. כך נראה בעיני, שלכך חזר ושנאן:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לכל כלי המשכן
id: 0227
nru: יט
pch: תרומה
lvr: C0225
prk: 27
htm:
</b>שהיו צריכין להקמתו ולהורדתו, כגון מקבות לתקוע יתדות ועמודים:<br>
<b><span id='pink'>יתדות - <br>
</span></b>כמין נגרי נחושת עשויין ליריעות האהל ולקלעי החצר, קשורים במיתרים סביב סביב בשפוליהן, כדי שלא תהא הרוח מגביהתן. ואיני ידוע, אם תחובין בארץ או קשורין ותלויין וכובדן מכביד שפולי היריעות, שלא ינועו ברוח. ואומר אני ששמן מוכיח עליהם שהם תקועין בארץ, לכך נקראו יתדות, ומקרא זה מסייעני (ישעיה לג כ) אהל בל יצען בל יסע יתדותיו לנצח:<br>
<span id='red'><br>
פרשת תצוה<br>
</span><br>
<b


autr: רשי
trm: ואתה תצוה, זך
id: 0227
nru: כ
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 27
htm:
</b>בלי שמרים, כמו ששנינו במנחות (פו א) מגרגרו בראש הזית וכו':<br>
<b><span id='pink'>כתית - <br>
</span></b>הזיתים היה כותש במכתשת, ואינו טוחנן בריחים, כדי שלא יהו בו שמרים, ואחר שהוציא טפה ראשונה מכניסן לריחים וטוחנן, והשמן השני פסול למנורה וכשר למנחות, שנאמר כתית למאור, ולא כתית למנחות:<br>
<b><span id='pink'>להעלות נר תמיד - <br>
</span></b>מדליק עד שתהא שלהבת עולה מאליה:<br>
<b><span id='pink'>תמיד - <br>
</span></b>כל לילה ולילה קרוי תמיד, כמו שאתה אומר (במדבר כח ו) עולת תמיד, ואינה אלא מיום ליום. וכן במנחת חביתין נאמר (ויקרא ו יג) תמיד, ואינה אלא מחציתה בבקר ומחציתה בערב. אבל תמיד האמור בלחם הפנים משבת לשבת הוא:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לקדשו לכהנו לי
id: 0228
nru: ג
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 28
htm:
</b>לקדשו להכניסו בכהונה על ידי הבגדים שיהא כוהן לי. <br>
<span id='katom'><b>ולשון כהונה שירות הוא,</b></span> שוריינטריא'ה בלעז [<span id='katom'><b>שירות</b></span>]:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: חשן
id: 0228
nru: ד
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 28
htm:
</b>תכשיט כנגד הלב:<br>
<b><span id='pink'>ואפוד - <br>
</span><span id='katom'>לא שמעתי ולא מצאתי בברייתא פירוש תבניתו, ולבי אומר לי שהוא חגור לו מאחוריו,</span></b> רחבו כרוחב גב איש, כמין סינר שקורין פורציינ'ט בלעז [<span id='katom'><b>חגורה]</b></span> שחוגרות השרות כשרוכבות על הסוסים, כך מעשהו מלמטה, שנאמר (שמואל ב ו יד) ודוד חגור אפוד בד, למדנו שהאפוד חגורה היא. <br>
<br>
ואי אפשר לומר שאין בו אלא חגורה לבדה, שהרי נאמר (ויקרא ח ז) ויתן עליו את האפוד, ואחר כך ויחגור אותו בחשב האפוד. <br>
<b><br>
ותרגם אונקלוס:</b> <br>
<blockquote>בהמיין אפודא, <br>
</blockquote>למדנו שהחשב הוא החגור, והאפוד שם תכשיט לבדו. <br>
<br>
ואי אפשר לומר שעל שם שתי הכתפות שבו הוא קרוי אפוד, שהרי נאמר (פסוק כז) שתי כתפות האפוד, למדנו שהאפוד שם לבד, והכתפות שם לבד, והחשב שם לבד. <br>
<span id='katom'><b>לכך אני אומר שעל שם הסינר של מטה קרוי אפוד, על שם שאופדו ומקשטו בו, </b></span>כמו שנאמר (ויקרא ח ז) ויאפוד לו בו. <br>
<span id='katom'><b>והחשב הוא החגור שלמעלה הימנו. והכתפות קבועות בו. <br>
</b></span><br>
<span id='katom'><b>ועוד אומר לי לבי, שיש ראיה שהוא מין לבוש, </b></span><b>שתרגם יונתן (שמואל ב' ו יד): <br>
</b><blockquote>ודוד חגור אפוד בד, כרדוט דבוץ. <br>
</blockquote><b>ותרגם כמו כן: <br>
</b><blockquote>מעילים, כרדוטין. <br>
</blockquote>במעשה תמר אחות אבשלום (שמואל ב יג יח) כי כן תלבשנה בנות המלך הבתולות מעילים:<br>
<b><span id='pink'>ומעיל - <br>
</span></b>הוא כמין חלוק, וכן הכתונת, אלא שהכתונת סמוך לבשרו ומעיל קרוי חלוק עליון:<br>
<b><span id='pink'>תשבץ - <br>
</span></b>עשויין משבצות לנוי, והמשבצות הן כמין גומות העשויות בתכשיטי זהב למושב קביעות אבנים טובות ומרגליות, כמו שנאמר באבני האפוד (פסוק יא) מוסבות משבצות זהב, ובלעז קוראין אותו קשטונ'ש <span id='katom'><b>[משבצות]:</b></span><br>
<b><span id='pink'>מצנפת - <br>
</span></b>כמין כיפת כובע שקורין קויפ'א בלעז [<span id='katom'><b>שביס עשוי רשת</b></span>], שהרי במקום אחר קורא להם (לט כח) מגבעות, ומתרגמינן כובעין:<br>
<b><span id='pink'>ואבנט - <br>
</span></b>היא חגורה על הכתונת, והאפוד חגורה על המעיל, כמו שמצינו בסדר לבישתן (ויקרא ח ז) ויתן עליו את הכתנת ויחגור אותו באבנט וילבש אותו את המעיל ויתן עליו את האפוד:<br>
<b><span id='pink'>בגדי קדש - <br>
</span></b>מתרומה המקודשת לשמי יעשו אותם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ועשו את האפוד
id: 0228
nru: ו
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 28
htm:
</b>אם באתי לפרש מעשה האפוד והחשן על סדר המקראות, הרי פירושן פרקים פרקים, וישגה הקורא בצרופן, לכך אני כותב מעשיהם כמות שהוא, למען ירוץ הקורא בו, ואחר כך אפרש על סדר המקראות. <br>
האפוד עשוי כמין סינר של נשים רוכבות סוסים, וחוגר אותו מאחוריו כנגד לבו למטה מאציליו, רחבו כמדת רוחב גבו של אדם ויותר ומגיע עד עקביו, והחשב מחובר בראשו על פני רחבו מעשה אורג, ומאריך לכאן ולכאן כדי להקיף ולחגור בו, והכתפות מחוברות בחשב אחד לימין ואחד לשמאל, מרוחקות זו מזו שיעור הבדלת כתפים, מאחורי הכהן לשני קצות רחבו של סינר, וכשזוקפן עומדות לו על שני כתפיו, והן כמין שתי רצועות עשויות ממין האפוד, ארוכות כדי שיעור לזקפן אצל צוארו מכאן ומכאן, ונקפלות לפניו למטה מכתפיו מעט, ואבני השהם קבועות בהם, אחת על כתף ימין ואחת על כתף שמאל, והמשבצות נתונות בראשיהם לפני כתפיו, ושתי עבותות הזהב תחובות בשתי טבעות שבחשן בשני קצות רחבו העליון, אחת לימין ואחת לשמאל, ושני ראשי השרשרת [הימנית] תקועין במשבצות לימין, וכן שני ראשי השרשרת השמאלית תקועין במשבצות שבכתף שמאל, נמצא החושן תלוי במשבצות האפוד על לבו מלפניו. <br>
ועוד שתי טבעות בשני קצות החשן בתחתיתו וכנגדם שתי טבעות בשתי כתפות האפוד מלמטה בראשו התחתון המחובר בחשב, טבעות החשן אל מול טבעות האפוד שוכבים זה על זה ומרכסן בפתיל תכלת תחוב בטבעות האפוד והחשן, שיהא תחתית החשן דבוק לחשב האפוד ולא יהא נד ונבדל, הולך וחוזר:<br>
<br>
<b><span id='pink'>זהב תכלת וארגמן תולעת שני ושש משזר - <br>
</span></b>חמשת מינים הללו שזורין בכל חוט וחוט היו מרדדין את הזהב כמין טסין דקין וקוצצין פתילים מהם, וטווין אותן חוט של זהב עם שישה חוטים של תכלת, וחוט של זהב עם שישה חוטין של ארגמן, וכן בתולעת שני, וכן בשש, שכל המינין חוטן כפול ששה, וחוט של זהב עם כל אחד ואחד, ואחר כך שוזר את כולם כאחד, נמצא חוטן כפול עשרים ושמונה.<br>
 <br>
<b>וכן מפורש במסכת יומא (עב א) ולמד מן המקרא הזה (שמות לט ג): <br>
</b><blockquote>וירקעו את פחי הזהב וקצץ פתילים לעשות, את פתילי הזהב, בתוך התכלת ובתוך הארגמן וגו', למדנו שחוט של זהב שזור עם כל מין ומין:<br>
</blockquote><b><span id='pink'>מעשה חושב - <br>
</span></b>כבר פירשתי (שמות כו א) שהוא אריגת שתי קירות שאין צורות שני עבריה דומות זו לזו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: שתי כתפות וגו'
id: 0228
nru: ז
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 28
htm:
</b>הסינר מלמטה, וחשב האפוד היא החגורה וצמודה לו מלמעלה דוגמת סינר הנשים, ומגבו של כוהן היו מחוברות בחשב. שתי חתיכות כמין שתי רצועות רחבות, אחת כנגד כל כתף וכתף, וזוקפן על שתי כתפותיו עד שנקפלות לפניו כנגד החזה, ועל ידי חבורן לטבעות החשן נאחזין מלפניו כנגד לבו שאין נופלות, כמו שמפורש בענין, והיו זקופות והולכות כנגד כתפיו, ושתי אבני השהם קבועות בהן, אחת בכל אחת:<br>
<b><span id='pink'>אל שני קצותיו - <br>
</span></b>אל רחבו של אפוד, שלא היה רחבו אלא כנגד גבו של כהן, וגבהו עד כנגד האצילים שקורין קודי'ש בלעז [מרפקים] שנאמר (יחזקאל מד יח) לא יחגרו ביזע, אין חוגרין במקום זיעה, לא למעלה מאציליהם ולא למטה ממתניהם, אלא כנגד אציליהם:<br>
<b><span id='pink'>וחבר - <br>
</span></b>האפוד עם אותן שתי כתפות האפוד, יחבר אותם במחט למטה בחשב, ולא יארגם עמו, אלא אורגם לבדם ואחר כך מחברם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וחשב אפודתו
id: 0228
nru: ח
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 28
htm:
</b>וחגור שעל ידו הוא מאפדו ומתקנהו לכהן ומקשטו:<br>
<b><span id='pink'>אשר עליו - <br>
</span></b>למעלה בשפת הסינר, היא החגורה:<br>
<b><span id='pink'>כמעשהו - <br>
</span></b>כאריגת הסינר מעשה חושב ומחמשת מינים, כך אריגת החשב מעשה חושב ומחמשת מינין:<br>
<b><span id='pink'>ממנו יהיה - <br>
</span></b>עמו יהיה ארוג, ולא יארגנו לבד ויחברנו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כתולדותם
id: 0228
nru: י
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 28
htm:
</b>כסדר שנולדו ראובן שמעון לוי יהודה דן נפתלי, על האחת, ועל השניה גד אשר יששכר זבולן יוסף בנימין מלא, שכן הוא כתוב במקום תולדתו, עשרים וחמש אותיות בכל אחת ואחת:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: מעשה חרש אבן
id: 0228
nru: יא
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 28
htm:
</b>מעשה אומן של אבנים. <br>
<span id='katom'><b>חרש זה דבוק הוא לתיבה שלאחריו, ולפיכך הוא נקוד פתח בסופו.</b></span><br>
וכן (ישעיה מד יג) חרש עצים נטה קו, חרש של עצים. <br>
וכן (ישעיה מד יב) חרש ברזל מעצד, כל אלה דבוקים ופתוחים:<br>
<b><span id='pink'><br>
פתוחי חותם - <br>
</span>כתרגומו כתב מפרש: <br>
</b><blockquote>כגלף דעזקא. <br>
</blockquote>חרוצות האותיות בתוכן, כמו שחורצין חותמי טבעות שהם לחתום אגרות, כתב ניכר ומפורש:<br>
<b><span id='pink'>על שמות - <br>
</span></b>כמו בשמות:<br>
<b><span id='pink'>מסבת משבצות - <br>
</span></b>מוקפות האבנים במשבצות זהב, שעושה מושב האבן בזהב כמין גומא למדת האבן ומשקיעה במשבצות, נמצאת המשבצת סובבת את האבן סביב, ומחבר המשבצות בכתפות האפוד:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ועשית משבצות
id: 0228
nru: יג
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 28
htm:
</b>מיעוט משבצות שתים, ולא פירש לך עתה בפרשה זו אלא מקצת צרכן, ובפרשת החושן גומר לך פירושן:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: שרשרת זהב
id: 0228
nru: יד
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 28
htm:
</b>שלשלאות:<br>
<b><span id='pink'>מגבלות - <br>
</span></b>לסוף גבול החשן תעשה אותם:<br>
<b><span id='pink'>מעשה עבות - <br>
</span></b>מעשה קליעת חוטין, ולא מעשה נקבים וכפלים, כאותן שעושין לבורות, אלא כאותן שעושין לערדסקאות, שקורין אינצינשייר'ש בלעז <span id='katom'><b>[כלי קטורת]:</b></span><br>
<b><span id='pink'>ונתתה את שרשרות - <br>
</span></b>של עבותות העשויות מעשה עבות על המשבצות הללו. ולא זה הוא מקום צוואת עשייתן של שרשרות, ולא צוואת קביעתן. <br>
<span id='katom'><b>ואין תעשה האמור כאן לשון צווי, ואין ונתתה האמור כאן לשון צווי, אלא לשון עתיד,</b></span> כי בפרשת החשן חוזר ומצוה על עשייתן ועל קביעתן, ולא נכתב כאן אלא להודיע מקצת צורך המשבצות שצוה לעשות עם האפוד, וכתב לך זאת לומר לך המשבצות הללו יוזקקו לך לכשתעשה שרשרות מגבלות על החשן, תתנם על המשבצות הללו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: חשן משפט
id: 0228
nru: טו
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 28
htm:
</b>שמכפר על קלקול הדין.<br>
 <br>
<span id='katom'><b>דבר אחר:<br>
</b></span>משפט, שמברר דבריו והבטחתו אמת, דיריישנימינ'ט בלעז<span id='katom'><b> [הוכחה]</b></span> שהמשפט משמש שלוש לשונות דברי טענות הבעלי דינים, וגמר הדין, ועונש הדין, אם עונש מיתה, אם עונש מכות, אם עונש ממון. <br>
<span id='katom'><b>וזה משמש לשון בירור דברים,</b></span> שמפרש ומברר דבריו:<br>
<b><span id='pink'>כמעשה אפוד - <br>
</span></b>מעשה חושב ומחמשת מינין:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: זרת ארכו וזרת רחבו
id: 0228
nru: טז
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 28
htm:
</b> כפול ומוטל לו לפניו כנגד לבו, שנאמר (פסוק ל) והיו על לב אהרן, תלוי בכתפות האפוד, הבאות מאחוריו על כתפיו ונקפלות ויורדות לפניו מעט, והחשן תלוי בהן בשרשרות וטבעות, כמו שמפורש בענין:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: משבצים זהב
id: 0228
nru: כ
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 28
htm:
</b>יהיו הטורים במלואותם, מוקפים משבצות זהב בעומק שיעור שיתמלא בעובי האבן. <br>
<span id='katom'><b>זהו לשון במלואותם,</b></span> כשיעור מלוי עביין של אבנים יהיה עומק המשבצות לא פחות ולא יותר:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: על החשן
id: 0228
nru: כב
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 28
htm:
</b>בשביל החשן, לקבעם בטבעותיו, כמו שמפורש למטה בענין:<br>
<b><span id='pink'>שרשת - <br>
</span><span id='katom'>לשון שורשי אילן המאחיזין לאילן להאחז ולהתקע בארץ,</span></b> אף אלו יהיו מאחיזין לחשן, שבהם יהיה תלוי באפוד, והן שתי שרשרות האמורות למעלה (פסוק יד) בענין המשבצות. <br>
<br>
<span id='katom'><b>ואף שרשרות פתר מנחם בן סרוק לשון שרשים,</b></span> ואמר: שהרי'ש יתירה, כמו מ'ם שבשלשום, ומ'ם שבריקם.<span id='katom'><b> <br>
ואיני רואה את דבריו,</b></span> אלא שרשרת בלשון עברית, כשלשלת בלשון משנה:<br>
<b><span id='pink'>גבלת - <br>
</span></b>הוא מגבלות האמור למעלה (פסוק יד) שתתקעם בטבעות, שיהיו בגבול החשן. <br>
<span id='katom'><b>וכל גבול לשון קצה,</b></span> אשומיי'ל בלעז <span id='katom'><b>[גבול]</b></span>:<br>
<b><span id='pink'>מעשה עבות - <br>
</span></b>מעשה קליעה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: על החשן
id: 0228
nru: כג
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 28
htm:
</b>לצורך החושן, כדי לקבעם בו. <br>
<span id='katom'><b>ולא יתכן לומר </b></span>שתהא תחלת עשייתן עליו, שאם כן מה הוא שחוזר ואומר ונתת את שתי הטבעות, והלא כבר נתונים בו, היה לו לכתוב בתחלת המקרא ועשית על קצות החשן שתי הטבעות זהב, ואף בשרשרות צריך אתה לפתור כן:<br>
<b><span id='pink'>על שני קצות החשן - <br>
</span></b>לשתי פאות שכנגד הצואר, לימנית ולשמאלית הבאים מול כתפות האפוד:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ונתתה את שתי עבתת הזהב
id: 0228
nru: כד
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 28
htm:
</b>הן הן שרשרות גבלות הכתובות למעלה (פסוק יד) ולא פירש מקום קבוען בחשן, עכשיו מפרש לך שיהא תוחב אותן בטבעות, ותדע לך שהן הן הראשונות, שהרי בפרשת אלה פקודי לא הוכפלו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואת שתי קצות
id: 0228
nru: כה
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 28
htm:
</b>של שתי העבותות שני ראשיהם של כל אחת:<br>
<b><span id='pink'>תתן על שתי המשבצות - <br>
</span></b>הן הכתובות למעלה (פסוק יד) בין פרשת החשן ופרשת האפוד, ולא פירש את צרכן ואת מקומן, עכשיו מפרש שיתקע בהן ראשי העבותות התחובות בטבעות <span id='katom'><b>[בראשי]</b></span> החשן לימין ולשמאל אצל הצואר, שני ראשי השרשרת הימנית תוקע במשבצות של ימין, וכן בשל שמאל שני ראשי שרשרות השמאלית:<br>
<b><span id='pink'>ונתתה - <br>
</span></b>המשבצות:<br>
<b><span id='pink'>על כתפות האפוד - <br>
</span></b>אחת בזו ואחת בזו, נמצאו כתפות האפוד מחזיקין את החשן שלא יפול, ובהן הוא תלוי, ועדיין שפת החשן התחתונה הולכת ובאה ונוקשת על כריסו, ואינה דבוקה לו יפה, לכך הוצרך עוד שתי טבעות לתחתיתו, כמו שמפרש והולך:<br>
<b><span id='pink'>אל מול פניו - <br>
</span></b>של אפוד, שלא יתן המשבצות בעבר הכתפות שכלפי המעיל, אלא בעבר העליון שכלפי החוץ, והוא קרוי מול פניו של אפוד, כי אותו עבר שאינו נראה אינו קרוי פנים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: על שני קצות החשן
id: 0228
nru: כו
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 28
htm:
</b>הן שתי פאותיו התחתונות לימין ולשמאל:<br>
<b><span id='pink'>על שפתו אשר אל עבר האפוד ביתה - <br>
</span></b>הרי לך שני סימנין האחד שיתנם בשני קצות של תחתיתו שהוא כנגד האפוד, שעליונו אינו כנגד האפוד, שהרי סמוך לצואר הוא, והאפוד נתון על מתניו, ועוד נתן סימן שלא יקבעם בעבר החשן שכלפי החוץ, אלא בעבר שכלפי פנים שנאמר ביתה, ואותו העבר הוא לצד האפוד, שחשב האפוד חוגרו הכהן ונקפל הסינר לפני הכהן על מתניו, וקצת כריסו מכאן ומכאן עד כנגד קצות החשן, וקצותיו שוכבין עליו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: על שתי כתפות האפוד מלמטה
id: 0228
nru: כז
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 28
htm:
</b>שהמשבצות נתונות בראשי כתפות האפוד העליונים הבאים על כתפיו כנגד גרונו, ונקפלות ויורדות לפניו, והטבעות ציווה ליתן בראשן השני, שהוא מחובר לאפוד, והוא שנאמר לעומת מחברתו, סמוך למקום חבורן באפוד למעלה מן החגורה מעט, שהמחברת לעומת החגורה, ואלו נתונים מעט בגובה זקיפת הכתפות, הוא שנאמר ממעל לחשב האפוד, והן כנגד סוף החשן, ונותן פתיל תכלת באותן הטבעות ובטבעות החשן, ורוכסן באותן פתילין לימין ולשמאל, שלא יהא תחתית החושן הולך לפנים וחוזר לאחור ונוקש על כריסו, ונמצא מיושב על המעיל יפה:<br>
<b><span id='pink'>ממול פניו - <br>
</span></b>בעבר החיצון:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וירכסו
id: 0228
nru: כח
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 28
htm:
<span id='katom'>לשון חבור. <br>
</span></b>וכן (תהילים לא כא) מרכסי איש, חבורי חבלי רשעים. <br>
וכן (ישעיה מ ד) והרכסים לבקעה, הרים הסמוכים זה לזה שאי אפשר לירד לגיא שביניהם אלא בקושי גדול, שמתוך סמיכתן הגיא זקופה ועמוקה, יהיו לבקעת מישור ונוחה לילך:<br>
<b><span id='pink'>להיות על חשב האפוד - <br>
</span></b>להיות החשן דבוק אל חשב האפוד:<br>
<b><span id='pink'>ולא יזח - <br>
</span></b><blockquote>לשון ניתוק, ולשון ערבי הוא,<b> כדברי דונש בן לברט</b>:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: את האורים ואת התומים
id: 0228
nru: ל
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 28
htm:
</b>הוא כתב שם המפורש, שהיה נותנו בתוך כפלי החשן, שעל ידו הוא מאיר דבריו ומתמם את דבריו. ובמקדש שני היה החשן, שאי אפשר לכהן גדול להיות מחוסר בגדים, אבל אותו השם לא היה בתוכו, ועל שם אותו הכתב הוא קרוי משפט, שנאמר (במדבר כז כא) ושאל לו במשפט האורים:<br>
<b><span id='pink'>את משפט בני ישראל - <br>
</span></b>דבר שהם נשפטים ונוכחים על ידו אם לעשות דבר או לא לעשות. <br>
<br>
<b>ולפי מדרש אגדה: <br>
</b><blockquote>שהחשן מכפר על מעוותי הדין, נקרא משפט על שם סליחת המשפט:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: את מעיל האפוד
id: 0228
nru: לא
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 28
htm:
</b>שהאפוד נתון עליו לחגורה:<br>
<b><span id='pink'>כליל תכלת - <br>
</span></b>כולו תכלת, שאין מין אחר מעורב בו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: והיה פי ראשו
id: 0228
nru: לב
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 28
htm:
</b>פי המעיל שבגבהו הוא פתיחת בית הצואר:<br>
<b><span id='pink'>בתוכו - <br>
</span>כתרגומו: <br>
</b><blockquote>כפיל לגויה.<br>
</blockquote>כפול לתוכו להיות לו לשפה כפילתו, והיה מעשה אורג ולא במחט:<br>
<b><span id='pink'>כפי תחרא - <br>
</span></b>למדנו שהשריונים שלהם פיהם כפול לתוכן:<br>
<b><span id='pink'>לא יקרע - <br>
</span></b>כדי שלא יקרע, והקורעו עובר בלאו, שזה ממנין לאוין שבתורה. <br>
וכן (פסוק כח) ולא יזח החשן. <br>
וכן (שמות כה טו) לא יסורו ממנו. הנאמר בבדי הארון:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: רמוני
id: 0228
nru: לג
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 28
htm:
</b>עגולים וחלולים היו כמין רמונים העשויים כביצת תרנגולת:<br>
<b><span id='pink'>ופעמוני זהב - <br>
</span></b>זגין עם ענבלין שבתוכם:<br>
<b><span id='pink'>בתוכם סביב - <br>
</span></b>ביניהם סביב, בין שני רמונים פעמון אחד דבוק ותלוי בשולי המעיל:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ולא ימות
id: 0228
nru: לה
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 28
htm:
<span id='katom'>מכלל לאו אתה שומע הן,</span></b> אם יהיו לו לא יתחייב מיתה, הא אם יכנס מחוסר אחד מן הבגדים הללו חייב מיתה בידי שמים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: על פתיל תכלת
id: 0228
nru: לז
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 28
htm:
</b>ובמקום אחר הוא אומר (שמות לט לא):<b> ויתנו עליו פתיל תכלת. <br>
</b>ועוד כתיב כאן: <b>והיה על המצנפת.</b> <br>
ולמטה הוא אומר (פסוק לח): <b>והיה על מצח אהרן. </b><br>
<br>
<b>ובשחיטת קדשים שנינו (זבחים יט א): <br>
</b><blockquote>שערו היה נראה בין ציץ למצנפת, ששם מניח תפילין. <br>
</blockquote>למדנו שהמצנפת למעלה בגובה הראש ואינה עמוקה ליכנס בה כל הראש עד המצח, והציץ מלמטה, והפתילים היו בנקבים ותלויין בו בשני ראשים ובאמצעיתו שישה בשלושה מקומות הללו, פתיל מלמעלה, אחד מבחוץ, ואחד מבפנים כנגדו, וקושר ראשי הפתילים מאחורי העורף שלשתן, ונמצאו בין אורך הטס ופתילי ראשיו מקיפין את הקדקד, ופתיל האמצעי שבראשו קשור עם ראשי השנים, הולך על פני רוחב הראש מלמעלה, ונמצא עשוי כמין כובע, ועל פתיל האמצעי הוא אומר והיה על המצנפת, והיה נותן הציץ על ראשו כמין כובע על המצנפת, והפתיל האמצעי מחזיקו שאינו נופל, והטס תלוי כנגד מצחו. <br>
<br>
<span id='katom'><b>ונתקיימו כל המקראות: <br>
</b></span><b>פתיל על הציץ, <br>
וציץ על הפתיל, <br>
והפתיל על המצנפת מלמעלה:<br>
<span id='katom'></span></b><br>
<b


autr: רשי
trm: ונשא אהרן
id: 0228
nru: לח
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 28
htm:
<span id='katom'>לשון סליחה,</span></b> ואף על פי כן אינו זז ממשמעו, אהרן נושא את המשא של עון, נמצא מסולק העון מן הקדשים:<br>
<b><span id='pink'>את עון הקדשים - <br>
</span></b>לרצות על הדם ועל החלב שקרבו בטומאה. <br>
<br>
<b>כמו ששנינו (פסחים טז א): <br>
</b><blockquote>אי זה עון הוא נושא? <br>
אם עון פיגול, הרי כבר נאמר (ויקרא יט ז) לא ירצה. <br>
ואם עון נותר, הרי נאמר (ויקרא ז יח) לא יחשב. <br>
ואין לומר שיכפר על עון הכהן שהקריב טמא, שהרי עון הקדשים נאמר: <br>
ולא עון המקריבים, הא אינו מרצה אלא להכשיר הקרבן:<br>
<br>
</blockquote><b><span id='pink'>והיה על מצחו תמיד - <br>
</span></b>אי אפשר לומר שיהא על מצחו תמיד, שהרי אינו עליו אלא בשעת העבודה, אלא תמיד לרצות להם, אפילו אינו על מצחו, שלא היה כוהן גדול עובד באותה שעה.<br>
<br>
<b> ולדברי האומר (יומא ז ב): <br>
</b><blockquote>עודהו על מצחו מכפר ומרצה, ואם לאו אינו מרצה, נדרש על מצחו תמיד, מלמד שמשמש בו בעודו על מצחו, שלא יסיח דעתו ממנו:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: ולבני אהרן תעשה כתנת
id: 0228
nru: מ
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 28
htm:
</b>ארבעה בגדים הללו ולא יותר כתונת, ואבנט, ומגבעות היא מצנפת, ומכנסים הכתובים למטה בפרשה (פסוק מב):<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: והלבשת אתם את אהרן
id: 0228
nru: מא
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 28
htm:
</b>אותם האמורים באהרן חשן ואפוד ומעיל וכתונת תשבץ, מצנפת ואבנט וציץ ומכנסים, הכתובים למטה בכולם:<br>
<b><span id='pink'>ואת בניו אתו - <br>
</span></b>אותם הכתובים בהם:<br>
<b><span id='pink'>ומשחת אותם - <br>
</span></b>את אהרן ואת בניו בשמן המשחה:<br>
<b><span id='pink'>ומלאת את ידם - <br>
</span><span id='katom'>כל מלוי ידים לשון חנוך,</span></b> כשהוא נכנס לדבר להיות מוחזק בו מאותו יום והלאה הוא מלוי, ובלשון לעז כשממנין אדם על פקידת דבר, נותן השליט בידו בית יד של עור שקורין גנ'ט בלעז <span id='katom'><b>[כפפה],</b></span> ועל ידו הוא מחזיקו בדבר, וקורין לאותו מסירה ריוישטי'ר בלעז<span id='katom'><b> [להסמיך]</b></span> והוא מלוי ידים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ועשה להם
id: 0228
nru: מב
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 28
htm:
</b>לאהרן ולבניו:<br>
<b><span id='pink'>מכנסי בד - <br>
</span></b>הרי שמונה בגדים לכהן גדול, וארבעה לכהן הדיוט:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לקח
id: 0229
nru: א
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 29
htm:
</b>כמו קח, ושתי גזרות הן, אחת של קיחה, ואחת של לקיחה, ולהן פתרון אחד:<br>
<b><span id='pink'>פר אחד - <br>
</span></b>לכפר על מעשה העגל שהוא פר:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ולחם מצוות וחלת מצת ורקיקי מצוות
id: 0229
nru: ב
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 29
htm:
</b>הרי אלו שלושה מינין: <br>
<b>רבוכה, <br>
וחלות <br>
ורקיקים לחם מצות. <br>
</b>היא הקרויה למטה בענין (פסוק כג) חלת לחם שמן, על שם שנותן שמן ברבוכה כנגד החלות והרקיקין, וכל המינין באים עשר עשר חלות:<br>
<b><span id='pink'>בלולת בשמן - <br>
</span></b>כשהן קמח יוצק בהן שמן ובוללן:<br>
<b><span id='pink'>משחים בשמן - <br>
</span></b>אחר אפייתן מושחן כמין כי יונית, שהיא עשויה כנו'ן שלנו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: נזר הקדש
id: 0229
nru: ו
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 29
htm:
</b>זה הציץ:<br>
<b><span id='pink'>על המצנפת - <br>
</span></b>כמו שפירשתי למעלה (שמות כח לז) על ידי הפתיל האמצעי ושני פתילין שבראשו הקשורין שלשתן מאחורי העורף, הוא נותנו על המצנפת כמין כובע:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: והיתה להם
id: 0229
nru: ט
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 29
htm:
</b>מלוי ידים זה לכהונת עולם:<br>
<b><span id='pink'>ומלאת - <br>
</span></b>על ידי הדברים האלה:<br>
<b><span id='pink'>יד אהרן ויד בניו - <br>
</span></b>במילוי ופקודת הכהונה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: על קרנות
id: 0229
nru: יב
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 29
htm:
</b>למעלה בקרנות ממש:<br>
<b><span id='pink'>ואת כל הדם - <br>
</span></b>שיירי הדם:<br>
<b><span id='pink'>אל יסוד המזבח - <br>
</span></b>כמין בליטת בית קבול עשוי לו סביב סביב לאחר שעלה אמה מן הארץ:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: החלב המכסה את הקרב
id: 0229
nru: יג
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 29
htm:
</b>הוא הקרום שעל הכרס שקורין טייל'א<span id='katom'><b> [קרום]</b></span>:<br>
<b><span id='pink'>ואת היתרת - <br>
</span></b>הוא טרפשא דכבדא שקורין איבדי'ש [<span id='katom'><b>סרעפת</b></span>]:<br>
<b><span id='pink'>על הכבד - <br>
</span></b>אף מן הכבד יטול עמה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וזרקת
id: 0229
nru: טז
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 29
htm:
</b>בכלי, אוחז במזרק וזורק כנגד הקרן כדי שיראה לכאן ולכאן, ואין קרבן טעון מתנה באצבע אלא חטאת בלבד, אבל שאר זבחים אינן טעונין קרן ולא אצבע, שמתן דמם מחצי המזבח ולמטה, ואינו עולה בכבש אלא עומד בארץ וזורק:<br>
<b><span id='pink'>סביב - <br>
</span>כך מפורש בשחיטת קדשים (זבחים נב ב): <br>
</b><blockquote>שאין סביב אלא שתי מתנות שהן ארבע. <br>
האחת בקרן זוית זו. <br>
והאחת בקרן שכנגדה באלכסון. <br>
וכל מתנה נראית בשני צדי הקרן אילך ואילך. <br>
נמצא הדם נתון בארבע רוחות סביב, לכך קרוי סביב:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: ריח ניחוח
id: 0229
nru: יח
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 29
htm:
</b>נחת רוח לפני, שאמרתי ונעשה רצוני:<br>
<b><span id='pink'>אִשֶּׁה - <br>
</span><span id='katom'>לשון אש,</span></b> והיא הקטרת איברים שעל האש:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: תנוך
id: 0229
nru: כ
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 29
htm:
</b>הוא הסחוס האמצעי שבתוך האוזן שקורין טנדרו'ם<span id='katom'><b> [סחוס]:<br>
</b></span><b><span id='pink'>בהן ידם - <br>
</span><span id='katom'></span></b>הגודל ובפרק האמצעי:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: החלב
id: 0229
nru: כב
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 29
htm:
</b>זה חלב הדקים או הקיבה:<br>
<b><span id='pink'>והאליה - <br>
</span></b>מן הכליות ולמטה, כמו שמפורש בויקרא (ג ט) שנאמר לעומת העצה יסירנה, מקום שהכליות יועצות, ובאמורי הפר לא נאמר אליה, שאין אליה קריבה אלא בכבש וכבשה ואיל, אבל שור ועז אין טעונים אליה:<br>
<b><span id='pink'>ואת שוק הימין - <br>
</span></b>לא מצינו הקטרה בשוק הימין עם האמורים אלא זו בלבד:<br>
<b><span id='pink'>כי איל מלאים הוא - <br>
</span></b>שלמים. <span id='katom'><b>לשון שלמות שמושלם בכל.</b></span> <br>
מגיד הכתוב שהמלואים שלמים, שמשימים שלום: <br>
<b>למזבח, <br>
ולעובד העבודה, <br>
ולבעלים. <br>
</b>לכך אני מצריכו החזה להיות לו לעובד העבודה למנה, וזהו משה ששימש במלואים, והשאר אכלו אהרן ובניו שהם בעלים, כמפורש בענין:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וככר לחם
id: 0229
nru: כג
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 29
htm:
</b>מן החלות:<br>
<b><span id='pink'>וחלת לחם שמן - <br>
</span></b>ממין הרבוכה:<br>
<b><span id='pink'>ורקיק - <br>
</span></b>מן הרקיקין, אחד מעשרה שבכל מין ומין ולא מצינו תרומת לחם הבא עם זבח נקטרת אלא זו בלבד, שתרומת לחמי תודה ואיל נזיר נתונה לכהנים עם חזה ושוק, ומזה לא היה למשה למנה אלא חזה בלבד:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: על כפי אהרן וגו' והנפת
id: 0229
nru: כד
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 29
htm:
</b>שניהם עסוקים בתנופה, הבעלים והכהן. <br>
<span id='red'>הא כיצד? <br>
</span>כוהן מניח ידו תחת יד הבעלים ומניף, ובזה היו אהרן ובניו בעלים, ומשה כהן:<br>
<b><span id='pink'>תנופה - <br>
</span></b>מוליך ומביא למי שארבע רוחות העולם שלו, ותנופה מעכבת רוחות רעות. <br>
<b>תרומה</b> מעלה ומוריד למי שהשמים וארץ שלו, ומעכבת טללים רעים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: על העולה
id: 0229
nru: כה
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 29
htm:
</b>על האיל הראשון שהעלית עולה:<br>
<b><span id='pink'>לריח ניחוח - <br>
</span></b>לנחת רוח למי שאמר ונעשה רצונו:<br>
<b><span id='pink'>אשה - <br>
</span></b>לאש נתן:<br>
<b><span id='pink'>לה' - <br>
</span></b>לשמו של מקום:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וקדשת את חזה התנופה ואת שוק התרומה וגו'
id: 0229
nru: כז
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 29
htm:
</b>קדשם לדורות, להיות נוהגת תרומתם והנפתם כחזה ושוק של שלמים, אבל לא להקטרה, אלא והיה לאהרן ולבניו לאכול:<br>
<b><span id='pink'>תנופה - <br>
</span><span id='katom'>לשון הולכה והובאה,</span></b> וינטילי'ר בלעז <span id='katom'><b>[להניף]</b></span>:<br>
<b><span id='pink'>הורם - <br>
</span></b>לשון מעלה ומוריד:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לחק עולם מאת בני ישראל
id: 0229
nru: כח
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 29
htm:
</b>שהשלמים לבעלים, ואת החזה ואת השוק יתנו לכהן:<br>
<b><span id='pink'>כי תרומה הוא - <br>
</span></b>החזה ושוק הזה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לבניו אחריו
id: 0229
nru: כט
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 29
htm:
</b>למי שבא בגדולה אחריו:<br>
<b><span id='pink'>למשחה - <br>
</span></b>להתגדל בהם. <br>
<span id='katom'><b>שיש משיחה שהיא לשון שררה,</b></span> כמו: <br>
(במדבר יח ח) לך נתתים למשחה. <br>
(תהילים קה טו) אל תגעו במשיחי:<br>
<br>
<b><span id='pink'>ולמלא בם את ידם - <br>
</span></b>על ידי הבגדים הוא מתלבש בכהונה גדולה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: שבעת ימים
id: 0229
nru: ל
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 29
htm:
</b>רצופין:<br>
<b><span id='pink'>ילבשם הכהן - <br>
</span></b>אשר יקום מבניו תחתיו לכהונה גדולה, כשימנוהו להיות כוהן גדול:<br>
<b><span id='pink'>אשר יבא אל אהל מועד - <br>
</span></b>אותו כוהן המוכן ליכנס לפני ולפנים ביום הכפורים, וזהו כוהן גדול, שאין עבודת יום הכפורים כשרה אלא בו:<br>
<b><span id='pink'>תחתיו מבניו - <br>
</span></b>מלמד שאם יש לו לכהן גדול בן ממלא את מקומו, ימנוהו כוהן גדול תחתיו:<br>
<b><span id='pink'>הכהן תחתיו מבניו - <br>
</span><span id='katom'>מכאן ראיה כל לשון כוהן לשון פועל עובד ממש, לפיכך ניגון תביר נמשך לפניו:<br>
</span></b><br>
<b


autr: רשי
trm: ואכלו אתם
id: 0229
nru: לג
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 29
htm:
</b>אהרן ובניו, לפי שהם בעליהם:<br>
<b><span id='pink'>אשר כפר בהם - <br>
</span></b>כל זרות ותיעוב:<br>
<b><span id='pink'>למלא את ידם - <br>
</span></b>באיל ולחם הללו:<br>
<b><span id='pink'>לקדש אותם - <br>
</span></b>שעל ידי המלואים הללו נתמלאו ידיהם ונתקדשו לכהונה:<br>
<b><span id='pink'>כי קדש הם - <br>
</span></b>קדשי קודשים. <br>
<span id='katom'><b>ומכאן למדנו אזהרה לזר האוכל קודש קודשים,</b></span> שנתן המקרא טעם לדבר משום דקדש הם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ועשית לאהרן ולבניו ככה
id: 0229
nru: לה
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 29
htm:
<span id='katom'>שנה הכתוב וכפל לעכב,</span></b> שאם חסר דבר אחד מכל האמור בענין, לא נתמלאו ידיהם להיות כוהנים ועבודתם פסולה:<br>
<b><span id='pink'>אתכה - <br>
</span></b>כמו אותך:<br>
<b><span id='pink'>שבעת ימים תמלא וגו' - <br>
</span></b>בענין הזה ובקרבנות הללו בכל יום:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: על הכפרים
id: 0229
nru: לו
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 29
htm:
</b>בשביל הכפורים, לכפר על המזבח מכל זרות ותיעוב. <br>
ולפי שנאמר (פסוק לה) שבעת ימים תמלא ידם, אין לי אלא דבר הבא בשבילם, כגון האילים והלחם, אבל הבא בשביל המזבח, כגון פר שהוא לחטוי המזבח, לא שמענו, לכך הוצרך מקרא זה. <br>
<br>
<b>ומדרש תורת כוהנים אומר: <br>
</b><blockquote>כפרת המזבח הוצרך, שמא התנדב איש דבר גזל במלאכת המשכן והמזבח:<br>
</blockquote><b><span id='pink'>וחטאת - <br>
</span></b>ותדכי, לשון מתנת דמים הנתונים באצבע קרוי חטוי:<br>
<b><span id='pink'>ומשחת אותו - <br>
</span></b>בשמן המשחה <span id='katom'><b>וכל המשיחות כמין כי יונית:</b></span><br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: והיה המזבח קדש
id: 0229
nru: לז
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 29
htm:
</b><span id='red'>ומה היא קדושתו? <br>
</span>כל הנוגע במזבח יקדש, אפילו קרבן פסול שעלה עליו, קדשו המזבח להכשירו שלא ירד. <br>
מתוך שנאמר כל הנוגע במזבח יקדש, שומע אני בין ראוי בין שאינו ראוי, כגון: דבר שלא היה פסולו בקדש, כגון הרובע והנרבע ומוקצה ונעבד והטרפה וכיוצא בהן?! <br>
תלמוד לומר: וזה אשר תעשה, הסמוך אחריו, מה עולה ראויה אף כל ראוי, שנראה לו כבר ונפסל משבא לעזרה, כגון הלן והיוצא והטמא ושנשחט במחשבת חוץ לזמנו וחוץ למקומו וכיוצא בהן:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ועשרון סולת
id: 0229
nru: מ
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 29
htm:
</b>עשירית האיפה, ארבעים ושלש ביצים וחומש ביצה:<br>
<b><span id='pink'>בשמן כתית - <br>
</span></b>לא לחובה נאמר כתית אלא להכשיר, לפי שנאמר (לעיל כז ב) כתית למאור, ומשמע למאור ולא למנחות. <br>
<span id='red'>יכול לפסלו למנחות? <br>
</span>תלמוד לומר כאן: כתית, ולא נאמר (שמות כז כ) כתית למאור אלא למעט מנחות שאין צריך כתית, שאף הטחון בריחים כשר בהן:<br>
<b><span id='pink'>רבע ההין - <br>
</span></b>שלושה לוגין:<br>
<b><span id='pink'>ונסך - <br>
</span></b>לספלים. <br>
<b>כמו ששנינו במסכת סוכה (נח א): <br>
</b><blockquote>שני ספלים של כסף היו בראש המזבח, ומנוקבים כמין שני חוטמין דקים, נותן היין לתוכו והוא מקלח ויוצא דרך החוטם ונופל על גג המזבח, ומשם יורד לשיתין במזבח בית עולמים, ובמזבח הנחשת יורד מן המזבח לארץ:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: לריח ניחח
id: 0229
nru: מא
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 29
htm:
</b>על המנחה נאמר, שמנחת נסכים כולה כליל, וסדר הקרבתן האיברים בתחלה ואחר כך המנחה, שנאמר (ויקרא כג לז) עולה ומנחה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: תמיד
id: 0229
nru: מב
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 29
htm:
</b>מיום אל יום, ולא יפסיק יום בינתים:<br>
<b><span id='pink'>אשר אועד לכם - <br>
</span></b>כשאקבע מועד לדבר אליך שם אקבענו לבא. <br>
<br>
<b>ויש מרבותינו למדים מכאן:</b> <br>
<blockquote>שמעל מזבח הנחשת היה הקב'ה מדבר עם משה משהוקם המשכן. <br>
</blockquote><b>ויש אומרים: <br>
</b><blockquote>מעל הכפרת, כמו שנאמר (שמות כה כב) ודברתי אתך מעל הכפורת, ואשר אועד לכם האמור כאן אינו אמור על המזבח, אלא על אהל מועד הנזכר במקרא:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: ונועדתי שמה
id: 0229
nru: מג
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 29
htm:
</b>אתועד עמם בדבור, כמלך הקובע מקום מועד לדבר עם עבדיו שם:<br>
<b><span id='pink'>ונקדש - <br>
</span></b>המשכן:<br>
<b><span id='pink'>בכבודי - <br>
</span></b>שתשרה שכינתי בו. <br>
<br>
<b>ומדרש אגדה: <br>
</b><blockquote>אל תקרי בכבודי, אלא [בכבודי], במכובדים שלי.<br>
כאן רמז לו מיתת בני אהרן ביום הקמתו. <br>
וזהו שאמר משה (ויקרא י ג) הוא אשר דבר ה' לאמר בקרובי אקדש. <br>
והיכן דבר? <br>
ונקדש בכבודי:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: את גגו
id: 0230
nru: ג
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 30
htm:
</b>זה היה לו גג, אבל מזבח העולה לא היה לו גג, אלא ממלאים חללו אדמה בכל חנייתן:<br>
<b><span id='pink'>זר זהב - <br>
</span></b>סימן הוא לכתר כהונה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: צלעותיו
id: 0230
nru: ד
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 30
htm:
</b><blockquote>כאן הוא לשון זויות,<b> כתרגומו</b>. <br>
</blockquote>לפי שנאמר על שני צדיו, על שתי זויותיו שבשני צדיו:<br>
<b><span id='pink'>והיה - <br>
</span></b>מעשה הטבעות האלה:<br>
<b><span id='pink'>לבתים לבדים - <br>
</span></b>לכל בית תהיה הטבעת לבד:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לפני הפרכת
id: 0230
nru: ו
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 30
htm:
</b><span id='red'>שמא תאמר משוך מכנגד הארון לצפון או לדרום? <br>
</span>תלמוד לומר: לפני הכפרת, מכוון כנגד הארון מבחוץ:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: בהיטיבו
id: 0230
nru: ז
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 30
htm:
<span id='katom'>לשון נקוי</span></b> הבזיכין של המנורה מדשן הפתילות שנשרפו בלילה, והיה מטיבן בכל בקר ובקר:<br>
<b><span id='pink'>הנרות - <br>
</span></b>לוצי'ש בלעז <span id='katom'><b>[מנורות]. </b></span><br>
<span id='katom'><b>וכן כל נרות האמורות במנורה, חוץ ממקום שנאמר שם העלאה, שהוא לשון הדלקה:<br>
</b></span><br>
<b


autr: רשי
trm: ובהעלות
id: 0230
nru: ח
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 30
htm:
</b>כשידליקם להעלות להבתן:<br>
<b><span id='pink'>יקטירנה - <br>
</span></b>בכל יום פרס מקטיר שחרית ופרס מקטיר בין הערבים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לא תעלו עליו
id: 0230
nru: ט
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 30
htm:
</b>על מזבח זה:<br>
<b><span id='pink'>קטרת זרה - <br>
</span></b>שום קטורת של נדבה. כולן זרות לו חוץ מזו:<br>
<b><span id='pink'>ועולה ומנחה - <br>
</span></b>ולא עולה ומנחה, עולה של בהמה ועוף, ומנחה היא של מין לחם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וכפר אהרן
id: 0230
nru: י
pch: תצווה
lvr: C0227
prk: 30
htm:
</b>מתן דמים:<br>
<b><span id='pink'>אחת בשנה - <br>
</span></b>ביום הכפורים. <br>
הוא שנאמר באחרי מות (ויקרא טז יח) ויצא אל המזבח אשר לפני ה' וכפר עליו:<br>
<b><span id='pink'>חטאת הכפורים - <br>
</span></b>הם פר ושעיר של יום הכפורים המכפרים על טומאת מקדש וקדשיו:<br>
<b><span id='pink'>קדש קדשים - <br>
</span></b>המזבח מקודש לדברים הללו בלבד ולא לעבודת אחרת:<br>
<br>
<span id='red'>פרשת כי תשא<br>
</span><br>
<b


autr: רשי
trm: כי תשא
id: 0230
nru: יב
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 30
htm:
<span id='katom'>לשון קבלה,</span> כתרגומו: </b><br>
כשתחפוץ לקבל סכום מנינם לדעת כמה הם, אל תמנם לגלגולת, אלא יתנו כל אחד מחצית השקל ותמנה את השקלים ותדע מנינם:<br>
<b><span id='pink'>ולא יהיה בהם נגף - <br>
</span></b>שהמנין שולט בו עין הרע והדבר בא עליהם, כמו שמצינו בימי דוד:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: זה יתנו
id: 0230
nru: יג
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 30
htm:
</b>הראה לו כמין מטבע של אש, ומשקלה מחצית השקל, ואומר לו כזה יתנו:<br>
<b><span id='pink'>העבר על הפקודים - <br>
</span></b>דרך המונין מעבירין את הנמנין זה אחר זה. <br>
וכן לשון (ויקרא כז לב) כל אשר יעבור תחת השבט.<br>
וכן (ירמיה לג יג) תעבורנה הצאן על ידי מונה:<br>
<br>
<b><span id='pink'>מחצית השקל בשקל הקודש - <br>
</span></b>במשקל השקל שקצבתי לך לשקול בו שקלי הקדש, כגון שקלים האמורין בפרשת ערכין ושדה אחוזה:<br>
<b><span id='pink'>עשרים גרה השקל - <br>
</span></b>עכשיו פירש לך כמה הוא:<br>
<b><span id='pink'>גרה - <br>
</span><span id='katom'>לשון מעה. <br>
</span></b>וכן בשמואל (בשמואל א' ב לו) יבוא להשתחות לו לאגורת כסף וככר לחם:<br>
<b><span id='pink'>עשרים גרה השקל - <br>
</span></b>השקל השלם, שהשקל ארבעה זוזים, והזוז מתחלתו חמש מעות, אלא באו והוסיפו עליו שתות והעלוהו לשש מעה כסף, ומחצית השקל הזה, שאמרתי לך, יתנו תרומה לה':<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לכפר על נפשתיכם
id: 0230
nru: טו
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 30
htm:
</b>שלא תנגפו על ידי המנין. <br>
<br>
<span id='katom'><b>דבר אחר:<br>
</b></span><b><span id='pink'>לכפר על נפשותיכם - <br>
</span><span id='katom'></span></b>לפי שרמז להם כאן שלוש תרומות, שנכתב כאן תרומת ה' שלוש פעמים: <br>
<span id='katom'><b>אחת תרומת אדנים,</b></span><b> <span id='katom'></span></b>שמנאן כשהתחילו בנדבת המשכן ונתנו כל אחד ואחד מחצית השקל, ועלה למאת ככר, שנאמר (שמות לח כה) וכסף פקודי העדה מאת ככר, ומהם נעשו האדנים, שנאמר (שמות לח כז) ויהי מאת ככר הכסף וגו'. <br>
<br>
<span id='katom'><b>והשנית </b></span>אף היא על ידי מנין שמנאן, משהוקם המשכן, הוא המנין האמור בתחלת חומש הפקודים (במדבר א א) באחד לחדש השני בשנה השנית, ונתנו כל אחד מחצית השקל, <b>והן לקנות מהן קרבנות צבור של כל שנה ושנה,</b> והושוו בהם עניים ועשירים, ועל אותה תרומה נאמר לכפר על נפשותיכם, שהקרבנות לכפרה הם באים. <br>
<br>
<span id='katom'><b>והשלישית היא תרומת המשכן,</b></span> כמו שנאמר (שמות לה כד) כל מרים תרומת כסף ונחשת, ולא הייתה יד כולם שוה בה, אלא איש איש מה שנדבו לבו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ונתת אתו על עבודת אהל מועד
id: 0230
nru: טז
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 30
htm:
</b>למדת שנצטוה למנותם בתחלת נדבת המשכן אחר מעשה העגל, מפני שנכנס בהם מגפה, כמו שנאמר (שמות לב לה) ויגוף ה' את העם. <br>
<blockquote>משל לצאן החביבה על בעליה, שנפל בה דבר, ומשפסק אמר לו לרועה בבקשה ממך, מנה את צאני ודע כמה נותרו בהם, להודיע שהיא חביבה עליו. <br>
</blockquote><span id='katom'><b>ואי אפשר לומר,</b></span> שהמנין הזה הוא האמור בחומש הפקודים, שהרי נאמר בו (במדבר א א) באחד לחדש השני, והמשכן הוקם באחד לחודש הראשון, שנאמר (שמות מ ב) ביום החודש הראשון באחד לחודש תקים וגו'. ומהמנין הזה נעשו האדנים משקלים שלו, שנאמר (שמות לח כז) ויהי מאת ככר הכסף לצקת וגו'. <br>
הא למדת שתים היו: <br>
<b>אחת </b>בתחלת נדבתן אחר יום הכפורים בשנה ראשונה. <br>
<b>ואחת</b> בשנה שנייה באייר משהוקם המשכן. <br>
<br>
<span id='katom'><b>ואם תאמר,</b></span> וכי אפשר שבשניהם היו ישראל שוים שש מאות אלף ושלשת אלפים וחמש מאות וחמישים, שהרי בכסף פקודי העדה נאמר כן, ובחומש הפקודים אף בו נאמר כן (במדבר א מו) ויהיו כל הפקודים שש מאות אלף ושלשת אלפים וחמש מאות וחמשים, והלא בשתי שנים היו, ואי אפשר שלא היו בשעת מנין הראשון בני תשע עשרה שנה שלא נמנו ובשנייה נעשו בני עשרים?! <br>
<span id='katom'><b>תשובה לדבר,</b></span> אצל שנות האנשים בשנה אחת נמנו, אבל למנין יציאת מצרים היו שתי שנים, לפי שליציאת מצרים מונין מניסן, כמו ששנינו במסכת ראש השנה (ב ב), ונבנה המשכן בראשונה והוקם בשנייה שנתחדשה שנה באחד בניסן, אבל שנות האנשים מנוין למנין שנות עולם המתחילין מתשרי, נמצאו שני המנינים בשנה אחת המנין הראשון היה בתשרי לאחר יום הכפורים, שנתרצה המקום לישראל לסלוח להם, ונצטוו על המשכן, והשני באחד באייר:<br>
<br>
<b><span id='pink'>על עבודת אהל מועד - <br>
</span></b>הן האדנים שנעשו בו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כיור
id: 0230
nru: יח
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 30
htm:
</b>כמין דוד גדולה ולה דדים המריקים בפיהם מים:<br>
<b><span id='pink'>וכנו - <br>
</span>כתרגומו: <br>
</b><blockquote>ובסיסיה. <br>
</blockquote>מושב מתוקן לכיור:<br>
<b><span id='pink'>לרחצה - <br>
</span></b>מוסב על הכיור:<br>
<b><span id='pink'>ובין המזבח - <br>
</span></b><blockquote>מזבח העולה שכתוב בו, שהוא לפני פתח משכן אהל מועד, והיה הכיור משוך קמעא ועומד כנגד אויר שבין המזבח והמשכן, ואינו מפסיק כלל בינתים, משום שנאמר (שמות מ כט) ואת מזבח העולה שם פתח משכן אהל מועד, כלומר מזבח לפני אהל מועד ואין כיור לפני אהל מועד. <br>
הא כיצד? <br>
משוך קמעא כלפי הדרום, <b>כך שנויה בזבחים (נט א):<br>
</b></blockquote><b


autr: רשי
trm: את ידיהם ואת רגליהם
id: 0230
nru: יט
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 30
htm:
</b>בבת אחת היה מקדש ידיו ורגליו.<br>
<br>
<b>וכך שנינו בזבחים (יט ב): <br>
</b><blockquote>כיצד קדוש ידים ורגלים? <br>
מניח ידו הימנית על גבי רגלו הימנית, וידו השמאלית על גבי רגלו השמאלית, ומקדש:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: בבאם אל אהל מועד
id: 0230
nru: כ
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 30
htm:
</b> להקטיר קטרת שחרית ובין הערבים, או להזות מדם פר כוהן המשיח ושעירי עבודה זרה:<br>
<b><span id='pink'>ולא ימותו - <br>
</span></b>הא אם לא ירחצו ימותו.<span id='katom'><b> <br>
שבתורה נאמרו כללות, ומכלל לאו אתה שומע הן:<br>
</b></span><b><span id='pink'>אל המזבח - <br>
</span><span id='katom'></span></b>החיצון, שאין כאן ביאת אהל מועד אלא בחצר:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ולא ימותו
id: 0230
nru: כא
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 30
htm:
</b>לחייב מיתה על המשמש במזבח ואינו רחוץ ידים ורגלים, שהמיתה הראשונה לא שמענו אלא על הנכנס להיכל:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: בשמים ראש
id: 0230
nru: כג
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 30
htm:
</b>חשובים:<br>
<b><span id='pink'>וקנמן בשם - <br>
</span></b>לפי שהקנמון קליפת עץ הוא, יש שהוא טוב ויש בו ריח טוב וטעם, ויש שאינו אלא כעץ, לכך הוצרך לומר קנמן בשם, מן הטוב:<br>
<b><span id='pink'>מחציתו חמישים ומאתים - <br>
</span></b>מחצית הבאתו תהא חמישים ומאתים, נמצא כולו חמש מאות, כמו שיעור מר דרור. <br>
<span id='red'>אם כן, למה נאמר בו חצאין?<br>
</span><span id='katom'><b>גזירת הכתוב היא </b></span><blockquote>להביאו לחצאין, להרבות בו שתי הכרעות, שאין שוקלין עין בעין, <b>וכך שנויה בכריתות (דף ה א):</b><br>
</blockquote><b><span id='pink'><br>
וקנה בשם - <br>
</span></b>קנה של בשם לפי שיש קנים שאינן של בשם, הוצרך לומר בשם:<br>
<b><span id='pink'>חמשים ומאתים - <br>
</span></b>סך משקל כולו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וקדה
id: 0230
nru: כד
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 30
htm:
</b>שם שורש עשב, ובלשון חכמים קציעה:<br>
<b><span id='pink'>הין - <br>
</span></b>שנים עשר לוגין. <br>
<br>
<b>ונחלקו בו חכמי ישראל: <br>
</b><blockquote>רבי מאיר אומר: בו שלקו את העיקרין. <br>
אמר לו רבי יהודה: והלא לסוך את העיקרין אינו סיפק, אלא שראום במים, שלא יבלעו את השמן, ואחר כך הציף עליהם השמן עד שקלט הריח וקפחו לשמן מעל העיקרין:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: רקח מרקחת
id: 0230
nru: כה
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 30
htm:
<span id='katom'>רקח שם דבר הוא, והטעם מוכיח שהוא למעלה,</span></b> והרי הוא כמו רקח, רגע, ואינו: <br>
כמו (ישעיה נא טו) רגע הים. <br>
וכמו (ישעיהו מב ה) רקע הארץ, שהטעם למטה.<br>
וכל דבר המעורב בחבירו, עד שזה קופח מזה או ריח או טעם קרוי מרקחת:<br>
<br>
<b><span id='pink'>רקח מרקחת - <br>
</span></b>רקח העשוי על ידי אומנות ותערובות:<br>
<b><span id='pink'>מעשה רוקח - <br>
</span></b>שם האומן בדבר:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וקדשת אותם
id: 0230
nru: כט
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 30
htm:
</b>משיחה זו מקדשתם להיות קדש קדשים. <br>
<span id='red'>ומה היא קדושתם? <br>
</span>כל הנוגע וגו', כל הראוי לכלי שרת משנכנס לתוכו קדוש קדושת הגוף ליפסל ביוצא ובלינה ובטבול יום, ואינו נפדה לצאת לחולין, אבל דבר שאינו ראוי להם אין מקדשין. <br>
ושנויה היא משנה שלימה אצל מזבח, מתוך שנאמר (שמות כט לז): כל הנוגע במזבח יקדש, <span id='red'>שומע אני בין ראוי בין שאינו ראוי? </span><br>
תלמוד לומר: כבשים, מה כבשים ראויים אף כל ראוי. <br>
<br>
<span id='katom'><b>כל משיחת משכן וכהנים ומלכים מתורגם לשון רבוי,</b></span> לפי שאין צורך משיחתן אלא לגדולה, כי כן יסד המלך, שזה חנוך גדולתן, ושאר משיחות כגון (שמות כט ב) רקיקין משוחין, (עמוס ו ו) וראשית שמנים ימשחו, לשון ארמית בהן כלשון עברית:<br>
<br>
<b><span id='pink'>(לא) לדרתיכם <br>
</span></b>מכאן למדו רבותינו לומר שכולו קיים לעתיד לבא:<br>
<b><span id='pink'>זה - <br>
</span><span id='katom'>בגימטריה</span></b> תריסר לוגין הוו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לא ייסך
id: 0230
nru: לב
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 30
htm:
<span id='katom'>בשני יודי'ן, לשון לא יפעל.<br>
</span></b>כמו (דברים ה טו) למען ייטב לך:<br>
<br>
<b><span id='pink'>על בשר אדם לא ייסך - <br>
</span></b>מן השמן הזה עצמו:<br>
<b><span id='pink'>ובמתכנתו לא תעשו כמהו - <br>
</span></b>בסכום סמניו לא תעשו אחר כמוהו במשקל סמנין הללו לפי מידת הין שמן, אבל אם פחת או רבה סממנין לפי מידת הין שמן מותר, ואף העשוי במתכונתו של זה, אין הסך ממנו חייב אלא הרוקחו:<br>
<b><span id='pink'>ובמתכנתו - <br>
</span><span id='katom'>לשון חשבון.</span></b> <br>
כמו (שמות ה ח) מתכנת הלבנים, וכן במתכונתה של קטורת:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואשר יתן ממנו
id: 0230
nru: לג
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 30
htm:
</b>מאותו של משה:<br>
<b><span id='pink'>על זר - <br>
</span></b>שאינו צורך כהונה ומלכות:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: נטף
id: 0230
nru: לד
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 30
htm:
</b>הוא צרי, ועל שאינו אלא שרף הנוטף מעצי הקטף קרוי נטף ובלעז גומ'א, והצרי קורין לו תירייק'א. <br>
<b><span id='pink'>ושחלת - <br>
</span></b>שורש בשם חלק ומצהיר כצפורן, ובלשון המשנה קרוי צפורן. <br>
<br>
<b>וזהו שתרגם אונקלוס: <br>
</b><blockquote>וטופרא:<br>
</blockquote><b><span id='pink'><br>
וחלבנה - <br>
</span></b>בשם שריחו רע וקורין לו גלבנא, ומנאה הכתוב בין סמני הקטורת, ללמדנו, שלא יקל בעינינו לצרף עמנו באגודת תעניותינו ותפילותינו את פושעי ישראל שיהיו נמנין עמנו:<br>
<b><span id='pink'>סמים - <br>
</span></b>אחרים:<br>
<b><span id='pink'>ולבנה זכה - <br>
</span><span id='katom'>מכאן למדו רבותינו אחד עשר סמנין נאמרו לו למשה בסיני.</span></b> <br>
מיעוט סמים <b>שנים.</b><br>
נטף ושחלת וחלבנה <b>שלושה.</b> <br>
הרי <b>חמישה. </b><br>
סמים, לרבות עוד כמו אלו, הרי <b>עשרה. </b><br>
ולבונה הרי <b>אחד עשר.</b> <br>
ואלו הן:<b> הצרי והצפורן, החלבנה והלבונה, מור וקציעה, שבולת נרד וכרכם</b>, הרי <b>שמונה, </b>שהשבולת ונרד אחד, שהנרד דומה לשבולת.<b> <br>
הקושט והקילופה והקנמון</b> הרי אחד עשר. <br>
בורית כרשינה אינו נקטר אלא בו שפין את הצפורן ללבנה שתהא נאה:<br>
<br>
<b><span id='pink'>בד בבד יהיה - <br>
</span></b>אלו הארבעה הנזכרים כאן יהיו שוין משקל במשקל, כמשקלו של זה כך משקלו של זה.<br>
<br>
<b>וכן שנינו (כריתות ו א): <br>
</b><blockquote>הצרי והצפורן, החלבנה והלבונה משקל שבעים שבעים מנה. <br>
</blockquote>ולשון בד נראה בעיני שהוא לשון יחיד, אחד באחד, יהיה זה כמו זה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ממלח
id: 0230
nru: לה
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 30
htm:
כתרגומו: <br>
</b><blockquote>מעורב. <br>
</blockquote>שיערב שחיקתן יפה יפה זה עם זה. <br>
<br>
<span id='katom'><b>ואומר אני שדומה לו:</b></span> <br>
(יונה א ה) וייראו המלחים. <br>
(יחזקאל כז כז) מלחיך וחובליך, על שם שמהפכין את המים במשוטות, כשמנהיגים את הספינה, כאדם המהפך בכף ביצים טרופות לערבן עם המים. <br>
וכל דבר שהאדם רוצה לערב יפה יפה, מהפכו באצבע או בבזך:<br>
<br>
<b><span id='pink'>ממלח טהור קדש - <br>
</span></b>ממולח יהיה וטהור יהיה וקדש יהיה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ונתתה ממנה וגו'
id: 0230
nru: לו
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 30
htm:
</b>היא קטרת שבכל יום ויום שעל מזבח הפנימי, שהוא באהל מועד:<br>
<b><span id='pink'>אשר אועד לך שמה - <br>
</span></b>כל מועדי דבור שאקבע לך, אני קובעם לאותו מקום:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: במתכנתה
id: 0230
nru: לז
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 30
htm:
</b>במנין סממניה:<br>
<b><span id='pink'>קדש תהיה לך לה' - <br>
</span></b>שלא תעשנה אלא לשמי:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: בחכמה
id: 0231
nru: ג
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 31
htm:
</b>מה שאדם שומע מאחרים ולמד:<br>
<b><span id='pink'>ובתבונה - <br>
</span></b>מבין דבר מלבו, מתוך דברים שלמד:<br>
<b><span id='pink'>ובדעת - <br>
</span></b>רוח הקדש:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ובחרשת
id: 0231
nru: ה
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 31
htm:
<span id='katom'>לשון אומנות.</span></b> <br>
כמו (ישעיה מ כ) חרש חכם.<br>
 <br>
<span id='katom'><b>ואונקלוס פירש ושנה בפירושן:</b></span> <br>
שחרש אבנים קרוי <b>אומן</b>. <br>
וחרש עץ קרוי <b>נגר:<br>
<br>
<span id='pink'>למלאת - <br>
</span></b>להושיבה במשבצת שלה במלואה, לעשות המשבצת למדת מושב האבן ועוביה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואת בגדי השרד
id: 0231
nru: י
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 31
htm:
<span id='katom'>אומר אני לפי פשוטו של מקרא אי אפשר לומר שבבגדי כהונה מדבר.</span></b> <br>
לפי שנאמר אצלם ואת בגדי הקדש לאהרן הכהן ואת בגדי בניו לכהן, אלא אלו בגדי השרד, הם בגדי התכלת והארגמן ותולעת שני, האמורין בפרשת מסעות (במדבר ד יב) ונתנו אל בגד תכלת, (שם יג) ופרשו עליו בגד ארגמן, (שם ח) ופרשו עליהם בגד תולעת שני.<br>
 <br>
<span id='katom'><b>ונראין דברי,</b></span> שנאמר (שמות לט א) ומן התכלת והארגמן ותולעת השני עשו בגדי שרד לשרת בקדש, ולא הוזכר שש עמהם, ואם בבגדי כהונה מדבר, לא מצינו באחד מהם ארגמן או תולעת שני בלא שש:<br>
<br>
<b><span id='pink'>בגדי השרד - <br>
</span>יש מפרשים:</b>: <br>
<blockquote>לשון עבודה ושירות. <br>
</blockquote><b>כתרגומו:</b> <br>
<blockquote>לבושי שמושא. <br>
</blockquote><span id='katom'><b>ואין לו דמיון במקרא. <br>
</b></span><br>
<span id='katom'><b>ואני אומר, שהוא לשון ארמי</b></span>, כתרגום של קלעים, ותרגום של מכבר, שהיו ארוגים במחט עשויים נקבים נקבים לצידי'ץ בלעז <span id='katom'><b>[רשת]</b></span>:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואתה דבר אל בני ישראל
id: 0231
nru: יג
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 31
htm:
</b>ואתה, אף על פי שהפקדתיך לצוותם על מלאכת המשכן, אל יקל בעיניך לדחות את השבת מפני אותה מלאכה:<br>
<b><span id='pink'>אך את שבתתי תשמרו - <br>
</span></b>אף על פי שתהיו רדופין וזריזין בזריזות מלאכה שבת אל תדחה מפניה. <br>
<span id='katom'><b>כל אכין ורקין מיעוטין, למעט שבת ממלאכת המשכן:<br>
<br>
</b></span><b><span id='pink'>כי אות הוא ביני וביניכם - <br>
</span><span id='katom'></span></b>אות גדולה היא בינינו שבחרתי בכם, בהנחילי לכם את יום מנוחתי למנוחה:<br>
<b><span id='pink'>לדעת - <br>
</span></b>האומות [בה] כי אני ה' מקדשכם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: מות יומת
id: 0231
nru: יד
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 31
htm:
</b>אם יש עדים והתראה:<br>
<b><span id='pink'>ונכרתה - <br>
</span></b>בלא התראה:<br>
<b><span id='pink'>מחלליה - <br>
</span></b>הנוהג בה חול בקדושתה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: שבת שבתון
id: 0231
nru: טו
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 31
htm:
</b>מנוחת מרגוע ולא מנוחת עראי:<br>
<b><span id='pink'>שבת שבתון - <br>
</span></b>לכך כפלו הכתוב לומר שאסור בכל מלאכה, אפילו אוכל נפש, וכן יום הכפורים שנאמר בו (ויקרא כג לב) שבת שבתון הוא לכם, אסור בכל מלאכה. <br>
אבל יום טוב לא נאמר בו כי אם ביום הראשון שבתון וביום השמיני שבתון (שם) אסורים בכל מלאכת עבודה, ומותרים במלאכת אוכל נפש:<br>
<br>
<b><span id='pink'>קדש לה' - <br>
</span></b>שמירת קדושתה לשמי ובמצוותי:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וינפש
id: 0231
nru: יז
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 31
htm:
כתרגומו:</b> <br>
<blockquote>ונח. <br>
</blockquote><span id='katom'><b>וכל לשון נופש והוא לשון נפש, שמשיב נפשו ונשימתו בהרגיעו מטורח מהמלאכה.</b></span> <br>
ומי שכתוב בו (ישעיה מ כח) לא ייעף ולא יגע, וכל פעלו במאמר, הכתיב מנוחה לעצמו, לשבר האוזן מה שהיא יכולה לשמוע:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כי בשש משה
id: 0232
nru: א
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 32
htm:
כתרגומו: <br>
</b><blockquote>לשון איחור. <br>
</blockquote>וכן בשש רכבו, (שופטים ה כח). <br>
ויחילו עד בוש (שם ג כה). <br>
<br>
<blockquote>כי כשעלה משה להר אמר להם לסוף ארבעים יום אני בא בתוך שש שעות. כסבורים הם, שאותו יום שעלה מן המנין הוא, והוא אמר להם שלימים, ארבעים יום ולילו עמו, ויום עלייתו אין לילו עמו, שהרי בשבעה בסיון עלה, נמצא יום ארבעים בשבעה עשר בתמוז. <br>
בששה עשר בא השטן וערבב את העולם והראה דמות חשך ואפילה וערבוביא לומר וודאי מת משה, לכך בא ערבוביא לעולם. <br>
אמר להם: מת משה, שכבר באו שש שעות ולא בא וכו', <b>כדאיתא במסכת שבת (דף פט). </b><br>
</blockquote>ואי אפשר לומר שלא טעו אלא ביום המעונן בין קודם חצות בין לאחר חצות, שהרי לא ירד משה עד יום המחרת, שנאמר וישכימו ממחרת ויעלו עולות:<br>
<b><span id='pink'>אשר ילכו לפנינו - <br>
</span></b>אלוהות הרבה איוו להם:<br>
<b><span id='pink'>כי זה משה האיש - <br>
</span></b>כמין דמות משה הראה להם השטן, שנושאים אותו באויר רקיע השמים:<br>
<b><span id='pink'>אשר העלנו מארץ מצרים - <br>
</span></b>והיה מורה לנו דרך, אשר נעלה בה, עתה צריכין אנו לאלהות, אשר ילכו לפנינו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: באזני נשיכם
id: 0232
nru: ב
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 32
htm:
</b>אמר אהרן בלבו הנשים והילדים חסים על תכשיטיהן, שמא יתעכב הדבר, ובתוך כך יבא משה, והם לא המתינו ופרקו מעל עצמן:<br>
<b><span id='pink'>פרקו - <br>
</span><span id='katom'>לשון צווי, מגזרת פרק ליחיד.</span></b> <br>
כמו ברכו, מגזרת ברך:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ויתפרקו
id: 0232
nru: ג
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 32
htm:
<span id='katom'>לשון פריקת משא,</span></b> כשנטלום מאזניהם נמצאו הם מפורקים מנזמיהם, דישקריי'ר בלעז <span id='katom'><b>(לפרוק):</b></span><br>
<b><span id='pink'>את נזמי - <br>
</span></b>כמו מנזמי, כמו (שמות ט כט) כצאתי את העיר, מן העיר:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ויצר אותו בחרט
id: 0232
nru: ד
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 32
htm:
</b> יש לתרגמו בשני פנים: <br>
<b>האחד, <span id='katom'>ויצר לשון קשירה,</span></b> בחרט לשון סודר, כמו: <br>
(ישעיה ג כא) והמטפחות והחריטים. <br>
(מלכים ב ה כג) ויצר ככרים כסף בשני חריטים. <br>
<br>
<b>והשני, <span id='katom'>ויצר לשון צורה,</span></b> בחרט כלי אומנות הצורפין, שחורצין וחורטין בו צורות בזהב כעט סופר החורט אותיות בלוחות ופנקסין, כמו: <br>
(ישעיה ח א) וכתוב עליו בחרט אנוש. <br>
<br>
<b>וזהו שתרגם אונקלוס:</b> <br>
<blockquote>וצר יתיה בזיפא. <br>
</blockquote>לשון זיוף הוא כלי אומנות שחורצין בו בזהב אותיות ושקדים, שקורין בלעז ניאי'ל <span id='katom'><b>[תצריב שחור]</b></span> ומזייפין על ידו חותמות:<br>
<br>
<b><span id='pink'>עגל מסכה - <br>
</span></b>כיון שהשליכו לכור, באו מכשפי ערב רב שעלו עמהם ממצרים ועשאוהו בכשפים. <br>
<br>
<b>ויש אומרים:</b> <br>
<blockquote>מיכה היה שם שיצא מתוך דמוסי בנין שנתמעך בו במצרים, והיה בידו שם, וטס שכתב בו משה עלה שור, עלה שור, להעלות ארונו של יוסף מתוך נילוס, והשליכו לתוך הכור ויצא העגל:<br>
<br>
</blockquote><b><span id='pink'>מסכה - <br>
</span><span id='katom'>לשון מתכת.<br>
</span></b> <br>
<span id='katom'><b>דבר אחר:<br>
</b></span>מאה עשרים וחמשה קנטרין זהב היה בו,<span id='katom'><b> כגימטריא של מסכה:<br>
</b></span><br>
<b><span id='pink'>אלה אלוהיך - <br>
</span></b>ולא נאמר אלה אלוהינו, מכאן שערב רב שעלו ממצרים, הם שנקהלו על אהרן, והם שעשאוהו, ואחר כך הטעו את ישראל אחריו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וירא אהרן
id: 0232
nru: ה
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 32
htm:
</b>שהיה בו רוח חיים, שנאמר (תהילים קו כ) בתבנית שור אוכל עשב, וראה שהצליח מעשה שטן, ולא היה לו פה לדחותם לגמרי:<br>
<b><span id='pink'>ויבן מזבח - <br>
</span></b>לדחותם:<br>
<b><span id='pink'>ויאמר חג לה' מחר - <br>
</span></b>ולא היום, שמא יבא משה קודם שיעבדוהו,<span id='katom'><b> זהו פשוטו.</b></span> <br>
<br>
<b>ומדרשו בויקרא רבה (ה, ג): <br>
</b><blockquote>דברים הרבה ראה אהרן, ראה חור בן אחותו, שהיה מוכיחם והרגוהו, וזהו ויבן מזבח לפניו - ויבן מזבוח לפניו. ועוד ראה ואמר מוטב שיתלה בי הסירחון ולא בהם, ועוד ראה ואמר אם הם בונים אותו המזבח, זה מביא צרור וזה מביא אבן, ונמצאת מלאכתן נעשית בבת אחת, מתוך שאני בונה אותו ומתעצל במלאכתי, בין כך ובין כך משה בא:<br>
<br>
</blockquote><b><span id='pink'>חג לה' - <br>
</span></b>בלבו היה לשמים, בטוח היה שיבא משה, ויעבדו את המקום:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וישכימו
id: 0232
nru: ו
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 32
htm:
</b>השטן זרזם כדי שיחטאו:<br>
<b><span id='pink'>לצחק - <br>
</span>יש במשמע הזה גלוי עריות,</b> כמו שנאמר: <br>
(בראשית לט יז) לצחק בי. <br>
<br>
<b>ושפיכות דמים,</b> כמו שנאמר: <br>
(שמואל ב' ב יד) יקומו נא הנערים וישחקו לפנינו. <br>
אף כאן נהרג חור:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וידבר
id: 0232
nru: ז
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 32
htm:
<span id='katom'>לשון קושי הוא.</span></b><br>
כמו (בראשית מב ז) וידבר אתם קשות:<br>
<br>
<b><span id='pink'>לך רד -<br>
</span></b> רד מגדולתך, לא נתתי לך גדולה אלא בשבילם. באותה שעה נתנדה משה מפי בית דין של מעלה:<br>
<b><span id='pink'>שחת עמך - <br>
</span></b>שחת העם לא נאמר אלא עמך, ערב רב שקבלת מעצמך וגיירתם ולא נמלכת בי, ואמרת טוב שידבקו גרים בשכינה, הם שחתו והשחיתו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: הניחה לי
id: 0232
nru: י
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 32
htm:
</b>עדיין לא שמענו, שהתפלל משה עליהם, והוא אומר הניחה לי, אלא כאן פתח לו פתח והודיעו, שהדבר תלוי בו, שאם יתפלל עליהם לא יכלם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: והנחם
id: 0232
nru: יב
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 32
htm:
</b>התעשת מחשבה אחרת להטיב להם:<br>
<b><span id='pink'>על הרעה - <br>
</span></b>אשר חשבת להם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: זכר לאברהם
id: 0232
nru: יג
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 32
htm:
</b>אם עברו על עשרת הדברות, אברהם אביהם נתנסה בעשרה ניסיונות ועדיין לא קבל שכרו, תנהו לו, ויצאו עשרה בעשרה:<br>
<b><span id='pink'>לאברהם ליצחק ולישראל - <br>
</span>אם לשרפה הם,</b> זכור לאברהם שמסר עצמו לישרף עליך באור כשדים. <br>
<b>אם להריגה,</b> זכור ליצחק שפשט צוארו לעקידה. <br>
<b>אם לגלות,</b> זכור ליעקב שגלה לחרן.<br>
ואם אינן נצולין בזכותן, מה אתה אומר לי (פסוק י) ואעשה אותך לגוי גדול?! <br>
אם כסא של שלוש רגלים אינו עומד לפניך בשעת כעסך, קל וחומר לכסא של רגל אחת!<br>
<br>
<b><span id='pink'>אשר נשבעת להם בך - <br>
</span></b>לא נשבעת להם בדבר שהוא כלה, לא בשמים ולא בארץ לא בהרים ולא בגבעות, אלא בך, שאתה קיים ושבעותך קיימת לעולם, שנאמר (בראשית כב טז) בי נשבעתי נאם ה'. <br>
<b>וליצחק </b>נאמר (שם כו ג) והקימותי את השבועה אשר נשבעתי <b>לאברהם </b>אביך. <br>
<b>וליעקב</b> נאמר (שם לה יא) אני אל שדי פרה ורבה, נשבע לו באל שדי:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: מעשה אלוהים המה
id: 0232
nru: טז
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 32
htm:
</b>כמשמעו הוא בכבודו עשאן. <br>
<br>
<span id='katom'><b>דבר אחר:<br>
</b></span>כאדם האומר לחבירו כל עסקיו של פלוני במלאכת פלונית, כך כל שעשועיו של הקב'ה בתורה:<br>
<b><span id='pink'>חרות - <br>
</span><span id='katom'>לשון חרת וחרט אחד הוא,</span></b> שניהם לשון חיקוק אנטייליי'ר בלעז [<span id='katom'><b>לחתוך</b></span>]:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אין קול ענות גבורה
id: 0232
nru: יח
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 32
htm:
</b>אין הקול הזה נראה קול עניית גיבורים הצועקים נצחון ולא קול חלשים שצועקים וי או ניסה:<br>
<b><span id='pink'>קול ענות - <br>
</span></b>קול חרופין וגדופין המענין את נפש שומען כשנאמרין לו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וישלך מידיו וגו'
id: 0232
nru: יט
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 32
htm:
</b>אמר מה פסח שהיא אחת מן המצות, אמרה תורה (שמות יב מג) כל בן נכר לא יאכל בו, התורה כלה כאן, וכל ישראל משומדים ואתננה להם?!<br>
<b><span id='pink'>תחת ההר - <br>
</span></b>לרגלי ההר:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ויזר
id: 0232
nru: כ
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 32
htm:
<span id='katom'>לשון נפוץ.</span></b> <br>
וכן (איוב יח טו) יזרה על נוהו גפרית. <br>
וכן (משלי א יז) כי חנם מזורה הרשת, שזורין בה דגן וקטנית:<br>
<br>
<b><span id='pink'>וישק את בני ישראל -<br>
</span></b> נתכוין לבדקן כסוטות. <br>
שלוש מיתות נדונו שם:<br>
<b>אם יש עדים והתראה בסייף, </b>כמשפט אנשי עיר הנדחת שהן מרובים.<br>
<b>עדים בלא התראה במגפה,</b> שנאמר (פסוק לה) ויגוף ה' את העם.<br>
<b>לא עדים ולא התראה בהדרוקן,</b> שבדקום המים וצבו בטניהם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואמר להם
id: 0232
nru: כד
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 32
htm:
</b>אמרתי להם דבר אחד למי זהב לבד, והם מהרו והתפרקו ויתנו לי:<br>
<b><span id='pink'>ואשלכהו באש - <br>
</span></b>ולא ידעתי שיצא העגל הזה ויצא:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: פרוע
id: 0232
nru: כה
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 32
htm:
</b>מגולה, נתגלה שמצו וקלונו. <br>
כמו (במדבר ה יח) ופרע את ראש האשה:<br>
<br>
<b><span id='pink'>לשמצה בקמיהם - <br>
</span></b>להיות להם הדבר הזה לגנות בפי כל הקמים עליהם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כה אמר וגו'
id: 0232
nru: כז
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 32
htm:
</b><blockquote>והיכן אמר? <br>
(שמות כב יט) זובח לאלוהים יחרם, <b>כך שנויה במכילתא:<br>
</b></blockquote><b><span id='pink'>אחיו - <br>
</span></b>מאמו והוא מישראל:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: מלאו ידכם
id: 0232
nru: כט
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 32
htm:
</b>אתם ההורגים אותם, בדבר זה תתחנכו להיות כוהנים למקום:<br>
<b><span id='pink'>כי איש - <br>
</span></b>מכם ימלא ידו בבנו ובאחיו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אלוהי זהב
id: 0232
nru: לא
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 32
htm:
</b>אתה הוא שגרמת להם, שהשפעת להם זהב וכל חפצם, מה יעשו שלא יחטאו. <br>
<blockquote>משל למלך שהיה מאכיל ומשקה את בנו ומקשטו ותולה לו כיס בצוארו ומעמידו בפתח בית זונות, מה יעשה הבן שלא יחטא:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: ועתה אם תשא חטאתם
id: 0232
nru: לב
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 32
htm:
</b>הרי טוב, איני אומר לך מחני. ואם אין, מחני, <span id='katom'><b>וזה מקרא קצר, וכן הרבה:</b></span><br>
<b><span id='pink'>מספרך - <br>
</span></b>מכל התורה כולה, שלא יאמרו עלי, שלא הייתי כדאי לבקש עליהם רחמים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אל אשר דברתי לך
id: 0232
nru: לד
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 32
htm:
</b>יש כאן לך אצל דבור במקום אליך, וכן (מלכים א ב יט) לדבר לו על אדוניהו:<br>
<b><span id='pink'>הנה מלאכי - <br>
</span></b>ולא אני:<br>
<b><span id='pink'>וביום פקדי וגו' - <br>
</span></b>עתה שמעתי אליך מלכלותם יחד, ותמיד תמיד כשאפקוד עליהם עונותיהם ופקדתי עליהם מעט מן העון הזה עם שאר העונות, ואין פורענות באה על ישראל שאין בה קצת מפרעון עון העגל:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לך עלה מזה
id: 0233
nru: א
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 33
htm:
</b>ארץ ישראל גבוהה מכל הארצות, לכך נאמר עלה.<br>
 <br>
<span id='katom'><b>דבר אחר:<br>
</b></span>כלפי שאמר לו בשעת הכעס (שמות לב ז) לך רד, אמר לו בשעת רצון לך עלה:<br>
<b><span id='pink'>אתה והעם - <br>
</span></b>כאן לא נאמר ועמך:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אל ארץ זבת חלב ודבש
id: 0233
nru: ג
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 33
htm:
</b>אני אומר לך להעלותם:<br>
<b><span id='pink'>כי לא אעלה בקרבך - <br>
</span></b>לכך אני אומר לך ושלחתי לפניך מלאך:<br>
<b><span id='pink'>כי עם קשה ערף אתה - <br>
</span></b>וכששכינתי בקרבכם ואתם ממרים בי מרבה אני עליכם זעם:<br>
<b><span id='pink'>אכלך - <br>
</span><span id='katom'>לשון כליון:<br>
</span></b><br>
<b


autr: רשי
trm: הדבר הרע
id: 0233
nru: ד
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 33
htm:
</b>שאין השכינה שורה ומהלכת עמם:<br>
<b><span id='pink'>איש עדיו - <br>
</span></b>כתרים שניתנו להם בחורב, כשאמרו נעשה ונשמע:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: רגע אחד אעלה בקרבך וכליתיך
id: 0233
nru: ה
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 33
htm:
</b>אם אעלה בקרבך, ואתם ממרים בי בקשיות ערפכם, אזעום עליכם רגע אחד, שהוא שיעור זעמו, שנאמר (ישעיה כו כ) חבי כמעט רגע עד יעבור זעם, ואכלה אתכם, לפיכך טוב לכם שאשלח מלאך:<br>
<b><span id='pink'>ועתה - <br>
</span></b>פורענות זו תלקו מיד, שתורידו עדיכם מעליכם:<br>
<b><span id='pink'>ואדעה מה אעשה לך - <br>
</span></b>בפקודת שאר העון. אני יודע מה שבלבי לעשות לך:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ומשה
id: 0233
nru: ז
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 33
htm:
</b>מאותו עון והלאה:<br>
<b><span id='pink'>יקח את האהל - <br>
</span><span id='katom'>לשון הווה הוא,</span></b> לוקח אהלו ונוטהו מחוץ למחנה, אמר מנודה לרב, מנודה לתלמיד:<br>
<b><span id='pink'>הרחק - <br>
</span></b>אלפים אמה, כענין שנאמר (יהושע ג ד) אך רחוק יהיה ביניכם וביניו כאלפים אמה במדה:<br>
<b><span id='pink'>וקרא לו -<br>
</span></b> והיה קורא לו אהל מועד, הוא בית ועד למבקשי תורה:<br>
<b><span id='pink'>כל מבקש ה' - <br>
</span></b>מכאן למבקש פני זקן כמקבל פני השכינה:<br>
<b><span id='pink'>יצא אל אהל מועד - <br>
</span></b>כמו יוצא. <br>
<br>
<span id='katom'><b>דבר אחר:<br>
</b></span><b><span id='pink'>והיה כל מבקש ה' - <br>
</span><span id='katom'></span></b>אפילו מלאכי השרת כשהיו שואלים מקום שכינה, חבריהם אומרים להם הרי הוא באהלו של משה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: והיה
id: 0233
nru: ח
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 33
htm:
<span id='katom'>לשון הווה:<br>
</span><span id='pink'>כצאת משה מן המחנה - <br>
</span></b>ללכת אל האהל:<br>
<b><span id='pink'>יקומו כל העם - <br>
</span></b>עומדים מפניו ואין יושבין עד שנתכסה מהם:<br>
<b><span id='pink'>והביטו אחרי משה - <br>
</span></b>לשבח, אשרי ילוד אשה שכך מובטח, שהשכינה תכנס אחריו לפתח אהלו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ודבר עם משה
id: 0233
nru: ט
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 33
htm:
</b>כמו ומדבר עם משה. <br>
<b>תרגומו: <br>
</b><blockquote>ומתמלל עם משה שהוא כבוד שכינה. <br>
</blockquote>כמו (במדבר ז פט) וישמע את הקול מדבר אליו, ואינו קורא מדבר אליו. <br>
כשהוא קורא מדבר פתרונו הקול מדבר בינו לבין עצמו, וההדיוט שומע מאליו, וכשהוא קורא מדבר משמע שהמלך מדבר עם ההדיוט:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ודבר ה' אל משה פנים אל פנים
id: 0233
nru: יא
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 33
htm:
</b>ומתמלל עם משה:<br>
<b><span id='pink'>ושב אל המחנה - <br>
</span></b>לאחר שנדבר עמו, היה משה שב אל המחנה ומלמד לזקנים מה שלמד. והדבר הזה נהג משה מיום הכפורים עד שהוקם המשכן ולא יותר, שהרי בשבעה עשר בתמוז נשתברו הלוחות, ובשמונה עשר שרף את העגל ודן את החוטאים, ובתשעה עשר עלה, שנאמר (שמות לב ל) ויהי ממחרת ויאמר משה אל העם וגו', עשה שם ארבעים יום ובקש רחמים, שנאמר (דברים ט יח) ואתנפל לפני ה' וגו', ובראש חדש אלול נאמר לו (שמות לד ב) ועלית בבקר אל הר סיני, לקבל לוחות האחרונות, ועשה שם ארבעים יום, שנאמר בהם (דברים י י) ואנכי עמדתי בהר כימים הראשונים וגו', מה הראשונים ברצון אף האחרונים ברצון. אמור מעתה אמצעיים היו בכעס. <br>
<br>
בעשרה בתשרי נתרצה הקב'ה לישראל בשמחה ובלב שלם, ואמר לו למשה סלחתי כדברך, ומסר לו לוחות אחרונות. וירד והתחיל לצוותם על מלאכת המשכן ועשאוהו עד אחד בניסן, ומשהוקם לא נדבר עמו עוד אלא מאהל מועד:<br>
<br>
<b><span id='pink'>ושב אל המחנה - <br>
</span>תרגומו:</b> <br>
<blockquote>ותב למשריתא. <br>
</blockquote><span id='katom'><b>לפי שהוא לשון הווה, וכן כל הענין.</b></span> <br>
<b><span id='pink'>וראה כל העם - <br>
</span></b><blockquote>וחזן. <br>
</blockquote><b><span id='pink'>ונצבו - </span></b><br>
<blockquote>וקיימין. <br>
</blockquote><b><span id='pink'>והביטו - <br>
</span></b><blockquote>ומסתכלין. <br>
</blockquote><b><span id='pink'>והשתחוו - <br>
</span></b><blockquote>וסגדין. <br>
</blockquote><b>ומדרשו: <br>
</b><blockquote>ודבר ה' אל משה שישוב אל המחנה, אמר לו אני בכעס ואתה בכעס, אם כן מי יקרבם:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: ראה אתה אומר אלי
id: 0233
nru: יב
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 33
htm:
</b>ראה, תן עיניך ולבך על דבריך. <br>
אתה אומר אלי וגו' ואתה לא הודעתני וגו', ואשר אמרת לי (שמות כג כ) הנה אנכי שולח מלאך, אין זו הודעה, שאין אני חפץ בה:<br>
<br>
<b><span id='pink'>ואתה אמרת ידעתיך בשם - <br>
</span></b>הכרתיך משאר בני אדם בשם חשיבות, שהרי אמרת לי (שמות יט ט) הנה אנכי בא אליך בעב הענן וגו' וגם בך יאמינו לעולם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ועתה
id: 0233
nru: יג
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 33
htm:
</b><blockquote>אם אמת שמצאתי חן בעיניך הודיעני נא את דרכך, מה שכר אתה נותן למוצאי חן בעיניך:<br>
</blockquote><b><span id='pink'>ואדעך למען אמצא חן בעיניך - <br>
</span></b><blockquote>ואדע בזו מידת תגמולך מה היא מציאת חן שמצאתי בעיניך, ופתרון למען אמצא חן, למען אכיר כמה שכר מציאת החן:<br>
</blockquote><b><span id='pink'>וראה כי עמך הגוי הזה - <br>
</span></b><blockquote>שלא תאמר ואעשה אותך לגוי גדול, ואת אלה תעזוב, ראה כי עמך הם מקדם, ואם בהם תמאס, איני סומך על היוצאים מחלצי שיתקיימו, ואת תשלום השכר שלי בעם הזה תודיעני. <b>ורבותינו דרשוהו במסכת ברכות (דף ז א):</b> <br>
</blockquote><span id='katom'><b>ואני ליישב המקראות על אופניהם ועל סדרם באתי:<br>
</b></span><br>
<b


autr: רשי
trm: ובמה יודע אפוא
id: 0233
nru: טז
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 33
htm:
</b>יודע מציאות החן, הלא בלכתך עמנו. <br>
<br>
<span id='katom'><b>ועוד דבר אחר:<br>
</b></span>אני שואל ממך שלא תשרה שכינתך [עוד] על אומות העולם:<br>
<b><span id='pink'>ונפלינו אני ועמך - <br>
</span></b>ונהיה מובדלים בדבר הזה מכל העם, כמו (שמות ט ד) והפלה ה' בין מקנה ישראל וגו':<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: גם את הדבר הזה
id: 0233
nru: יז
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 33
htm:
</b>שלא יושרה שכינתי עוד על אומות העולם, אעשה, ואין דבריו של בלעם על ידי שריית שכינה, אלא נופל וגלוי עינים, כגון (איוב ד יב) ואלי דבר יגונב, שומעין על ידי שליח:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ויאמר אני אעביר וגו'
id: 0233
nru: יט
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 33
htm:
</b>הגיעה שעה, שתראה בכבודי מה שארשה אותך לראות, לפי שאני רוצה וצריך ללמדך סדר תפילה, שכשנצרכת לבקש רחמים על ישראל, הזכרת לי זכות אבות, כסבור אתה, שאם תמה זכות אבות אין עוד תקוה, אני אעביר כל מידת טובי לפניך על הצור, ואתה צפון במערה:<br>
<b><span id='pink'>וקראתי בשם ה' לפניך - <br>
</span></b>ללמדך סדר בקשת רחמים אף אם תכלה זכות אבות, וכסדר זה שאתה רואה אותי מעוטף וקרא י'ג מדות הוי מלמד את ישראל לעשות כן, ועל ידי שיזכירו לפני רחום וחנון יהיו נענין כי רחמי לא כלים:<br>
<b><span id='pink'>וחנתי את אשר אחן - <br>
</span></b>אותן פעמים שארצה לחון:<br>
<b><span id='pink'>ורחמתי - <br>
</span></b>עת שאחפוץ לרחם. עד כאן לא הבטיחו אלא עתים אענה עתים לא אענה, אבל בשעת מעשה אמר לו (שמות לד י) הנה אנכי כורת ברית, הבטיחו שאינן חוזרות ריקם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: הנה מקום אתי
id: 0233
nru: כא
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 33
htm:
</b>בהר אשר אני מדבר עמך תמיד, יש מקום מוכן לי לצרכך שאטמינך שם שלא תזוק, ומשם תראה מה שתראה,<span id='katom'><b> זהו פשוטו.</b></span> <br>
<br>
<b>ומדרשו: <br>
</b><blockquote>על מקום שהשכינה שם מדבר ואומר המקום אתי, ואיני אומר אני במקום, שהקב'ה מקומו של עולם ואין עולמו מקומו:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: בעבור כבודי
id: 0233
nru: כב
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 33
htm:
</b>כשאעבור לפניך:<br>
<b><span id='pink'>בנקרת הצור - <br>
</span></b>כמו (במדבר טז יד) העיני האנשים ההם תנקר. <br>
(משלי ל יז) יקרוה עורבי נחל.<br>
(מלכים ב' יט כד) אני קרתי ושתיתי מים. <br>
<span id='katom'><b>גזרה אחת להם,</b></span> נקרת הצור כריית הצור:<br>
<br>
<b><span id='pink'>ושכתי כפי -<br>
</span></b>מכאן שנתנה רשות למחבלים לחבל. <br>
<b>ותרגומו:</b> <br>
<blockquote>ואגין במימרי. <br>
</blockquote><span id='katom'><b>כינוי הוא לדרך כבוד של מעלה,</b></span> שאינו צריך לסוכך עליו בכף ממש:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: פסל לך
id: 0234
nru: א
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 34
htm:
</b>הראהו מחצב סנפירינון מתוך אהלו, ואמר לו הפסולת יהיה שלך, ומשם נתעשר משה הרבה:<br>
<b><span id='pink'>פסל לך - <br>
</span></b>אתה שברת הראשונות, אתה פסל לך אחרות. <br>
<blockquote>משל למלך שהלך למדינת הים והניח ארוסתו עם השפחות, מתוך קלקול השפחות יצא עליה שם רע, עמד שושבינה וקרע כתובתה. <br>
אמר: אם יאמר המלך להורגה אומר לו עדיין אינה אשתך. בדק המלך ומצא, שלא היה הקלקול אלא מן השפחות, נתרצה לה. <br>
אמר לו שושבינה: כתוב לה כתובה אחרת, שנקרעה הראשונה. <br>
אמר לו המלך: אתה קרעת אותה, אתה קנה לך נייר אחר, ואני אכתוב לה בכתב ידי. <br>
</blockquote>כן המלך זה הקדוש ברוך הוא, השפחות אלו ערב רב, והשושבין זה משה, ארוסתו של הקדוש ברוך הוא אלו ישראל, לכך נאמר פסל לך:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואיש לא יעלה עמך
id: 0234
nru: ג
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 34
htm:
</b>הראשונות על ידי שהיו בתשואות וקולות וקהלה, שלטה בהן עין רעה, אין לך מדה יפה מן הצניעות:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ה' ה'
id: 0234
nru: ו
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 34
htm:
<span id='katom'> מידת הרחמים היא,</span></b> אחת קודם שיחטא, ואחת אחר שיחטא וישוב:<br>
<b><span id='pink'>אל - <br>
</span></b><blockquote>אף זו מידת רחמים, וכן הוא אומר (תהילים כב ב) אלי אלי למה עזבתני, ואין לומר למדת הדין למה עזבני כך מצאתי<b> במכילתא:</b><br>
</blockquote><b><span id='pink'>ארך אפים - <br>
</span></b>מאריך אפו ואינו ממהר ליפרע, שמא יעשה תשובה:<br>
<b><span id='pink'>ורב חסד - <br>
</span></b>לצריכים חסד, שאין להם זכיות כל כך:<br>
<b><span id='pink'>ואמת - <br>
</span></b>לשלם שכר טוב לעושי רצונו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: נצר חסד
id: 0234
nru: ז
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 34
htm:
</b>שהאדם עושה לפניו:<br>
<b><span id='pink'>לאלפים - <br>
</span></b>לשני אלפים דורות:<br>
<b><span id='pink'>עון ופשע - <br>
</span></b>עונות אלו הזדונות. פשעים אלו המרדים, שאדם עושה להכעיס:<br>
<b><span id='pink'>ונקה לא ינקה - <br>
</span></b>לפי פשוטו משמע, שאינו מוותר על העון לגמרי, אלא נפרע ממנו מעט מעט. <br>
<br>
<b>ורבותינו דרשו: <br>
</b><blockquote>מנקה הוא לשבים ולא ינקה לשאינן שבים:<br>
<br>
</blockquote><b><span id='pink'>פקד עון אבות על בנים - <br>
</span></b>כשאוחזים מעשה אבותיהם בידיהם, שכבר פירש במקרא אחר (שמות כ ד) לשונאי:<br>
<b><span id='pink'>ועל רבעים - <br>
</span></b>דור רביעי, נמצאת מדה טובה מרובה על מידת פורענות אחת לחמש מאות, שבמדה טובה הוא אומר נוצר חסד לאלפים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ילך נא ה' בקרבנו
id: 0234
nru: ט
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 34
htm:
</b>כמו שהבטחת, מאחר שאתה נושא עון, ואם עם קשה עורף הוא וימרו בך, ואמרת על זאת פן אכלך בדרך, אתה תסלח לעונינו. ויש כי במקום אם:<br>
<b><span id='pink'>ונחלתנו - <br>
</span></b>ותתננו לך לנחלה מיוחדת, זו היא בקשת ונפלינו אני ועמך, שלא תשרה שכינתך על האומות:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כורת ברית
id: 0234
nru: י
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 34
htm:
</b>על זאת:<br>
<b><span id='pink'>אעשה נפלאות - <br>
</span><span id='katom'>לשון ונפלינו שתהיו מובדלים</span></b> בזו מכל האומות, שלא תשרה שכינתי עליהם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואכלת מזבחו
id: 0234
nru: טו
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 34
htm:
</b>כסבור אתה שאין עונש באכילתו, ואני מעלה עליך כמודה בעבודתם, שמתוך כך אתה בא ולוקח מבנותיו לבניך:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כל פטר רחם לי
id: 0234
nru: יט
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 34
htm:
</b>באדם:<br>
<b><span id='pink'>וכל מקנך תזכר וגו' - <br>
</span></b>וכל מקנך אשר תזכר בפטר שור ושה, אשר יפטור זכר את רחמה:<br>
<b><span id='pink'>פטר - <br>
</span><span id='katom'>לשון פתיחה.</span></b> <br>
וכן (משלי יז יד) פוטר מים ראשית מדון. <br>
<span id='katom'><b>תי'ו של תזכר לשון נקבה היא,</b></span> מוסב על היולדת:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ופטר חמור
id: 0234
nru: כ
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 34
htm:
</b>ולא שאר בהמה טמאה:<br>
<b><span id='pink'>תפדה בשה - <br>
</span></b>נותן שה לכהן, והוא חולין ביד כהן, ופטר חמור מותר בעבודה לבעלים:<br>
<b><span id='pink'>וערפתו - <br>
</span></b>עורפו בקופיץ, הוא הפסיד ממון כהן, לפיכך יופסד ממונו:<br>
<b><span id='pink'>כל בכור בניך תפדה - <br>
</span></b>חמישה סלעים פדיונו קצוב, שנאמר (במדבר יח טז) ופדויו מבן חדש תפדה:<br>
<b><span id='pink'>ולא יראו פני ריקם - <br>
</span><span id='katom'>לפי פשוטו של מקרא</span></b> דבר בפני עצמו הוא, ואינו מוסב על הבכור, שאין במצוות בכור ראיית בפנים, אלא אזהרה אחרת היא וכשתעלו לרגל לראות לא יראו פני ריקם, מצווה עליכם להביא עולת ראיית פנים. <br>
<br>
<b>ולפי מדרש ברייתא: <br>
</b><blockquote>מקרא יתר הוא, ומופנה לגזרה שוה, ללמד על הענקתו של עבד עברי שהיא חמישה סלעים מכל מין ומין, כפידיון בכור,<b> במסכת קדושין (דף יז א):</b><br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: בחריש ובקציר תשבות
id: 0234
nru: כא
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 34
htm:
</b><span id='red'>למה נזכר חריש וקציר?</span> <br>
<b>יש מרבותינו אומרים:</b> <br>
<blockquote>על חריש של ערב שביעית הנכנס לשביעית, וקציר של שביעית היוצא למוצאי שביעית, ללמדך שמוסיפין מחול על הקדש. <br>
<br>
</blockquote><span id='katom'><b>וכך משמעו,</b></span> ששת ימים תעבוד וביום השביעי תשבות ועבודת ששת הימים שהתרתי לך יש שנה שהחריש והקציר אסור, ואין צריך לומר חריש וקציר של שביעית, שהרי כבר נאמר (ויקרא כה ד) שדך לא תזרע וגו'. <br>
<br>
<b>ויש מהם אומרים:</b> <br>
<blockquote>שאינו מדבר אלא בשבת, וחריש וקציר שהוזכר בו, לומר לך מה חריש רשות אף קציר רשות, יצא קציר העומר, שהוא מצווה ודוחה את השבת:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: בכורי קציר חטים
id: 0234
nru: כב
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 34
htm:
</b>שאתה מביא בו שתי הלחם מן החטים:<br>
<b><span id='pink'>בכורי - <br>
</span></b>שהיא מנחה ראשונה הבאה מן החדש של חטים למקדש, כי מנחת העומר הבאה בפסח מן השעורים היא:<br>
<b><span id='pink'>וחג האסיף - <br>
</span></b>בזמן שאתה אוסף תבואתך מן השדה לבית. <br>
<span id='katom'><b>אסיפה זו לשון הכנסה לבית,</b></span> כמו (דברים כב ב) ואספתו אל תוך ביתך:<br>
<b><span id='pink'>תקופת השנה - <br>
</span></b>שהיא בחזרת השנה, בתחלת השנה הבאה:<br>
<b><span id='pink'>תקופת - <br>
</span><span id='katom'>לשון מסיבה והקפה:<br>
</span></b><br>
<b


autr: רשי
trm: כל זכורך
id: 0234
nru: כג
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 34
htm:
</b>כל הזכרים שבך. <br>
<span id='katom'><b>הרבה מצוות בתורה נאמרו ונכפלו, ויש מהם שלוש פעמים וארבע, לחייב ולענוש על מנין לאוין שבהם ועל מנין עשה שבהם:<br>
</b></span><br>
<b


autr: רשי
trm: אוריש
id: 0234
nru: כד
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 34
htm:
כתרגומו:</b> <br>
<blockquote>אתרך. <br>
</blockquote>וכן (דברים ב לא) החל רש. <br>
וכן (במדבר כא לב) ויורש את האמורי. <br>
<span id='katom'><b>לשון גרושין:<br>
<br>
</b></span><b><span id='pink'>והרחבתי את גבלך - <br>
</span><span id='katom'></span></b>ואתה רחוק מבית הבחירה ואינך יכול לראות לפני תמיד, לכך אני קובע לך שלוש רגלים הללו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לא תשחט וגו'
id: 0234
nru: כה
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 34
htm:
</b>לא תשחט את הפסח ועדיין חמץ קיים, אזהרה לשוחט או לזורק או לאחד מבני החבורה:<br>
<b><span id='pink'>ולא ילין - <br>
</span>כתרגומו.</b> אין לינה מועלת בראש המזבח, ואין לינה אלא בעמוד השחר:<br>
<b><span id='pink'>זבח חג הפסח - <br>
</span></b>אימוריו, ומכאן אתה למד לכל הקטר חלבים ואברים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ראשית בכורי אדמתך
id: 0234
nru: כו
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 34
htm:
</b>משבעת המינין האמורים בשבח ארצך (דברים ח ח) ארץ חיטה ושעורה וגפן ותאנה ורמון, ארץ זית שמן ודבש, הוא דבש תמרים:<br>
<b><span id='pink'>לא תבשל גדי - <br>
</span></b>אזהרה לבשר בחלב, ושלוש פעמים כתוב בתורה: <br>
<b>אחד לאכילה, <br>
ואחד להנאה, <br>
ואחד לאיסור בישול:<br>
</b><br>
<b><span id='pink'>גדי - <br>
</span><span id='katom'>כל ולד רך במשמע ואף עגל וכבש.</span></b> ממה שהוצרך לפרש בכמה מקומות (בראשית לח יז) גדי עזים, למדת שגדי סתם כל יונקים במשמע:<br>
<b><span id='pink'>בחלב אמו - <br>
</span></b>פרט לעוף שאין לו חלב אם, שאין איסורו מן התורה אלא מדברי סופרים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ויהי ברדת משה
id: 0234
nru: כט
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 34
htm:
</b>כשהביא לוחות אחרונות ביום הכפורים:<br>
<b><span id='pink'>כי קרן - <br>
</span><span id='katom'>לשון קרנים,</span></b> שהאור מבהיק ובולט כמין קרן. <br>
<span id='red'>ומהיכן זכה משה לקרני ההוד? <br>
</span><b>רבותינו אמרו:</b> <br>
<blockquote>מן המערה, שנתן הקב'ה ידו על פניו, שנאמר (שמות לג כב) ושכותי כפי:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: וייראו מגשת אליו
id: 0234
nru: ל
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 34
htm:
</b>בא וראה, כמה גדולה כחה של עבירה, שעד שלא פשטו ידיהם בעבירה, מהו אומר (שמות כד יז) ומראה כבוד ה' כאש אוכלת בראש ההר לעיני בני ישראל, ולא יראים ולא מזדעזעים; ומשעשו את העגל, אף מקרני הודו של משה היו מרתיעים ומזדעזעים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: הנשאים בעדה
id: 0234
nru: לא
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 34
htm:
</b>כמו נשיאי העדה:<br>
<b><span id='pink'>וידבר משה אליהם - <br>
</span></b>שליחותו של מקום. <br>
<span id='katom'><b>ולשון הווה הוא כל הענין הזה:<br>
</b></span><br>
<b


autr: רשי
trm: ואחרי כן נגשו
id: 0234
nru: לב
pch: כי תישא
lvr: C0230
prk: 34
htm:
</b>אחר שלמד לזקנים, חוזר ומלמד הפרשה או ההלכה לישראל. <br>
<blockquote>תנו רבנן כיצד סדר המשנה? <br>
משה היה לומד מפי הגבורה, נכנס אהרן, שנה לו משה פרקו, נסתלק אהרן וישב לו לשמאל משה, נכנסו בניו, שנה להם משה פרקם, נסתלקו הם, ישב אלעזר לימין משה ואיתמר לשמאל אהרן, נכנסו זקנים, שנה להם משה פרקם, נסתלקו זקנים ישבו לצדדין, נכנסו כל העם שנה להם משה פרקם, נמצא ביד כל העם אחד, ביד הזקנים שנים, ביד בני אהרן שלשה, ביד אהרן ארבעה וכו<b>' כדאיתא בעירובין (נד ב):<br>
</b></blockquote><b


autr: רשי
trm: ויקהל משה
id: 0235
nru: א
pch: ויקהל
lvr: C0235
prk: 35
htm:
</b>למחרת יום הכפורים כשירד מן ההר. <br>
<span id='katom'><b>והוא לשון הפעיל,</b></span> שאינו אוסף אנשים בידים, אלא הן נאספים על פי דבורו. <br>
<b><br>
ותרגומו: <br>
</b><blockquote>ואכנש:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: נדיב לבו
id: 0235
nru: ה
pch: ויקהל
lvr: C0235
prk: 35
htm:
</b>על שם שלבו נדבו קרוי נדיב לב. <br>
<span id='katom'><b>כבר פירשתי נדבת המשכן ומלאכתו במקום צואתן:<br>
</b></span><br>
<b


autr: רשי
trm: את המשכן
id: 0235
nru: יא
pch: ויקהל
lvr: C0235
prk: 35
htm:
</b>יריעות התחתונות הנראות בתוכו קרויים משכן:<br>
<b><span id='pink'>את אהלו - <br>
</span></b>הוא אהל יריעות עזים העשוי לגג:<br>
<b><span id='pink'>ואת מכסהו - <br>
</span></b>מכסה עורות האילים והתחשים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואת פרכת המסך
id: 0235
nru: יב
pch: ויקהל
lvr: C0235
prk: 35
htm:
</b>פרוכת המחיצה. <br>
<span id='katom'><b>כל דבר המגין, בין מלמעלה בין מכנגד, קרוי מסך וסכך. <br>
</b></span>וכן (איוב א י) שכת בעדו. <br>
(הושע ב ח) הנני שך את דרכך:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואת כליה
id: 0235
nru: יד
pch: ויקהל
lvr: C0235
prk: 35
htm:
</b>מלקחים ומחתות:<br>
נרתיה - לוציי'ש בלעז<span id='katom'><b> [מנורות]</b></span> בזיכים שהשמן והפתילות נתונין בהן:<br>
<b><span id='pink'>ואת שמן המאור - <br>
</span></b>אף הוא צריך חכמי לב, שהוא משונה משאר שמנים.<br>
<b>כמו שמפורש במנחות (דף פו א): <br>
</b><blockquote>מגרגרו בראש הזית, והוא כתית וזך:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: את עמודיו ואת אדניה
id: 0235
nru: יז
pch: ויקהל
lvr: C0235
prk: 35
htm:
<span id='katom'>הרי חצר קרוי כאן לשון זכר ולשון נקבה,</span></b> וכן דברים הרבה:<br>
<b><span id='pink'>ואת מסך שער החצר - <br>
</span></b>וילון פרוש לצד המזרח עשרים אמה אמצעיות של רוחב החצר, שהיה חמישים רחב, וסתומין הימנו לצד צפון חמש עשרה אמה וכן לדרום, שנאמר (שמות כז יד) וחמש עשרה אמה קלעים לכתף:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: יתדת
id: 0235
nru: יח
pch: ויקהל
lvr: C0235
prk: 35
htm:
</b>לתקוע ולקשור בהם סופי היריעות בארץ שלא ינועו ברוח:<br>
<b><span id='pink'>מיתריהם - <br>
</span></b>חבלים לקשור:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: על הנשים
id: 0235
nru: כב
pch: ויקהל
lvr: C0235
prk: 35
htm:
</b>עם הנשים וסמוכין אליהם:<br>
<b><span id='pink'>חח - <br>
</span></b>הוא תכשיט של זהב עגול נתון על הזרוע, והוא הצמיד:<br>
<b><span id='pink'>וכומז - <br>
</span></b>כלי זהב הוא נתון כנגד אותו מקום לאשה. <br>
<br>
<b>ורבותינו פירשו שם: <br>
</b><blockquote>כומז כאן מקום זמה:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: והנשאם הביאו
id: 0235
nru: כז
pch: ויקהל
lvr: C0235
prk: 35
htm:
</b><blockquote>אמר ר' נתן: מה ראו נשיאים להתנדב בחנוכת המזבח בתחלה, ובמלאכת המשכן לא התנדבו בתחלה?<br>
אלא כך אמרו נשיאים: יתנדבו צבור מה שמתנדבין, ומה שמחסירים אנו משלימין אותו. כיון שהשלימו צבור את הכל, שנאמר (שמות לו ז) והמלאכה הייתה דים, אמרו נשיאים מה עלינו לעשות? <br>
הביאו את אבני השהם וגו', לכך התנדבו בחנוכת המזבח תחלה. <br>
ולפי שנתעצלו מתחילה נחסרה אות משמם והנשאם כתיב:<br>
<b></b></blockquote><b></b><b


autr: רשי
trm: נבוב לחת
id: 0238
nru: ז
pch: ויקהל
lvr: C0235
prk: 38
htm:
</b>נבוב הוא חלול, וכן (ירמיה נב, כא) ועביו ארבע אצבעות נבוב:<br>
<b><span id='pink'>נבוב לחת - <br>
</span></b>הלוחות של עצי שטים לכל רוח והחלל באמצע:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: במראת הצובאת
id: 0238
nru: ח
pch: ויקהל
lvr: C0235
prk: 38
htm:
</b><blockquote>בנות ישראל היו בידן מראות, שרואות בהן כשהן מתקשטות, ואף אותן לא עכבו מלהביא לנדבת המשכן, והיה מואס משה בהן, מפני שעשויים ליצר הרע, אמר לו הקב'ה קבל, כי אלו חביבין עלי מן הכל, שעל ידיהם העמידו הנשים צבאות רבות במצרים. כשהיו בעליהם יגעים בעבודת פרך, היו הולכות ומוליכות להם מאכל ומשתה ומאכילות אותם ונוטלות המראות, וכל אחת רואה עצמה עם בעלה במראה ומשדלתו בדברים, לומר אני נאה ממך, ומתוך כך מביאות לבעליהן לידי תאוה ונזקקות להם, ומתעברות ויולדות שם, שנאמר (שיר השירים ח ה) תחת התפוח עוררתיך, וזהו שנאמר במראות הצובאות. <br>
ונעשה הכיור מהם, שהוא לשום שלום בין איש לאשתו, להשקות ממים שבתוכו את שקנא לה בעלה ונסתרה, ותדע לך, שהן מראות ממש, שהרי נאמר (שמות לח כט ל), ונחשת התנופה שבעים ככר וגו', ויעש בה וגו', וכיור וכנו לא הוזכרו שם, למדת שלא היה נחושת של כיור מנחשת התנופה,<b> כך דורש רבי תנחומא</b>. <br>
<br>
</blockquote><b>וכן תרגם אונקלוס: <br>
</b><blockquote>במחזית נשיא.<br>
</blockquote>והוא תרגום של מראות מירידויר'ש בלעז <span id='katom'><b>[מראות</b></span>]. <br>
וכן מצינו בישעיה (ישעיה ג כג) והגליונים, מתרגמינן ומחזיתא:<br>
<b><span id='pink'>אשר צבאו - <br>
</span></b>להביא נדבתן:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אלה פקודי
id: 0238
nru: כא
pch: פקודי
lvr: C0238
prk: 38
htm:
</b>בפרשה זו נמנו כל משקלי נדבת המשכן, לכסף ולזהב ולנחשת, ונמנו כל כליו לכל עבודתו:<br>
<b><span id='pink'>המשכן משכן - <br>
</span></b>שני פעמים, רמז למקדש שנתמשכן בשני חורבנין על עונותיהן של ישראל:<br>
<b><span id='pink'>משכן העדת - <br>
</span></b>עדות לישראל שויתר להם הקדוש ברוך הוא על מעשה העגל, שהרי השרה שכינתו ביניהם:<br>
<b><span id='pink'>עבדת הלוים - <br>
</span></b>פקודי המשכן וכליו היא עבודה המסורה ללוים במדבר, לשאת ולהוריד להקים איש איש למשאו המופקד עליו, כמו שאמרו בפרשת נשא (במדבר ד):<br>
<b><span id='pink'>ביד איתמר - <br>
</span></b>הוא היה פקיד עליהם למסור לכל בית אב עבודה שעליו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ובצלאל בן אורי וגו' עשה את כל אשר ציווה ה' את משה
id: 0238
nru: כב
pch: פקודי
lvr: C0238
prk: 38
htm:
</b>אשר ציווה משה אין כתיב כאן, אלא כל אשר ציווה ה' את משה, אפילו דברים שלא אמר לו רבו, הסכימה דעתו למה שנאמר למשה בסיני, כי משה ציווה לבצלאל לעשות תחלה כלים ואחר כך משכן.<br>
אמר לו בצלאל: מנהג עולם לעשות תחלה בית ואחר כך משים כלים בתוכו. <br>
אמר לו: כך שמעתי מפי הקב'ה. <br>
אמר לו משה: בצל אל היית, כי בוודאי כך ציווה לי הקב'ה, וכן עשה המשכן תחלה ואחר כך עשה הכלים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ככר
id: 0238
nru: כד
pch: פקודי
lvr: C0238
prk: 38
htm:
</b>שישים מנה, ומנה של קדש כפול היה, הרי הככר מאה ועשרים מנה, והמנה עשרים וחמשה סלעים, הרי ככר של קדש שלושת אלפים שקלים, לפיכך מנה בפרוטרוט כל השקלים שפחותין במנינם משלושת אלפים שאין מגיעין לככר:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: בקע
id: 0238
nru: כו
pch: פקודי
lvr: C0238
prk: 38
htm:
</b>הוא שם משקל של מחצית השקל:<br>
<b><span id='pink'>לשש מאות אלף וגו' - <br>
</span></b>כך היו ישראל, וכך עלה מניינם אחר שהוקם המשכן בספר במדבר. <br>
ואף עתה בנדבת המשכן כך היו. ומנין חצאי השקלים של שש מאות אלף עולה מאת ככר, כל אחד של שלשת אלפים שקלים, כיצד, שש מאות אלף חצאין הרי הן שלוש מאות אלף שלמים, הרי מאת ככר, והשלשת אלפים וחמש מאות וחמשים חצאין עולין אלף ושבע מאות וחמשה ושבעים שקלים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לצקת
id: 0238
nru: כז
pch: פקודי
lvr: C0238
prk: 38
htm:
כתרגומו:</b> <br>
<blockquote>לאתכא:<br>
<br>
</blockquote><b><span id='pink'>את אדני הקדש - <br>
</span></b>של קרשי המשכן, שהם ארבעים ושמנה קרשים ולהם תשעים וששה אדנים, ואדני פרכת ארבעה, הרי מאה, וכל שאר האדנים נחושת כתיב בהם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ומן התכלת והארגמן וגו'
id: 0239
nru: א
pch: פקודי
lvr: C0238
prk: 39
htm:
</b>שש לא נאמר כאן, ומכאן אני אומר, שאין בגדי שרד הללו בגדי כהונה, שבבגדי כהונה היה שש, אלא הם בגדים שמכסים בהם כלי הקדש בשעת סלוק מסעות, שלא היה בהם שש:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וירקעו
id: 0239
nru: ג
pch: פקודי
lvr: C0238
prk: 39
htm:
</b>כמו (תהילים קלו ו) לרוקע הארץ.<br>
 <br>
<b>כתרגומו: <br>
</b><blockquote>ורדידו טסין. <br>
</blockquote>היו מרדדין מן הזהב, אישטינדר'א בלעז <span id='katom'><b>[למתוח]</b></span> טסין דקין. <br>
כאן הוא מלמדך, היאך היו טווין את הזהב עם החוטין מרדדין הטסין דקין וקוצצין מהן פתילים לאורך הטס, לעשות אותן פתילים מעורבין עם כל מין ומין בחשן ואפוד שנאמר בהן זהב, חוט אחד של זהב עם שישה חוטין של תכלת, וכן עם כל מין ומין שכל המינים חוטן כפול ששה, והזהב חוט שביעי עם כל אחד ואחד:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לתת על המצנפת מלמעלה
id: 0239
nru: לא
pch: פקודי
lvr: C0238
prk: 39
htm:
</b>ועל ידי הפתילים היה מושיבו על המצנפת כמין כתר, ואי אפשר לומר הציץ על מצנפת שהרי <b>בשחיטת קדשים שנינו (זבחים יט א):</b> <br>
<blockquote>שערו היה נראה בין ציץ למצנפת, ששם מניח תפילין, והציץ היה נתון על המצח, הרי המצנפת למעלה והציץ למטה. <br>
</blockquote><span id='red'>ומהו על המצנפת מלמעלה? <br>
ועוד הקשיתי בה כאן הוא אומר ויתנו עליו פתיל תכלת, ובענין הצוואה הוא אומר (שמות כח לז) ושמת אותו על פתיל תכלת? <br>
</span><span id='katom'><b>ואומר אני</b></span> פתיל תכלת זה חוטין הן לקשרו בהן במצנפת, לפי שהציץ אינו אלא מאוזן לאוזן, <span id='red'>ובמה יקשרנו במצחו? </span><br>
והיו קבועין בו חוטי תכלת לשני ראשיו ובאמצעיתו, שבהן קושרו ותולהו במצנפת כשהוא בראשו, ושני חוטין היו בכל קצה וקצה אחד ממעל ואחד מתחת לצד מצחו, וכן באמצעו, שכך הוא נוח לקשור, ואין דרך קשירה בפחות משני חוטין, לכך נאמר (שמות כח לז) על פתיל תכלת, ועליו פתיל תכלת, וקשר ראשיהם השנים כולם יחד מאחוריו למול ערפו, ומושיבו על המצנפת. <br>
<br>
<span id='katom'><b>ואל תתמה שלא נאמר פתילי תכלת, </b></span>הואיל ומרובין הן, שהרי מצינו בחשן ואפוד וירכסו את החושן וגו' בפתיל תכלת. ועל כרחך פחות משנים לא היו, שהרי בשתי קצות החשן היו שתי טבעות החשן, ובשתי כתפות האפוד היו שתי טבעות האפוד שכנגדן, ולפי דרך קשירה ארבע חוטין היו, ומכל מקום פחות משנים אי אפשר:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ויביאו את המשכן וגו'
id: 0239
nru: לג
pch: פקודי
lvr: C0238
prk: 39
htm:
</b><blockquote>שלא היו יכולין להקימו, ולפי שלא עשה משה שום מלאכה במשכן, הניח לו הקדוש ברוך הוא הקמתו, שלא היה יכול להקימו שום אדם מחמת כובד הקרשים, שאין כח באדם לזקפן, ומשה העמידו. <br>
אמר משה לפני הקדוש ברוך הוא: איך אפשר הקמתו על ידי אדם? <br>
אמר לו: עסוק אתה בידך נראה כמקימו, והוא נזקף וקם מאליו, וזהו שנאמר (שמות מ יז) הוקם המשכן, הוקם מאליו.<b> מדרש רבי תנחומא:</b><br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: על ירך המשכן צפונה
id: 0240
nru: כב
pch: פקודי
lvr: C0238
prk: 40
htm:
</b>בחצי הצפוני של רוחב הבית:<br>
<b><span id='pink'>ירך - <br>
</span>כתרגומו: <br>
</b><blockquote>צדא. <br>
</blockquote>כירך הזה שהוא בצדו של אדם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ויעל עליו וגו'
id: 0240
nru: כט
pch: פקודי
lvr: C0238
prk: 40
htm:
</b>אף ביום השמיני למלואים, שהוא יום הקמת המשכן, שמש משה והקריב קרבנות צבור, חוץ מאותן שנצטוו בו ביום, שנאמר (ויקרא ט ז) קרב אל המזבח וגו':<br>
<b><span id='pink'>את העלה - <br>
</span></b>עולת התמיד:<br>
<b><span id='pink'>ואת המנחה - <br>
</span></b>מנחת נסכים של תמיד, כמו שנאמר (שמות כט מ) ועשרן סלת בלול בשמן וגו':<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ורחצו ממנו משה ואהרן ובניו
id: 0240
nru: לא
pch: פקודי
lvr: C0238
prk: 40
htm:
</b> יום שמיני למלואים הושוו כולם לכהונה.<br>
<b><br>
ותרגומו:<br>
</b><blockquote> ומקדשין מניה. <br>
</blockquote>בו ביום קדש משה עמהם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ולא יכול משה לבוא אל אהל מועד
id: 0240
nru: לה
pch: פקודי
lvr: C0238
prk: 40
htm:
</b>וכתוב אחד אומר (במדבר ז פט) ובבא משה אל אהל מועד, <span id='katom'><b>בא הכתוב השלישי והכריע ביניהם,</b></span> כי שכן עליו הענן, אמור מעתה כל זמן שהיה עליו הענן לא היה יכול לבוא, נסתלק הענן נכנס ומדבר עמו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ויקרא אל משה
id: 0301
nru: א
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 01
htm:
</b>לכל דברות ולכל אמירות ולכל ציוויים קדמה קריאה, לשון חבה, לשון שמלאכי השרת משתמשים בו, שנאמר (ישעיה ו ג) וקרא זה אל זה, אבל לנביאי אומות העולם נגלה עליהן בלשון עראי וטומאה, שנאמר (במדבר כג ד) ויקר אלוהים אל בלעם:<br>
<br>
<b><span id='pink'>ויקרא אל משה - <br>
</span></b>הקול הולך ומגיע לאוזניו, וכל ישראל לא שומעין. <br>
<span id='red'>יכול אף להפסקות הייתה קריאה? <br>
</span>תלמוד לומר: וידבר, לדבור הייתה קריאה, ולא להפסקות. <br>
<span id='red'>ומה היו הפסקות משמשות? <br>
</span>ליתן רווח למשה להתבונן בין פרשה לפרשה ובין עניין לעניין, קל וחומר להדיוט הלומד מן ההדיוט:<br>
<br>
<b><span id='pink'>אליו - <br>
</span></b>למעט את אהרן. <br>
<blockquote>ר' יהודה בן בתירא אומר: שלושה עשר דברות נאמרו בתורה למשה ולאהרן, וכנגדן נאמרו שלושה עשר מיעוטין, <b><span id='katom'>ללמדך</span></b> שלא לאהרן נאמרו אלא למשה שיאמר לאהרן. ואלו הן שלושה עשר מיעוטין לדבר אתו: <br>
מדבר אליו, <br>
וידבר אליו, <br>
ונועדתי לך, כולן <b><b>בתורת כוהנים.  </b></b><br>
יכול שמעו את קול הקריאה? <br>
תלמוד לומר קול לו, קול אליו (במדבר ז פט), משה שמע, וכל ישראל לא שמעו:<br>
</blockquote><b><span id='pink'>מאהל מועד - <br>
</span><span id='katom'>מלמד</span></b> שהיה הקול נפסק ולא היה יוצא חוץ לאהל. <br>
<span id='red'>יכול מפני שהקול נמוך? <br>
</span>תלמוד לומר: את הקול (שם).<br>
<span id='red'>מהו הקול?</span> <br>
הוא הקול המפורש בתהילים (כט ד - ה) קול ה' בכח קול ה' בהדר, קול ה' שובר ארזים. <br>
<span id='red'>אם כן למה נאמר מאהל מועד? <br>
</span><b><span id='katom'>מלמד</span></b> שהיה הקול נפסק. <br>
כיוצא בו (יחזקאל י ה) וקול כנפי הכרובים נשמע עד החצר החיצונה. <br>
<span id='red'>יכול (מפני) שהקול נמוך?</span> <br>
תלמוד לומר (שם) כקול אל שדי בדברו. <br>
<span id='red'>אם כן למה נאמר עד החצר החיצונה? <br>
</span>שכיון שמגיע שם היה נפסק:<br>
<br>
<b><b><span id='pink'>מאהל מועד לאמר - <br>
</span></b></b><span id='red'>יכול מכל הבית? <br>
</span>תלמוד לומר: מעל הכפורת. <br>
<span id='red'>יכול מעל הכפורת כולה? <br>
</span>תלמוד לומר: מבין שני הכרובים:<br>
<br>
<b><b><span id='pink'>לאמר - <br>
</span></b><b></b></b>צא ואמור להם דברי כבושים, בשבילכם הוא נדבר עמי, שכן מצינו שכל שלשים ושמונה שנה שהיו ישראל במדבר כמנודים, מן המרגלים ואילך, לא נתייחד הדבור עם משה, שנאמר (דברים ב טז) ויהי כאשר תמו כל אנשי המלחמה למות וידבר ה' אלי לאמר, אלי היה הדיבור.<br>
<br>
<b><span id='katom'>דבר אחר:<br>
</span></b>צא ואמור להם דברי והשיבני אם יקבלום, כמו שנאמר (שמות יט ח) וישב משה את דברי העם וגו':<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אדם כי יקריב מכם
id: 0301
nru: ב
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 01
htm:
</b>כשיקריב, בקורבנות נדבה דבר העניין:<br>
<b><span id='pink'>אדם - <br>
</span></b><span id='red'>למה נאמר?<br>
</span>מה אדם הראשון לא הקריב מן הגזל, שהכל היה שלו, אף אתם לא תקריבו מן הגזל:<br>
<b><span id='pink'>הבהמה - <br>
</span></b><span id='red'>יכול אף חיה בכלל?</span> <br>
תלמוד לומר: בקר וצאן:<br>
<b><span id='pink'>מן הבהמה - <br>
</span></b>ולא כולה, להוציא את הרובע ואת הנרבע:<br>
<b><span id='pink'>מן הבקר - <br>
</span></b>להוציא את הנעבד:<br>
<b><span id='pink'>מן הצאן - <br>
</span></b>להוציא את המוקצה:<br>
<b><span id='pink'>ומן הצאן - <br>
</span></b>להוציא את הנוגח שהמית. <br>
כשהוא אומר למטה מן העניין (פסוק ג) מן הבקר, שאין תלמוד לומר, להוציא את הטריפה:<br>
<b><span id='pink'>תקריבו - <br>
</span><span id='katom'>מלמד</span></b> ששנים מתנדבים עולה בשותפות:<br>
<b><span id='pink'>קורבנכם - <br>
</span><span id='katom'>מלמד</span></b> שהיא באה נדבת צבור, היא עולת קיץ המזבח הבאה מן המותרות:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: זכר
id: 0301
nru: ג
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 01
htm:
</b>ולא נקבה. <br>
כשהוא אומר זכר למטה, שאין תלמוד לומר, זכר ולא טומטום ואנדרוגינוס:<br>
<b><span id='pink'>תמים - <br>
</span></b>בלא מום:<br>
<b><span id='pink'>אל פתח מועד - <br>
</span></b>מטפל בהבאתו עד העזרה. <br>
<span id='red'>מהו אומר יקריב יקריב?</span> <br>
אפילו נתערבה עולת ראובן בעולת שמעון, יקריב כל אחת לשם מי שהוא. <br>
וכן עולה בחולין, ימכרו החולין לצרכי עולות, והרי הן כולן עולות ותקרב כל אחת לשם מי שהוא. <br>
<span id='red'>יכול אפילו נתערבה בפסולין או בשאינו מינו? <br>
</span>תלמוד לומר: יקריבנו:<br>
<b><span id='pink'>יקריב אתו - <br>
</span><span id='katom'>מלמד</span></b> שכופין אותו. <br>
<span id='red'>יכול בעל כרחו? <br>
</span>תלמוד לומר: לרצונו. <br>
<span id='red'>הא כיצד? <br>
</span>כופין אותו עד שיאמר רוצה אני:<br>
<b><span id='pink'>לפני ה' וסמך - <br>
</span></b>אין סמיכה בבמה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: על ראש העולה
id: 0301
nru: ד
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 01
htm:
</b>להביא עולת חובה לסמיכה ולהביא עולת הצאן:<br>
<b><span id='pink'>העולה -<br>
</span></b>פרט לעולת העוף:<br>
<b><span id='pink'>ונרצה לו - <br>
</span></b>על מה הוא מרצה לו, אם תאמר על כריתות ומיתות בית דין או מיתה בידי שמים או מלקות, הרי עונשן אמור, הא אינו מרצה אלא על עשה ועל לאו שנתק לעשה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ושחט, והקריבו, הכוהנים
id: 0301
nru: ה
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 01
htm:
</b>מקבלה ואילך מצוות כהונה, <b><span id='katom'>למד</span></b> על השחיטה שכשרה בזר:<br>
<b><span id='pink'>לפני ה' - <br>
</span></b>בעזרה:<br>
<b><span id='pink'>והקריבו - <br>
</span></b>זו קבלה שהיא הראשונה ומשמעה לשון הולכה, <b><span id='katom'>למדנו</span></b> ששתיהן בבני אהרן:<br>
<b><span id='pink'>בני אהרן - <br>
</span></b><span id='red'>יכול חללים?</span> <br>
תלמוד לומר: הכוהנים:<br>
<br>
<b><span id='pink'>את הדם וזרקו את הדם - <br>
</span></b><span id='red'>מה תלמוד לומר דם דם שתי פעמים? <br>
</span>להביא את שנתערב במינו או בשאינו מינו. <br>
<span id='red'>יכול אף בפסולים או בחטאות הפנימיות או בחטאות החיצוניות, שאלו למעלה והיא למטה? <br>
</span>תלמוד לומר: במקום אחר את דמו:<br>
<br>
<b><span id='pink'>וזרקו - <br>
</span></b>עומד למטה וזורק מן הכלי לכותל המזבח למטה מחוט הסיקרא כנגד הזויות, לכך נאמר סביב, שיהא הדם ניתן בארבע רוחות המזבח. <br>
<span id='red'>או יכול יקיפנו כחוט? <br>
</span>תלמוד לומר: וזרקו, ואי אפשר להקיף בזריקה. <br>
<span id='red'>אי וזרקו יכול בזריקה אחת? <br>
</span>תלמוד לומר: סביב. <br>
<span id='red'>הא כיצד?</span> <br>
נותן שתי מתנות שהן ארבע:<br>
<br>
<b><span id='pink'>אשר פתח אהל מועד - <br>
</span></b>ולא בזמן שהוא מפורק:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: והפשיט את העלה
id: 0301
nru: ו
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 01
htm:
</b><span id='red'>מה תלמוד לומר העולה?</span> <br>
לרבות את כל העולות להפשט וניתוח:<br>
<br>
<b><span id='pink'>אתה לנתחיה - <br>
</span></b>ולא נתחיה לנתחים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ונתנו אש
id: 0301
nru: ז
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 01
htm:
</b>אף על פי שהאש יורדת מן השמים, מצווה להביא מן ההדיוט:<br>
<b><span id='pink'>בני אהרן הכהן - <br>
</span></b>כשהוא בכיהונו, הא אם עבד בבגדי כוהן הדיוט, עבודתו פסולה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: בני אהרן הכוהנים
id: 0301
nru: ח
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 01
htm:
</b>כשהם בכיהונם, הא כוהן הדיוט שעבד בשמונה בגדים, עבודתו פסולה:<br>
<b><span id='pink'>את הנתחים את הראש - <br>
</span></b>לפי שאין הראש בכלל הפשט, שכבר הותז בשחיטה, לפיכך הוצרך למנותו לעצמו:<br>
<b><span id='pink'>ואת הפדר - <br>
</span></b><span id='red'>למה נאמר?</span> <br>
<b><span id='katom'>ללמדך</span></b> שמעלהו עם הראש ומכסה בו את בית השחיטה, וזהו דרך כבוד של מעלה:<br>
<br>
<b><span id='pink'>אשר על המזבח - <br>
</span></b>שלא יהיו הגזירין יוצאין חוץ למערכה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: עלה
id: 0301
nru: ט
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 01
htm:
</b>לשם עולה יקטירנו:<br>
<b><span id='pink'>אשה - <br>
</span></b>כשישחטנו יהא שוחטו לשם האש. <br>
<b><span id='katom'>וכל אשה לשון אש</span></b> פויאד'א בלע'ז<b> <span id='katom'>[אש]:<br>
</span></b><br>
<b><span id='pink'>ניחוח - <br>
</span></b>נחת רוח לפני, שאמרתי ונעשה רצוני:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואם מן הצאן
id: 0301
nru: י
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 01
htm:
<span id='katom'>וי'ו מוסיף על עניין ראשון.</span></b> <br>
<span id='red'>ולמה הפסיק? <br>
</span>ליתן ריוח למשה להתבונן בין פרשה לפרשה:<br>
<b><span id='pink'>מן הצאן מן הכבשים או מן העזים - <br>
</span></b>הרי אלו שלושה מיעוטין פרט לזקן, לחולה ולמזוהם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: מן העוף
id: 0301
nru: יד
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 01
htm:
</b>ולא כל העוף, לפי שנאמר (ויק' כב יט) תמים זכר בבקר בכשבים ובעזים, תמות וזכרות בבהמה, ואין תמות וזכרות בעופות. <br>
<span id='red'>יכול אף מחוסר אבר?</span> <br>
תלמוד לומר: מן העוף:<br>
<br>
<b><span id='pink'>התרים - <br>
</span></b>גדולים ולא קטנים:<br>
<b><span id='pink'>בני היונה - <br>
</span></b>קטנים ולא גדולים:<br>
<b><span id='pink'>מן התרים או מן בני היונה - <br>
</span></b>פרט לתחילת הציהוב, שבזה ושבזה שהוא פסול, שגדול הוא אצל בני יונה וקטן אצל תורים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: והקריבו
id: 0301
nru: טו
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 01
htm:
</b>אפילו פרידה אחת יביא:<br>
<b><span id='pink'>הכהן ומלק - <br>
</span></b>אין מליקה בכלי אלא בעצמו של כהן. קוצץ בציפורנו ממול העורף וחותך מפרקתו עד שמגיע לסימנין וקוצצן:<br>
<b><span id='pink'>ונמצה דמו - <br>
</span><span id='katom'>לשון מיץ אפים</span></b> (משלי ל לג), כי אפס המץ (ישעיה טז ד), כובש בית השחיטה על קיר המזבח והדם מתמצה ויורד:<br>
<b><span id='pink'>ומלק, והקטיר, ונמצה - <br>
</span></b>אפשר לומר כן?! <br>
מאחר שהוא מקטיר הוא מוצה, אלא מה הקטרה הראש בעצמו והגוף בעצמו, אף מליקה כן. <br>
<b><span id='katom'>ופשוטו של מקרא מסורס הוא</span></b> ומלק והקטיר, וקודם הקטרה, ונמצה דמו כבר:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: מראתו
id: 0301
nru: טז
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 01
htm:
</b>מקום הראי וזה הזפק:<br>
<b><span id='pink'>בנצתה - <br>
</span></b>עם בני מעיה. <br>
<b><span id='katom'>ונוצה לשון דבר המאוס,</span></b> כמו כי נצו גם נעו (איכה ד טו). <br>
<br>
<b>וזה שתרגם אנקלוס:</b> <br>
<blockquote>באוכליה. <br>
<b><br>
וזהו מדרשו של אבא יוסי בן חנן,</b> שאמר נוטל את הקורקבן עמה. <br>
</blockquote><br>
<b>ורז'ל אמרו:</b> <br>
<blockquote>קודר סביב הזפק בסכין כעין ארובה ונוטלו עם הנוצה שעל העור. <br>
בעולת בהמה, שאינה אוכלת אלא באבוס בעליה, נאמר (פסוק יג) והקרב והכרעים ירחץ במים והקטיר, ובעוף, שנזון מן הגזל, נאמר והשליך, את המעיים, שאכל מן הגזל:<br>
<br>
</blockquote><b><span id='pink'>אצל המזבח קדמה - <br>
</span></b>במזרחו של כבש:<br>
<b><span id='pink'>אל מקום הדשן - <br>
</span></b>מקום שנותנין שם תרומת הדשן בכל בוקר ודישון מזבח הפנימי והמנורה. וכולם נבלעים שם במקומן:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ונפש כי תקריב
id: 0302
nru: א
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 02
htm:
</b>לא נאמר נפש בכל קורבנות נדבה אלא במנחה, <br>
<span id='red'>מי דרכו להתנדב מנחה? <br>
</span>עני. <br>
אמר הקב'ה מעלה אני עליו כאלו הקריב נפשו:<br>
<br>
<b><span id='pink'>סלת יהיה קרבנו - <br>
</span></b>האומר הרי עלי מנחה סתם, מביא מנחת סולת, שהיא הראשונה שבמנחות ונקמצת כשהיא סולת, כמו שמפורש בעניין. לפי שנאמרו כאן חמישה מיני מנחות, וכולן באות אפויות קודם קמיצה חוץ מזו, לכך קרויה מנחת סולת:<br>
<b><span id='pink'>סלת - <br>
</span></b>אין סלת אלא מן החטין, שנאמר (שמות כט ב) סולת חטים, ואין מנחה פחותה מעשרון, שנאמר (ויק' יד כא) ועשרון סולת למנחה, עשרון לכל מנחה:<br>
<b><span id='pink'>ויצק עליה שמן - <br>
</span></b>על כולה:<br>
<b><span id='pink'>ונתן עליה לבנה -<br>
</span></b>על מקצתה, מניח קומץ לבונה עליה לצד אחד. <br>
<span id='red'>ומה ראית לומר כן? <br>
</span>שאין ריבוי אחר ריבוי בתורה אלא למעט.<br>
<br>
<b><span id='katom'>דבר אחר:<br>
</span></b>שמן על כולה, מפני שהוא נבלל עמה ונקמץ עמה, כמו שנאמר (פסוק ב) מסלתה ומשמנה, ולבונה על מקצתה, שאינה נבללת עמה ולא נקמצת עמה, שנאמר (פסוק ב) על כל לבונתה, שלאחר שקמץ מלקט את הלבונה כולה מעליה ומקטירה:<br>
<b><span id='pink'>ויצק, ונתן, והביאה - <br>
</span><span id='katom'>מלמד</span></b> שיציקה ובלילה כשרים בזר:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: הכוהנים וקמץ
id: 0302
nru: ב
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 02
htm:
</b>מקמיצה ואילך מצוות כהונה:<br>
<b><span id='pink'>וקמץ משם - <br>
</span></b>ממקום שרגלי הזר עומדות, <b><span id='katom'>ללמדך</span></b> שהקמיצה כשרה בכל מקום בעזרה, אף בי'א אמה של מקום דריסת רגלי ישראל:<br>
<b><span id='pink'>מלא קמצו - <br>
</span></b><span id='red'>יכול מבורץ, מבצבץ ויוצא לכל צד? <br>
</span>תלמוד לומר: במקום אחר (ויק' ו ח) והרים ממנו בקמצו, אין לך כשר אלא מה שבתוך הקומץ. <span id='red'>אי בקמצו יכול חסר?</span> <br>
תלמוד לומר: מלא. <br>
<span id='red'>הא כיצד? <br>
</span>חופה שלוש אצבעותיו על פס ידו, וזהו קומץ במשמע לשון העברית:<br>
<br>
<b><span id='pink'>על כל לבונתה - <br>
</span></b>לבד כל הלבונה יהא הקומץ מלא:<br>
<b><span id='pink'>לבונתה והקטיר - <br>
</span></b>אף הלבונה בהקטרה:<br>
<b><span id='pink'>מלא קמצו מסלתה ומשמנה - <br>
</span></b>הא אם קמץ ועלה בידו גרגיר מלח או קורט לבונה פסולה:<br>
<b><span id='pink'>אזכרתה - <br>
</span></b>הקומץ העולה לגבוה הוא זיכרון המנחה, שבו נזכר בעליה לטובה ולנחת רוח:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לאהרן ולבניו
id: 0302
nru: ג
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 02
htm:
</b>כוהן גדול נוטל חלק בראש שלא במחלוקת, וההדיוט במחלוקת:<br>
<b><span id='pink'>קדש קדשים - <br>
</span></b>היא להם:<br>
<b><span id='pink'>מאשי ה' - <br>
</span></b>אין להם חלק בה אלא לאחר מתנות האישים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וכי תקרב וגו'
id: 0302
nru: ד
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 02
htm:
</b>שאמר הרי עלי מנחת מאפה תנור, ולימד הכתוב שיביא או חלות או רקיקין, החלות בלולות, והרקיקין משוחין. <br>
<br>
<b>ונחלקו רבותינו במשיחתן יש אומרים:</b> <br>
<blockquote>מושחן וחוזר ומושחן עד שיכלה כל השמן שבלוג, שכל המנחות טעונות לוג שמן. <br>
</blockquote><b>ויש אומרים:</b> <br>
<blockquote>מושחן כמין כי יונית ושאר השמן נאכל בפני עצמו לכוהנים. <br>
</blockquote><span id='red'>מה תלמוד לומר בשמן בשמן שתי פעמים? <br>
</span>להכשיר שמן שני ושלישי היוצא מן הזיתים, ואין צריך שמן ראשון אלא למנורה, שנאמר בו (שמות כז כ) זך. <br>
<br>
<b>ושנינו במנחות (עו א): <br>
</b><blockquote>כל המנחות האפויות לפני קמיצתן ונקמצוות ע'י פתיתה, כולן באות עשר עשר חלות. <br>
</blockquote>והאמור בה רקיקין, באה עשרה רקיקין:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואם מנחה על המחבת
id: 0302
nru: ה
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 02
htm:
</b>שאמר הרי עלי מנחת מחבת. וכלי הוא שהיה במקדש, שאופין בו מנחה על האור בשמן, והכלי אינו עמוק אלא צף, ומעשה המנחה שבתוכו קשין, שמתוך שהיא צפה, האור שורף את השמן. וכולן טעונות שלוש מתנות שמן יציקה, ובלילה, ומתן שמן בכלי קודם עשייתן:<br>
<b><span id='pink'>סלת בלולה בשמן - <br>
</span><span id='katom'>מלמד</span></b> שבוללן בעודן סולת:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: פתות אתה פתים
id: 0302
nru: ו
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 02
htm:
</b>לרבות כל המנחות, הנאפות קודם קמיצה, לפתיתה:<br>
<b><span id='pink'>ויצקת עליה שמן מנחה הוא - <br>
</span></b>לרבות כל המנחות ליציקה. <br>
<span id='red'>יכול אף מנחת מאפה תנור כן? <br>
</span>תלמוד לומר: עליה. <br>
<span id='red'>אוציא את החלות ולא אוציא את הרקיקין? <br>
</span>תלמוד לומר: הוא:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: מרחשת
id: 0302
nru: ז
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 02
htm:
</b>כלי הוא שהיה במקדש עמוק, ומתוך שהיא עמוקה שמנה צבור ואין האור שורפו, לפיכך מעשה מנחה העשויין לתוכה רוחשין. <br>
<b><span id='katom'>כל דבר רך על ידי משקה נראה כרוחש ומנענע:<br>
</span></b><br>
<b


autr: רשי
trm: אשר יעשה מאלה
id: 0302
nru: ח
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 02
htm:
</b>מאחד מן המינים הללו:<br>
<b><span id='pink'>והקריבה - <br>
</span></b>בעליה אל הכהן:<br>
<b><span id='pink'>והגישה - <br>
</span></b>הכהן:<br>
<b><span id='pink'>אל המזבח - <br>
</span></b>מגישה לקרן דרומית מערבית של מזבח:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: קרבן ראשית תקריבו
id: 0302
nru: יב
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 02
htm:
</b>מה יש לך להביא מן השאור ומן הדבש קרבן ראשית שתי הלחם של עצרת הבאים מן השאור, שנאמר (ויק' כג יז) חמץ תאפינה, ובכורים מן הדבש, כמו בכורי תאנים ותמרים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: מלח ברית
id: 0302
nru: יג
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 02
htm:
</b>שהברית כרותה למלח מששת ימי בראשית, שהובטחו המים התחתונים ליקרב במזבח במלח, וניסוך המים בחג:<br>
<b><span id='pink'>על כל קרבנך - <br>
</span></b>על עולת בהמה ועוף ואימורי כל הקדשים כולן:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: שלמים
id: 0303
nru: א
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 03
htm:
</b>שמטילים שלום בעולם. <br>
<br>
<b><span id='katom'>דבר אחר:<br>
</span></b>שלמים שיש בהם שלום למזבח ולכוהנים ולבעלים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואת כל החלב וגו'
id: 0303
nru: ג
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 03
htm:
</b><blockquote>להביא חלב שעל הקיבה, דברי רבי ישמעאל. <br>
רבי עקיבא אומר: להביא חלב שעל הדקין:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: הכסלים
id: 0303
nru: ד
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 03
htm:
</b>פלנק'ש בלע'ז<b><span id='katom'> [חלק פנימי של הירך]</span></b>. שהחלב שעל הכליות, כשהבהמה חיה, הוא בגובה הכסלים והם מלמטה, וזהו החלב שתחת המתנים, שקורין בלע'ז לונביל'ש <b><span id='katom'>[חלק הבטן שבאזור הכליות]</span></b> לובן הנראה למעלה בגובה הכסילים, ובתחתיתו הבשר חופהו:<br>
<br>
<b><span id='pink'>היתרת - <br>
</span></b>הוא דופן המסך, שקורין איברי'ש<b> [סרעפת]</b> ובלשון ארמי חצרא דכבדא:<br>
<b><span id='pink'>על הכבד - <br>
</span></b>שיטול מן הכבד עמה מעט. <br>
ובמקום אחר הוא אומר (ויק' ט י) ואת היותרת מן הכבד:<br>
<b><span id='pink'>על הכבד על הכליות - <br>
</span></b>לבד מן הכבד ולבד מן הכליות יסירנה לזו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: על העלה
id: 0303
nru: ה
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 03
htm:
</b>מלבד העולה. <br>
<b><span id='katom'>למדנו</span></b> שתקדים עולת תמיד לכל קרבן על המערכה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: חלבו
id: 0303
nru: ט
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 03
htm:
</b>המובחר שבו. <br>
<span id='red'>ומהו זה? <br>
</span>האליה תמימה:<br>
<br>
<b><span id='pink'>לעמת העצה - <br>
</span></b>למעלה מן הכליות היועצות:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לחם אשה לה'
id: 0303
nru: יא
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 03
htm:
</b>לחמו של אש לשם גבוה:<br>
<b><span id='pink'>לחם - <br>
</span><span id='katom'>לשון מאכל. <br>
</span></b>וכן (ירמיהו יא יט) נשחיתה עץ בלחמו, עבד לחם רב. <br>
(דניאל ה א), לשחוק עושים לחם (קהלת י יט):<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: מכל מצוות ה'
id: 0304
nru: ב
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 04
htm:
פירשו רבותינו:</b> <br>
<blockquote>אין חטאת באה אלא על דבר שזדונו לאו וכרת (ושגגתו חטאת):<br>
<br>
</blockquote><b><span id='pink'>מאחת מהנה - <br>
</span></b>ממקצת אחת מהן, כגון הכותב בשבת שם משמעון, נח מנחור, דן מדניאל:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אם הכהן המשיח יחטא לאשמת העם
id: 0304
nru: ג
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 04
htm:
מדרשו:</b> <br>
<blockquote>אינו חייב אלא בהעלם דבר עם שגגת מעשה, כמו שנאמר לאשמת העם ונעלם דבר מעיני הקהל ועשו (פסוק יג). <br>
<br>
<b></b></blockquote><b>ופשוטו לפי אגדה: <br>
</b><blockquote>כשכהן גדול חוטא, אשמת העם הוא זה, שהן תלויין בו לכפר עליהם ולהתפלל בעדם, ונעשה מקולקל:<br>
<br>
</blockquote><b><span id='pink'>פר - <br>
</span></b><span id='red'>יכול זקן? <br>
</span>תלמוד לומר בן. <br>
<span id='red'>אי בן יכול קטן?<br>
</span>תלמוד לומר פר.<br>
<span id='red'>הא כיצד? <br>
</span>זה פר בן שלש:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואת כל חלב פר
id: 0304
nru: ח
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 04
htm:
</b>חלבו היה לו לומר. <br>
<span id='red'>מה תלמוד לומר פר? <br>
</span>לרבות פר של יום הכיפורים לכליות ולחלבים וליותרת:<br>
<br>
<b><span id='pink'>החטאת - <br>
</span></b>להביא שעירי עבודה זרה לכליות ולחלבים ויותרת:<br>
<b><span id='pink'>ירים ממנו - <br>
</span></b><blockquote>מן המחובר, שלא ינתחנו קודם הסרת חלבו,<b> [ת'כ]:</b><br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: כאשר יורם
id: 0304
nru: י
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 04
htm:
</b>מאותן אימורין המפורשין בשור זבח השלמים. <br>
<span id='red'>וכי מה פירש בזבח השלמים שלא פירש כאן? <br>
</span>אלא להקישו לשלמים. <br>
מה שלמים לשמן, אף זה לשמו. <br>
ומה שלמים שלום לעולם, אף זה שלום לעולם. <br>
<blockquote>ובשחיטת קדשים מצריכו ללמוד הימנו, שאין <br>
<b><span id='katom'>למד</span></b>ין <br>
<b><span id='katom'>למד</span></b> מן ה<b><span id='katom'>למד</span></b> בקדשים. <br>
<b>בפרק איזהו מקומן [זבחים מט]:<br>
</b></blockquote><b><span id='pink'>על הכבד על הכליות, על ראשו ועל כרעיו - <br>
</span><span id='katom'>כולן לשון תוספת הן,</span></b> כמו מלבד:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אל מקום טהור
id: 0304
nru: יב
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 04
htm:
</b>לפי שיש מחוץ לעיר מקום מוכן לטומאה להשליך אבנים מנוגעות ולבית הקברות, הוצרך לומר מחוץ למחנה, זה שהוא חוץ לעיר, שיהא המקום טהור:<br>
<b><span id='pink'>מחוץ למחנה - <br>
</span></b><blockquote>חוץ לשלש מחנות, ובבית עולמים חוץ לעיר, כמו שפירשוהו רבותינו <b>במסכת יומא (סח א) ובסנהדרין (מב ב):<br>
<br>
</b></blockquote><b><span id='pink'>אל שפך הדשן - <br>
</span></b>מקום ששופכין בו הדשן המסולק מן המזבח, כמו שנאמר (ויק' ו ד) והוציא את הדשן אל מחוץ למחנה:<br>
<b><span id='pink'>על שפך הדשן ישרף - <br>
</span></b>שאין תלמוד לומר אלא ל<b><span id='katom'>למד</span></b>, שאפילו אין שם דשן:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: עדת ישראל
id: 0304
nru: יג
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 04
htm:
</b>אלו סנהדרין:<br>
<b><span id='pink'>ונעלם דבר - <br>
</span></b>טעו להורות באחת מכל כריתות שבתורה שהוא מותר:<br>
<b><span id='pink'>הקהל ועשו - <br>
</span></b>שעשו צבור על פיהם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: את פני הפרכת
id: 0304
nru: יז
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 04
htm:
</b>ולמעלה הוא אומר את פני פרוכת הקדש.<br>
<blockquote>משל למלך שסרחה עליו מדינה, אם מיעוטה סרחה, פמליא שלו מתקיימת. <br>
ואם כולה סרחה, אין פמליא שלו מתקיימת. <br>
</blockquote>אף כאן כשחטא כוהן משיח עדיין שם קדושת המקום על המקדש, משחטאו כולם, חס ושלום, נסתלקה הקדושה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואת כל חלבו ירים
id: 0304
nru: יט
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 04
htm:
</b>אף על פי שלא פירש כאן יותרת ושתי כליות, <b><span id='katom'>למד</span></b>ין הם מועשה לפר כאשר עשה וגו'. <br>
<span id='red'>ומפני מה לא נתפרשו בו? <br>
</span><blockquote>תנא דבי ר' ישמעאל (זבחים מא ב): <br>
משל למלך שזעם על אוהבו ומיעט בסרחונו מפני חיבתו:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: ועשה לפר
id: 0304
nru: כ
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 04
htm:
</b>זה כאשר עשה לפר החטאת, כמו שמפורש בפר כוהן משיח, להביא יותרת ושתי כליות שפירש שם מה שלא פירש כאן. ולכפול במצוות העבודות, ל<b><span id='katom'>למד</span></b> שאם חסר אחת מכל המתנות פסול, לפי שמצינו בניתנין על המזבח החיצון שנתנן במתנה אחת כפר, הוצרך לומר כאן שמתנה אחת מהן מעכבת:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אשר נשיא יחטא
id: 0304
nru: כב
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 04
htm:
<span id='katom'>לשון אשרי,</span></b> אשרי הדור שהנשיא שלו נותן לב להביא כפרה על שגגתו, קל וחומר שמתחרט על זדונותיו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: או הודע
id: 0304
nru: כג
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 04
htm:
</b>כמו אם הודע. <br>
<b><span id='katom'>הרבה או יש שמשמשין בלשון אם, ואם במקום או. <br>
</span></b>וכן או נודע כי שור נגח הוא (שמות כא לו):<br>
<b><span id='pink'>הודע אליו - <br>
</span></b>כשחטא היה סבור שהוא היתר, ולאחר מכאן נודע לו שאיסור היה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: במקום אשר ישחט את העולה
id: 0304
nru: כד
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 04
htm:
</b>בצפון, שהוא מפורש בעולה:<br>
<b><span id='pink'>חטאת הוא - <br>
</span></b>לשמו כשר, שלא לשמו פסול:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: או נפש אשר תגע וגו'
id: 0305
nru: ב
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 05
htm:
</b><blockquote>ולאחר הטומאה הזו יאכל קדשים, או יכנס למקדש, שהוא דבר שזדונו כרת. <b>במסכת שבועות (יד ב</b>) נדרש כן:<br>
<br>
</blockquote><b><span id='pink'>ונעלם ממנו - <br>
</span></b>הטומאה:<br>
<b><span id='pink'>ואשם - <br>
</span></b>באכילת קדש או בביאת מקדש:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: בטמאת אדם
id: 0305
nru: ג
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 05
htm:
</b>זו טומאת מת:<br>
<b><span id='pink'>לכל טמאתו - <br>
</span></b>לרבות טומאת מגע זבין וזבות:<br>
<b><span id='pink'>אשר יטמא - <br>
</span></b>לרבות הנוגע בבועל נדה:<br>
<b><span id='pink'>בה - <br>
</span></b>לרבות בולע נבלת עוף טהור:<br>
<b><span id='pink'>ונעלם - <br>
</span></b>ולא ידע, ששכח הטומאה:<br>
<b><span id='pink'>ואשם - <br>
</span></b>באכילת קדש או בביאת מקדש:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: בשפתים
id: 0305
nru: ד
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 05
htm:
</b>ולא בלב:<br>
<b><span id='pink'>להרע - <br>
</span></b>לעצמו:<br>
<b><span id='pink'>או להיטיב - <br>
</span></b>לעצמו, כגון אוכל ולא אוכל אישן ולא אישן:<br>
<b><span id='pink'>לכל אשר יבטא - <br>
</span></b>לרבות לשעבר:<br>
<b><span id='pink'>ונעלם ממנו - <br>
</span></b>ועבר על שבועתו, כל אלה בקרבן עולה ויורד, כמפורש כאן, אבל שבועה שיש בה כפירת ממון אינה בקרבן זה אלא באשם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: והקריב את אשר לחטאת ראשונה
id: 0305
nru: ח
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 05
htm:
</b>חטאת קודמת לעולה. למה הדבר דומה לפרקליט שנכנס לרצות, ריצה פרקליט נכנס דורון אחריו:<br>
<b><span id='pink'>ולא יבדיל - <br>
</span></b>אינו מולק אלא סימן אחד:<br>
<b><span id='pink'>ערף - <br>
</span></b>הוא גובה הראש המשופע לצד הצוואר. <br>
<b><span id='pink'>מול עורף - <br>
</span></b>מול הרואה את העורף, והוא אורך כל אחורי הצוואר:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: והזה מדם החטאת
id: 0305
nru: ט
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 05
htm:
</b>בעולה לא הטעין אלא מצוי, ובחטאת הזאה ומצוי. אוחז בעורף ומתיז, והדם ניתז והולך למזבח:<br>
<b><span id='pink'>חטאת הוא - <br>
</span></b>לשמה כשרה, שלא לשמה פסולה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: על חטאתו אשר חטא
id: 0305
nru: יג
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 05
htm:
</b>כאן שנה הכתוב, שהרי בעשירות ובדלות נאמר (פסוק י) מחטאתו, וכאן בדלי דלות נאמר על חטאתו, <br>
<b>דקדקו רבותינו (כריתות כז ב) מכאן:</b> <br>
<blockquote>שאם חטא כשהוא עשיר והפריש מעות לכשבה או שעירה והעני, יביא ממקצתן שתי תורים. הפריש מעות לשתי תורים והעני יביא ממקצתן עשירית האיפה [לכך נאמר מחטאתו]. הפריש מעות לעשירית האיפה והעשיר, יוסיף עליהן ויביא קרבן עשיר, לכך נאמר כאן על חטאתו:<br>
<br>
</blockquote><b><span id='pink'>מאחת מאלה - <br>
</span></b>מאחת משלש כפרות האמורות בעניין, או בעשירות או בדלות או בדלי דלות. <br>
<span id='red'>ומה תלמוד לומר, שיכול החמורין שבהם יהיו בכשבה או שעירה, והקלין יהיו בעוף, והקלין שבקלין יהיו בעשירית האיפה?<br>
</span>תלמוד לומר: מאחת מאלה, להשוות קלין לחמורין לכשבה ושעירה אם השיגה ידו, ואת החמורין לקלין לעשירית האיפה בדלי דלות:<br>
<br>
<b><span id='pink'>והייתה לכהן כמנחה - <br>
</span><span id='katom'>ללמד</span></b> על מנחת חוטא שיהיו שיריה נאכלין,<b><span id='katom'> זהו לפי פשוטו.</span></b> <br>
<br>
<b>ורבותינו דרשו:</b> <br>
<blockquote>והייתה לכהן כמנחה, ואם חוטא זה כוהן הוא, תהא לו כשאר מנחת נדבת כהן, שהיא בכליל תהיה לא תאכל (ויקרא ו טז):<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: כי תמעל מעל
id: 0305
nru: טו
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 05
htm:
</b>אין מעילה בכל מקום אלא שינוי. <br>
וכן הוא אומר (דה'א ה כה) וימעלו באלוהי אבותיהם ויזנו אחרי אלוהי עמי הארץ. <br>
וכן הוא אומר בסוטה (במדבר ה יב) ומעלה בו מעל:<br>
<br>
<b><span id='pink'>וחטאה בשגגה מקדשי ה' - <br>
</span></b>שנהנה מן ההקדש. <br>
<span id='red'>והיכן הוזהר? <br>
</span>נאמר כאן חטא ונאמר להלן חטא בתרומה (ויקרא כב ט) ולא ישאו עליו חטא. <br>
מה להלן הזהיר, אף כאן הזהיר. <br>
<span id='red'>אי מה להלן לא הזהיר אלא על האוכל, אף כאן לא הזהיר אלא על האוכל? <br>
</span>תלמוד לומר: תמעול מעל, ריבה:<br>
<br>
<b><span id='pink'>מקדשי ה' - <br>
</span></b>המיוחדים לשם, יצאו קדשים קלים:<br>
<b><span id='pink'>איל - <br>
</span><span id='katom'>לשון קשה. <br>
</span></b>כמו (יחזקאל יז יג) ואת אילי הארץ לקח. <br>
אף כאן קשה, בן שתי שנים:<br>
<br>
<b><span id='pink'>בערכך כסף שקלים -<br>
</span></b>שיהא שווה שתי סלעים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ולא ידע ואשם והביא
id: 0305
nru: יז
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 05
htm:
</b>העניין הזה מדבר במי שבא ספק כרת לידו ולא ידע אם עבר עליו אם לאו, כגון חלב ושומן לפניו, וכסבור ששתיהן היתר, ואכל את האחת. <br>
אמרו לו: אחת של חלב הייתה, ולא ידע אם זו של חלב אכל, הרי זה מביא אשם תלוי ומגין עליו כל זמן שלא נודע לו שודאי חטא, ואם נודע לו לאחר זמן יביא חטאת:<br>
<br>
<b><span id='pink'>ולא ידע ואשם ונשא עונו - <br>
</span></b><blockquote><b>ר' יוסי הגלילי אומר:</b> הרי הכתוב ענש את מי שלא ידע, על אחת כמה וכמה שיעניש את שידע. <br>
<br>
<b>רבי יוסי אומר:</b> אם נפשך לידע מתן שכרן של צדיקים, צא ו<b><span id='katom'>למד</span></b> מאדם הראשון, שלא נצטווה אלא על מצוות לא תעשה ועבר עליה, ראה כמה מיתות נקנסו עליו ולדורותיו. וכי איזו מידה מרובה, של טובה או של פורענות? <br>
הוי אומר מידה טובה. <br>
אם מידת פורענות המעוטה ראה כמה מיתות נקנסו לו ולדורותיו, מידה טובה המרובה, היושב לו מן הפיגולין והנותרות והמתענה ביום הכיפורים, על אחת כמה וכמה שיזכה לו ולדורותיו ולדורות דורותיו עד סוף כל הדורות! <br>
<br>
<b>רבי עקיבא אומר:</b> הרי הוא אומר (דברים יז ו) על פי שנים עדים או שלושה עדים וגו', אם מתקיימת העדות בשנים, למה פרט לך הכתוב שלשה? <br>
אלא להביא שלישי להחמיר עליו ולעשות דינו כיוצא באלו לעניין עונש והזמה. <br>
אם כך ענש הכתוב לנטפל לעוברי עבירה כעוברי עבירה, על אחת כמה וכמה שישלם שכר טוב לנטפל לעושי מצווה כעושי מצווה. <br>
<br>
<b>רבי אלעזר בן עזריה אומר:</b> כי תקצור קצירך בשדך ושכחת עומר בשדה (דברים כד יט), הרי הוא אומר (דברים כד יט) למען יברכך וגו', קבע הכתוב ברכה למי שבאת על ידו מצווה בלא ידע. אמור מעתה הייתה סלע צרורה בכנפיו ונפלה הימנו ומצאה העני ונתפרנס בה, הרי הקב'ה קובע לו ברכה:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: בערכך לאשם
id: 0305
nru: יח
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 05
htm:
</b>בערך האמור למעלה (פסוק טו):<br>
<b><span id='pink'>אשר שגג והוא לא ידע - <br>
</span></b>הא אם ידע לאחר זמן, לא נתכפר לו באשם זה עד שיביא חטאת. <br>
<span id='red'>הא למה זה דומה?</span> <br>
לעגלה ערופה שנתערפה ואחר כך נמצא ההורג, הרי זה יהרג:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אשם הוא אשם אשם
id: 0305
nru: יט
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 05
htm:
<span id='katom'>הראשון כולו קמץ שהוא שם דבר, והאחרון חציו קמץ וחציו פתח שהוא לשון פעל. <br>
</span></b>ואם תאמר מקרא שלא לצורך הוא, כבר נדרש הוא בתורת כוהנים. <br>
אשם אשם להביא אשם שפחה חרופה שיהא איל (בן שתי שנים) שווה שתי סלעים. <br>
<span id='red'>יכול שאני מרבה אשם נזיר ואשם מצורע? <br>
</span>תלמוד לומר: הוא.<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: נפש כי תחטא
id: 0305
nru: כא
pch: ויקרא
lvr: C0301
prk: 05
htm:
</b><blockquote>אמר ר' עקיבא: <br>
מה תלמוד לומר ומעלה מעל בה'? <br>
לפי שכל המלווה והלוה והנושא והנותן אינו עושה, אלא בעדים ובשטר.<br>
לפיכך בזמן שהוא מכחש מכחש בעדים ובשטר.<br>
אבל המפקיד אצל חברו אינו רוצה שתדע בו נשמה אלא שלישי שביניהם. <br>
לפיכך כשהוא מכחש, מכחש בשלישי שביניהם:<br>
<br>
</blockquote><b><span id='pink'>בתשומת יד - <br>
</span></b>ששם בידו ממון להתעסק או במלווה:<br>
<b><span id='pink'>או בגזל - <br>
</span></b>שגזל מידו כלום:<br>
<b><span id='pink'>או עשק - <br>
</span></b>הוא שכר שכיר:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: צו את אהרן
id: 0306
nru: ב
pch: צו
lvr: C0306
prk: 06
htm:
<span id='katom'>אין צו אלא לשון זירוז</span></b> מיד ולדורות. <br>
<blockquote>אמר ר' שמעון: ביותר צריך הכתוב לזרז במקום שיש בו חסרון כיס:<br>
<br>
</blockquote><b><span id='pink'>זאת תורת העלה וגו' - <br>
</span></b>הרי העניין הזה בא ל<b><span id='katom'>למד</span></b> על הקטר חלבים ואיברים שיהא כשר כל הלילה, ול<b><span id='katom'>למד</span></b> על הפסולין איזה אם עלה ירד, ואיזה אם עלה לא ירד, שכל תורה לרבות הוא בא, לומר תורה אחת לכל העולים, ואפילו פסולין, שאם עלו לא ירדו:<br>
<b><span id='pink'>הוא העלה - <br>
</span></b>למעט את הרובע ואת הנרבע וכיוצא בהן, שלא היה פסולן בקדש, שנפסלו קודם שבאו לעזרה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: מדו בד
id: 0306
nru: ג
pch: צו
lvr: C0306
prk: 06
htm:
</b>היא הכתונת. <br>
<span id='red'>ומה תלמוד לומר מדו? <br>
</span>שתהא כמידתו:<br>
<br>
<b><span id='pink'>על בשרו - <br>
</span></b>שלא יהא דבר חוצץ בינתיים:<br>
<b><span id='pink'>והרים את הדשן - <br>
</span></b>היה חותה מלא מחתה מן המאוכלות הפנימיות ונותנן במזרחו של כבש:<br>
<b><span id='pink'>הדשן אשר תאכל האש את העלה - <br>
</span></b>ועשאתה דשן, מאותו דשן ירים תרומה ושמו אצל המזבח:<br>
<b><span id='pink'>על המזבח - <br>
</span></b>מצא אברים שעדיין לא נתעכלו, מחזירן על המזבח, לאחר שחתה גחלים אילך ואילך ונטל מן הפנימיות, שנאמר את העולה על המזבח:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ופשט את בגדיו
id: 0306
nru: ד
pch: צו
lvr: C0306
prk: 06
htm:
<span id='katom'>אין זו חובה אלא דרך ארץ,</span></b> שלא ילכלך בהוצאת הדשן בגדים שהוא משמש בהן תמיד. <br>
בגדים שבשל בהן קדרה לרבו אל ימזוג בהן כוס לרבו, לכך ולבש בגדים אחרים פחותין מהן:<br>
<br>
<b><span id='pink'>והוציא את הדשן - <br>
</span></b>הצבור בתפוח, כשהוא רבה ואין מקום למערכה, מוציאו משם. <br>
ואין זה חובה בכל יום, אבל התרומה חובה בכל יום. <br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: והאש על המזבח תוקד בו
id: 0306
nru: ה
pch: צו
lvr: C0306
prk: 06
htm:
</b><blockquote>ריבה כאן יקידות הרבה על מוקדה: <br>
ואש המזבח תוקד בו, <br>
והאש על המזבח תוקד בו, <br>
אש תמיד תוקד על המזבח, <br>
כולן נדרשו במסכת יומא (מג ב). <br>
</blockquote>שנחלקו רבותינו במניין המערכות שהיו שם:<br>
<br>
<b><span id='pink'>וערך עליה העלה - <br>
</span></b>עולת תמיד היא תקדים:<br>
<b><span id='pink'>חלבי השלמים - <br>
</span></b>אם יביאו שם שלמים.<br>
<br>
<b>ורבותינו <span id='katom'>למד</span>ו מכאן עליה: <br>
</b><blockquote>על עולת הבוקר השלם כל הקורבנות כולם. <br>
</blockquote>מכאן שלא יהא דבר מאוחר לתמיד של בין הערבים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אש תמיד
id: 0306
nru: ו
pch: צו
lvr: C0306
prk: 06
htm:
</b>אש שנאמר בה תמיד, היא שמדליקין בה את הנרות, שנאמר בה (שמות כז כ) להעלות נר תמיד, אף היא מעל המזבח החיצון תוקד:<br>
<b><span id='pink'>לא תכבה - <br>
</span></b>המכבה אש על המזבח עובר בשני לאוין:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וזאת תורת המנחה
id: 0306
nru: ז
pch: צו
lvr: C0306
prk: 06
htm:
</b>תורה אחת לכולן להטעינן שמן ולבונה האמורין בעניין. שיכול אין לי טעונות שמן ולבונה אלא מנחת ישראל שהיא נקמצת.<br>
<span id='red'>מנחת כוהנים שהיא כליל מנין? <br>
</span>תלמוד לומר: תורת.<br>
<br>
<b><span id='pink'>הקרב אתה - <br>
</span></b>היא הגשה בקרן מערבית דרומית:<br>
<b><span id='pink'>לפני ה' - <br>
</span></b>הוא מערב שהוא לצד אהל מועד אל פני המזבח - הוא הדרום, שהוא פניו של מזבח, שהכבש נתון לאותו הרוח:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: והרים ממנו
id: 0306
nru: ח
pch: צו
lvr: C0306
prk: 06
htm:
</b>מהמחובר, שיהא עשרון שלם בבת אחת בשעת קמיצה:<br>
<b><span id='pink'>בקמצו - <br>
</span></b>שלא יעשה מידה לקומץ:<br>
<b><span id='pink'>מסלת המנחה ומשמנה - <br>
</span></b>מכאן שקומץ ממקום שנתרבה שמנה:<br>
<b><span id='pink'>המנחה - <br>
</span></b>שלא תהא מעורבת באחרת:<br>
<b><span id='pink'>ואת כל הלבנה אשר על המנחה והקטיר - <br>
</span></b>שמלקט את לבונתה לאחר קמיצה ומקטירו. <br>
ולפי שלא פירש כן אלא באחת מן המנחות בויקרא (ב, א - ג), הוצרך לשנות פרשה זו, לכלול כל המנחות כמשפטן:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לא תאפה חמץ חלקם
id: 0306
nru: י
pch: צו
lvr: C0306
prk: 06
htm:
</b>אף השירים אסורים בחמץ:<br>
<b><span id='pink'>כחטאת וכאשם - <br>
</span><span id='katom'>מנחת חוטא הרי היא כחטאת,</span></b> לפיכך קמצה שלא לשמה פסולה. <br>
<b><span id='katom'>מנחת נדבה הרי היא כאשם</span></b>, לפיכך קמצה שלא לשמה כשרה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כל זכר
id: 0306
nru: יא
pch: צו
lvr: C0306
prk: 06
htm:
</b><span id='red'>אפילו בעל מום. למה נאמר? <br>
</span>אם לאכילה הרי כבר אמור לחם אלוהיו מקדשי הקדשים וגו', אלא לרבות בעלי מומין למחלוקת:<br>
<b><span id='pink'>כל אשר יגע וגו' - <br>
</span></b>קדשים קלים או חולין שיגעו בה ויבלעו ממנה:<br>
<b><span id='pink'>יקדש - <br>
</span></b>להיות כמוה, שאם פסולה יפסלו, ואם כשרה יאכלו כחומר המנחה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: זה קרבן אהרן ובניו
id: 0306
nru: יג
pch: צו
lvr: C0306
prk: 06
htm:
</b>אף ההדיוטות מקריבין עשירית האיפה ביום שהן מתחנכין לעבודה, אבל כוהן גדול בכל יום, שנאמר מנחה תמיד וגו' והכהן המשיח תחתיו מבניו וגו' חוק עולם וגו' (פסוק טו). <br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: מרבכת
id: 0306
nru: יד
pch: צו
lvr: C0306
prk: 06
htm:
</b>חלוטה ברותחין כל צרכה:<br>
<b><span id='pink'>תפיני - <br>
</span></b>אפויה אפיות הרבה, שאחר חליטתה אופה בתנור וחוזר ומטגנה במחבת:<br>
<b><span id='pink'>מנחת פתים - <br>
</span><span id='katom'>מלמד</span></b> שטעונה פתיתה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: המשיח תחתיו מבניו
id: 0306
nru: טו
pch: צו
lvr: C0306
prk: 06
htm:
</b>המשיח מבניו תחתיו:<br>
<b><span id='pink'>כליל תקטר - <br>
</span></b>אין נקמצת להיות שיריה נאכלין אלא כולה כליל, וכן כל מנחת כוהן של נדבה כליל תהיה (טז). <b><span id='pink'>כליל - <br>
</span></b>כולה שווה לגבוה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: המחטא אתה
id: 0306
nru: יט
pch: צו
lvr: C0306
prk: 06
htm:
</b>העובד עבודותיה שהיא נעשית חטאת על ידו:<br>
<b><span id='pink'>המחטא אתה יאכלנה - <br>
</span></b>הראוי לעבודה, יצא טמא בשעת זריקת דמים שאינו חולק בבשר, ואי אפשר לומר שאוסר שאר כוהנים באכילתה חוץ מן הזורק דמה, שהרי נאמר למטה (פסוק כב) כל זכר בכוהנים יאכל אתה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כל אשר יגע בבשרה
id: 0306
nru: כ
pch: צו
lvr: C0306
prk: 06
htm:
</b>כל דבר אוכל אשר יגע ויבלע ממנה:<br>
<b><span id='pink'>יקדש - <br>
</span></b>להיות כמוה, אם פסולה תפסל, ואם היא כשרה תאכל כחומר שבה:<br>
<b><span id='pink'>ואשר יזה מדמה על הבגד - <br>
</span></b>ואם הוזה מדמה על הבגד, אותו מקום דם הבגד אשר יזה עליה, תכבס בתוך העזרה:<br>
<b><span id='pink'>אשר יזה - <br>
</span></b>יהא נזה. <br>
כמו (איוב טו כט) ולא יטה לארץ מנלס, יהא נטוי:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ישבר
id: 0306
nru: כא
pch: צו
lvr: C0306
prk: 06
htm:
</b>לפי שהבליעה שנבלעת בו נעשה נותר, והוא הדין לכל הקדשים:<br>
<b><span id='pink'>ומרק - <br>
</span><span id='katom'>לשון תמרוקי הנשים</span></b> (אסתר ב יב) אישקורימינ'ט בלע'ז <b><span id='katom'>[נקוי]:</span></b><br>
<b><span id='pink'>ומרק ושטף - <br>
</span></b>לפלוט את בליעתו, אבל כלי חרס <b><span id='katom'>למדך</span></b> הכתוב כאן שאינו יוצא מידי דפיו לעולם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כל זכר בכוהנים יאכל אתה
id: 0306
nru: כב
pch: צו
lvr: C0306
prk: 06
htm:
<span id='katom'>הא למדת</span></b> שהמחטא אותה האמור למעלה לא להוציא שאר הכוהנים, אלא להוציא את שאינו ראוי לחיטוי:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ישחטו
id: 0307
nru: ב
pch: צו
lvr: C0306
prk: 07
htm:
</b>(ריבה לנו שחיטות הרבה, לפי שמצינו אשם בצבור, נאמר ישחטו רבים. ותלאו בעולה להביא עולת צבור לצפון):<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואת כל חלבו וגו'
id: 0307
nru: ג
pch: צו
lvr: C0306
prk: 07
htm:
</b>עד כאן לא נתפרשו אמורין באשם, לכך הוצרך לפרשם כאן, אבל חטאת כבר נתפרשו בה בפרשת ויקרא (פרק ב):<br>
<b><span id='pink'>את האליה - <br>
</span></b>לפי שאשם אינו בא אלא איל או כבש, ואיל וכבש נתרבו באליה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אשם הוא
id: 0307
nru: ה
pch: צו
lvr: C0306
prk: 07
htm:
</b>עד שינתק שמו ממנו. לימד על אשם שמתו בעליו או שנתכפרו בעליו, אף על פי שעומד להיות דמיו עולה לקיץ המזבח, אם שחטו סתם, אינו כשר לעולה קודם שנתק לרעיה. ואינו בא ל<b><span id='katom'>למד</span></b> על האשם שיהא פסול שלא לשמו, כמו שדרשו הוא, הכתוב בחטאת, לפי שאשם לא נאמר בו אשם הוא, אלא לאחר הקטרת אמורין, והוא עצמו שלא הוקטרו אמוריו כשר:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: תורה אחת להם
id: 0307
nru: ז
pch: צו
lvr: C0306
prk: 07
htm:
</b>בדבר זה:<br>
<b><span id='pink'>הכהן אשר יכפר בו - <br>
</span></b>הראוי לכפרה חולק בו, פרט לטבול יום ומחוסר כיפורים ואונן:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לכהן המקריב אתה וגו'
id: 0307
nru: ט
pch: צו
lvr: C0306
prk: 07
htm:
</b><span id='red'>יכול לו לבדו? <br>
</span>תלמוד לומר: לכל בני אהרן תהיה. <br>
<span id='red'>יכול לכולן? <br>
</span>תלמוד לומר: לכהן המקריב. <br>
<span id='red'>הא כיצד? <br>
</span>לבית אב של אותו יום שמקריבין אותה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: בלולה בשמן
id: 0307
nru: י
pch: צו
lvr: C0306
prk: 07
htm:
<span id='katom'>זו מנחת נדבה:<br>
</span><span id='pink'>וחרבה - <br>
</span><span id='katom'>זו מנחת חוטא ומנחת קנאות</span></b> שאין בהן שמן:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אם על תודה יקריבנו
id: 0307
nru: יב
pch: צו
lvr: C0306
prk: 07
htm:
<span id='katom'>אם על דבר הודאה על נס שנעשה לו,</span></b> כגון: יורדי הים והולכי מדברות וחבושי בית האסורים <b><span id='katom'>וחולה שנתרפא</span></b> שהם צריכין להודות שכתוב בהן (תהילים קז כא - כב) יודו לה' חסדו ונפלאותיו לבני אדם ויזבחו זבחי תודה. <br>
<br>
<b><span id='katom'>אם על אחת מאלה נדר שלמים </span></b>הללו, שלמי תודה הן, וטעונות לחם האמור בעניין, ואינן נאכלין אלא ליום ולילה, כמו שמפורש כאן. <br>
<br>
<b><span id='pink'>והקריב על זבח התודה - <br>
</span></b><blockquote>ארבעה מיני לחם חלות, ורקיקין, ורבוכה, שלושה מיני מצה, וכתיב (פסוק יג) על חלת לחם חמץ וגו', וכל מין ומין עשר חלות, כך מפורש<b> במנחות (עז א).</b> <br>
</blockquote>ושעורן חמש סאין ירושלמיות שהן שש מדבריות, עשרים עשרון:<br>
<b><span id='pink'><br>
מרבכת - <br>
</span></b>לחם חלוט ברותחין כל צרכו.<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: יקריב קרבנו על זבח
id: 0307
nru: יג
pch: צו
lvr: C0306
prk: 07
htm:
</b>מגיד שאין הלחם קדוש קדושת הגוף להיפסל ביוצא וטבול יום ומלצאת לחולין בפדיון, עד שישחט הזבח:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אחד מכל קרבן
id: 0307
nru: יד
pch: צו
lvr: C0306
prk: 07
htm:
</b>לחם אחד מכל מין ומין יטול תרומה לכהן העובד עבודתה, והשאר נאכל לבעלים ובשרה לבעלים, חוץ מחזה ושוק שבה, כמו שמפורש למטה (פסוקים כט - לב) תנופת חזה ושוק בשלמים. <b><span id='katom'>והתודה קרויה שלמים:</span></b><br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ובשר זבח תודת שלמיו
id: 0307
nru: טו
pch: צו
lvr: C0306
prk: 07
htm:
</b>יש כאן ריבויין הרבה, לרבות חטאת ואשם ואיל נזיר וחגיגת י'ד, שיהיו נאכלין ליום ולילה:<br>
<b><span id='pink'>ביום קרבנו יאכל - <br>
</span></b>וכזמן בשרה זמן לחמה:<br>
<b><span id='pink'>לא יניח ממנו עד בקר - <br>
</span></b>אבל אוכל הוא כל הלילה. <br>
<span id='red'>אם כן למה אמרו עד חצות?</span> <br>
כדי להרחיק אדם מן העבירה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואם נדר או נדבה
id: 0307
nru: טז
pch: צו
lvr: C0306
prk: 07
htm:
</b>שלא הביאה על הודאה של נס, אינה טעונה לחם ונאכלת לשני ימים, כמו שמפורש בעניין:<br>
<b><span id='pink'>וממחרת והנותר ממנו - <br>
</span></b>בראשון יאכל. <br>
<b><span id='katom'>וי'ו זו יתירה היא, ויש כמוה הרבה במקרא, </span></b>כגון: <br>
ואלה בני צבעון ואיה וענה (בראשית לו כד). <br>
תת וקדש וצבא מרמס (דניאל ח יג):<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואם האכל יאכל וגו'
id: 0307
nru: יח
pch: צו
lvr: C0306
prk: 07
htm:
</b>במחשב בשחיטה לאוכלו בשלישי הכתוב מדבר. <br>
<span id='red'>יכול אם אכל ממנו בשלישי יפסל למפרע? <br>
</span>תלמוד לומר: המקריב אותו לא יחשב, בשעת הקרבה הוא נפסל, ואינו נפסל בשלישי. <br>
וכן פירושו בשעת הקרבתו לא תעלה זאת במחשבה, ואם חשב פגול יהיה:<br>
<br>
<b><span id='pink'>והנפש האכלת ממנו - <br>
</span></b>אפילו בתוך הזמן עונה תשא.<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: והבשר
id: 0307
nru: יט
pch: צו
lvr: C0306
prk: 07
htm:
</b>של קדש שלמים אשר יגע בכל טמא לא יאכל. <br>
<b><span id='pink'>והבשר - <br>
</span></b>לרבות אבר שיצא מקצתו, שהפנימי מותר:<br>
<b><span id='pink'>כל טהור יאכל בשר - <br>
</span></b><span id='red'>מה תלמוד לומר? <br>
</span>לפי שנאמר (דברים יב כז) ודם זבחיך ישפך וגו' והבשר תאכל. <br>
<span id='red'>יכול לא יאכלו שלמים אלא הבעלים?<br>
</span>לכך נאמר: כל טהור יאכל בשר:<br>
<br>
<b><span id='pink'>והבשר כל טהור יאכל בשר - <br>
</span></b>כלומר כל מה שאסרתי לך בחטאת ואשם, שאם יצאו חוץ לקלעים אסורין, כמו שכתוב (ו ט) בחצר אהל מועד יאכלוה, בבשר זה אני אומר לך כל טהור יאכל בשר אפילו בכל העיר:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וטומאתו עליו
id: 0307
nru: כ
pch: צו
lvr: C0306
prk: 07
htm:
</b>בטומאת הגוף הכתוב מדבר, אבל טהור שאכל את הטמא, אינו ענוש כרת, אלא באזהרה והבשר אשר יגע בכל טמא וגו' (פסוק יט). <br>
ואזהרת טמא שאכל את הטהור אינה מפורשת בתורה, אלא חכמים <b><span id='katom'>למד</span></b>וה בגזרה שווה. <br>
<blockquote>שלוש כריתות אמורות באוכלי קדשים בטומאת הגוף, <b>ודרשוה רבותינו בשבועות (ז א):</b> <br>
אחת לכלל. <br>
ואחת לפרט. <br>
ואחת ל<b><span id='katom'>למד</span></b> על קרבן עולה ויורד, שלא נאמר אלא על טומאת מקדש וקודשיו:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: יעשה לכל מלאכה
id: 0307
nru: כד
pch: צו
lvr: C0306
prk: 07
htm:
</b>בא ולימד על החלב שאינו מטמא טומאת נבלות:<br>
<b><span id='pink'>ואכל לא תאכלהו - <br>
</span></b>אמרה תורה יבוא איסור נבלה וטרפה ויחול על איסור חלב, שאם אכלו, יתחייב אף על לאו של נבלה, ולא תאמר אין איסור חל על איסור:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: בכל מושבתיכם
id: 0307
nru: כו
pch: צו
lvr: C0306
prk: 07
htm:
</b>לפי שהיא חובת הגוף ואינה חובת קרקע, נוהגת בכל מושבות, ובמסכת קדושין בפרק א' (לז א) מפרש למה הוצרך לומר:<br>
<b><span id='pink'>לעוף ולבהמה - <br>
</span></b>פרט לדם דגים וחגבים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ידיו תביאינה וגו'
id: 0307
nru: ל
pch: צו
lvr: C0306
prk: 07
htm:
</b>שתהא יד הבעלים מלמעלה והחלב והחזות נתונין בה, ויד כוהן מלמטה ומניפן:<br>
<b><span id='pink'>את אשי ה' - <br>
</span></b><span id='red'>ומה הן האשים? <br>
<br>
</span><b><span id='pink'>את החלב על החזה יביאנו - <br>
</span></b>כשמביאו מבית המטבחים נותן החלב על החזה, וכשנותנו ליד הכהן המניף נמצא החזה למעלה והחלב למטה, וזהו האמור במקום אחר (ויק' י טו) שוק התרומה וחזה התנופה על אשי החלבים יביאו להניף וגו', ולאחר התנופה נותנו לכהן המקטיר, ונמצא החזה למטה, וזהו שנאמר (ויק' ט כ) וישימו את החלבים על החזות ויקטר החלבים המזבחה. <br>
<b><span id='katom'>למדנו</span></b> ששלשה כוהנים זקוקין לה, כך מפורש במנחות (סב א):<br>
<b><span id='pink'>את החלב על החזה יביאנו - <br>
</span></b>ואת החזה למה מביא, להניף אותו הוא מביאו, ולא שיהא הוא מן האשים. לפי שנאמר את אשי ה' את החלב על החזה. <br>
<span id='red'>יכול שיהא אף החזה לאשים? <br>
</span>לכך נאמר את החזה להניף וגו':<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: והקטיר הכהן את החלב
id: 0307
nru: לא
pch: צו
lvr: C0306
prk: 07
htm:
</b>ואחר כך והיה החזה לאהרן, <b><span id='katom'>למדנו</span></b> שאין הבשר נאכל בעוד שהאמורים למטה מן המזבח:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: המקריב את דם השלמים וגו'
id: 0307
nru: לג
pch: צו
lvr: C0306
prk: 07
htm:
</b>מי שהוא ראוי לזריקתו ולהקטיר חלביו, יצא טמא בשעת זריקת דמים או בשעת הקטר חלבים, שאינו חולק בבשר. <br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: קח את אהרן
id: 0308
nru: ב
pch: צו
lvr: C0306
prk: 08
htm:
</b>פרשה זו נאמרה שבעת ימים קודם הקמת המשכן, שאין מוקדם ומאוחר בתורה:<br>
<b><span id='pink'>קח את אהרן - <br>
</span></b>קחנו בדברים ומשכהו:<br>
<b><span id='pink'>ואת פר החטאת וגו' - <br>
</span></b>אלו האמורים בעניין צוואת המילואים בואתה תצווה, ועכשיו ביום ראשון למילואים חזר וזרזו בשעת מעשה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: זה הדבר
id: 0308
nru: ה
pch: צו
lvr: C0306
prk: 08
htm:
</b>דברים שתראו שאני עושה לפניכם ציוני הקב'ה לעשות, ואל תאמרו לכבודי ולכבוד אחי אני עושה. כל העניין הזה פירשתי בואתה תצווה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ויחטא את המזבח
id: 0308
nru: טו
pch: צו
lvr: C0306
prk: 08
htm:
</b>חטאו וטהרו מזרות להיכנס לקדושה:<br>
<b><span id='pink'>ויקדשהו - <br>
</span></b>בעבודה זו:<br>
<b><span id='pink'>לכפר עליו - <br>
</span></b>מעתה כל הכפרות:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וחלת לחם שמן
id: 0308
nru: כו
pch: צו
lvr: C0306
prk: 08
htm:
</b><blockquote>היא רבוכה, שהיה מרבה בה שמן כנגד החלות והרקיקין, כך מפורש<b> במנחות (עח א):</b><br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: ויקטר המזבחה
id: 0308
nru: כח
pch: צו
lvr: C0306
prk: 08
htm:
</b>משה שמש כל שבעת ימי המילואים בחלוק לבן:<br>
<b><span id='pink'>על העלה - <br>
</span></b>אחר העולה. ולא מצינו שוק של שלמים קרב בכל מקום חוץ מזה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ציווה ה' לעשת
id: 0308
nru: לד
pch: צו
lvr: C0306
prk: 08
htm:
</b>כל שבעת הימים. <br>
<br>
<b>ורבותינו ז'ל דרשו:</b> <br>
<blockquote>לעשות - זה מעשה פרה. <br>
<br>
</blockquote><b><span id='pink'>לכפר - <br>
</span></b>זה מעשה יום הכיפורים, ול<b><span id='katom'>למד</span></b> שכהן גדול טעון פרישה קודם יום הכיפורים שבעת ימים, וכן הכהן השורף את הפרה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ויהי ביום השמיני
id: 0309
nru: א
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 09
htm:
</b><blockquote>שמיני למילואים, הוא ראש חודש ניסן, שהוקם המשכן בו ביום ונטל עשר עטרות השנויות <b>בסדר עולם (פרק ז):</b><br>
</blockquote><b><span id='pink'>ולזקני ישראל - <br>
</span></b>להשמיעם שעל פי הדבור אהרן נכנס ומשמש בכהונה גדולה, ולא יאמרו מאליו נכנס:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: קרב אל המזבח
id: 0309
nru: ז
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 09
htm:
</b>שהיה אהרן בוש וירא לגשת. אמר לו משה למה אתה בוש, לכך נבחרת:<br>
<b><span id='pink'>את חטאתך - <br>
</span></b>עגל בן בקר:<br>
<b><span id='pink'>ואת עלתך - <br>
</span></b>איל:<br>
<b><span id='pink'>קרבן העם - <br>
</span></b>שעיר עזים ועגל וכבש. כל מקום שנאמר עגל, בן שנה הוא, ומכאן אתה <b><span id='katom'>למד</span></b>:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וימלא כפו
id: 0309
nru: יז
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 09
htm:
</b>היא קמיצה:<br>
<b><span id='pink'>מלבד עלת הבקר - <br>
</span></b>כל אלה עשה אחר עולת התמיד:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ויברכם
id: 0309
nru: כב
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 09
htm:
</b>ברכת כוהנים: <br>
<b>יברכך, <br>
יאר, <br>
ישא:<br>
<span id='pink'>וירד - <br>
</span></b>מעל המזבח:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ויבא משה ואהרן וגו'
id: 0309
nru: כג
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 09
htm:
</b><span id='red'>למה נכנסו? <br>
</span><b>מצאתי בפרשת מילואים בברייתא הנוספת על תורת כוהנים שלנו: <br>
</b>למה נכנס משה עם אהרן? <br>
ל<b><span id='katom'>למד</span></b>ו על מעשה הקטרת. <br>
או לא נכנס אלא לדבר אחר: הריני דן ירידה וביאה טעונות ברכה. <br>
מה ירידה מעין עבודה, אף ביאה מעין עבודה. <br>
<b><span id='katom'>הא למדת</span></b>למה נכנס משה עם אהרן? <br>
ל<b><span id='katom'>למד</span></b>ו על מעשה הקטרת. <br>
<b><span id='katom'>דבר אחר:<br>
</span></b>כיון שראה אהרן שקרבו כל הקורבנות ונעשו כל המעשים ולא ירדה שכינה לישראל, היה מצטער ואמר יודע אני שכעס הקב'ה עלי ובשבילי לא ירדה שכינה לישראל. <br>
אמר לו למשה: משה אחי! כך עשית לי, שנכנסתי ונתביישתי. <br>
מיד נכנס משה עמו ובקשו רחמים וירדה שכינה לישראל:<br>
<br>
<b><span id='pink'>ויצאו ויברכו את העם - <br>
</span></b>אמרו ויהי נועם ה' אלוהינו עלינו (תהילים צ יז), יהי רצון שתשרה שכינה במעשה ידיכם. לפי שכל שבעת ימי המילואים, שהעמידו משה למשכן ושמש בו ופרקו בכל יום, לא שרתה בו שכינה, והיו ישראל נכלמים ואומרים למשה משה רבינו, כל הטורח שטרחנו, שתשרה שכינה בינינו ונדע שנתכפר לנו עוון העגל. לכך אמר להם זה הדבר אשר ציווה ה' תעשו וירא אליכם כבוד ה' (פסוק ו), אהרן אחי כדאי וחשוב ממני שע'י קורבנותיו ועבודתו תשרה שכינה בכם ותדעו שהמקום בחר בו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ותצא אש
id: 0310
nru: ב
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 10
htm:
</b><blockquote>רבי אליעזר אומר: לא מתו בני אהרן אלא על ידי שהורו הלכה בפני משה רבן. <br>
רבי ישמעאל אומר: שתויי יין נכנסו למקדש.<br>
תדע שאחר מיתתן הזהיר הנותרים שלא יכנסו שתויי יין למקדש. <br>
משל למלך, שהיה לו בן בית וכו', כדאיתא <b>בויקרא רבה:</b><br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: הוא אשר דבר וגו'
id: 0310
nru: ג
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 10
htm:
</b><span id='red'>היכן דבר? <br>
</span>ונועדתי שמה לבני ישראל ונקדש בכבודי (שמות כט מג). <br>
אל תקרי בכבודי אלא במכובדי. <br>
אמר לו משה לאהרן: אהרן אחי! יודע הייתי שיתקדש הבית במיודעיו של מקום והייתי סבור או בי או בך, עכשיו רואה אני שהם גדולים ממני וממך:<br>
<b><span id='pink'>וידם אהרן - <br>
</span></b>קבל שכר על שתיקתו. <br>
<span id='red'>ומה שכר קבל? <br>
</span>שנתייחד עמו הדיבור, שנאמרה לו לבדו פרשת שתויי יין:<br>
<b><span id='pink'>בקרבי - <br>
</span></b>בבחירי:<br>
<b><span id='pink'>ועל פני כל העם אכבד - <br>
</span></b>כשהקב'ה עושה דין בצדיקים מתיירא ומתעלה ומתקלס, אם כן באלו, כל שכן ברשעים. <br>
וכן הוא אומר (תהילים סח לו) נורא אלוהים ממקדשיך, אל תקרא ממקדשיך אלא ממקודשיך:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: דד אהרן
id: 0310
nru: ד
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 10
htm:
</b>עזיאל אחי עמרם היה, שנאמר (שמות ו יח) ובני קהת וגו':<br>
<b><span id='pink'>שאו את אחיכם וגו' - <br>
</span></b>כאדם האומר לחברו העבר את המת מלפני הכלה, שלא לערבב את השמחה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: בכתנתם
id: 0310
nru: ה
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 10
htm:
</b>של מתים <b><span id='katom'>מלמד</span></b> שלא נשרפו בגדיהם אלא נשמתם כמין שני חוטין של אש נכנסו לתוך חוטמיהם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אל תפרעו
id: 0310
nru: ו
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 10
htm:
</b>אל תגדלו שער. מכאן שאבל אסור בתספורת, אבל אתם אל תערבבו שמחתו של מקום:<br>
<b><span id='pink'>ולא תמתו - <br>
</span></b>הא אם תעשו כן תמותו:<br>
<b><span id='pink'>ואחיכם כל בית ישראל - <br>
</span></b>מכאן שצרתן של תלמידי חכמים מוטלת על הכל להתאבל בה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: יין ושכר
id: 0310
nru: ט
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 10
htm:
</b>יין דרך שכרותו:<br>
<b><span id='pink'>בבאכם אל אהל מועד - <br>
</span></b>אין לי אלא בבואם להיכל. <br>
<span id='red'>בגשתם למזבח מנין? <br>
</span>נאמר כאן ביאת אהל מועד, ונאמר בקידוש ידים ורגלים ביאת אהל מועד.<br>
מה להלן עשה גישת מזבח כביאת אהל מועד, אף כאן עשה גישת מזבח כביאת אהל מועד:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ולהבדיל
id: 0310
nru: י
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 10
htm:
</b>כדי שתבדילו בין עבודה קדושה למחוללת. <br>
<b><span id='katom'>הא למדת</span></b> שאם עבד, עבודתו פסולה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ולהורת
id: 0310
nru: יא
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 10
htm:
<span id='katom'>למד</span></b> שאסור שיכור בהוראה. <br>
<span id='red'>יכול יהא חייב מיתה? <br>
</span>תלמוד לומר: אתה ובניך אתך ולא תמותו (פסוק ט), כוהנים בעבודתם במיתה, ואין חכמים בהוראתם במיתה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: הנותרים
id: 0310
nru: יב
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 10
htm:
</b>מן המיתה. <br>
<b><span id='katom'>מלמד</span></b> שאף עליהם נקנסה מיתה על עוון העגל, הוא שנאמר (דברים ט כ) ובאהרן התאנף ה' מאד להשמידו, ואין השמדה אלא כלוי בנים, שנאמר (עמוס ב ט) ואשמיד פריו ממעל, ותפלתו של משה בטלה מחצה, שנאמר (דברים ט כ) ואתפלל גם בעד אהרן בעת ההיא:<br>
<br>
<b><span id='pink'>קחו את המנחה - <br>
</span></b>אף על פי שאתם אוננין וקדשים אסורים לאונן:<br>
<b><span id='pink'>את המנחה - <br>
</span></b>זו מנחת שמיני ומנחת נחשון:<br>
<b><span id='pink'>ואכלוה מצוות - <br>
</span></b><span id='red'>מה תלמוד לומר?</span> <br>
לפי שהיא מנחת צבור ומנחת שעה ואין כיוצא בה לדורות, הוצרך לפרש בה דין שאר מנחות:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וחק בניך
id: 0310
nru: יג
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 10
htm:
</b>אין לבנות חוק בקדשים:<br>
<b><span id='pink'>כי כן צויתי - <br>
</span></b>באנינות יאכלוה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואת חזה התנופה
id: 0310
nru: יד
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 10
htm:
</b>של שלמי צבור:<br>
<b><span id='pink'>תאכלו במקום טהור - <br>
</span></b>וכי את הראשונים אכלו במקום טמא?! <br>
אלא הראשונים שהם קדשי קדשים הוזקקה אכילתם במקום קדוש, אבל אלו אין צריכים תוך הקלעים, אבל צריכים הם להאכל תוך מחנה ישראל, שהוא טהור מליכנס שם מצורעים. <br>
<b><span id='katom'>מכאן שקדשים קלים נאכלין בכל העיר:<br>
</span></b><br>
<b><span id='pink'>אתה ובניך ובנתיך - <br>
</span></b>אתה ובניך בחלק, אבל בנותיך לא בחלק, אלא אם תתנו להן מתנות, רשאות הן לאכול בחזה ושוק. <br>
<span id='red'>או אינו אלא אף הבנות בחלק? <br>
</span>תלמוד לומר: כי חקך וחק בניך נתנו, חוק לבנים ואין חוק לבנות:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: שוק התרומה וחזה התנופה
id: 0310
nru: טו
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 10
htm:
<span id='katom'>לשון אשר הונף ואשר הורם.</span></b> <br>
<b>תנופה</b> מוליך ומביא. <br>
<b>תרומה</b> מעלה ומוריד. <br>
ולמה חלקן הכתוב תרומה בשוק ותנופה בחזה לא ידענו. ששניהם בהרמה והנפה:<br>
<br>
<b><span id='pink'>על אשי החלבים - <br>
</span></b>מכאן שהחלבים למטה בשעת תנופה, וישוב המקראות שלא יכחישו זה את זה, כבר פירשתי שלשתן בצו את אהרן (ז ל):<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: שעיר החטאת
id: 0310
nru: טז
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 10
htm:
</b>שעיר מוספי ראש חודש. <br>
ושלשה שעירי חטאות קרבו בו ביום שעיר עזים, ושעיר נחשון ושעיר ראש חודש, ומכולן לא נשרף אלא זה.<br>
<br>
<b>ונחלקו בדבר חכמי ישראל יש אומרים: <br>
</b><blockquote>מפני הטומאה שנגעה בו נשרף. <br>
</blockquote><b>ויש אומרים:</b> <br>
<blockquote>מפני אנינות נשרף, לפי שהוא קדשי דורות, אבל בקדשי שעה סמכו על משה שאמר להם במנחה (פסוק יב) ואכלוה מצות:<br>
<br>
</blockquote><b><span id='pink'>דרש דרש - <br>
</span></b><blockquote>שתי דרישות הללו מפני מה נשרף זה, ומפני מה לא נאכלו אלו, <b>כך הוא בתורת כוהנים:<br>
</b><br>
</blockquote><b><span id='pink'>על אלעזר ועל איתמר - <br>
</span></b>בשביל כבודו של אהרן הפך פניו כנגד הבנים וכעס:<br>
<b><span id='pink'>לאמר - <br>
</span></b>אמר להם, השיבוני על דברי:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: מדוע לא אכלתם את החטאת במקום הקדש
id: 0310
nru: יז
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 10
htm:
</b><span id='red'>וכי חוץ לקדש אכלוה, והלא שרפוה, ומה הוא אומר במקום הקדש? <br>
</span>אלא אמר להם שמא חוץ לקלעים יצאה ונפסלה:<br>
<br>
<b><span id='pink'>כי קדש קדשים הוא - <br>
</span></b>ונפסלת ביוצא, והם אמרו לו לאו. <br>
אמר להם: הואיל ובמקום הקדש הייתה, מדוע לא אכלתם אותה:<br>
<br>
<b><span id='pink'>ואתה נתן לכם לשאת וגו' - <br>
</span></b>שהכוהנים אוכלים ובעלים מתכפרים:<br>
<b><span id='pink'>לשאת את עון העדה - <br>
</span></b>מכאן <b><span id='katom'>למדנו</span></b> ששעיר ראש חודש היה, שהוא מכפר על עוון טומאת מקדש וקודשיו, שחטאת שמיני וחטאת נחשון לא לכפרה באו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: הן לא הובא וגו'
id: 0310
nru: יח
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 10
htm:
</b>שאילו הובא היה לכם לשרפה, כמו שנאמר (ויקרא ו כג) וכל חטאת אשר יובא מדמה וגו':<br>
<b><span id='pink'>אכל תאכלו אתה - <br>
</span></b>היה לכם לאכלה אף על פי שאתם אוננים:<br>
<b><span id='pink'>כאשר צויתי - <br>
</span></b>לכם במנחה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וידבר אהרן
id: 0310
nru: יט
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 10
htm:
<span id='katom'>אין לשון דיבור אלא לשון עז,</span></b> שנאמר (במדבר כא ה) וידבר העם וגו'. <br>
<blockquote>אפשר משה קצף על אלעזר ועל איתמר, ואהרן מדבר? <br>
הא ידעת שלא הייתה אלא מדרך כבוד. <br>
אמר: אינו בדין שיהא אבינו יושב ואנו מדברים לפניו, ואינו בדין שיהא תלמיד משיב את רבו. <br>
יכול מפני שלא היה באלעזר להשיב? <br>
תלמוד לומר (במדבר לא כא) ויאמר אלעזר הכהן אל אנשי הצבא וגו', הרי כשרצה, דבר לפני משה ולפני הנשיאים, זו מצאתי<b> בספרי של פנים שני:<br>
</b><br>
</blockquote><b><span id='pink'>הן היום הקריבו - <br>
</span></b><span id='red'>מהו אומר? <br>
</span>אלא אמר להם משה שמא זרקתם דמה אוננים, שהאונן שעבד חילל. <br>
אמר לו: אהרן וכי הם הקריבו, שהם הדיוטות, אני הקרבתי, שאני כוהן גדול ומקריב אונן:<br>
<br>
<b><span id='pink'>ותקראנה אותי כאלה - <br>
</span></b>אפילו לא היו המתים בני אלא שאר קרובים שאני חייב להיות אונן עליהם כאלו, כגון כל האמורים בפרשת כוהנים שהכהן מטמא להם:<br>
<b><span id='pink'>ואכלתי חטאת - <br>
</span></b>ואם אכלתי הייטב וגו':<br>
<b><span id='pink'>היום - <br>
</span></b>אבל אנינות לילה מותר, שאין אונן אלא יום קבורה:<br>
<b><span id='pink'>הייטב בעיני ה' - <br>
</span></b>אם שמעת בקדשי שעה אין לך להקל בקדשי דורות:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אל משה ואל אהרן
id: 0311
nru: א
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 11
htm:
</b>למשה אמר שיאמר לאהרן:<br>
<b><span id='pink'>לאמר אליהם - <br>
</span></b>אמר שיאמר לאלעזר ולאיתמר. <br>
<span id='red'>או אינו אלא לאמר לישראל? <br>
</span>כשהוא אומר דברו אל בני ישראל, הרי דבור אמור לישראל. <br>
<span id='red'>הא מה אני מקיים לאמר אליהם? <br>
</span>לבניו לאלעזר ולאיתמר:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: דברו אל בני ישראל
id: 0311
nru: ב
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 11
htm:
</b>את כולם השוה להיות שלוחים בדבור זה, לפי שהושוו בדמימה וקבלו עליהם גזירת המקום באהבה:<br>
<b><span id='pink'>זאת החיה - <br>
</span><span id='katom'>לשון חיים,</span></b><blockquote> לפי שישראל דבוקים במקום וראויין להיות חיים, לפיכך הבדילם מן הטומאה וגזר עליהם מצות, ולאומות העולם לא אסר כלום. משל לרופא שנכנס לבקר את החולה וכו', כדאיתא <b>במדרש רבי תנחומא:<br>
<br>
</b></blockquote><b><span id='pink'>זאת החיה - <br>
</span><span id='katom'>מלמד</span></b> שהיה משה אוחז בחיה ומראה אותה לישראל, זאת תאכלו וזאת לא תאכלו:<br>
<b><span id='pink'>את זה תאכלו וגו' - <br>
</span></b>אף בשרצי המים אחז מכל מין ומין והראה להם. <br>
וכן בעוף ואת אלה תשקצו מן העוף. <br>
וכן בשרצים וזה לכם הטמא:<br>
<br>
<b><span id='pink'>זאת החיה מכל הבהמה - <br>
</span><span id='katom'>מלמד</span></b> שהבהמה בכלל חיה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: מפרסת
id: 0311
nru: ג
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 11
htm:
כתרגומו: <br>
</b><blockquote>סדיקא:<br>
</blockquote><b><span id='pink'><br>
פרסה - <br>
</span></b>פלאנט'ה בלע'ז <b><span id='katom'>[כף רגל]:<br>
</span></b><br>
<b><span id='pink'>ושסעת שסע - <br>
</span></b>שמובדלת מלמעלה ומלמטה בשתי צפרנין.<br>
<br>
<b>כתרגומו: <br>
</b><blockquote>ומטלפא טלפין. <br>
</blockquote>שיש שפרסותיו סדוקות מלמעלה ואינן שסועות ומובדלות לגמרי, שמלמטה מחוברות:<br>
<b><span id='pink'>מעלת גרה - <br>
</span></b>מעלה ומקיאה האוכל ממעיה ומחזרת אותו לתוך פיה לכתשו ולטחנו הדק:<br>
<b><span id='pink'>גרה - <br>
</span></b>כך שמו. <br>
<b><span id='katom'>ויתכן </span></b>להיות מגזרת מים הנגרים (ש'ב יד יד), שהוא נגרר אחר הפה. <br>
<br>
<b>ותרגומו: <br>
</b><blockquote>פשרא. <br>
</blockquote>שעל ידי הגרה האוכל נפשר ונימוח:<br>
<b><span id='pink'>בבהמה - <br>
</span><span id='katom'>תיבה זו יתירה היא לדרשה,</span></b> להתיר את השליל הנמצא במעי אמו:<br>
<b><span id='pink'>אתה תאכלו - <br>
</span></b>ולא בהמה טמאה. והלא באזהרה היא, אלא לעבור עליה בעשה ולא תעשה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: מבשרם לא תאכלו
id: 0311
nru: ח
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 11
htm:
</b><span id='red'>אין לי אלא אלו, שאר בהמה טמאה שאין לה שום סימן טהרה מנין? <br>
</span><b><span id='katom'>אמרת קל וחומר.</span></b> <br>
ומה אלו שיש בהן קצת סימני טהרה אסורות וכו':<br>
<br>
<b><span id='pink'>מבשרם - <br>
</span></b>על בשרם באזהרה, ולא על עצמות וגידין וקרנים וטלפים:<br>
<b><span id='pink'>ובנבלתם לא תגעו - <br>
</span></b><span id='red'>יכול יהו ישראל מוזהרים על מגע נבלה? <br>
</span>תלמוד לומר: אמור אל הכוהנים וגו' (ויקרא כא א), כוהנים מוזהרין ואין ישראל מוזהרין. <br>
<b><span id='katom'>קל וחומר. <br>
</span></b>מעתה ומה טומאת מת חמורה, לא הזהיר בה אלא כוהנים, טומאת נבלה קלה לא כל שכן. <br>
<span id='red'>ומה תלמוד לומר לא תגעו?</span> <br>
ברגל. <br>
זהו שאמרו חייב אדם לטהר עצמו ברגל:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: סנפיר
id: 0311
nru: ט
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 11
htm:
</b>אלו ששט בהם:<br>
<b><span id='pink'>קשקשת - <br>
</span></b>אלו קליפים הקבועים בו. <br>
כמו שנאמר (ש'א יז ה) ושריון קשקשים הוא לבוש:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ושקץ יהיו
id: 0311
nru: יא
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 11
htm:
</b>לאסור את עירוביהן, אם יש בו בנותן טעם:<br>
<b><span id='pink'>מבשרם - <br>
</span></b>אינו מוזהר על הסנפירים ועל העצמות:<br>
<b><span id='pink'>ואת נבלתם תשקצו - <br>
</span></b>לרבות יבחושין שסיננן.<br>
יבחושין מושקירונ'ש בלע'ז<b><span id='katom'> [יבחושין]</span></b>:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כל אשר אין לו וגו'
id: 0311
nru: יב
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 11
htm:
</b><span id='red'>מה תלמוד לומר? <br>
</span>שיכול אין לי שיהא מותר אלא המעלה סימנין שלו ליבשה. <br>
<span id='red'>השירן במים מנין? <br>
</span>תלמוד לומר: כל אשר אין לו סנפיר וקשקשת במים, הא אם היו לו במים אף על פי שהשירן בעלייתו מותר:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לא יאכלו
id: 0311
nru: יג
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 11
htm:
</b>לחייב את המאכילן לקטנים. שכך משמעו לא יהיו נאכלים על ידך. <br>
<span id='red'>או אינו אלא לאסרן בהנאה?</span> <br>
תלמוד לומר (דברים יד יב) לא תאכלו, באכילה אסורין בהנאה מותרין. <br>
<b><span id='katom'><br>
כל עוף שנאמר בו למינה, למינו, למינהו, יש באותו המין שאין דומין זה לזה, לא במראיהם ולא בשמותם, וכולן מין אחד:<br>
</span></b><br>
<b


autr: רשי
trm: השלך
id: 0311
nru: יז
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 11
htm:
פירשו רבותינו: <br>
</b><blockquote>זה השולה דגים מן הים. <br>
</blockquote><b>וזהו שתרגם אונקלוס: <br>
</b><blockquote>ושלינונא:<br>
</blockquote><b><span id='pink'>כוס וינשוף - <br>
</span></b>הם צואיטי'ש <b><span id='katom'>[כוס]</span></b> <b></b>הצועקים בלילה ויש להם לסתות כאדם. <br>
ועוד אחר דומה לו שקורין יב'ן<span id='katom'> <b>[לילית]:</b><br>
</span><br>
<b


autr: רשי
trm: התנשמת
id: 0311
nru: יח
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 11
htm:
</b>היא קלב'א שורי'ץ <b><span id='katom'>[עטלף]</span></b> ודומה לעכבר ופורחת בלילה. <br>
ותנשמת האמורה בשרצים היא דומה לה, ואין לה עיניים וקורין לה טלפ'א <b><span id='katom'>[חפרפרת]:</span></b><br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: החסידה
id: 0311
nru: יט
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 11
htm:
</b>זו דיה לבנה ציגוני'ה<b><span id='katom'> [חסידה].</span></b> <br>
<span id='red'>ולמה נקרא שמה חסידה? <br>
</span>שעושה חסידות עם חברותיה במזונות:<br>
<br>
<b><span id='pink'>האנפה - <br>
</span></b>היא דיה רגזנית. <br>
<b><span id='katom'>ונראה לי</span></b> שזו היא שקורין לה היירו'ן<b><span id='katom'> [אנפה]:</span></b><br>
<b><span id='pink'>הדוכיפת - <br>
</span></b>תרנגול הבר וכרבלתו כפולה ובלע'ז הירופ'א<b><span id='katom'> [דוכיפת]</span></b>,<br>
<span id='red'>ולמה נקרא שמו דוכיפת? <br>
</span>שהודו כפות, וזו היא כרבלתו. <br>
<blockquote>ונגר טורא נקרא על שם מעשיו, כמו שפירשו רבותינו<b> במסכת גיטין בפרק מי שאחזו (דף סח ב):<br>
</b></blockquote><b


autr: רשי
trm: על ארבע
id: 0311
nru: כא
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 11
htm:
</b>על ארבע רגלים:<br>
<b><span id='pink'>ממעל לרגליו - <br>
</span></b>סמוך לצוארו יש לו כמין שתי רגלים לבד ארבע רגליו, וכשרוצה לעוף ולקפוץ מן הארץ מתחזק באותן שתי כרעים ופורח, ויש הרבה מהם במקומינו בינותינו, כאותן שקורין לנגושט'א <b><span id='katom'>[ארבה]</span></b>, אבל אין אנו בקיאין בהן, שארבעה סימני טהרה נאמרו בהם ארבע רגלים, וארבע כנפים, וקרסולין אלו כרעים הכתובים כאן, וכנפיו חופין את רובו. <br>
וכל סימנים הללו מצויין באותן שבינותינו, אבל יש שראשן ארוך ויש שאין להם זנב וצריך שיהא שמו חגב,<b><span id='katom'> ובזה אין אנו יודעים להבדיל ביניהם:</span></b><br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ולאלה
id: 0311
nru: כד
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 11
htm:
</b>העתידין להיאמר למטה בעניין:<br>
<b><span id='pink'>תטמאו - <br>
</span></b>כלומר בנגיעתם יש טומאה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: מפרסת פרסה ושסע איננה שוסעת
id: 0311
nru: כו
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 11
htm:
</b>כגון גמל שפרסתו סדוקה למעלה, אבל למטה היא מחוברת. <b><span id='katom'>כאן</span></b> <b><span id='katom'>למדך</span></b> שנבלת בהמה טמאה מטמאה, ובעניין שבסוף הפרשה פירש על בהמה טהורה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וזה לכם הטמא
id: 0311
nru: כט
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 11
htm:
</b>כל טומאות הללו אינן לאיסור אכילה אלא לטומאה ממש, להיות טמא במגען ונאסר לאכול תרומה וקדשים וליכנס במקדש:<br>
<b><span id='pink'>החלד - <br>
</span></b>מושטיל'ה<b><span id='katom'> [נמיה]</span></b>:<br>
<b><span id='pink'>והצב - <br>
</span></b>פרוי'ט <b><span id='katom'>[קרפדה]</span></b> שדומה לצפרדע:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אנקה
id: 0311
nru: ל
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 11
htm:
</b>היריצו'ן <b><span id='katom'>[קיפוד]:</span></b><br>
<b><span id='pink'>הלטאה - <br>
</span></b>לישרד'ה <b><span id='katom'>[לטאה]</span></b>:<br>
<b><span id='pink'>החמט - <br>
</span></b>לימצ'ה<b><span id='katom'> [חילזון]:<br>
</span><span id='pink'>והתנשמת - <br>
</span></b>טלפ'א <b><span id='katom'>[חפרפרת]:</span></b><br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אל תוכו
id: 0311
nru: לג
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 11
htm:
</b>אין כלי חרס מיטמא אלא מאוירו:<br>
<b><span id='pink'>כל אשר בתוכו יטמא - <br>
</span></b>הכלי חוזר ומטמא מה שבאוירו:<br>
<b><span id='pink'>ואתו תשבורו - <br>
</span><span id='katom'>למד</span></b> שאין לו טהרה במקווה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: מכל האכל אשר יאכל
id: 0311
nru: לד
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 11
htm:
</b>מוסב על מקרא העליון, כל אשר בתוכו יטמא, מכל האוכל אשר יאכל אשר יבא עליו מים והוא בתוך כלי חרס הטמא, יטמא. <br>
וכן כל משקה אשר ישתה בכל כלי, והוא בתוך כלי חרס הטמא, יטמא. <br>
<b><span id='katom'><br>
למדנו מכאן דברים הרבה: <br>
למדנו</span></b> שאין אוכל מוכשר ומתוקן לקבל טומאה עד שיבואו עליו מים פעם אחת, ומשבאו עליו מים פעם אחת מקבל טומאה לעולם ואפילו נגוב. <br>
<br>
והיין והשמן וכל הנקרא משקה מכשיר זרעים לטומאה כמים. <br>
<br>
שכך יש לדרוש המקרא אשר יבא עליו מים או כל משקה אשר ישתה בכל כלי יטמא האוכל. <br>
<br>
<b>ועוד <span id='katom'>למד</span>ו רבותינו מכאן: </b><br>
<blockquote>שאין ולד הטומאה מטמא כלים. <br>
</blockquote><b><span id='katom'>שכך שנינו: <br>
</span></b><span id='red'>יכול יהיו כל הכלים מיטמאין מאויר כלי חרס? <br>
</span>תלמוד לומר: כל אשר בתוכו יטמא מכל האוכל, אוכל מיטמא מאויר כלי חרס, ואין כל הכלים מיטמאין מאויר כלי חרס, לפי שהשרץ אב הטומאה והכלי, שנטמא ממנו, ולד הטומאה, לפיכך אינו חוזר ומטמא כלים שבתוכו. <br>
<br>
<b><span id='katom'>ולמדנו עוד: <br>
</span></b>שהשרץ שנפל לאוויר תנור והפת בתוכו, ולא נגע השרץ בפת, התנור ראשון והפת שנייה. ולא נאמר רואין את התנור כאלו מלא טומאה ותהא הפת תחלה, שאם אתה אומר כן לא נתמעטו כל הכלים מלהיטמא מאויר כלי חרס, שהרי טומאה עצמה נגעה בהן מגבן. <br>
<br>
<b><span id='katom'>ולמדנו עוד: <br>
</span></b>על ביאת מים, שאינה מכשרת זרעים אלא אם כן נפלו עליהן משנתלשו, שאם אתה אומר מקבלין הכשר במחובר, אין לך שלא באו עליו מים. <br>
<span id='red'>ומהו אומר אשר יבוא עליו מים? <br>
</span>משנתלשו. <br>
<br>
<b><span id='katom'>ולמדנו עוד: <br>
</span></b>שאין אוכל מטמא אחרים אלא אם כן יש בו כביצה, שנאמר אשר יאכל, אוכל הנאכל בבת אחת, ושיערו חכמים אין בית הבליעה מחזיק יותר מביצת תרנגולת:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: תנור וכירים
id: 0311
nru: לה
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 11
htm:
</b>כלים המטלטלין הם, והם של חרס ויש להן תוך, ושופת את הקדרה על נקב החלל ושניהם פיהם למעלה:<br>
<b><span id='pink'>יתץ - <br>
</span></b>שאין לכלי חרס טהרה בטבילה:<br>
<b><span id='pink'>וטמאים יהיו לכם - <br>
</span></b>שלא תאמר מצווה אני לנותצם, תלמוד לומר וטמאים יהיו לכם, אם רצה לקיימן בטומאתן רשאי:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אך מעין ובור מקווה מים
id: 0311
nru: לו
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 11
htm:
</b>המחוברים לקרקע, אין מקבלין טומאה. <br>
<b><span id='katom'>ועוד </span></b>יש לך ללמוד יהיה טהור הטובל בהם מטומאתו:<br>
<br>
<b><span id='pink'>ונוגע בנבלתם יטמא - <br>
</span></b>אפילו הוא בתוך מעין ובור ונוגע בנבלתם יטמא, שלא תאמר קל וחומר אם מטהר את הטמאים מטומאתם, קל וחומר שיציל את הטהור מלטמא, לכך נאמר ונוגע בנבלתם יטמא:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: זרע זרוע
id: 0311
nru: לז
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 11
htm:
</b>זריעה של מיני זרעונין. <br>
<b><span id='katom'>זרוע שם דבר הוא, </span></b>כמו (דניאל א יב) ויתנו לנו מן הזרועים:<br>
<b><span id='pink'>טהור הוא - <br>
</span><span id='katom'>למדך</span></b> הכתוב שלא הוכשר ונתקן לקרות אוכל לקבל טומאה, עד שיבואו עליו מים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וכי יתן מים על זרע
id: 0311
nru: לח
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 11
htm:
</b><blockquote>לאחר שנתלש, שאם תאמר יש הכשר במחובר, אין לך זרע שלא הוכשר:<br>
</blockquote><b><span id='pink'>מים על זרע - <br>
</span></b><blockquote>בין מים בין שאר משקין, בין נפלו הם על הזרע, בין הזרע נפל לתוכן, הכל נדרש <b>בתורת כוהנים:<br>
</b></blockquote><b><span id='pink'>ונפל מנבלתם עליו - <br>
</span></b>אף משנגב מן המים, שלא הקפידה תורה אלא להיות עליו שם אוכל, ומשירד עליו הכשר קבלת טומאה פעם אחת, שוב אינו נעקר הימנו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: והנשא את נבלתה
id: 0311
nru: מ
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 11
htm:
</b>חמורה טומאת משא מטומאת מגע, שהנושא מטמא בגדים, והנוגע אין בגדיו טמאין, שלא נאמר בו יכבס בגדיו:<br>
<b><span id='pink'>והאכל מנבלתה - <br>
</span></b><span id='red'>יכול תטמאנו אכילתו?</span> <br>
כשהוא אומר בנבלת עוף טהור (ויקרא כב ח) נבלה וטרפה לא יאכל לטמאה בה, אותה מטמאה בגדים באכילתה, ואין נבלת בהמה מטמאה בגדים באכילתה בלא משא, כגון: אם תחבה לו חברו בבית הבליעה. <br>
<span id='red'>אם כן מה תלמוד לומר האוכל?</span> <br>
ליתן שיעור לנושא ולנוגע כדי אכילה והוא כזית:<br>
<br>
<b><span id='pink'>וטמא עד הערב - <br>
</span></b>אף על פי שטבל צריך הערב שמש:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: השרץ על הארץ
id: 0311
nru: מא
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 11
htm:
</b>להוציא את היתושין שבכליסין ושבפולין ואת הזיזין שבעדשים, שהרי לא שרצו על הארץ אלא בתוך האוכל, אבל משיצאו לאוויר ושרצו הרי נאסרו:<br>
<b><span id='pink'>לא יאכל - <br>
</span></b>לחייב על המאכיל כאוכל. ואין קרוי שרץ אלא דבר נמוך קצר רגלים, שאינו נראה אלא כרוחש ונד:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: הולך על גחון
id: 0311
nru: מב
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 11
htm:
</b>זה נחש. <br>
<b><span id='katom'>ולשון גחון שחייה,</span></b> שהולך שח ונופל על מעיו:<br>
<br>
<b><span id='pink'>כל הולך - <br>
</span></b>להביא השלשולין ואת הדומה לדומה:<br>
<b><span id='pink'>הולך על ארבע - <br>
</span></b>זה עקרב:<br>
<b><span id='pink'>כל - <br>
</span></b>להביא את החפושית אישקרבו'ט בלע'ז<b><span id='katom'> [חיפושית]</span></b> ואת הדומה לדומה:<br>
<b><span id='pink'>מרבה רגלים - <br>
</span></b>זה נדל שרץ שיש לו רגלים מראשו ועד זנבו לכאן ולכאן, וקורין ציינפיי'ש<b><span id='katom'> [נדל]</span></b>:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אל תשקצו
id: 0311
nru: מג
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 11
htm:
</b>באכילתן, שהרי כתיב נפשותיכם, ואין שיקוץ נפש במגע, וכן ולא תטמאו באכילתן:<br>
<b><span id='pink'>ונטמתם בם - <br>
</span></b>אם אתם מטמאין בהם בארץ אף אני מטמא אתכם בעולם הבא ובישיבת מעלה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כי אני ה' אלוהיכם
id: 0311
nru: מד
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 11
htm:
</b>כשם שאני קדוש שאני ה' אלוהיכם, כך והתקדשתם קדשו עצמכם למטה:<br>
<b><span id='pink'>והייתם קדשים - <br>
</span></b>לפי שאני אקדש אתכם למעלה ובעולם הבא:<br>
<b><span id='pink'>ולא תטמאו וגו' - <br>
</span></b>לעבור עליהם בלאוין הרבה. <b><span id='katom'>וכל לאו מלקות.</span></b> <br>
<br>
<b>וזהו שאמרו בתלמוד [מכות טז]:<br>
</b><blockquote>אכל פוטיתא לוקה ארבע, <br>
נמלה לוקה חמש, <br>
צרעה לוקה שש:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: כי אני ה' המעלה אתכם
id: 0311
nru: מה
pch: השמיני
lvr: C0309
prk: 11
htm:
</b>על מנת שתקבלו מצוותי העליתי אתכם. <br>
<br>
<b><span id='katom'>דבר אחר:<br>
</span><span id='pink'>כי אני ה' המעלה אתכם -<br>
</span></b><blockquote>בכולן כתיב והוצאתי, וכאן כתיב המעלה? <br>
תנא דבי רבי ישמעאל: אלמלי לא העליתי את ישראל ממצרים אלא בשביל שאין מטמאין בשרצים כשאר אומות, דיים, ומעליותא היא גבייהו, זהו לשון מעלה:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: אשה כי תזריע
id: 0312
nru: ב
pch: תזריע
lvr: C0312
prk: 12
htm:
</b><blockquote>אמר ר' שמלאי: כשם שיצירתו של אדם אחר כל בהמה חיה ועוף במעשה בראשית, <br>
כך תורתו נתפרשה אחר תורת בהמה חיה ועוף:<br>
<br>
</blockquote><b><span id='pink'>כי תזריע - <br>
</span></b>לרבות שאפילו ילדתו מחוי, שנמחה ונעשה כעין זרע, אמו טמאה לידה:<br>
<b><span id='pink'>כימי נדת דותה תטמא - <br>
</span></b>כסדר כל טומאה האמורה בנדה מטמאה בטומאת לידה, ואפילו נפתח הקבר בלא דם:<br>
<b><span id='pink'>דותה - <br>
</span><span id='katom'>לשון דבר הזב מגופה. <br>
לשון אחר לשון מדוה וחולי,</span></b> שאין אשה רואה דם שלא תחלה ראשה ואבריה כבדין עליה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: תשב
id: 0312
nru: ד
pch: תזריע
lvr: C0312
prk: 12
htm:
<span id='katom'>אין תשב אלא לשון עכבה,</span></b> כמו (דברים א מו) ותשבו בקדש, וישב באלוני ממרא (בראשית יג יח):<br>
<b><span id='pink'>בדמי טהרה - <br>
</span></b>אף על פי שרואה דם טהורה. בדמי טהרה לא מפיק ה'א, והוא שם דבר, כמו טוהר. <br>
<b><span id='katom'>ימי טהרה מפיק ה'א,</span></b> ימי טוהר שלה:<br>
<b><span id='pink'>בכל קדש וגו' - <br>
</span></b>לרבות את התרומה, לפי שזו טבולת יום ארוך, שטבלה לסוף שבעה ואין שמשה מעריב לטהרה עד שקיעת החמה של יום ארבעים, שלמחר תביא את כפרת טהרתה:<br>
<b><span id='pink'>לא תגע - <br>
</span></b><blockquote>אזהרה לאוכל, כמו ששנויה <b>ביבמות (עה א):</b><br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: והקריבו
id: 0312
nru: ז
pch: תזריע
lvr: C0312
prk: 12
htm:
<span id='katom'>למדך</span></b> שאין מעכבה לאכול בקדשים אלא אחד מהם. ואי זה הוא, זה חטאת, שנאמר וכפר עליה הכהן וטהרה, מי שהוא בא לכפר, בו הטהרה תלוויה:<br>
<b><span id='pink'>וטהרה - <br>
</span></b>מכלל שעד כאן קרויה טמאה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: שאת או ספחת וגו'
id: 0313
nru: ב
pch: תזריע
lvr: C0312
prk: 13
htm:
</b>שמות נגעים הם ולבנות זו מזו:<br>
<b><span id='pink'>בהרת - <br>
</span></b>חברבורות טיי'א בלע'ז <b><span id='katom'>[כתם]. </span></b><br>
וכן (איוב לז כא) בהיר הוא בשחוקים:<br>
<br>
<b><span id='pink'>אל אהרן וגו' - <br>
</span></b>גזירת הכתוב היא שאין טומאת נגעים וטהרתן אלא על פי כהן:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ושער בנגע הפך לבן
id: 0313
nru: ג
pch: תזריע
lvr: C0312
prk: 13
htm:
</b>מתחלה שחור והפך ללבן בתוך הנגע, ומעוט שער שנים:<br>
<b><span id='pink'>עמק מעור בשרו - <br>
</span></b>כל מראה לבן עמוק הוא, כמראה חמה עמוקה מן הצל:<br>
<b><span id='pink'>וטמא אתו - <br>
</span></b>יאמר לו טמא אתה, ששער לבן סימן טומאה הוא גזירת הכתוב:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ועמק אין מראה
id: 0313
nru: ד
pch: תזריע
lvr: C0312
prk: 13
htm:
</b>לא ידעתי פירושו:<br>
<b><span id='pink'>והסגיר - <br>
</span></b>יסגירנו בבית אחד ולא יראה עד סוף השבוע, ויוכיחו סימנים עליו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: בעיניו
id: 0313
nru: ה
pch: תזריע
lvr: C0312
prk: 13
htm:
</b>במראהו ובשיעורו הראשון:<br>
<b><span id='pink'>והסגירו שנית - <br>
</span></b>הא אם פשה בשבוע ראשון טמא מוחלט:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כהה
id: 0313
nru: ו
pch: תזריע
lvr: C0312
prk: 13
htm:
</b>הוכהה מראיתו, הא אם עמד במראיתו או פשה טמא:<br>
<b><span id='pink'>מספחת - <br>
</span></b>שם נגע טהור:<br>
<b><span id='pink'>וכבס בגדיו וטהר - <br>
</span></b>הואיל ונזקק להסגר נקרא טמא וצריך טבילה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וטמאו הכהן
id: 0313
nru: ח
pch: תזריע
lvr: C0312
prk: 13
htm:
</b>ומשטמאו הרי הוא מוחלט וזקוק לצפרים ולתגלחת ולקרבן האמור בפרשת זאת תהיה:<br>
<b><span id='pink'>צרעת הוא - <br>
</span></b>המספחת הזאת:<br>
<b><span id='pink'>צרעת - <br>
</span><span id='katom'>לשון נקבה:<br>
</span><span id='pink'>נגע - <br>
</span><span id='katom'>לשון זכר:<br>
</span></b><br>
<b


autr: רשי
trm: ומחית
id: 0313
nru: י
pch: תזריע
lvr: C0312
prk: 13
htm:
</b>שינמינ'ט בלע'ז <b><span id='katom'>[רפוי],</span></b> שנהפך מקצת הלובן שבתוך השאת למראה בשר, אף הוא סימן טומאה, שער לבן בלא מחיה, ומחיה בלא שער לבן, ואף על פי שלא נאמרה מחיה אלא בשאת, אף בכל המראות ותולדותיהן הוא סימן טומאה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: צרעת נושנת הוא
id: 0313
nru: יא
pch: תזריע
lvr: C0312
prk: 13
htm:
</b>מכה ישנה היא תחת המחיה, וחבורה זו נראית בריאה מלמעלה ותחתיה מלאה לחה, שלא תאמר הואיל ועלתה מחיה אטהרנה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: מראשו
id: 0313
nru: יב
pch: תזריע
lvr: C0312
prk: 13
htm:
</b>של אדם ועד רגליו:<br>
<b><span id='pink'>לכל מראה עיני הכהן - <br>
</span></b>פרט לכהן שחשך מאורו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וביום הראות בו בשר חי
id: 0313
nru: יד
pch: תזריע
lvr: C0312
prk: 13
htm:
</b>אם צמחה בו מחיה הרי כבר פירש שהמחיה סימן טומאה, אלא הרי שהיה הנגע באחד מעשרים וארבעה ראשי איברים שאין מטמאין משום מחיה, לפי שאין נראה הנגע כולו כאחד ששופע אילך ואילך, וחזר ראש האבר ונתגלה שיפועו ע'י שומן, כגון שהבריא ונעשה רחב ונראית בו המחיה, <b><span id='katom'>למדנו</span></b> הכתוב שתטמא:<br>
<b><span id='pink'>וביום - <br>
</span></b><span id='red'>מה תלמוד לומר? <br>
</span>ל<b><span id='katom'>למד</span></b> יש יום שאתה רואה בו ויש יום שאין אתה רואה בו. <br>
מכאן אמרו חתן נותנין לו כל שבעת ימי המשתה לו ולכסותו ולביתו, וכן ברגל נותנין לו כל ימי הרגל:<br>
<b><span id='pink'><br>
(טו) צרעת הוא - <br>
</span></b>הבשר ההוא. <br>
<b><span id='katom'>בשר לשון זכר:<br>
</span></b><br>
<b


autr: רשי
trm: שחין
id: 0313
nru: יח
pch: תזריע
lvr: C0312
prk: 13
htm:
<span id='katom'>לשון חמום,</span></b> שנתחמם הבשר בלקוי הבא לו מחמת מכה, שלא מחמת האור:<br>
<b><span id='pink'>ונרפא - <br>
</span></b>השחין העלה ארוכה ובמקומו העלה נגע אחר:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: תחתיה
id: 0313
nru: כג
pch: תזריע
lvr: C0312
prk: 13
htm:
</b>במקומה:<br>
<b><span id='pink'>צרבת השחין - <br>
</span>כתרגומו:</b> <br>
<blockquote>רושם שיחנא. <br>
</blockquote>אינו אלא רושם החמום הניכר בבשר. <br>
<b><span id='katom'>כל צרבת לשון רגיעת עור הנרגע מחמת חימום,</span></b> כמו (יחזקאל כא ג) ונצרבו בה כל פנים, רייטרי'ר בלע'ז <b><span id='katom'>[לכווץ]</span></b>:<br>
<b><span id='pink'>צרבת - <br>
</span></b>ריטריימינ'ט בלע'ז<b><span id='katom'> [כיווץ]:</span></b><br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: מחית המכוה
id: 0313
nru: כד
pch: תזריע
lvr: C0312
prk: 13
htm:
</b>שיינימנ'ט בלע'ז<b><span id='katom'> [רפוי]</span></b> כשחיתה המכוה נהפכה לבהרת פתוכה או לבנה חלקה. <br>
וסימני מכוה וסימני שחין שווים הם. <br>
<span id='red'>ולמה חלקן הכתוב? <br>
</span>לומר שאין מצטרפין זה עם זה, נולד חצי גריס בשחין וחצי גריס במכוה לא ידונו כגריס:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: בראש או בזקן
id: 0313
nru: כט
pch: תזריע
lvr: C0312
prk: 13
htm:
</b>בא הכתוב לחלק בין נגע שבמקום שער לנגע שבמקום בשר, שזה סימנו בשער לבן וזה סימנו בשער צהוב:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ובו שער צהב
id: 0313
nru: ל
pch: תזריע
lvr: C0312
prk: 13
htm:
</b>שנהפך שער שחור שבו לצהוב:<br>
<b><span id='pink'>נתק הוא - <br>
</span></b>כך שמו של נגע, שבמקום שער:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ושער שחר אין בו
id: 0313
nru: לא
pch: תזריע
lvr: C0312
prk: 13
htm:
</b>הא אם היה בו שער שחור, טהור. ואין צריך להסגר ששער שחור סימן טהרה הוא בנתקים, כמו שנאמר (פסוק לז) ושער שחור צמח בו וגו':<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: והתגלח
id: 0313
nru: לג
pch: תזריע
lvr: C0312
prk: 13
htm:
</b>סביבות הנתק:<br>
<b><span id='pink'>ואת הנתק לא יגלח - <br>
</span></b>מניח שתי שערות סמוך לו סביב, כדי שיהא ניכר אם פשה, שאם יפשה ועבר השערות ויצא למקום הגילוח, טמא:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אחרי טהרתו
id: 0313
nru: לה
pch: תזריע
lvr: C0312
prk: 13
htm:
</b>אין לי אלא פושה לאחר הפטור.<br>
<span id='red'>מנין אף בסוף שבוע ראשון ובסוף שבוע שני? <br>
</span>תלמוד לומר: פשה יפשה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ושער שחר
id: 0313
nru: לז
pch: תזריע
lvr: C0312
prk: 13
htm:
</b><span id='red'>מנין אף הירוק והאדום שאינו צהוב? <br>
</span>תלמוד לומר: ושער. <br>
<span id='red'>ולמה צהוב דומה? <br>
</span>לתבנית הזהב. <br>
צהוב, כמו זהוב אורבל'א בלע'ז <b><span id='katom'>[זהוב]:<br>
<br>
</span><span id='pink'>טהור הוא וטהרו הכהן - <br>
</span></b>הא טמא שטיהרו הכהן, לא טהור:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כהות לבנת
id: 0313
nru: לט
pch: תזריע
lvr: C0312
prk: 13
htm:
</b>שאין לובן שלהן עז אלא כהה:<br>
<b><span id='pink'>בהק - <br>
</span></b>כמין לובן הנראה בבשר אדם אדום, שקורין רו'ש<b><span id='katom'> [אדמוני],</span></b> בין חברבורות אדמימותו, קרוי בהק, כאיש עדשן שבין עדשה לעדשה מבהיק הבשר בלובן צח:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: קרח הוא טהור הוא
id: 0313
nru: מ
pch: תזריע
lvr: C0312
prk: 13
htm:
</b>טהור מטומאת נתקין, שאינו נדון בסימני ראש וזקן, שהם מקום שער, אלא בסימני נגע עור בשר בשער לבן, מחיה ופשיון:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואם מפאת פניו
id: 0313
nru: מא
pch: תזריע
lvr: C0312
prk: 13
htm:
</b>משפוע קודקוד כלפי פניו קרוי גבחת, ואף הצדעין שמכאן ומכאן בכלל. ומשפוע קודקוד כלפי אחוריו, קרוי קרחת:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כמראה צרעת עור בשר
id: 0313
nru: מג
pch: תזריע
lvr: C0312
prk: 13
htm:
</b>כמראה הצרעת האמור בפרשת עור בשר (פסוק ב) אדם כי יהיה בעור בשרו. <br>
<span id='red'>ומה אמור בו? <br>
</span>שמטמא בארבע מראות ונדון בשני שבועות, ולא כמראה צרעת האמור בשחין ומכוה, שהוא נדון בשבוע אחד, ולא כמראה נתקין של מקום שער שאין מטמאין בארבע מראות שאת ותולדתה, בהרת ותולדתה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: בראשו נגעו
id: 0313
nru: מד
pch: תזריע
lvr: C0312
prk: 13
htm:
</b>אין לי אלא נתקין. <br>
<span id='red'>מנין לרבות שאר המנוגעים? <br>
</span>תלמוד לומר: טמא יטמאנו, לרבות את כולן. <br>
על כולן הוא אומר: בגדיו יהיו פרומים וגו':<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: פרמים
id: 0313
nru: מה
pch: תזריע
lvr: C0312
prk: 13
htm:
</b>קרועים:<br>
<b><span id='pink'>פרוע - <br>
</span></b>מגודל שער:<br>
<b><span id='pink'>ועל שפם יעטה - <br>
</span></b>כאבל:<br>
<b><span id='pink'>שפם - <br>
</span></b>שער השפתים גירנו'ן בלע'ז<b><span id='katom'> [שפם]:</span></b><br>
<b><span id='pink'>וטמא טמא יקרא - <br>
</span></b>משמיע שהוא טמא ויפרשו ממנו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: בדד ישב
id: 0313
nru: מו
pch: תזריע
lvr: C0312
prk: 13
htm:
</b>שלא יהיו שאר טמאים יושבים עמו. <br>
<br>
<b>ואמרו רבותינו:</b> <br>
<blockquote>מה נשתנה משאר טמאים לישב בדד? <br>
הואיל והוא הבדיל בלשון הרע בין איש לאשתו ובין איש לרעהו, אף הוא ייבדל:<br>
<br>
</blockquote><b><span id='pink'>מחוץ למחנה - <br>
</span></b>חוץ לשלש מחנות:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לפשתים ולצמר
id: 0313
nru: מח
pch: תזריע
lvr: C0312
prk: 13
htm:
</b>של פשתים או של צמר:<br>
<b><span id='pink'>או בעור - <br>
</span></b>זה עור שלא נעשה בו מלאכה:<br>
<b><span id='pink'>או בכל מלאכת עור - <br>
</span></b>זה עור שנעשה בו מלאכה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: צרעת ממארת
id: 0313
nru: נא
pch: תזריע
lvr: C0312
prk: 13
htm:
<span id='katom'>לשון סילון ממאיר</span></b> (יחזקאל כח כד). פוינינ'ט בלע'ז<b><span id='katom'> [דוקר]</span></b>. <br>
<br>
<b>ומדרשו: <br>
</b><blockquote>תן בו מארה שלא תהנה הימנו:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: בצמר או בפשתים
id: 0313
nru: נב
pch: תזריע
lvr: C0312
prk: 13
htm:
</b>של צמר או של פשתים, <b><span id='katom'>זהו פשוטו.</span></b> <br>
<br>
<b>ומדרשו: <br>
</b><span id='red'>יכול יביא גיזי צמר ואניצי פשתן וישרפם עמו? <br>
</span>תלמוד לומר: היא באש תישרף, אינה צריכה.<br>
<br>
<b><span id='katom'>דבר אחר:<br>
</span></b>עמה. <br>
<span id='red'>אם כן מה תלמוד לומר בצמר או בפשתים?<br>
</span>להוציא את האימריות שבו, שהן ממין אחר. <br>
<b><span id='katom'>אימריות לשון שפה,</span></b> כמו אימרא:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: את אשר בו הנגע
id: 0313
nru: נד
pch: תזריע
lvr: C0312
prk: 13
htm:
</b><span id='red'>יכול מקום הנגע בלבד? <br>
</span>תלמוד לומר: את אשר בו הנגע. <br>
<span id='red'>יכול כל הבגד כולו טעון כבוס? <br>
</span>תלמוד לומר: הנגע. <br>
<span id='red'>הא כיצד? <br>
</span>יכבס מן הבגד עמו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אחרי הכבס
id: 0313
nru: נה
pch: תזריע
lvr: C0312
prk: 13
htm:
<span id='katom'>לשון העשות:<br>
</span><span id='pink'>לא הפך הנגע את עינו - <br>
</span></b>לא הוכהה ממראיתו:<br>
<b><span id='pink'>והנגע לא פשה - <br>
</span></b><blockquote>שמענו שאם לא הפך ולא פשה טמא, ואין צריך לומר לא הפך ופשה. הפך ולא פשה איני יודע מה יעשה לו, תלמוד לומר: והסגיר את הנגע, מכל מקום, דברי רבי יהודה. <br>
וחכמים אומרים: וכו', כדאיתא<b> בתורת כוהנים. </b><br>
</blockquote><b><span id='katom'>ורמזתיה כאן ליישב המקרא על אופניו:<br>
<br>
</span><span id='pink'>פחתת היא - <br>
</span><span id='katom'>לשון גומא,</span></b> כמו (שמואל ב' יז ט) באחת הפחתים, כלומר שפלה היא, נגע שמראיו שוקעין:<br>
<b><span id='pink'>בקרחתו או בגבחתו - <br>
</span>כתרגומו:</b> <br>
<blockquote>בשחיקותיה או בחדתותיה:<br>
<br>
</blockquote><b><span id='pink'>קרחתו - <br>
</span></b>שחוקים ישנים. <br>
<b>ומפני המדרש שהוצרך לגזרה שווה:</b> <br>
<blockquote>מנין לפריחה בבגדים שהיא טהורה? <br>
נאמרה קרחת וגבחת באדם, ונאמרה קרחת וגבחת בבגדים, <br>
מה להלן פרח בכולו טהור, אף כאן פרח בכולו טהור, <br>
לכך אחז הכתוב לשון קרחת וגבחת. <br>
<br>
</blockquote><b><span id='katom'>ולעניין פירושו ותרגומו זהו משמעו קרחת לשון ישנים, וגבחת לשון חדשים,</span></b><blockquote> כאלו נכתב באחריתו או בקדמותו, שהקרחת לשון אחוריים והגבחת לשון פנים, כמו שכתוב (פסוק מא) ואם מפאת פניו וגו', והקרחת כל ששופע ויורד מן הקדקד ולאחריו, <b>כך מפורש בתורת כוהנים:<br>
</b></blockquote><b


autr: רשי
trm: חיות
id: 0314
nru: ד
pch: המצורע
lvr: C0314
prk: 14
htm:
</b>פרט לטרפות:<br>
<b><span id='pink'>טהרות - <br>
</span></b>פרט לעוף טמא. <br>
לפי שהנגעים באין על לשון הרע, שהוא מעשה פטפוטי דברים, לפיכך הוזקקו לטהרתו צפרים, שמפטפטין תמיד בצפצוף קול:<br>
<b><span id='pink'>ועץ ארז - <br>
</span></b>לפי שהנגעים באין על גסות הרוח:<br>
<b><span id='pink'>ושני תולעת ואזב - <br>
</span></b>מה תקנתו ויתרפא, ישפיל עצמו מגאוותו, כתולעת וכאזוב:<br>
<b><span id='pink'>עץ ארז - <br>
</span></b>מקל של ארז:<br>
<b><span id='pink'>ושני תולעת - <br>
</span><span id='katom'>לשון של צמר צבוע זהורית:<br>
</span></b><br>
<b


autr: רשי
trm: על מים חיים
id: 0314
nru: ה
pch: המצורע
lvr: C0314
prk: 14
htm:
</b>נותן אותם תחילה בכלי, כדי שיהא דם צפור ניכר בהם. <br>
<span id='red'>וכמה הם?</span> <br>
רביעית:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: את הצפר החיה יקח אתה
id: 0314
nru: ו
pch: המצורע
lvr: C0314
prk: 14
htm:
<span id='katom'>מלמד</span></b> שאינו אוגדה עימהם, אלא מפרישה לעצמה, אבל העץ והאזוב כרוכים יחד בלשון הזהורית, כעניין שנאמר ואת עץ הארז ואת שני התולעת ואת האזוב, קיחה אחת לשלשתן. <br>
<span id='red'>יכול כשם שאינה בכלל אגודה כן לא תהא בכלל טבילה?</span> <br>
תלמוד לומר: וטבל אותם ואת הציפור החיה, החזיר את הציפור לכלל טבילה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וכבשה אחת
id: 0314
nru: י
pch: המצורע
lvr: C0314
prk: 14
htm:
</b>לחטאת:<br>
<b><span id='pink'>ושלשה עשרנים - <br>
</span></b>לנסכי שלושה כבשים הללו, שחטאתו ואשמו של מצורע טעונין נסכים:<br>
<b><span id='pink'>ולג אחד שמן - <br>
</span></b>להזות עליו שבע וליתן ממנו על תנוך אזנו ומתן בהונות:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: והקריב אתו לאשם
id: 0314
nru: יב
pch: המצורע
lvr: C0314
prk: 14
htm:
</b>יקריבנו לתוך העזרה לשם אשם:<br>
<b><span id='pink'>והניף - <br>
</span></b>שהוא טעון תנופה חי:<br>
<b><span id='pink'>והניף אתם - <br>
</span></b>את האשם ואת הלוג:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: במקום אשר ישחט וגו'
id: 0314
nru: יג
pch: המצורע
lvr: C0314
prk: 14
htm:
</b>על ירך המזבח בצפון. <br>
ומה תלמוד לומר, והלא כבר נאמר בתורת אשם בפרשת צו את אהרן שהאשם טעון שחיטה בצפון?! <br>
לפי שיצא זה מכלל אשמות לידון בהעמדה. <br>
<span id='red'>יכול תהא שחיטתו במקום העמדתו? <br>
</span>לכך נאמר ושחט במקום אשר ישחט וגו':<br>
<br>
<b><span id='pink'>כי כחטאת - <br>
</span></b>כי ככל החטאות:<br>
<b><span id='pink'>האשם - <br>
</span></b>הזה:<br>
<b><span id='pink'>הוא לכהן - <br>
</span></b><blockquote>בכל עבודות התלויות בכהן הושווה אשם זה לחטאת.<br>
שלא תאמר הואיל ויצא דמו מכלל שאר אשמות לינתן על תנוך ובהונות, <br>
לא יהא טעון מתן דמים ואימורים לגבי מזבח.<br>
לכך נאמר כי כחטאת האשם הוא לכהן. <br>
יכול יהא דמו ניתן למעלה כחטאת? <br>
תלמוד לומר וכו', בתורת כוהנים:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: תנוך
id: 0314
nru: יד
pch: המצורע
lvr: C0314
prk: 14
htm:
</b>גדר אמצעי שבאוזן. <br>
<b><span id='katom'>ולשון תנוך לא נודע לי,</span></b> והפותרים קורים לו טנדרו'ס <b><span id='katom'>[חסחוס]:</span></b><br>
<b><span id='pink'>בהן - <br>
</span></b>גודל:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ועשרון סלת אחד
id: 0314
nru: כא
pch: המצורע
lvr: C0314
prk: 14
htm:
</b>לכבש זה שהוא אחד יביא עשרון אחד לנסכיו:<br>
<b><span id='pink'>ולוג שמן - <br>
</span></b>לתת ממנו על הבהונות ושמן של נסכי המנחה לא הוזקק הכתוב לפרש:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ונתתי נגע צרעת
id: 0314
nru: לד
pch: המצורע
lvr: C0314
prk: 14
htm:
</b>בשורה היא להם שהנגעים באים עליהם, לפי שהטמינו אמוריים מטמוניות של זהב בקירות בתיהם כל ארבעים שנה שהיו ישראל במדבר, ועל ידי הנגע נותץ הבית ומוצאן:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כנגע נראה לי בבית
id: 0314
nru: לה
pch: המצורע
lvr: C0314
prk: 14
htm:
</b>אפילו תלמיד חכם שיודע שהוא נגע וודאי לא יפסוק דבר ברור לומר נגע נראה לי, אלא כנגע נראה לי:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: בטרם יבא הכהן וגו'
id: 0314
nru: לו
pch: המצורע
lvr: C0314
prk: 14
htm:
</b>שכל זמן שאין כוהן נזקק לו, אין שם תורת טומאה:<br>
<b><span id='pink'>ולא יטמא כל אשר בבית - <br>
</span></b>שאם לא יפנהו ויבא הכהן ויראה הנגע, נזקק להסגר, וכל מה שבתוכו יטמא. <br>
<span id='red'>ועל מה חסה תורה? <br>
</span>אם על כלי שטף, יטבילם ויטהרו, ואם על אוכלין ומשקין, יאכלם בימי טומאתו, הא לא חסה התורה אלא על כלי חרס, שאין להם טהרה במקווה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וחלצו את האבנים
id: 0314
nru: מ
pch: המצורע
lvr: C0314
prk: 14
htm:
כתרגומו: <br>
</b><blockquote>וישלפון. <br>
</blockquote>יטלום משם, כמו (דברים כה ט) וחלצה נעלו, <b><span id='katom'>לשון הסרה:</span></b><br>
<b><span id='pink'>אל מקום טמא - <br>
</span></b>מקום שאין טהרות משתמשות שם. <br>
<b><span id='katom'>למדך</span></b> הכתוב שהאבנים הללו מטמאות מקומן בעודן בו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: יקצע
id: 0314
nru: מא
pch: המצורע
lvr: C0314
prk: 14
htm:
</b>רודוניי'ר בלע'ז <b><span id='katom'>[להקציע]</span></b>. <br>
ובלשון משנה יש הרבה:<br>
<b><span id='pink'>מבית - <br>
</span></b>מבפנים:<br>
<b><span id='pink'>סביב - <br>
</span></b>סביבות הנגע, בתורת כוהנים נדרש כן, שיקלוף הטיח שסביב אבני הנגע:<br>
<b><span id='pink'>הקצו - <br>
</span><span id='katom'>לשון קצה, </span></b>אשר קצעו בקצות הנגע סביב:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: הקצות
id: 0314
nru: מג
pch: המצורע
lvr: C0314
prk: 14
htm:
<span id='katom'>לשון היעשות</span></b> וכן הטוח, אבל חלץ את האבנים מוסב הלשון אל האדם שחלצן והוא משקל <b><span id='katom'>לשון כבד,</span></b> כמו כפר, דבר:<br>
<br>
<b><span id='pink'>ואם ישוב הנגע וגו' - <br>
</span></b><span id='red'>יכול חזר בו ביום יהא טמא? <br>
</span>תלמוד לומר: ושב הכהן ואם ישוב, מה שיבה האמורה להלן לסוף שבוע, אף שיבה האמורה כאן בסוף שבוע:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ובא הכהן וראה והנה פשה
id: 0314
nru: מד
pch: המצורע
lvr: C0314
prk: 14
htm:
</b><blockquote>יכול לא יהא החוזר טמא אלא אם כן פשה? <br>
נאמר צרעת ממארת בבתים ונאמר צרעת ממארת בבגדים. <br>
מה להלן טמא את החוזר אף על פי שאינו פושה, אף כאן טמא את החוזר אף על פי שאינו פושה. <br>
<br>
אם כן מה תלמוד לומר והנה פשה? <br>
<b><span id='katom'>אין כאן מקומו של מקרא זה,</span></b> אלא ונתץ את הבית היה לו לכתוב אחר ואם ישוב הנגע וראה והנה פשה, הא לא בא ללמד אלא על נגע העומד בעיניו בשבוע ראשון ובא בסוף שבוע שני ומצאו שפשה, שלא פירש בו הכתוב למעלה כלום בעומד בעיניו בשבוע ראשון, <b><span id='katom'>ולמדך כאן</span></b>בפשיון זה שאינו מדבר אלא בעומד בראשון ופשה בשני ומה יעשה לו. <br>
<br>
יכול יתצנו, כמו שסמך לו ונתץ את הבית? <br>
תלמוד לומר: ושב הכהן ובא הכהן, <b><span id='katom'>נלמד</span></b>ביאה משיבה. <br>
מה שיבה חולץ וקוצה וטח ונותן לו שבוע, אף ביאה חולץ וקוצה וטח ונותן לו שבוע. <br>
ואם חוזר, נותץ. לא חזר, טהור. <br>
<br>
ומנין שאם עמד בזה ובזה חולץ וקוצה וטח ונותן לו שבוע?<br>
תלמוד לומר: ובא ואם בא יבא. <br>
במה הכתוב מדבר? <br>
אם בפושה בראשון הרי כבר אמור, אם בפושה בשני הרי כבר אמור, הא אינו אומר [ובא], ואם בא יבא, אלא את שבא בסוף שבוע ראשון ובא בסוף שבוע שני וראה והנה לא פשה. זה העומד מה יעשה לו. <br>
<br>
יכול יפטר וילך, כמו שכתוב כאן וטהר את הבית? <br>
תלמוד לומר: כי נרפא הנגע, לא טיהרתי אלא את הרפוי, מה יעשה לו, ביאה אמורה למעלה וביאה אמורה למטה, מה בעליונה חולץ וקוצה וטח ונותן לו שבוע, דגמר לה זהו שיבה זהו ביאה, אף בתחתונה כן וכו',<b> כדאיתא בתורת כוהנים.</b> <br>
</blockquote><b><span id='katom'>גמרו של דבר אין נתיצה אלא בנגע החוזר אחר חליצה וקצוע וטיחה ואין החוזר צריך פשיון. </span></b>וסדר המקראות כך הוא: <br>
ואם ישוב, <br>
ונתץ, <br>
והבא אל הבית, <br>
והאוכל בבית, <br>
ובא הכהן וראה והנה פשה. <br>
ודבר הכתוב בעומד בראשון שנותן לו שבוע שני להסגרו, ובסוף שבוע שני להסגרו בא וראהו שפשה. <br>
<span id='red'>ומה יעשה לו? <br>
</span>חולץ, <br>
וקוצה, <br>
וטח, <br>
ונותן לו שבוע. <br>
חזר, נותץ. <br>
לא חזר, טעון צפרים, שאין בנגעים יותר משלשה שבועות:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כל ימי הסגיר אותו
id: 0314
nru: מו
pch: המצורע
lvr: C0314
prk: 14
htm:
</b>ולא ימים שקלף את נגעו. <br>
<span id='red'>יכול שאני מוציא המוחלט שקלף את נגעו? <br>
</span>תלמוד לומר כל ימי:<br>
<b><span id='pink'>יטמא עד הערב - <br>
</span><span id='katom'>מלמד</span></b> שאין מטמא בגדים. <br>
<span id='red'>יכול אפילו שהה בכדי אכילת פרס? <br>
</span>תלמוד לומר: והאוכל בבית יכבס את בגדיו. <br>
<span id='red'>אין לי אלא אוכל, שוכב מנין? <br>
</span>תלמוד לומר: והשוכב. <br>
<span id='red'>אין לי אלא אוכל ושוכב, לא אוכל ולא שוכב מנין? <br>
</span>תלמוד לומר: יכבס יכבס, ריבה. <br>
<span id='red'>אם כן למה נאמר אוכל ושוכב? <br>
</span>ליתן שיעור לשוכב כדי אכילת פרס:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואם בא יבא
id: 0314
nru: מח
pch: המצורע
lvr: C0314
prk: 14
htm:
</b>לסוף שבוע שני:<br>
<b><span id='pink'>וראה והנה לא פשה - <br>
</span></b>מקרא זה בא ל<b><span id='katom'>למד</span></b> בעומד בעיניו בראשון ובשני מה יעשה לו.<br>
<span id='red'>יכול יטהרנו כמשמעו של מקרא וטהר הכהן את הבית?</span> <br>
תלמוד לומר: כי נרפא הנגע, לא טהרתי אלא את הרפוי, ואין רפוי אלא הבית שהוקצה והוטח ולא חזר הנגע, אבל זה טעון חליצה וקצוי וטיחה ושבוע שלישי. <br>
<br>
<b><span id='katom'>וכן המקרא נדרש</span></b> ואם בא יבא בשני, וראה והנה לא פשה יטיחנו, ואין טיחה בלא חלוץ וקצוי. ואחרי הטוח את הבית וטהר הכהן את הבית אם לא חזר לסוף השבוע, כי נרפא הנגע, ואם חזר כבר פירש על החוזר שטעון נתיצה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כי יהיה זב
id: 0315
nru: ב
pch: המצורע
lvr: C0314
prk: 15
htm:
</b><span id='red'>יכול זב מכל מקום יהא טמא?</span> <br>
תלמוד לומר: מבשרו ולא כל בשרו. <br>
אחר שחלק הכתוב בין בשר לבשר זכיתי לדין, טמא בזב וטמא בזבה. <br>
מה זבה ממקום שהיא מטמאה טומאה קלה, נדה, מטמאה טומאה חמורה. <br>
זיבה, אף הזב ממקום שמטמא טומאה קלה, קרי, מטמא טומאה חמורה, זיבה:<br>
<br>
<b><span id='pink'>זובו טמא - <br>
</span><span id='katom'>למד</span></b> על הטפה שהיא מטמאה. <br>
זוב דומה למי בצק של שעורין ודחוי, ודומה ללובן ביצה המוזרת. <br>
שכבת זרע קשור כלובן ביצה שאינה מוזרת:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: רר
id: 0315
nru: ג
pch: המצורע
lvr: C0314
prk: 15
htm:
<span id='katom'>לשון ריר</span></b> שזב את בשרו:<br>
<b><span id='pink'>את זובו - <br>
</span></b>כמו ריר שיוצא צלול:<br>
<b><span id='pink'>או החתים - <br>
</span></b>שיוצא עב וסותם את פי האמה ונסתם בשרו מטיפת זובו, <b><span id='katom'>זהו פשוטו.</span></b> <br>
<br>
<b>ומדרשו: <br>
</b><blockquote>מנה הכתוב הראשון ראיות שתים וקראו טמא, שנאמר: זב מבשרו זובו טמא הוא, ומנה הכתוב השני ראיות שלוש וקראו טמא, שנאמר: טומאתו בזובו רר בשרו את זובו או החתים בשרו מזובו טומאתו היא. <br>
הא כיצד? <br>
שתים לטומאה והשלישית מזקיקתו לקרבן:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: כל המשכב
id: 0315
nru: ד
pch: המצורע
lvr: C0314
prk: 15
htm:
</b>הראוי למשכב. <br>
<span id='red'>יכול אפילו מיוחד למלאכה אחרת?</span> <br>
תלמוד לומר: אשר ישכב.<br>
אשר שכב לא נאמר, אלא אשר ישכב, המיוחד תמיד לכך. <br>
יצא זה שאומרים לו עמוד ונעשה מלאכתנו:<br>
<br>
<b><span id='pink'>אשר ישב - <br>
</span></b>ישב לא נאמר אלא אשר ישב עליו הזב, במיוחד תמיד לכך:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואיש אשר יגע במשכבו
id: 0315
nru: ה
pch: המצורע
lvr: C0314
prk: 15
htm:
<span id='katom'>לימד</span></b> על המשכב שחמור מן המגע, שזה נעשה אב הטומאה לטמא אדם לטמא בגדים, והמגע שאינו משכב אינו אלא ולד הטומאה, ואינו מטמא אלא אוכלין ומשקין:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וכל המרכב
id: 0315
nru: ט
pch: המצורע
lvr: C0314
prk: 15
htm:
</b>אף על פי שלא ישב עליו, כגון התפוס של סרגא שקורין ארצו'ן <b><span id='katom'>[שלד האוכף]</span></b> טמא משום מרכב. <br>
והאוכף, שקורין אלוו'ש <b><span id='katom'>[אוכף]</span></b> טמא טומאת מושב:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וכל הנגע בכל אשר יהיה תחתיו
id: 0315
nru: י
pch: המצורע
lvr: C0314
prk: 15
htm:
</b>של זב. <br>
בא ולימד על המרכב, שיהא הנוגע בו טמא ואין טעון כבוס בגדים, והוא חומר במשכב מבמרכב:<br>
<b><span id='pink'>והנושא אותם - <br>
</span></b>את כל האמור בעניין הזב, זובו ורוקו ושכבת זרעו ומימי רגליו והמשכב והמרכב והמושב, שיהא משאן מטמא אדם לטמא בגדים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וידיו לא שטף במים
id: 0315
nru: יא
pch: המצורע
lvr: C0314
prk: 15
htm:
</b>בעוד שלא טבל מטומאתו, ואפילו פסק מזובו וספר שבעה ומחוסר טבילה, מטמא בכל טומאותיו. וזה שהוציא הכתוב טבילת גופו של זב בלשון שטיפת ידים. <br>
<b><span id='katom'>ללמדך</span></b> שאין בית הסתרים טעון ביאת מים, אלא אבר הגלוי, כמו הידיים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וכלי חרש אשר יגע בו הזב
id: 0315
nru: יב
pch: המצורע
lvr: C0314
prk: 15
htm:
</b><span id='red'>יכול אפילו נגע בו מאחוריו וכו', כדאיתא בתורת כוהנים, עד איזהו מגעו שהוא בכולו? <br>
</span>הוי אומר: זה הסיטו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וכי יטהר
id: 0315
nru: יג
pch: המצורע
lvr: C0314
prk: 15
htm:
</b>כשיפסוק:<br>
<b><span id='pink'>שבעת ימים לטהרתו - <br>
</span></b>שבעת ימים טהורים מטומאת זיבה, שלא יראה זוב, וכולן רצופין:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ורחצו במים
id: 0315
nru: יח
pch: המצורע
lvr: C0314
prk: 15
htm:
</b>גזירת מלך היא שתטמא האשה בביאה. <br>
ואין הטעם משום נוגע בשכבת זרע, שהרי מגע בית הסתרים הוא:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כי תהיה זבה
id: 0315
nru: יט
pch: המצורע
lvr: C0314
prk: 15
htm:
</b><span id='red'>יכול מאחד מכל איבריה? <br>
</span>תלמוד לומר (ויקרא כ יח): והיא גלתה את מקור דמיה, אין דם מטמא אלא הבא מן המקור:<br>
<b><span id='pink'>דם יהיה זבה בבשרה - <br>
</span></b>אין זובה קרוי זוב לטמא אלא אם כן הוא אדום:<br>
<b><span id='pink'>בנדתה - <br>
</span></b>כמו (איוב יח יח) ומתבל ינידוהו, שהיא מנודה ממגע כל אדם:<br>
<b><span id='pink'>תהיה בנדתה - <br>
</span></b>אפילו לא ראתה אלא ראיה ראשונה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואם על המשכב הוא
id: 0315
nru: כג
pch: המצורע
lvr: C0314
prk: 15
htm:
</b>השוכב או היושב על משכבה או על מושבה, אפילו לא נגע בה, אף הוא בדת טומאה האמורה במקרא העליון שטעון כבוס בגדים:<br>
<b><span id='pink'>על הכלי - <br>
</span></b>לרבות את המרכב:<br>
<b><span id='pink'>בנגעו בו יטמא - <br>
</span></b>אינו מדבר אלא על המרכב שנתרבה מעל הכלי:<br>
<b><span id='pink'>בנגעו בו יטמא - <br>
</span></b>ואינו טעון כבוס בגדים שהמרכב אין מגעו מטמא אדם לטמא בגדים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ותהי נדתה עליו
id: 0315
nru: כד
pch: המצורע
lvr: C0314
prk: 15
htm:
</b><span id='red'>יכול יעלה לרגלה שאם בא עליה בחמישי לנידתה לא יטמא אלא שלושה ימים כמותה? <br>
</span>תלמוד לומר: וטמא שבעת ימים. <br>
<span id='red'>ומה תלמוד לומר ותהי נידתה עליו?<br>
</span>מה היא מטמאה אדם וכלי חרס, אף הוא מטמא אדם וכלי חרס:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ימים רבים
id: 0315
nru: כה
pch: המצורע
lvr: C0314
prk: 15
htm:
</b>שלושה ימים:<br>
<b><span id='pink'>בלא עת נידתה - <br>
</span></b>אחר שיצאו שבעת ימי נידתה:<br>
<b><span id='pink'>או כי תזוב - <br>
</span></b>את שלשת הימים הללו:<br>
<b><span id='pink'>על נדתה - <br>
</span></b>מופלג מנידתה יום אחד, זו היא זבה ומשפטה חרוץ בפרשה זו, ולא כדת הנדה, שזו טעונה ספירת שבעה נקיים וקרבן, והנדה אינה טעונה ספירת שבעה נקיים, אלא שבעת ימים תהיה בנידתה בין רואה בין שאינה רואה. <br>
<br>
<b>ודרשו רבותינו בפרשה זו:</b> <br>
<blockquote>אחד עשר יום יש בין סוף נדה לתחילת נדה, שכל שלושה רצופין שתראה באחד עשר יום הללו, תהא זבה:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: והזרתם
id: 0315
nru: לא
pch: המצורע
lvr: C0314
prk: 15
htm:
<span id='katom'>אין נזירה אלא פרישה. <br>
</span></b>וכן (ישעיה א ד) נזורו אחור. <br>
וכן (בראשית מט כו) נזיר אחיו:<br>
<br>
<b><span id='pink'>ולא ימתו בטמאתם - <br>
</span></b>הרי הכרת של מטמא מקדש קרוי מיתה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: זאת תורת הזב
id: 0315
nru: לב
pch: המצורע
lvr: C0314
prk: 15
htm:
</b>בעל ראיה אחת. <br>
<span id='red'>ומהו תורתו? <br>
</span><b><span id='pink'>ואשר תצא ממנו שכבת זרע - <br>
</span></b>הרי הוא כבעל קרי טמא טומאת ערב:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וידבר ה' אל משה אחרי מות שני בני אהרן וגו'
id: 0316
nru: א
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 16
htm:
</b><span id='red'>מה תלמוד לומר? <br>
</span><blockquote>היה רבי אלעזר בן עזריה מושלו משל לחולה שנכנס אצלו רופא. <br>
אמר לו: אל תאכל צונן ואל תשכב בטחב. <br>
בא אחר ואמר לו אל תאכל צונן ואל תשכב בטחב שלא תמות כדרך שמת פלוני. <br>
זה זרזו יותר מן הראשון, לכך נאמר אחרי מות שני בני אהרן:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: ויאמר ה' אל משה דבר אל אהרן אחיך ואל יבא
id: 0316
nru: ב
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 16
htm:
</b>שלא ימות כדרך שמתו בניו:<br>
<b><span id='pink'>ולא ימות - <br>
</span></b>שאם בא הוא מת:<br>
<b><span id='pink'>כי בענן אראה - <br>
</span></b>כי תמיד אני נראה שם עם עמוד ענני. <br>
ולפי שגלוי שכינתי שם, יזהר שלא ירגיל לבא, <b><span id='katom'>זהו פשוטו. <br>
<br>
</span></b><b>ומדרשו: <br>
</b><blockquote>לא יבא כי אם בענן הקטרת ביום הכיפורים:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: בזאת
id: 0316
nru: ג
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 16
htm:
</b>גימטרייה שלו ארבע מאות ועשר, רמז לבית ראשון:<br>
<b><span id='pink'>בזאת יבא אהרן וגו' - <br>
</span></b>ואף זו לא בכל עת, כי אם ביום הכיפורים, כמו שמפורש בסוף הפרשה (פסוק כט) בחדש השביעי בעשור לחודש:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כתנת בד וגו'
id: 0316
nru: ד
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 16
htm:
</b>מגיד שאינו משמש לפנים בשמונה בגדים שהוא משמש בהם בחוץ, שיש בהם זהב, לפי שאין קטיגור נעשה סניגור, אלא בארבעה, ככהן הדיוט, וכולן של בוץ:<br>
<b><span id='pink'>קדש ילבש - <br>
</span></b>שיהיו משל הקדש:<br>
<b><span id='pink'>יצנף - <br>
</span>כתרגומו:<br>
</b><blockquote>יחית ברישיה. <br>
</blockquote>יניח בראשו, כמו (בראשית לט טז) ותנח בגדו ואחתתיה:<br>
<br>
<b><span id='pink'>ורחץ במים - <br>
</span></b>אותו היום טעון טבילה בכל חליפותיו. וחמש פעמים היה מחליף מעבודת פנים לעבודת חוץ ומחוץ לפנים, ומשנה מבגדי זהב לבגדי לבן ומבגדי לבן לבגדי זהב, ובכל חליפה טעון טבילה ושני קדושי ידים ורגלים מן הכיור:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: את פר החטאת אשר לו
id: 0316
nru: ו
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 16
htm:
</b>האמור למעלה. <br>
ו<b><span id='katom'>למדך כאן </span></b>שמשלו הוא בא, ולא משל צבור:<br>
<b><span id='pink'>וכפר בעדו ובעד ביתו - <br>
</span></b>מתודה עליו עונותיו ועונות ביתו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ונתן אהרן על שני השעירים גרלות
id: 0316
nru: ח
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 16
htm:
</b>מעמיד אחד לימין ואחד לשמאל, ונותן שתי ידיו בקלפי ונוטל גורל בימין וחברו בשמאל, ונותן עליהם, את שכתוב בו לשם הוא לשם, ואת שכתוב בו לעזאזל משתלח לעזאזל:<br>
<b><span id='pink'>עזאזל - <br>
</span></b>הוא הר עז וקשה, צוק גבוה, שנאמר (פסוק כב) ארץ גזרה, חתוכה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: יעמד חי
id: 0316
nru: י
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 16
htm:
</b>כמו יעמד חי על ידי אחרים. <br>
<b>ותרגומו: <br>
</b><blockquote>יתקם כד חי.<br>
</blockquote><span id='red'>מה תלמוד לומר חי? <br>
</span>לפי שנאמר לשלח אותו לעזאזל, ואיני יודע שילוחו אם למיתה אם לחיים, לכך נאמר יעמד חי, עמידתו חי עד שישתלח, מכאן ששילוחו למיתה:<br>
<br>
<b><span id='pink'>לכפר עליו - <br>
</span></b>שיתוודה עליו. <br>
כדכתיב (פסוק כא) והתודה עליו וגו':<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וכפר בעדו וגו'
id: 0316
nru: יא
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 16
htm:
</b>וידוי שני עליו ועל אחיו הכוהנים, שהם כולם קרויים ביתו, שנאמר (תהילים קלה יט) בית אהרן ברכו את ה' וגו', מכאן שהכוהנים מתכפרים בו, וכל כפרתן אינה אלא על טומאת מקדש וקודשיו, כמו שנאמר (פסוק טז) וכפר על הקדש מטומאות וגו':<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: מעל המזבח
id: 0316
nru: יב
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 16
htm:
</b>החיצון:<br>
<b><span id='pink'>מלפני ה' - <br>
</span></b>מצד שלפני הפתח והוא צד מערבי:<br>
<b><span id='pink'>דקה - <br>
</span></b><span id='red'>מה תלמוד לומר דקה, והלא כל הקטורת דקה היא, שנאמר (שמות ל לו) ושחקת ממנה הדק?</span> אלא שתהא דקה מן הדקה, שמערב יום הכיפורים היה מחזירה למכתשת:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: על האש
id: 0316
nru: יג
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 16
htm:
</b>שבתוך המחתה:<br>
<b><span id='pink'>ולא ימות - <br>
</span></b>הא אם לא עשאה כתקנה, חייב מיתה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: והזה באצבעו
id: 0316
nru: יד
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 16
htm:
</b>הזאה אחת במשמע:<br>
<b><span id='pink'>ולפני הכפרת יזה שבע - <br>
</span></b>הרי אחת למעלה ושבע למטה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אשר לעם
id: 0316
nru: טו
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 16
htm:
</b>מה שהפר מכפר על הכוהנים מכפר השעיר על ישראל, והוא השעיר שעלה עליו הגורל לשם:<br>
<b><span id='pink'>כאשר עשה לדם הפר - <br>
</span></b>אחת למעלה ושבע למטה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: מטמאת בני ישראל
id: 0316
nru: טז
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 16
htm:
</b>על הנכנסין למקדש בטומאה ולא נודע להם בסוף, שנאמר לכל חטאתם, וחטאת היא שוגג:<br>
<b><span id='pink'>ומפשעיהם - <br>
</span></b>אף הנכנסין מזיד בטומאה:<br>
<b><span id='pink'>וכן יעשה לאהל מועד - <br>
</span></b>כשם שהזה משניהם בפנים אחת למעלה ושבע למטה, כך מזה על הפרוכת מבחוץ משניהם אחת למעלה ושבע למטה:<br>
<b><span id='pink'>השכן אתם בתוך טמאתם - <br>
</span></b>אף על פי שהם טמאים שכינה ביניהם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אל המזבח אשר לפני ה'
id: 0316
nru: יח
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 16
htm:
</b>זה מזבח הזהב שהוא לפני ה' בהיכל. <br>
<span id='red'>ומה תלמוד לומר ויצא? <br>
</span>לפי שהזה ההזאות על הפרוכת ועמד מן המזבח ולפנים והזה, ובמתנות המזבח הזקיקו לצאת מן המזבח ולחוץ, ויתחיל מקרן מזרחית צפונית:<br>
<b><span id='pink'>וכפר עליו - <br>
</span></b><span id='red'>ומה היא כפרתו? <br>
</span>ולקח מדם הפר ומדם השעיר, מעורבין זה לתוך זה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: והזה עליו מן הדם
id: 0316
nru: יט
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 16
htm:
</b>אחר שנתן מתנות באצבעו על קרנותיו, מזה שבע הזאות על גגו:<br>
<b><span id='pink'>וטהרו - <br>
</span></b>ממה שעבר:<br>
<b><span id='pink'>וקדשו - <br>
</span></b>לעתיד לבא:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ובא אהרן אל אהל מועד
id: 0316
nru: כג
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 16
htm:
אמרו רבותינו: <br>
<span id='katom'>שאין זה מקומו של מקרא זה, ונתנו טעם לדבריהם במסכת יומא (דף לב א):</span></b><blockquote> <br>
ואמרו: כל הפרשה כולה אמורה על הסדר, חוץ מביאה זו, שהיא אחר עשיית עולתו ועולת העם והקטרת אמורי פר ושעיר שנעשים בחוץ בבגדי זהב, וטובל ומקדש ופושטן ולובש בגדי לבן:<br>
<br>
</blockquote><b><span id='pink'>ובא אל אהל מועד - <br>
</span></b>להוציא את הכף ואת המחתה שהקטיר בה הקטרת לפני ולפנים:<br>
<b><span id='pink'>ופשט את בגדי הבד - <br>
</span></b>אחר שהוציאם ולובש בגדי זהב לתמיד של בין הערבים. <br>
<b><span id='katom'><br>
וזהו סדר העבודות: <br>
</span></b>תמיד של שחר <b>בבגדי זהב</b>. <br>
ועבודת פר ושעיר הפנימים וקטורת של מחתה <b>בבגדי לבן. </b><br>
ואילו ואיל העם ומקצת המוספין <b>בבגדי זהב. <br>
</b>והוצאת כף ומחתה <b>בבגדי לבן. </b><br>
ושעירי [ושיירי] המוספין ותמיד של בין הערבים וקטורת ההיכל שעל מזבח הפנימי <b>בבגדי זהב.</b> <br>
<br>
<b><span id='katom'>וסדר המקראות לפי סדר העבודות כך הוא:</span></b> <br>
ושלח את השעיר במדבר. <br>
ורחץ את בשרו במים וגו'. <br>
ויצא ועשה את עולתו וגו'. <br>
ואת חלב החטאת וגו'. <br>
וכל הפרשה עד ואחרי כן יבא אל המחנה, ואחר כך ובא אהרן:<br>
<br>
<b><span id='pink'>והניחם שם - <br>
</span><span id='katom'>מלמד</span></b> שטעונין גניזה, ולא ישתמש באותן ארבעה בגדים ליום כיפורים אחר:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ורחץ את בשרו וגו'
id: 0316
nru: כד
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 16
htm:
</b>למעלה למדנו מורחץ את בשרו ולבשם (פסוק ד), שכשהוא משנה מבגדי זהב לבגדי לבן טעון טבילה, שבאותה טבילה פשט בגדי זהב שעבד בהן עבודת תמיד של שחר ולבש בגדי לבן לעבודת היום, וכאן למדנו שכשהוא משנה מבגדי לבן לבגדי זהב טעון טבילה:<br>
<br>
<b><span id='pink'>במקום קדוש - <br>
</span></b>המקודש בקדושת עזרה והיא הייתה בגג בית הפרוה, וכן ארבע טבילות הבאות חובה ליום, אבל הראשונה הייתה בחול:<br>
<b><span id='pink'>ולבש את בגדיו - <br>
</span></b>שמנה בגדים שהוא עובד בהן כל ימות השנה:<br>
<b><span id='pink'>ויצא - <br>
</span></b>מן ההיכל אל החצר שמזבח העולה שם:<br>
<b><span id='pink'>ועשה את עלתו - <br>
</span></b>איל לעולה האמור למעלה (פסוק ג) בזאת יבא אהרון וגו':<br>
<b><span id='pink'>ואת עלת העם - <br>
</span></b>ואיל אחד לעולה האמור למעלה (פסוק ד) ומאת עדת בני ישראל וגו':<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואת חלב החטאת
id: 0316
nru: כה
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 16
htm:
</b>אימורי פר ושעיר:<br>
<b><span id='pink'>יקטיר המזבחה - <br>
</span></b>על מזבח החיצון, דאלו בפנימי כתיב (שמות ל ט) לא תעלו עליו קטרת זרה ועולה ומנחה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וכפר הכהן אשר ימשח וגו'
id: 0316
nru: לב
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 16
htm:
</b>כפרה זו של יום הכיפורים אינה כשרה אלא בכהן גדול, לפי שנאמרה כל הפרשה באהרן, הוצרך לומר בכהן גדול הבא אחריו שיהא כמוהו:<br>
<b><span id='pink'>ואשר ימלא את ידו - <br>
</span></b>אין לי אלא המשוח בשמן המשחה. <br>
<span id='red'>מרובה בגדים מנין?<br>
</span>תלמוד לומר: ואשר ימלא את ידו וגו', והם כל הכוהנים הגדולים שעמדו מיאשיהו ואילך, שבימיו נגנזה צלוחית של שמן המשחה:<br>
<br>
<b><span id='pink'>לכהן תחת אביו - <br>
</span><span id='katom'>ללמד</span></b> שאם בנו ממלא את מקומו הוא קודם לכל אדם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אשר ישחט שור או כשב
id: 0317
nru: ג
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 17
htm:
</b>במוקדשין הכתוב מדבר, שנאמר להקריב קרבן:<br>
<b><span id='pink'>במחנה - <br>
</span></b>חוץ לעזרה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: דם יחשב
id: 0317
nru: ד
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 17
htm:
</b>כשופך דם האדם שמתחייב בנפשו:<br>
<b><span id='pink'>דם שפך - <br>
</span></b>לרבות את הזורק דמים בחוץ:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כל דם
id: 0317
nru: י
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 17
htm:
</b><span id='red'>לפי שנאמר בנפש יכפר, יכול לא יהא חייב אלא על דם המוקדשים? <br>
</span>תלמוד לומר: כל דם:<br>
<br>
<b><span id='pink'>ונתתי פני - <br>
</span></b>פנאי שלי, פונה אני מכל עסקי ועוסק בו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כי נפש הבשר
id: 0317
nru: יא
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 17
htm:
</b>של כל בריה בדם היא תלוויה, ולפיכך נתתיו על המזבח לכפר על נפש האדם. <br>
תבוא נפש ותכפר על הנפש:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אשר יצוד
id: 0317
nru: יג
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 17
htm:
</b><span id='red'>אין לי אלא ציד, אווזין ותרנגולין מנין? <br>
</span>תלמוד לומר: ציד, מכל מקום. <br>
<span id='red'>אם כן למה נאמר אשר יצוד?</span> <br>
שלא יאכל בשר אלא בהזמנה הזאת:<br>
<br>
<b><span id='pink'>אשר יאכל - <br>
</span></b>פרט לטמאים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: דמו בנפשו הוא
id: 0317
nru: יד
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 17
htm:
</b>דמו הוא לו במקום הנפש, שהנפש תלוויה בו:<br>
<b><span id='pink'>כי נפש כל בשר דמו הוא - <br>
</span></b>הנפש היא הדם. <br>
<b><span id='katom'>דם ובשר לשון זכר.<br>
נפש לשון נקבה:<br>
</span></b><br>
<b


autr: רשי
trm: אשר תאכל נבלה וטרפה
id: 0317
nru: טו
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 17
htm:
</b>בנבלת עוף טהור דבר הכתוב, שאין לה טומאה אלא בשעה שנבלעת בבית הבליעה. <br>
ו<b><span id='katom'>למדך</span></b> <b><span id='katom'>כאן</span></b> שמטמאה באכילתה, ואינה מטמאה במגע. <br>
וטרפה האמורה כאן לא נכתבה אלא לדרוש. <br>
<b><br>
וכן שנינו:</b> <br>
<span id='red'>יכול תהא נבלת עוף טמא מטמאה בבית הבליעה? <br>
</span>תלמוד לומר: טרפה, מי שיש במינו טרפה, יצא עוף טמא שאין במינו טרפה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אני ה' אלוהיכם
id: 0318
nru: ב
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 18
htm:
</b>אני הוא שאמרתי בסיני (שמות כ ב) אנכי ה' אלוהיך, וקבלתם עליכם מלכותי, מעתה קבלו גזרותי. <br>
<blockquote>רבי אומר: גלוי וידוע לפניו שסופן לנתק בעריות בימי עזרא, לפיכך בא עליהם בגזירה אני ה' אלוהיכם, דעו מי גוזר עליכם, דיין להיפרע ונאמן לשלם שכר:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: כמעשה ארץ מצרים
id: 0318
nru: ג
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 18
htm:
</b>מגיד שמעשיהם של מצריים ושל כנעניים מקולקלים מכל האומות, ואותו מקום שישבו בו ישראל מקולקל מן הכל:<br>
<b><span id='pink'>אשר אני מביא אתכם שמה - <br>
</span></b>מגיד שאותן עממין שכבשו ישראל מקולקלים יותר מכולם:<br>
<b><span id='pink'>ובחקתיהם לא תלכו - <br>
</span></b>מה הניח הכתוב שלא אמר, אלא אלו נמוסות שלהן, דברים החקוקין להם, כגון טרטיאות ואצטדיאות. <br>
<blockquote>רבי מאיר אומר: אלו דרכי האמורי שמנו חכמים:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: את משפטי תעשו
id: 0318
nru: ד
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 18
htm:
</b>אלו דברים האמורים בתורה במשפט, שאלו לא נאמרו, היו כדאי לאמרן:<br>
<b><span id='pink'>ואת חקתי תשמורו - <br>
</span></b>דברים שהם גזירת המלך, שיצר הרע משיב עליהם, למה לנו לשומרן, ואומות העולם משיבין עליהם, כגון: <br>
<b>אכילת חזיר, <br>
ולבישת שעטנז, <br>
וטהרת מי חטאת.<br>
</b>לכך נאמר אני ה' גזרתי עליכם, אי אתם רשאים להיפטר:<br>
<br>
<b><span id='pink'>ללכת בהם - <br>
</span></b>אל תפטר מתוכם, שלא תאמר למדתי חכמת ישראל אלך ואלמד חכמת האומות:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ושמרתם את חקתי וגו'
id: 0318
nru: ה
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 18
htm:
</b>לרבות שאר דקדוקי הפרשה, שלא פרט הכתוב בהם.<br>
<br>
<b><span id='katom'>דבר אחר:<br>
</span></b>ליתן שמירה ועשייה לחוקים ושמירה ועשייה למשפטים, לפי שלא נתן אלא עשייה למשפטים ושמירה לחוקים:<br>
<b><span id='pink'>וחי בהם - <br>
</span></b>לעולם הבא, שאם תאמר בעולם הזה, והלא סופו הוא מת:<br>
<b><span id='pink'>אני ה' - <br>
</span></b>נאמן לשלם שכר:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לא תקרבו
id: 0318
nru: ו
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 18
htm:
</b>להזהיר הנקבה כזכר, לכך נאמר לשון רבים:<br>
<b><span id='pink'>אני ה' - <br>
</span></b>נאמן לשלם שכר:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ערות אביך
id: 0318
nru: ז
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 18
htm:
</b>זו אשת אביך. <br>
<span id='red'>או אינו אלא כמשמעו? <br>
</span>נאמר כאן ערות אביך, ונאמר להלן (ויקרא כ יא) ערות אביו גלה. <br>
מה להלן אשת אביו, אף כאן אשת אביו:<br>
<br>
<b><span id='pink'>וערות אמך - <br>
</span></b>להביא אמו שאינה אשת אביו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: בת אביך
id: 0318
nru: ט
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 18
htm:
</b>אף בת אנוסה במשמע:<br>
<b><span id='pink'>מולדת בית או מולדת חוץ - <br>
</span></b>בין שאומרים לו לאביך קיים את אמה ובין שאומרים לו לאביך הוצא את אמה, כגון ממזרת או נתינה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ערות בת בנך
id: 0318
nru: י
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 18
htm:
</b>בבתו מאנוסתו הכתוב מדבר, ובתו ובת בתו מאשתו אנו למדין מערות אשה ובתה לא תגלה, בין שהיא ממנו ובין שהיא מאיש אחר:<br>
<b><span id='pink'>ערות בת בנך - <br>
</span><span id='katom'>קל וחומר </span></b>לבתך, אלא לפי שאין מזהירין מן הדין למדוה מגזרה שווה במסכת יבמות (ג א):<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ערות בת אשת אביך
id: 0318
nru: יא
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 18
htm:
<span id='katom'>לימד</span></b> שאינו חייב על אחותו משפחה ונכרית לכך נאמר בת אשת אביך בראויה לקידושין:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ערות אשה ובתה
id: 0318
nru: יז
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 18
htm:
</b>לא אסר הכתוב אלא ע'י נשואי הראשונה, לכך נאמר לא תיקח, לשון קיחה, וכן לעניין העונש אשר יקח את אשה ואת אמה (ויקרא כ יד), לשון קיחה, אבל אנס אשה מותר לישא בתה:<br>
<br>
<b><span id='pink'>שארה הנה - <br>
</span></b>קרובות (הן) זו לזו:<br>
<b><span id='pink'>זמה - <br>
</span></b>עצה. <br>
<b><br>
כתרגומו: <br>
</b><blockquote>עצת חטאין. <br>
</blockquote>שיצרך יועצך לחטוא:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אל אחתה
id: 0318
nru: יח
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 18
htm:
</b>שתיהן כאחת:<br>
<b><span id='pink'>לצרר - <br>
</span><span id='katom'>לשון צרה</span></b> לעשות את זו צרה לזו:<br>
<b><span id='pink'>בחייה - <br>
</span><span id='katom'>למדך</span></b> שאם גרשה לא ישא את אחותה כל זמן שהיא בחיים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: למלך
id: 0318
nru: כא
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 18
htm:
</b>עבודה זרה היא ששמה מולך, וזו היא עבודתה, שמוסר בנו לכומרים ועושין שתי מדורות גדולות ומעבירין את הבן ברגליו בין שתי מדורות האש:<br>
<b><span id='pink'>לא תתן - <br>
</span></b>זו היא מסירתו לכומרים:<br>
<b><span id='pink'>להעביר למלך - <br>
</span></b>זו (היא) העברת האש:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: תבל הוא
id: 0318
nru: כג
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 18
htm:
<span id='katom'>לשון קדש וערווה וניאוף, </span></b>וכן ואפי על תבליתם (ישעיה י כה). <br>
<br>
<b><span id='katom'>דבר אחר:<br>
</span></b>תבל הוא. <br>
<b><span id='katom'>לשון בלילה וערבוב,</span></b> זרע אדם וזרע בהמה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ולא תקיא הארץ אתכם
id: 0318
nru: כח
pch: אחרי מות
lvr: C0316
prk: 18
htm:
</b><blockquote>משל לבן מלך שהאכילוהו דבר מאוס, שאין עומד במעיו אלא מקיאו, כך ארץ ישראל אינה מקיימת עוברי עבירה. <br>
</blockquote><b>ותרגומו:</b> <br>
<blockquote>ולא תרוקין.<br>
</blockquote><b><span id='katom'>לשון ריקון,</span></b> מריקה עצמה מהם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: דבר אל כל עדת בני ישראל
id: 0319
nru: ב
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 19
htm:
<span id='katom'>מלמד</span></b> שנאמרה פרשה זו בהקהל, מפני שרוב גופי תורה תלויין בה:<br>
<b><span id='pink'>קדשים תהיו - <br>
</span></b>הוו פרושים מן העריות ומן העבירה, שכל מקום שאתה מוצא גדר ערווה אתה מוצא קדושה. אשה זונה וחללה וגו' אני ה' מקדשכם, (ויקרא כא ז - ח). <br>
ולא יחלל זרעו אני ה' מקדשו (ויקרא כא טו). <br>
קדושים יהיו אשה זונה וחללה וגו' (ויקרא כא ו - ז):<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: איש אמו ואביו תיראו
id: 0319
nru: ג
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 19
htm:
</b>כל אחד מכם תיראו אביו ואמו,<b><span id='katom'> זהו פשוטו.</span></b> <br>
<br>
<b>ומדרשו: <br>
</b>אין לי אלא איש.<br>
<span id='red'>אשה מנין?<br>
</span>כשהוא אומר תיראו, הרי כאן שנים. <br>
<span id='red'>אם כן למה נאמר איש? <br>
</span>שהאיש סיפק בידו לעשות, אבל אשה רשות אחרים עליה:<br>
<br>
<b><span id='pink'>אמו ואביו תיראו - <br>
</span></b>כאן הקדים אם לאב, לפי שגלוי לפניו שהבן ירא את אביו יותר מאמו, ובכבוד הקדים אב לאם, לפי שגלוי לפניו שהבן מכבד את אמו יותר מאביו, מפני שמשדלתו בדברים:<br>
<br>
<b><span id='pink'>ואת שבתתי תשמרו - <br>
</span></b>סמך שמירת שבת למורא אב. <br>
לומר אף על פי שהזהרתיך על מורא אב, אם יאמר לך חלל את השבת אל תשמע לו.<br>
וכן בשאר כל המצות:<br>
<br>
<b><span id='pink'>אני ה' אלוהיכם - <br>
</span></b>אתה ואביך חייבים בכבודי, לפיכך לא תשמע לו לבטל את דברי. <br>
<span id='red'>איזהו מורא? <br>
<b></b></span><b>לא ישב במקומו. <br>
ולא ידבר במקומו. <br>
ולא יסתור את דבריו. <br>
</b><br>
<span id='red'>ואיזהו כבוד? <br>
<b></b></span><b>מאכיל ומשקה.<br>
מלביש ומנעיל.<br>
מכניס ומוציא:<br>
</b><br>
<b


autr: רשי
trm: אל תפנו אל האלילם
id: 0319
nru: ד
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 19
htm:
</b>לעבדם. <br>
<b><span id='pink'>אלילים -<br>
</span><span id='katom'>לשון אל, כלא הוא חשוב:<br>
<br>
</span><span id='pink'>ואלוהי מסכה - <br>
</span></b>תחילתן אלילים הם, ואם אתה פונה אחריהם, סופך לעשותן אלוהות:<br>
<b><span id='pink'>לא תעשו לכם - <br>
</span></b>לא תעשו לאחרים ולא אחרים לכם. <br>
<span id='red'>ואם תאמר לא תעשו לעצמכם אבל אחרים עושין לכם? <br>
</span>הרי כבר נאמר (שמות כ ג) לא יהיה לך, לא שלך ולא של אחרים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וכי תזבחו וגו'
id: 0319
nru: ה
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 19
htm:
</b>לא נאמרה פרשה זו אלא <b><span id='katom'>ללמד</span></b> שלא תהא זביחתן אלא על מנת להיאכל בתוך הזמן הזה, שאם לקבוע להם זמן אכילה, הרי כבר נאמר (ויקרא ז טז) ואם נדר או נדבה זבח קרבנו וגו':<br>
<br>
<b><span id='pink'>לרצנכם תזבחהו - <br>
</span></b>תחילת זביחתו תהא על מנת נחת רוח שיהא לכם לרצון, שאם תחשבו עליו מחשבת פסול לא ירצה עליכם לפני:<br>
<br>
<b><span id='pink'>לרצנכם - <br>
</span></b>אפיימנ'ט <b><span id='katom'>[פיוס]. זהו לפי פשוטו.</span></b> <br>
<br>
<b>ורבותינו <span id='katom'>למד</span>ו (חולין יג א): <br>
</b><blockquote>מכאן למתעסק בקדשים שפסול, שצריך שיתכוון לשחוט:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: ואם האכל יאכל וגו'
id: 0319
nru: ז
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 19
htm:
</b>אם אינו עניין לחוץ לזמנו, שהרי כבר נאמר (ויקרא ז יח) ואם האכל יאכל מבשר זבח שלמיו וגו', תנהו עניין לחוץ למקומו. <br>
<span id='red'>יכול יהיו חייבין כרת על אכילתו? <br>
</span>תלמוד לומר (שם): והנפש האוכלת ממנו עונה תשא, ממנו ולא מחברו, יצא הנשחט במחשבת חוץ למקומו:<br>
<br>
<b><span id='pink'>פגול - <br>
</span></b>מתועב, כמו (ישעיה סה ד) ומרק פגולים כליהם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואכליו עונו ישא
id: 0319
nru: ח
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 19
htm:
</b>בנותר גמור הכתוב מדבר ואינו ענוש כרת על הנשחט חוץ למקומו שכבר מיעטו הכתוב. <br>
וזהו בנותר גמור מדבר. <br>
<b>ובמסכת כריתות (ה א)</b> <b><span id='katom'>למדוהו</span></b> מגזירה שווה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לא תכלה פאת שדך
id: 0319
nru: ט
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 19
htm:
</b>שיניח פאה בסוף שדהו:<br>
<b><span id='pink'>ולקט קצירך - <br>
</span></b>שבלים הנושרים בשעת קצירה אחת או שתים, אבל שלוש אינן לקט:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לא תעולל
id: 0319
nru: י
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 19
htm:
</b>לא תיטול עוללות שבה והן ניכרות. <br>
<span id='red'>איזהו עוללות? <br>
</span>כל שאין לה לא כתף ולא נטף:<br>
<b><span id='pink'>ופרט כרמך - <br>
</span></b>גרגרי ענבים הנושרים בשעת בצירה:<br>
<b><span id='pink'>אני ה' אלוהיכם - <br>
</span></b>דיין להיפרע ואיני גובה מכם אלא נפשות, שנאמר (משלי כב - כג) אל תיגזל דל וגו' כי ה' יריב ריבם וגו':<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לא תגנבו
id: 0319
nru: יא
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 19
htm:
</b>אזהרה לגונב ממון, אבל לא תגנוב (שמות כ יג) שבעשרת הדברות, אזהרה לגונב נפשות. <br>
<b><span id='katom'>דבר הלמד מענינו,</span></b> דבר שחייבין עליו מיתת בית דין:<br>
<br>
<b><span id='pink'>ולא תכחשו - <br>
</span></b>לפי שנאמר (ויקרא ה כב) וכחש בה, משלם קרן וחומש. <b><span id='katom'>למדנו</span></b> עונש. <br>
<span id='red'>אזהרה מנין? <br>
</span>תלמוד לומר: ולא תכחשו:<br>
<br>
<b><span id='pink'>ולא תשקרו - <br>
</span></b>לפי שנאמר (שם) ונשבע על שקר, ישלם קרן וחומש. <b><span id='katom'>למדנו</span></b> עונש. <br>
<span id='red'>אזהרה מנין? <br>
</span>תלמוד לומר: ולא תשקרו:<br>
<b><span id='pink'>לא תגנבו ולא תכחשו ולא תשקרו ולא תשבעו - <br>
</span></b><b>אם גנבת, <br>
סופך לכחש, <br>
סופך לשקר, <br>
סופך להישבע לשקר:<br>
</b><br>
<b


autr: רשי
trm: ולא תשבעו בשמי
id: 0319
nru: יב
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 19
htm:
</b><span id='red'>לפי שנאמר (שמות כ ז) לא תשא את שם ה' אלוהיך לשווא, יכול לא יהא חייב אלא על שם המיוחד, מנין לרבות כל הכינויין? <br>
</span>תלמוד לומר: ולא תשבעו בשמי לשקר, כל שם שיש לי:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לא תעשק
id: 0319
nru: יג
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 19
htm:
</b>זה הכובש שכר שכיר:<br>
<b><span id='pink'>לא תלין - <br>
</span></b>לשון נקבה מוסב על הפעולה:<br>
<b><span id='pink'>עד בקר - <br>
</span><span id='katom'>בשכיר יום הכתוב מדבר,</span></b> שיציאתו מששקעה החמה, לפיכך זמן גבוי שכרו כל הלילה. <br>
<br>
ובמקום אחר הוא אומר (דברים כד טו) ולא תבוא עליו השמש, <b><span id='katom'>מדבר בשכיר לילה,</span></b> שהשלמת פעולתו משיעלה עמוד השחר, לפיכך זמן גבוי שכרו כל היום, לפי שנתנה תורה זמן לבעל הבית עונה לבקש מעות:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לא תקלל חרש
id: 0319
nru: יד
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 19
htm:
</b>אין לי אלא חרש. <br>
<span id='red'>מנין לרבות כל אדם? <br>
</span>תלמוד לומר (שמות כב כז): בעמך לא תאר.<br>
<span id='red'>אם כן למה נאמר חרש? <br>
</span>מה חרש מיוחד שהוא בחיים אף כל שהוא בחיים, יצא המת שאינו בחיים:<br>
<br>
<b><span id='pink'>ולפני עור לא תתן מכשל - <br>
</span></b>לפני הסומא בדבר לא תיתן עצה שאינה הוגנת לו, אל תאמר מכור שדך וקח לך חמור, ואתה עוקף עליו ונוטלה הימנו:<br>
<b><span id='pink'>ויראת מאלוהיך - <br>
</span></b>לפי שהדבר הזה אינו מסור לבריות לידע אם דעתו של זה לטובה או לרעה, ויכול להשמט ולומר לטובה נתכוונתי, לפיכך נאמר בו ויראת מאלוהיך המכיר מחשבותיך. <br>
<b><span id='katom'>וכן כל דבר המסור ללבו של אדם העושהו ואין שאר הבריות מכירות בו, נאמר בו ויראת מאלוהיך:<br>
</span></b><br>
<b


autr: רשי
trm: לא תעשו עול במשפט
id: 0319
nru: טו
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 19
htm:
<span id='katom'>מלמד</span></b> שהדיין המקלקל את הדין קרוי עול, שנאוי ומשוקץ, חרם ותועבה. שהעול קרוי תועבה, שנאמר (דברים כה טז) כי תועבת ה' וגו' כל עושה עול, והתועבה קרויה שקץ וחרם, שנאמר (שם ז כו) ולא תביא תועבה אל ביתך והיית חרם כמוהו שקץ תשקצנו וגו':<br>
<br>
<b><span id='pink'>לא תשא פני דל - <br>
</span></b>שלא תאמר עני הוא זה והעשיר חייב לפרנסו, אזכנו בדין, ונמצא מתפרנס בנקיות:<br>
<b><span id='pink'>ולא תהדר פני גדול - <br>
</span></b>שלא תאמר עשיר הוא זה בן גדולים הוא זה, היאך אביישנו ואראה בבושתו, עונש יש בדבר, לכך נאמר ולא תהדר פני גדול:<br>
<b><span id='pink'>בצדק תשפט עמיתך - <br>
</span></b>כמשמעו. <br>
<br>
<b><span id='katom'>דבר אחר:<br>
</span></b>הוי דן את חברך לכף זכות:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לא תלך רכיל
id: 0319
nru: טז
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 19
htm:
</b>אני אומר על שם שכל משלחי מדנים ומספרי לשון הרע הולכים בבתי רעיהם לרגל מה יראו רע או מה ישמעו רע לספר בשוק, נקראים הולכי רכיל, הולכי רגילה אשפיימנ'ט בלע'ז <b><span id='katom'>[ריגול].</span></b> <b><span id='katom'>וראיה לדברי:</span></b> שלא מצינו רכילות שאין כתוב בלשון הליכה לא תלך רכיל.<br>
הולכי רכיל נחושת וברזל (ירמיה ו כח).<br>
<br>
<b><span id='katom'>ושאר לשון הרע אין כתוב בו הליכה: <br>
</span></b>מלשני בסתר רעהו (תהילים קא ה).<br>
לשון רמיה (שם קכ ב).<br>
לשון מדברת גדולות (שם יב ד).<br>
<br>
<b><span id='katom'>לכך אני אומר שלשון רכיל לשון הולך ומרגל, שהכ'ף נחלפת בגימ'ל.</span></b> <b><span id='katom'>שכל האותיות שמוצאיהם ממקום אחד מתחלפות זו בזו: <br>
</span></b><b>בי'ת, בפ'א ובוי'ו, <br>
גימ'ל, בכ'ף וקו'ף, <br>
נו'ן, בלמ'ד, <br>
ורי'ש וזי'ן, בצד'י. <br>
</b>וכן (ש'ב יט כח) וירגל בעבדך, רגל ותרמה לומר עלי רעה. <br>
וכן (תהילים טו ג) לא רגל על לשונו.<br>
וכן רוכל הסוחר ומרגל אחר כל סחורה, וכל המוכר בשמים להתקשט בהם הנשים, על שם שמחזר תמיד בעיירות נקרא רוכל, לשון רוגל. <br>
<br>
<b>ותרגומו: <br>
</b><blockquote>לא תיכול קורצין. <br>
</blockquote>כמו (דניאל ג ח) ואכלו קרציהון די יהודיא. <br>
אכל ביה קורצא בי מלכא (ברכות נח א). <br>
<br>
<b><span id='katom'>נראה בעיני</span></b> שהיה משפטם לאכול בבית המקבל דבריהם שום הלעטה, והוא גמר חיזוק, שדבריו מקוימים ויעמידם על האמת, ואותה הלעטה נקראת אכילת קורצין, לשון קורץ בעיניו (משלי ו יג), שכן דרך כל הולכי רכיל לקרוץ בעיניהם ולרמוז דברי רכילותן, שלא יבינו שאר השומעים:<br>
<br>
<b><span id='pink'>לא תעמד על דם רעך - <br>
</span></b>לראות במיתתו ואתה יכול להצילו, כגון טובע בנהר, וחיה או לסטים באים עליו:<br>
<b><span id='pink'>אני ה' - <br>
</span></b>נאמן לשלם שכר, ונאמן להיפרע:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לא תקם
id: 0319
nru: יח
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 19
htm:
</b>אמר לו: השאילני מגלך. <br>
אמר לו: לאו. <br>
למחר אמר לו: השאילני קרדומך. <br>
אמר לו: איני משאילך כדרך שלא השאלתני.<b><br>
<span id='katom'>זו היא נקימה. <br>
</span></b><br>
<span id='red'>ואיזו היא נטירה?</span> <br>
אמר לו: השאילני קרדומך. <br>
אמר לו: לאו. <br>
למחר אמר לו: השאילני מגלך. <br>
אמר לו: הא לך ואיני כמותך, שלא השאלתני. <br>
<b><span id='katom'>זו היא נטירה,</span></b> שנוטר האיבה בלבו אף על פי שאינו נוקם:<br>
<br>
<b><span id='pink'>ואהבת לרעך כמוך - <br>
</span></b><blockquote>אמר רבי עקיבא: זה כלל גדול בתורה:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: את חקתי תשמרו
id: 0319
nru: יט
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 19
htm:
</b>ואלו הן בהמתך לא תרביע כלאים וגו', חוקים אלו גזרות מלך שאין טעם לדבר:<br>
<b><span id='pink'>ובגד כלאים - <br>
</span></b><span id='red'>למה נאמר? <br>
</span>לפי שנאמר לא תלבש שעטנז צמר ופשתים יחדו (דברים כב יא). <br>
<span id='red'>יכול לא ילבש גיזי צמר ואניצי פשתן? <br>
</span>תלמוד לומר: בגד. <br>
<span id='red'>מנין לרבות הלבדים? <br>
</span>תלמוד לומר: שעטנז, דבר שהוא שוע טווי ונוז. <br>
<br>
<b><span id='katom'>ואומר אני:</span></b> <br>
<b><span id='katom'>נוז לשון דבר הנמלל ושזור זה עם זה לחברו,</span></b> מישטי'ר בלע'ז<span id='katom'> <b>[לערבב]</b></span><b>,</b> כמו (מועד קטן יב ב) חזיין לנאזי דאית בהון, שאנו מפרשין לשון כמוש פלישטר'א<b><span id='katom'> [כמוש].</span></b> <br>
<blockquote>ולשון שעטנז <b>פירש מנחם</b> מחברת צמר ופשתים:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: נחרפת לאיש
id: 0319
nru: כ
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 19
htm:
</b>מיועדת ומיוחדת לאיש, ואיני יודע לו דמיון במקרא. <br>
ובשפחה כנענית שחציה שפחה וחציה בת חורין המאורסת לעבד עברי שמותר בשפחה, הכתוב מדבר:<br>
<b><span id='pink'>והפדה לא נפדתה - <br>
</span></b>פדויה ואינה פדויה וסתם פדיון בכסף:<br>
<b><span id='pink'>או חפשה - <br>
</span></b>בשטר:<br>
<b><span id='pink'>בקרת תהיה - <br>
</span></b>היא לוקה ולא הוא, יש על בית דין לבקר את הדבר שלא לחייבו מיתה, כי לא חפשה, ואין קידושיה קידושין גמורין. <br>
<br>
<b>ורבותינו <span id='katom'>למד</span>ו מכאן:</b> <br>
<blockquote>שמי שהוא במלקות יהא בקריאה, שהדיינים המלקין קורין על הלוקה (דברים כח נח - נט) אם לא תשמור לעשות וגו' והפלא ה' את מכותך וגו':<br>
<br>
</blockquote><b><span id='pink'>כי לא חפשה - <br>
</span></b>לפיכך אין חייב עליה מיתה, שאין קידושיה קידושין. <br>
<span id='red'>הא אם חופשה? <br>
</span>קידושיה קידושין וחייב מיתה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וערלתם ערלתו
id: 0319
nru: כג
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 19
htm:
</b>ואטמתם אטימתו, יהא אטום ונסתם מליהנות ממנו:<br>
<b><span id='pink'>שלש שנים יהיה לכם ערלים - <br>
</span></b><span id='red'>מאימתי מונה לו? <br>
</span>משעת נטיעתו. <br>
<span id='red'>יכול אם הצניעו, לאחר שלוש שנים יהא מותר? <br>
</span>תלמוד לומר: יהיה, בהוויתו יהא:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: יהיה כל פריו קדש
id: 0319
nru: כד
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 19
htm:
</b>כמעשר שני שכתוב בו (ויקרא כז ל) וכל מעשר הארץ וגו' קדש לה'. <br>
מה מעשר שני אינו נאכל חוץ לחומת ירושלים אלא בפדיון, אף זה כן. <br>
ודבר זה הלולים לה' הוא, שנושאו שם לשבח ולהלל לשמים:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: להוסיף לכם תבואתו
id: 0319
nru: כה
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 19
htm:
</b>המצווה הזאת שתשמרו תהיה להוסיף לכם תבואתו, שבשכרה אני מברך לכם פירות הנטיעות.<br>
<blockquote>היה רבי עקיבא אומר: דברה תורה כנגד יצר הרע, שלא יאמר אדם הרי ארבע שנים אני מצטער בו חנם, לפיכך נאמר להוסיף לכם תבואתו:<br>
<br>
</blockquote><b><span id='pink'>אני ה' - <br>
</span></b>אני ה' המבטיח על כך ונאמן לשמור הבטחתי:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לא תאכלו על הדם
id: 0319
nru: כו
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 19
htm:
</b>להרבה פנים. <br>
<b>נדרש בסנהדרין (סג א):</b> <br>
<blockquote>אזהרה שלא יאכל מבשר קדשים לפני זריקת דמים.<br>
ואזהרה לאוכל מבהמת חולין טרם שתצא נפשה, ועוד הרבה:<br>
<br>
</blockquote><b><span id='pink'>לא תנחשו - <br>
</span></b>כגון אלו המנחשין בחולדה ובעופות, פתו נפלה מפיו, צבי הפסיקו בדרך:<br>
<b><span id='pink'>ולא תעוננו - <br>
</span><span id='katom'>לשון עונות ושעות,</span></b> שאומר יום פלוני יפה להתחיל מלאכה, שעה פלונית קשה לצאת:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לא תקפו פאת ראשכם
id: 0319
nru: כז
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 19
htm:
</b>זה המשווה צדעיו לאחורי אזנו ולפדחתו, ונמצא הקף ראשו עגול סביב, שעל אחורי אוזניו עקרי שערו למעלה מצדעיו הרבה:<br>
<b><span id='pink'>פאת זקנך - <br>
</span></b>סוף הזקן וגבוליו. והן חמש: <br>
שתים בכל לחי ולחי. <br>
למעלה אצל הראש שהוא רחב ויש בו שתי פאות. <br>
ואחת למטה בסנטרו מקום חבור שני הלחיים יחד:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ושרט לנפש
id: 0319
nru: כח
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 19
htm:
</b>כן דרכן של אמוריים להיות משרטין בשרם כשמת להם מת:<br>
<b><span id='pink'>וכתבת קעקע - <br>
</span></b>כתב המחוקה ושקוע שאינו נמחק לעולם שמקעקעו במחט והוא משחיר לעולם:<br>
<b><span id='pink'>קעקע - <br>
</span></b>לשון (במדבר כה ד) והוקע אותם. <br>
(שמואל ב כא ו) והוקענום. <br>
<br>
תוחבין עץ בארץ ותולין אותם עליהם ונמצאו מחוקין ותחובין בקרקע, פורפויינ'ט בלע'ז <b><span id='katom'>[נעוץ]:<br>
</span></b><br>
<b


autr: רשי
trm: אל תחלל את בתך להזנותה
id: 0319
nru: כט
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 19
htm:
</b>במוסר בתו פנויה לביאה שלא לשם קידושין:<br>
<b><span id='pink'>ולא תזנה הארץ - <br>
</span></b>אם אתה עושה כן הארץ מזנה את פירותיה לעשותן במקום אחר ולא בארצכם. <br>
וכן הוא אומר (ירמיה ג ג) וימנעו רביבים וגו':<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ומקדשי תיראו
id: 0319
nru: ל
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 19
htm:
</b>לא יכנס בהר הבית לא במקלו ולא במנעלו ובאפונדתו ובאבק שעל רגליו. ואף על פי שאני מזהירכם על המקדש, את שבתותי תשמורו אין בנין בית המקדש דוחה שבת:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אל תפנו אל האבת
id: 0319
nru: לא
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 19
htm:
</b>אזהרה לבעל אוב וידעוני. <br>
<b><span id='katom'>בעל אוב</span></b> זה פיתום המדבר משחיו. <br>
<b><span id='katom'>וידעוני</span> </b>מכניס עצם חיה ששמה ידוע לתוך פיו והעצם מדבר:<br>
<br>
<b><span id='pink'>אל תבקשו - <br>
</span></b>להיות עסוקים בם, שאם תעסקו בם אתם מיטמאין לפני ואני מתעב אתכם:<br>
<b><span id='pink'>אני ה' אלוהיכם - <br>
</span></b>דעו את מי אתם מחליפין במי:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: מפני שיבה תקום
id: 0319
nru: לב
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 19
htm:
</b><span id='red'>יכול זקן אשמאי? <br>
</span>תלמוד לומר: זקן, אין זקן אלא שקנה חכמה:<br>
<b><span id='pink'>והדרת פני זקן - <br>
</span></b><span id='red'>איזהו הדור?</span> <br>
<b>לא ישב במקומו. <br>
ולא ידבר במקומו. <br>
ולא יסתור את דבריו. <br>
</b><span id='red'>יכול יעצים עיניו כמי שלא ראהו? <br>
</span>לכך נאמר: ויראת מאלוהיך, שהרי דבר זה מסור ללבו של עושהו, שאין מכיר בו אלא הוא. <br>
<b><span id='katom'>וכל דבר המסור ללב נאמר בו ויראת מאלוהיך:<br>
</span></b><br>
<b


autr: רשי
trm: לא תונו
id: 0319
nru: לג
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 19
htm:
</b>אונאת דברים. <br>
לא תאמר לו אמש היית עובד עבודה זרה ועכשיו אתה בא ללמוד תורה שנתנה מפי הגבורה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כי גרים הייתם
id: 0319
nru: לד
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 19
htm:
</b>מום שבך אל תאמר לחברך:<br>
<b><span id='pink'>אני ה' אלוהיכם - <br>
</span></b>אלוהיך ואלוהיו אני:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לא תעשו עול במשפט
id: 0319
nru: לה
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 19
htm:
</b>אם לדין, הרי כבר נאמר לא תעשו עול במשפט (פסוק טו).<br>
<span id='red'>ומהו משפט השנוי כאן? <br>
</span>הוא המידה והמשקל והמשורה. <br>
<b><span id='katom'>מלמד</span></b> שהמודד נקרא דיין, שאם שיקר במידה הרי הוא כמקלקל את הדין וקרוי עול, שנאוי, ומשוקץ, חרם ותועבה. וגורם לחמשה דברים האמורים בדיין: <br>
<b>מטמא את הארץ, <br>
ומחלל את השם, <br>
ומסלק את השכינה, <br>
ומפיל את ישראל בחרב, <br>
ומגלה אותם מארצם:<br>
<br>
<span id='pink'>במידה - <br>
</span></b>זו מידת הארץ:<br>
<b><span id='pink'>במשקל - <br>
</span></b>כמשמעו:<br>
<b><span id='pink'>ובמשורה - <br>
</span></b>היא מידת הלח והיבש:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואל בני ישראל תאמר
id: 0320
nru: ב
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 20
htm:
</b>עונשין על האזהרות:<br>
<b><span id='pink'>מות יומת - <br>
</span></b>בבית דין, ואם אין כוח לבית דין עם הארץ מסייעין אותן:<br>
<b><span id='pink'>עם הארץ - <br>
</span></b>עם שבגינו נבראת הארץ.<br>
<br>
<b><span id='katom'>דבר אחר:<br>
</span></b>עם שעתידין לירש את הארץ ע'י מצוות הללו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אתן את פני
id: 0320
nru: ג
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 20
htm:
</b>פנאי שלי, פונה אני מכל עסקי ועוסק בו:<br>
<b><span id='pink'>באיש - <br>
</span></b>ולא בצבור, שאין כל הצבור נכרתין:<br>
<b><span id='pink'>כי מזרעו נתן למלך - <br>
</span></b>לפי שנאמר מעביר בנו ובתו באש (דברים יח י).<br>
<span id='red'>בן בנו ובן בתו מנין?</span> <br>
תלמוד לומר: כי מזרעו נתן למולך. <br>
<span id='red'>זרע פסול מנין?</span> <br>
תלמוד לומר: בתתו מזרעו למולך:<br>
<br>
<b><span id='pink'>למען טמא את מקדשי - <br>
</span></b>את כנסת ישראל, שהיא מקודשת לי, כלשון (ויקרא כא כג) ולא יחלל את מקדשי:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואם העלם יעלימו
id: 0320
nru: ד
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 20
htm:
</b>אם העלימו בדבר אחד, סוף שיעלימו בדברים הרבה. <br>
אם העלימו סנהדרי קטנה, סוף שיעלימו סנהדרי גדולה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ובמשפחתו
id: 0320
nru: ה
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 20
htm:
</b><blockquote>אמר ר' שמעון: וכי משפחה מה חטאה? <br>
אלא <b><span id='katom'>ללמדך</span></b> שאין לך משפחה שיש בה מוכס שאין כולם מוכסין, שכולם מחפין עליו:<br>
</blockquote><b><span id='pink'>והכרתי אתו - <br>
</span></b><span id='red'>למה נאמר? <br>
</span>לפי שנאמר ובמשפחתו. <br>
<span id='red'>יכול יהיו כל המשפחה בהכרת? <br>
</span>תלמוד לומר: אותו. <br>
אותו בהכרת ולא כל המשפחה בהכרת, אלא בייסורין:<br>
<br>
<b><span id='pink'>לזנות אחרי המלך - <br>
</span></b>לרבות שאר עבודה זרה שעבדה בכך, ואפילו אין זו עבודתה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אביו ואמו קלל
id: 0320
nru: ט
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 20
htm:
</b>לרבות לאחר מיתה:<br>
<b><span id='pink'>דמיו בו - <br>
</span></b>זו סקילה. <br>
וכן כל מקום שנאמר דמיהם בם, ו<b><span id='katom'>למדנו</span></b> מאוב וידעוני שנאמר בהם באבן ירגמו אותם דמיהם בם (פסוק כז). <br>
<b><span id='katom'>ופשוטו של מקרא,</span></b> כמו דמו בראשו (יהושע ב יט), אין נענש על מיתתו אלא הוא, שהוא גרם לעצמו שייהרג:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואיש
id: 0320
nru: י
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 20
htm:
</b>פרט לקטן:<br>
<b><span id='pink'>אשר ינאף את אשת איש - <br>
</span></b>פרט לאשת קטן, <b><span id='katom'>למדנו</span></b> שאין לקטן קידושין. <br>
<span id='red'>ועל איזו אשת איש חייבתי לך? <br>
</span><b><span id='pink'>אשר ינאף את אשת רעהו -</span></b> <br>
פרט לאשת גוי. <br>
<b><span id='katom'>למדנו</span></b> שאין קידושין לגוי:<br>
<br>
<b><span id='pink'>מות יומת הנאף והנאפת - <br>
</span></b>כל מיתה האמורה בתורה סתם אינה אלא חנק:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ישרפו אתו ואתהן
id: 0320
nru: יד
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 20
htm:
</b>אי אתה יכול לומר אשתו הראשונה ישרפו, שהרי נשאה בהיתר ולא נאסרה עליו, אלא אשה ואמה הכתובין כאן, שתיהן לאיסור, שנשא את חמותו ואמה. <br>
<br>
<b>ויש מרבותינו שאומרים:</b> <br>
<blockquote>אין כאן אלא חמותו. <br>
ומהו אתהן? <br>
את אחת מהן, ולשון יוני הוא הן אחת:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: ואת הבהמה תהרגו
id: 0320
nru: טו
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 20
htm:
</b><span id='red'>אם אדם חטא בהמה מה חטאה? <br>
</span>אלא מפני שבאה לאדם תקלה על ידה, לפיכך אמר הכתוב תסקל. <br>
<b><span id='katom'>קל וחומר</span></b> לאדם שיודע להבחין בין טוב לרע וגורם רעה לחברו לעבור עבירה. <br>
כיוצא בדבר אתה אומר (דברים יב ב) אבד תאבדון את כל המקומות. <br>
<b><span id='katom'>הרי דברים קל וחומר.</span></b><br>
מה אילנות שאינן רואין ואינן שומעין על שבאת תקלה על ידם אמרה תורה השחת שרוף וכלה, המטה את חברו מדרך חיים לדרכי מיתה על אחת כמה וכמה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: חסד הוא
id: 0320
nru: יז
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 20
htm:
<span id='katom'>לשון ארמי חרפה</span></b> (בראשית לד יד) חסודא. <br>
<br>
<b>ומדרשו: <br>
</b><blockquote>אם תאמר קין נשא אחותו, חסד עשה המקום לבנות עולמו ממנו, <br>
שנאמר (תהילים פט ג) עולם חסד יבנה:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: הערה
id: 0320
nru: יח
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 20
htm:
</b>גלה. <br>
<b><span id='katom'>וכן כל לשון ערווה גלוי הוא, והוי'ו יורדת בתיבה לשם דבר.</span></b> כמו: <br>
זעוה, מגזרת (אסתר ה ט) ולא קם ולא זע.<br>
וכן אחווה מגזרת אח. <br>
<br>
<b>והעראה זו נחלקו בה רבותינו:<br>
</b><blockquote><b>יש אומרים:</b> זו נשיקת שמש.<br>
<b>ויש אומרים:</b> זו הכנסת עטרה:<br>
<b></b></blockquote><b></b><b


autr: רשי
trm: וערות אחות אמך וגו'
id: 0320
nru: יט
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 20
htm:
</b>שנה הכתוב באזהרתן, לומר שהוזהר עליהן בין על אחות אביו ואמו מן האב בין על אחיותיהן מן האם, אבל ערות אשת אחי אביו לא הוזהר אלא על אשת אחי אביו מן האב:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: אשר ישכב את דדתו
id: 0320
nru: כ
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 20
htm:
<span id='katom'>המקרא הזה בא ללמד</span></b> על כרת האמור למעלה, שהוא בעונש הליכת ערירי:<br>
<b><span id='pink'>ערירים - <br>
</span>כתרגומו:</b> בלא ולד. <br>
ודומה לו (בראשית טו ב) ואנכי הולך ערירי. <br>
יש לו בנים קוברן, אין לו בנים מת בלא בנים, לכך שנה בשני מקראות אלו ערירים ימותו ערירים יהיו. ערירים ימותו, אם יהיו לו בשעת עבירה, לא יהיו לו כשימות לפי שקוברן בחייו. ערירים יהיו, שאם אין לו בשעת עבירה, יהיה כל ימיו כמו שהוא עכשיו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: נדה הוא
id: 0320
nru: כא
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 20
htm:
</b>השכיבה הזאת מנודה היא ומאוסה. <br>
<br>
<b>ורבותינו דרשו:</b> <br>
<blockquote>לאסור העראה בה כנדה, שהעראה מפורשת בה (פסוק יח) את מקורה הערה (לעיל יח):<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: ואקץ
id: 0320
nru: כג
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 20
htm:
<span id='katom'>לשון מיאוס,</span></b> כמו (בראשית כז מו) קצתי בחיי, כאדם שהוא קץ במזונו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: והבדלתם בין הבהמה הטהרה לטמאה
id: 0320
nru: כה
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 20
htm:
</b>אין צריך לומר בין פרה לחמור, שהרי מובדלין ונכרין הם, אלא: <br>
בין טהורה לך לטמאה לך. <br>
בין שנשחט רובו של סימן לנשחט חציו. <br>
<span id='red'>וכמה בין רובו לחציו? <br>
</span>מלא שערה:<br>
<br>
<b><span id='pink'>אשר הבדלתי לכם לטמא - <br>
</span></b>לאסור:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ואבדל אתכם מן העמים להיות לי
id: 0320
nru: כו
pch: קדושים
lvr: C0319
prk: 20
htm:
</b>אם אתם מובדלים מהם הרי אתם שלי, ואם לאו הרי אתם של נבוכדנצר וחבריו. <br>
<blockquote>רבי אלעזר בן עזריה אומר: מנין שלא יאמר אדם נפשי קצה בבשר חזיר, אי אפשי ללבוש כלאים, אבל יאמר אפשי, ומה אעשה ואבי שבשמים גזר עלי? <br>
תלמוד לומר: ואבדיל אתכם מן העמים להיות לי, שתהא הבדלתכם מהם לשמי. <br>
פורש מן העבירה ומקבל עליו עול מלכות שמים:<br>
</blockquote><b


autr: רשי
trm: אמר אל הכוהנים
id: 0321
nru: א
pch: אמור
lvr: C0321
prk: 21
htm:
</b>אמור ואמרת, להזהיר גדולים על הקטנים:<br>
<b><span id='pink'>בני אהרן - <br>
</span></b><span id='red'>יכול חללים?</span> <br>
תלמוד לומר: הכוהנים:<br>
<br>
<b><span id='pink'>בני אהרן - <br>
</span></b>אף בעלי מומין במשמע:<br>
<b><span id='pink'>בני אהרן - <br>
</span></b>ולא בנות אהרן:<br>
<b><span id='pink'>לא יטמא בעמיו - <br>
</span></b>בעוד שהמת בתוך עמיו, יצא מת מצווה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: הקרובה
id: 0321
nru: ג
pch: אמור
lvr: C0321
prk: 21
htm:
</b>לרבות את הארוסה:<br>
<b><span id='pink'>אשר לא הייתה לאיש - <br>
</span></b>למשכב:<br>
<b><span id='pink'>לה יטמא - <br>
</span></b>מצוה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לא יטמא בעל בעמיו להחלו
id: 0321
nru: ד
pch: אמור
lvr: C0321
prk: 21
htm:
</b>לא יטמא לאשתו פסולה שהוא מחולל בה בעודה עמו. <br>
<b><span id='katom'>וכן פשוטו של מקרא</span></b> לא יטמא בעל בשארו בעוד שהוא בתוך עמיו, שיש לה קוברין, שאינה מת מצווה. <br>
<span id='red'>ובאיזה שאר אמרתי? <br>
</span>באותו שהוא להחלו, להתחלל הוא מכהונתו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לא יקרחה קרחה
id: 0321
nru: ה
pch: אמור
lvr: C0321
prk: 21
htm:
</b>על מת. <br>
והלא אף ישראל הוזהרו על כך, אלא לפי שנאמר בישראל (דברים יד א) בין עיניכם. <br>
<span id='red'>יכול לא יהא חייב על כל הראש?</span> <br>
תלמוד לומר: בראשם, <b><span id='katom'>וילמדו</span></b> ישראל מהכוהנים בגזרה שווה. <br>
נאמר כאן קרחה ונאמר להלן בישראל קרחה. <br>
מה כאן כל הראש אף להלן כל הראש במשמע. כל מקום שיקרח בראש. <br>
ומה להלן על מת, אף כאן על מת:<br>
<br>
<b><span id='pink'>ופאת זקנם לא יגלחו - <br>
</span></b>לפי שנאמר בישראל (ויקרא יט כז) ולא תשחית, יכול לקטו במלקט וברהיטני יהא חייב, לכך נאמר לא יגלחו, שאינו חייב אלא על דבר הקרוי גילוח ויש בו השחתה, וזהו תער:<br>
<b><span id='pink'>ובבשרם לא ישרטו שרטת - <br>
</span></b>לפי שנאמר בישראל (ויקרא שם כח) ושרט לנפש לא תתנו. <br>
<span id='red'>יכול שרט חמש שריטות לא יהא חייב אלא אחת? <br>
</span>תלמוד לומר: לא ישרטו שרטת, לחייב על כל שריטה ושריטה. <br>
<b><span id='katom'>שתיבה זו יתירה היא לדרוש,</span></b> שהיה לו לכתוב לא ישרטו ואני יודע שהיא שרטת:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: זנה
id: 0321
nru: ז
pch: אמור
lvr: C0321
prk: 21
htm:
</b>שנבעלה בעילת ישראל האסור לה, כגון: <br>
חייבי כריתות, <br>
או נתין או ממזר:<br>
<b><span id='pink'>חללה - <br>
</span></b>שנולדה מן הפסולים שבכהונה, כגון: <br>
בת אלמנה מכהן גדול.<br>
או בת גרושה וחלוצה מכהן הדיוט. <br>
וכן שנתחללה מן הכהונה על ידי ביאת אחד מן הפסולים לכהונה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: וקדשתו
id: 0321
nru: ח
pch: אמור
lvr: C0321
prk: 21
htm:
</b>על כורחו, שאם לא רצה לגרש, הלקהו ויסרהו עד שיגרש:<br>
<b><span id='pink'>קדש יהיה לך - <br>
</span></b>נהוג בו קדושה לפתוח ראשון בכל דבר ולברך ראשון בסעודה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כי תחל לזנות
id: 0321
nru: ט
pch: אמור
lvr: C0321
prk: 21
htm:
</b>כשתתחלל על ידי זנות, שהייתה בה זיקת בעל וזנתה או מן האירוסין או מן הנישואין. <br>
ורבותינו נחלקו בדבר. והכל מודים שלא דבר הכתוב בפנויה:<br>
<b><span id='pink'>את אביה היא מחללת - <br>
</span></b>חללה וביזתה את כבודו, שאומרים עליו ארור שזו ילד, ארור שזו גדל:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: לא יפרע
id: 0321
nru: י
pch: אמור
lvr: C0321
prk: 21
htm:
</b>לא יגדל פרע על אבל. <br>
<span id='red'>ואיזהו גידול פרע? <br>
</span>יותר משלשים יום:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ועל כל נפשת מת וגו'
id: 0321
nru: יא
pch: אמור
lvr: C0321
prk: 21
htm:
</b>באהל המת:<br>
<b><span id='pink'>נפשת מת - <br>
</span></b>להביא רביעית דם מן המת שמטמא באהל:<br>
<b><span id='pink'>לאביו ולאמו לא יטמא - <br>
</span></b>לא בא אלא להתיר לו מת מצווה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: ומן המקדש לא יצא
id: 0321
nru: יב
pch: אמור
lvr: C0321
prk: 21
htm:
</b>אינו הולך אחר המטה. <br>
<br>
<b>ועוד מכאן <span id='katom'>למד</span>ו רבותינו:</b> <br>
<blockquote>שכהן גדול מקריב אונן, וכן משמעו, אף אם מתו אביו ואמו אינו צריך לצאת מן המקדש אלא עובד עבודה:<br>
<br>
</blockquote><b><span id='pink'>ולא יחלל את מקדש - <br>
</span></b>שאינו מחלל בכך את העבודה שהתיר לו הכתוב, הא כוהן הדיוט שעבד אונן חלל:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כי כל איש אשר בו מום לא יקרב
id: 0321
nru: יח
pch: אמור
lvr: C0321
prk: 21
htm:
</b>אינו דין שיקרב, כמו (מלאכי א ח) הקריבהו נא לפחתך:<br>
<b><span id='pink'>חרם - <br>
</span></b>שחוטמו שקוע בין שתי העיניים, שכוחל שתי עיניו כאחת:<br>
<b><span id='pink'>שרוע - <br>
</span></b>שאחד מאיבריו גדול מחברו, עינו אחת גדולה ועינו אחת קטנה, או שוקו אחת ארוכה מחברתה:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: או גבן
id: 0321
nru: כ
pch: אמור
lvr: C0321
prk: 21
htm:
</b>שורצילו'ש בלע'ז <b><span id='katom'>[בעל גבות ארוכות]</span></b> שגביני עיניו שערן ארוך ושוכב:<br>
<b><span id='pink'>או דק - <br>
</span></b>שיש לו בעיניו דוק שקורין טיל'א<b><span id='katom'> [קרום]</span></b>. <br>
כמו (ישעיה מ כב) הנוטה כדוק:<br>
<br>
<b><span id='pink'>או תבלל - <br>
</span></b>דבר המבלבל את העין, כגון חוט לבן הנמשך מן הלבן ופוסק בסירא, שהוא עוגל המקיף את השחור, שקוראים פרוניל'א <b><span id='katom'>[אישון],</span></b> והחוט הזה פוסק את העוגל ונכנס בשחור. <br>
<b>ותרגום:<br>
</b><blockquote> תבלול חיליז. <br>
</blockquote><b><span id='katom'>לשון חלזון</span></b>, שהוא דומה לתולעת אותו החוט. <br>
וכן כינוהו חכמי ישראל במומי הבכור חלזון נחש עינב (בכורות לח א):<br>
<br>
<b><span id='pink'>גרב וילפת - <br>
</span></b>מיני שחין הם:<br>
<b><span id='pink'>גרב - <br>
</span></b>זו החרס, שחין היבש מבפנים ומבחוץ:<br>
<b><span id='pink'>ילפת - <br>
</span></b>היא חזזית המצרית. <br>
<span id='red'>ולמה נקראת ילפת?</span> <br>
שמלפפת והולכת עד יום המיתה, והוא לח מבחוץ ויבש מבפנים. <br>
<b><span id='katom'>ובמקום אחר: <br>
</span></b><blockquote>קורא לגרב שחין הלח מבחוץ ויבש מבפנים, שנאמר (דברים כח כז) ובגרב ובחרס, כשסמוך גרב אצל חרס קורא לילפת גרב, וכשהוא סמוך אצל ילפת קורא לחרס גרב. כך <b>מפורש בבכורות (מא א):</b><br>
</blockquote><b><span id='pink'>מרוח אשך - <br>
</span>לפי התרגום:<br>
</b><blockquote>מריס פחדין.<br>
</blockquote>שפחדיו מרוססים, שביצים שלו כתותין. <br>
פחדין כמו (איוב מ יז) גידי פחדיו ישורגו:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: כל איש אשר בו מום
id: 0321
nru: כא
pch: אמור
lvr: C0321
prk: 21
htm:
</b>לרבות שאר מומין:<br>
<b><span id='pink'>מום בו - <br>
</span></b>בעוד מומו בו פסול, הא אם עבר מומו כשר:<br>
<b><span id='pink'>לחם אלוהיו - <br>
</span></b>כל מאכל קרוי לחם:<br>
<br>
<b


autr: רשי
trm: מקדשי הקדשים
id: 0321
nru: כב
pch: אמור
lvr: C0321
prk: 21
htm:
</b>אלו קדשי הקדשים:<br>
<b><span id='pink'>ומן הקדשים יאכל - <br>
</span></b><blockquote>אלו קדשים קלים. <br>
ואם נאמרו קדשי הקדשים למה נאמרו קדשים קלים? <br>
אם לא נאמרו הייתי אומר בקדשי הקדשים יאכל בעל מום, שמצינו שהותרו לזר, שאכל משה בשר המילואים, אבל בחזה ושוק של קדשים קלים לא יאכל, שלא מצינו זר חולק בהן, לכך נאמרו קדשים קלים.<b> כך מפורש בזבחים (קא ב):</b><br>
</blockquote><b


